prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag får angående gällande ordning hänvisatill huvudbetänkandets bilaga 4, Dessa bestämmelser anses svåröverskådliga ochkrångliga att tillämpa. Den bestämmelse som orsakar störst problem vidtillämpningen är 9 § tredje stycket RHL, Bestämmelsen innebär att kostnadernaför sådana blodundersökningar som varken har bestämts av rätten eller skett efteranmodan av socialnämnden inte anses som en kostnad för bevisning enligt 9 §andra stycket 2 RHL, Inskränkningen gäller endast kostnaderna för självaundersökningen. Kostnaden för den blodprovstagning som föregår undersökningenomfattas alltså inte av den inskränkande bestämmelsen. Vidare torde inskränkningenendast gälla kostnad för bevisning i den innebörd som bevisning har enligt RHL,Har undersökningen ulförts utan att något mål är an-hängiggjort, tordekostnaden komma att bedömas som den rättssökandes kostnad för utomprocessuellutredning och kan då komma att omfattas av rättshjälpen. Bestämmelseni 9 § tredje stycket RHL har överförts till RHL från den gamla lagen om frirättegång. Då regeln infördes i sistnämnda lag motiverades den med attkostnaderna för framför allt s, k. antropologisk undersökning kunde varabetydande och att del var en vansklig uppgift att avgöra i vad mån en sådanundersökning borde ske. Pä grund därav bestämdes att ersättning av allmännamedel endast kunde utgå om rätten förordnat om undersökningen (prop, 1958:144 s,276), företas inte några anlro-pologiska undersökningar, I ställetkompletteras den gängse blodundersökningen ibland med en s, k, utvidgad rättsgenetiskundersökning. Även en utvidgad rättsgenetisk undersökning avser undersökning avblodprov som lämnas av de inblandade parterna. Den omfattar dock flera s. k. genetiskamarkörsystem än den vanliga undersökningsmetoden. Enligtmin mening finns det inte längre någon anledning att behandla blodundersökningi faderskapsmål på något annat sätt än enligt de allmänna reglerna om vilkenbevisning eller utredning som kan ersättas inom ramen för rättshjälpen.Rättshjälpsbiträdet bör alltså innan angelägenheten är anhängig vid domstolsjälv fä besluta om sådan undersökning på rättshjälpens bekostnad om desammanlagda kostnaderna kan antas uppgå till högst del belopp som enligt RHFanses utgöra gränsen för en utredning av mindre omfattning. Om det kan antasatt kostnaderna kommer alt överstiga det beloppet, måste utredningen beslutasav rättshjälpsnämnden. Som en följd av mitt förslag i del föregående avsnilletfår biträdet besluta om undersökningen även efter det att saken anhängiggjortsvid domstol, om de sammanlagda kostnaderna kan antas uppgå till högst entiondel av basbeloppet. Miltförslag innebär alltså en utvidgning av biträdets befogenhet att besluta om blodundersökning på rättshjälpens bekostnad. Reglerna om blodundersökning i angelägenheter som rör faderskap innebär emellertid 54 att det sällan finnsanledning för den som beviljats rättshjälp att själv föranstalta om sådanundersökning. De kostnadsökningar som kan följa med milt förslag bör därför merän väl uppvägas av de administrativa fördelarna. Jag förordar mot bakgrundav del sagda att särreglerna om blodundersökning m, m, i 9 § tredje stycket RHLupphävs. Mitt förslag: Omallmän rättshjälp har beviljats, skall inte reglerna om skyldighet för parteratt ställa säkerhet för kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd enligträttegångsbalken, utsökningsbalken eller konkurslagen gälla. Om den som ansökerom åtgärden har rättshjälp, skall i stället staten alllid ansvara för denskada som genom åtgärden kan tillfogas motparten. Förslaget innebär atträttshjälps-nämnderna i fortsättningen inte behöver utfärda ansvarsförbindelse påstatens vägnar för skada som kan uppstå till följd av säkerhetsåtgärden. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag (huvudbetänkandet s, 138), Remissinstansernatillstyrker allmänt kommitténs förslag (remissammanställning I s, 184-201), Skälen för mitt förslag:En part som i en tvistemålsprocess begär en säkerhetsåtgärd, t, ex, kvarstad,skall i princip ställa pant eller borgen för den skada som genom åtgärden kantillfogas motparten. Motsvarande gäller vid verkställighet av en tvistemålsdomsom inte har vunnit laga kraft. Ansvarsförbindelse kan också krävas närsäkerhetsåtgärd av något slag begärs i samband med en konkursansökan. Av 10 § första och andrastyckena RHL följer att rättshjälpsnämnden får utfärda ansvarsförbindelse pästatens vägnar i fall då säkerhet för en säkerhetsåtgärd krävs i enlighet meddel nu sagda och den som skall ställa säkerheten har beviljats allmänrättshjälp, I ett verkställighetsärende fär ansvarsförbindelse utfärdas endastom rättshjälp har beviljats för just den angelägenheten. Vid sin prövning av omansvarsförbindelse skall utfärdas tar rättshjälps-nämnden ställning till om detföreligger förutsättningar för bifall till den sökta åtgärden. Nämnden skallvidare göra samma riskbedömning som parten själv skulle ha tvingats göra, ominte rättshjälp hade beviljats. Den prövning somrättshjälpsnämnden således förutsätts göra överens-slämmmer i stort med denprövning som senare skall göras av den myndighet som har att beviljasäkerhetsåtgärden. har kunnat finna har staten intenågon gång behövt ersätta skada som har uppkommit på grund av utfärdadansvarsförbindelse. Enligtmin mening talar praktiska skäl för alt nuvarande ordning ersätts med etlsystem där staten alllid svarar för den skada som åsamkas motpart på grund avsäkerhetsåtgärd, om den sökande har allmän rättshjälp. Man Prop, 1987/88:73kan därigenom avlasta nämnderna arbete utan alt några beaktansvärdamerkostnader uppstår för staten. Jag förordar att 10 § RHL ändras i enlighethärmed. Medden nya ordningen åligger det den myndighet som har att pröva frågan om säkerhetsåtgärden att avgöra om säkerhet måste ställas. ärfallet, behöver myndigheten i förekommande fall endast kontrollera alt densökande har beviljats allmän rättshjälp i angelägenheten. 2.6 Förordnande av biträde rn. Denutan tvekan viktigaste förmånen vid allmän rättshjälp är rätten att få ettjuridiskt biträde. Den som har beviljats allmän rättshjälp har emellertid inteen oinskränkt rätt att få ett biträde förordnat. Som en allmän förutsättningkrävs att biträde skall behövas för alt ta till vara den rättssökandes rätt.För vissa typer av angelägenheter finns ytterligare inskränkningar (20 § RHL), I21 § RHL finns regler som anger vem som kan utses till biträde och under vilkaförutsättningar den rättssökande får byta biträde, I paragrafen anges vidareförutsättningarna för att ett biträde skall få sätta annan person i sitt ställe(substitution). Rättshjälpskommitténhar (huvudbetänkandet s, 186-189) berört flertalet av de nu nämnda frågornaoch lägger fram vissa ändringsförslag. Förslagen kan kortfattat sammanfallasenligt följande, - Lämplighetsprövningvid förordnande av biträde införs även i fräga om advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå, Möjligheternaför biträdet att sätta annan i sitt ställe begränsas, - Särskildaregler om medhjälpare till rätlshjälpsbiträdet införs, Möjligheternatill byte av biträde regleras på ett annat sätt än nu för att markera önskemålet om restriktivitet. Såvittgäller förutsättningarna för förordnande av biträde i 20 § endast ett förtydligande av lagtexten. Även jag anser en språkligjustering av 20 § första stycket påkallad. Med anledning av ett uttalande avkommittén i fräga om biträdesförordnande i angelägenheter som skall prövas avallmänna reklamationsnämnden (huvudbetänkandet s. 187) vill jag framhålla attfrågan liksom bör avgöras efter en prövning i det enskilda fallet ochmed beaktande av angelägenhetens art och motpartens inställning. Någonnyordning i fråga om förutsättningarna för förordnande av biträ de i de fall där advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå beviljar allmän rättshjälp (16 § RHL) är enligt min mening inte motiverad. Jag anser däremot att det finns anledning att generellt skärpa kompetens kraven för dem som skall utses till biträde enligt RHL, Jag tar upp den frågan i del följande (avsnitt 2,6,2), Mina överväganden i fräga om kommit téns förslag att begränsa rättshjälpsbiträdets möjligheter att sälta annan i sitt ställe redovisar jag därefter, 56 Mitt ställningstagande tillkommitténs förslag om nya regler för biträdesbyte innebär att denkostnadsökning som kan antas uppstå pä grund av bytet inte heller i praktikenskall tillmätas någon avgörande betydelse för frågan om byte skall tillåtas pägrund av djupgående motsättningar mellan den rättssökande och biträdet (avsnitt2,6,4), Somjag tidigare nämnt (avsnitt 2,5,2) anser jag alt det inte bör föras in någraregler om tekniskt biträde i RHL, I konsekvens härmed bör enligt min meninginte heller de av kommittén föreslagna reglerna om medhjälpare till biträdetas upp i RHL, 2.6.2Vem får förordnas till biträde? Mitt förslag:Annan än advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå skall fä förordnas tillbiträde endast om det finns skäl för det. Någon lämplighetsprövning avadvokater och biträdande jurister införs inte. Kommitténsförslag: Även advokaters och biträdande juristers lämplighet får prövas närbiträde skall förordnas (huvudbetänkandet s, 187), Remissinstanserna:De två remissintanser som berör kommitténs förslag anser att regleringen inteär nödvändig. En av dem påpekar att ensådan prövningsmöjlighet inte täcker de fall där advokat eller biträdandejurist på advokatbyrå själv beviljar rättshjälp enligt 16 § RHL eller när substitutionsker till advokat eller sådan biträdande jurist (remissammanställning I s,286-287), Skälenför mitt förslag: Den nu gällande lydelsen av 21 § första stycket RHL tordeinte formellt medge att den som är advokat eller biträdande jurist påadvokatbyrå vägras biträdesförordnande pä grund av bristande lämplighet. Jaganser för egen del alt det inte finns tillräckliga skäl att föreslå någonändring i det hänseendet. Beträffande medlemmar i måstedet kunna förutsättas att de har fillräckliga kvalifikationer för att ulansärskild prövning kunna förordnas som biträde enligt RHL, Och i fråga om enbiträdande jurist pä advokatbyrå ansvarar arbetsgivaren - advokaten - för atthans medarbetare är lämplig för de uppdrag som överlämnas till honom. antytt skulle den föreslagna ordningen ocksä kräva enomprövning av advokaters och biträdande juristers rätt att själva beviljaallmän rättshjälp och av reglerna om biträdets rätt att sätta annan i sittställe. Jag förordar därför att nuvarande ordning behälls oförändrad på denpunkten. Till biträde får enligt 21§ första stycket första meningen förordnas advokat, biträdande jurist påadvokatbyrå eller annan som är lämplig för uppdraget. Alt även andra änadvokater eller biträdande jurister på advokatbyråer får förordnas berorfrämst pä att det i vissa typer av angelägenheter kan krävas i första handandra specialkunskaper än sädana som en jurist besitter. Det har ansetts att RHLinte bör lägga hinder i vägen alt i dessa fall förordna någon annan än enjurist till biträde. utformning medföremellertid också att andra jurister än advokater och Prop. 1987/88:73 biträdandejurister på advokatbyråer i princip alltid kan komma i fråga för uppdrag sombiträde enligt RHL. Närdet gäller lämplighetsprövningen av de jurister som driver juridisk verksamheti egen regi eller är anställda av någon annan än advokat har det hosrättshjälpsmyndigheterna utbildats en relativt fast praxis. En jurist somöppnar egen verksamhet får, när han begär biträdesförordnande första gången, tillden beslutande myndigheten lämna in de merithandlingar som han vill åberopa, Iallmänhet förordnas han därefter till biträde, om angelägenheten är av enkelbeskaffenhet, som fallet är i t, ex, vissa familjerättsliga ärenden. När hannästa gång begär biträdesförordnande görs det en kontroll av hur han skött föregåendeuppdrag. Om uppdraget skötts utan anmärkning, kan han räkna med att fåytterligare förordnanden i enklare angelägenheter. Om även dessa sköts väl, kanhan kvalificera sig för förordnande i mer komplicerade ärenden, Istort sett samma förfarande tillämpas beträffande jurister som är anställda hosnågon annan än advokatbyrå. Tillbiträde enligt RHL skall förordnas -endast personer som är väl kvalificeradeför uppgiften att på lämpligt sätt hjälpa den rättssökande att nå etttillfredsställande resultat i den rättsliga angelägenheten. Som jag nämndefär detta krav anses uppfyllt generellt i fråga om advokater och biträdandejurister på advokatbyrå. När det gäller andra allmänpraktiserandejurister ändessa måste däremot den förordnande domstolen eller myndigheten pröva biträdetslämplighet för uppdraget, en uppgift som för de flesta av dessa framstår somovanlig och sekundär. Inte sällan torde också underlaget för bedömningen varaotillräckligt. Med hänsyn härtill och eftersom det numera på de allra flestahåll finns en god tillgäng på advokater eller biträdande jurister påadvokatbyråer bör man enligt min mening nu kunna minska utrymmet för att geandra jurister uppdrag som biträde enligt RHL, Jag föreslår därför all det i RHLförs in ell krav pä alt andra än advokater och biträdande jurister påadvokatbyråer fär förordnas som biträde endast om det finns skäl för det.Härigenom skapas i de rättssökandes intresse bättre garantier för alträttshjälpsbiträdena alllid har fullgod kompelens för sina uppdrag, Oriiett tilltänkt biträde inte är jurist men har en specialkunskap på det områdesom uppdraget gäller, bör det normalt sett anses finnas skäl för ettförordnande. Beträffande denna kategori medför milt förslag således ingen ändringi jämförelse med vad som gäller . Närdet gäller praktiserande jurister som driver verksamhet i egen regi och sominte är advokater och sådana jurister som är anställda hos annan än advokat börför förordnande enligt den föreslagna regeln krävas att det finns någon annansärskild omständighet för ett förordnande. En sådan omständighet kan vara attjuristen i fråga besitter särskilda insikter eller erfarenheter pä det områdesom saken gäller. Men generellt sett minskar möjligheterna för dem som inte äradvokater eller biträdande jurister på advokatbyrå att bli förordnade sombiträde enligt RHL, Etlannat skäl för förordnanden kan övergångsvis vara att den aktuella personen har kommit i fråga för biträdesförordnande. de begränsningsregeln börnämligen inte få medföra att de personer som tidigare fått biträdesförordnandenoch skött dem bra nu lämnas utanför kretsen av tänkbara biträden. Vad jag nu har sagtbeträffande biträde vid allmän rättshjälp bör gälla även offentligt biträde.Jag återkommer till den frågan i det följande (avsnitt 2,11,4), 2.6.3Rättshjälpsbiträdets rätt att sätta annan i sitt ställe Mitt förslag: Densom förordnats som biträde enligt RHL får själv besluta att sätta annan advokateller biträdande jurist pä advokatbyrå i sitt ställe endast om åtgärden intemedför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. Kommitténs förslag:Möjligheterna för biträdet att själv besluta om substitufion inskränks mer änenligt mitt förslag. Sådant beslut får fattas endast om biträdet under kortaretid pä grund av andra åtaganden, sjukdom eller liknande omständigheter ärförhindrad att arbeta med den rättsliga angelägenheten (huvudbetänkandet s,189), Remissinstanserna ärsplittrade i två läger. och rättshjälpsnämnden i Malmötillstyrker kommitténs förslag och hävdar att nuvarande reglering utnyttjas föratt kringgå de restriktiva reglerna om biträdesbyte. Andra - , rättshjälpsnämnden i , allmännaadvokatbyrån i och Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer - anser däremot att något missbruk inte förekommer och att kommitténsförslag inte bör genomföras (remissammmanställning I s, 292- 293), Skälen för mitt förslag:Med substitution avses att det förordnade biträdet, utan att själv avträdafrån sitt uppdrag, sätter annan i sitt ställe, Substilutionen kan avse arbeteviss tid eller vissa åtgärder. Syftet med reglerna om substitution är altbiträdet skall kunna överlåta arbetet till någon annan om han exempelvis pågrund av sjukdom, andra åtaganden eller liknande ärförhindrad alt själv arbeta med ärendet. Om biträdet kan förutse att han intekommer alt kunna återuppta arbetet med ärendet, anses det åligga honom allbegära sitt entledigande sä att biträdesbyte kan ske. Enligt 21 § tredje stycketRHL får det förordnade biträdet själv besluta om substitution, om han sätter enadvokat eller en biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe, I övriga fallfår substitution ske bara efter särskilt tillstånd. Om angelägenheten är anhängigvid domstol, beslutar i dessa senare fall domstolen om substitution, I annatfall beslutar rättshjälpsnämnden. Enligt21 § andra stycket RHL får biträdesbyte äga rum endast i speciella fall ochefter särskilt tillstånd. Däremot uppställs del inte i lagen nägra villkor för substitution.Det är alltså tänkbart alt ett rätlshjälpsbiträde beslutar om substitutiontrots alt det egentligen är bilrädesbyte som åsyf- tas med åtgärden. För attmotverka ett sådant förfarande föreslår kommittén att det i lagen närmareanges när subsfitulion skall få ske. Som jag fidigare nämndehar förslaget fått ett blandat mottagande. Några remissinstanser hävdar alt denuvarande reglerna är lämpliga från praktisk synpunkt och att de av kommitténsföreslagna reglerna skulle medföra en i många fall onödig prövning. Enligt min mening fyllermöjligheterna fill substitution en viktig praktisk funktion. Jag tänker närmastpå den situationen att arbetsuppgifterna på en advokatbyrå av någon oförutseddanledning måste omfördelas. De nuvarande reglerna gör det också möjligt fördet förordnade biträdet alt pä ett enkelt sätt förordna ett platsombud vid ettsammanträde eller en domstolsförhandling pä avlägsen ort. En regel av den typkommittén föreslagit skulle enligt min mening ge alltför inskränkta möjlighetertill substitution. Nuvarande bestämmelser på området bör därför i principbehållas. Det bör dock i lagtexten göras klart att det förordnade biträdet, närhan själv beslutar om substitution, står ansvaret för att åtgärden inte medfören beaktansvärd ökning av kostnaderna för rättshjälpen. Om biträdet beslutar omsubsfitulion trots att det medför en ökning av kostnaderna, kan hans ersättningjämkas enligt 22 § andra stycket (tredje stycket i mitt förslag). Avden nya regleringen följer att del krävs särskilt tillstånd för substitutioninte bara när annan än advokat eller jurist på advokatbyrå sätts i biträdetsställe, utan ocksä om åtgärden medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. Ombiträdet exempelvis drabbas av tillfällig sjukdom, får i och för sig substitutionäga rum även om del medför en ökning av kostnaderna, men när ökningen blir beaktansvärdkrävs det särskilt tillstånd av domstolen eller rättshjälpsnämnden. Vid längresjukdomsperioder bör inte substitution utan biträdesbyte äga njm. Mitt förslag: Omett biträde har entledigats på begäran av den rältssökande, får ett nyttbiträde förordnas endast om förutsättningar för bilrädesbyte förelåg. Kommitténs förslag:Kommittén föreslår att reglerna om biträdesbyte ändras sä att det av lagtextenuttryckligen framgår under vilka förutsättningar biträdesbyte får ske(huvudbetänkandet s, 188-189), Remissinstanserna:Förslaget om en ny reglering av förutsättningarna för biträdesbyte har fått ettblandat mottagande (remissammanställning I s, 287- 292), Skälen för mitt förslag:Kommitténs förslag syftar egentligen inte till någon förändring av den fastaoch restriktiva praxis som råder när det gäller byte av biträde. På grundhärciv och eftersom den föreslagna utformningen av bestämmelsen dragit på sigviss kritik avstår jag från att föreslå någon förändring av de nuvarandereglerna i detta hänseende (21 § andra stycket RHL), Dettaskulle emellertid innebära alt del i RHL inte heller i fortsättningen uppställsnågot uttryckligt hinder mot ett förfarande där den rättssökande, i syfte altkringgå reglerna om biträdesbyte, först begär biträdets entledigande ochdärefter begär ett nytt biträde. Detta är givetvis inte tillfredsställande.Jag föreslär därför alt det i paragrafen införs en regel som innebär att, i defall där del tidigare biträdet entledigats pä begäran av den rättssökande, ettnytt biträde fär förordnas endast om förutsättningarna för bilrädesbyteförelåg. Det fär anses ingå i det tidigare biträdels uppgifter att upplysa den rältssökandeom vilka konsekvenser en begäran om entledigande kan få. 2.7 Omprövning av rättshjälpsfrågor 2.7.1 Rättshjälp i högre instans Mitt ställningstagande: Ingen ändring görs nu såvittgäller omfattningen av den beviljade rättshjälpen. Allmän rättshjälp skallalltså alltjämt beviljas ulan begränsning till viss instans eller myndighet. Kommitténs ställningstagande överensstämmer med mitt(huvudbetänkandet s, 140-141), Remissinstanserna: Kommitténs slutsatser har av remissinstansernai allmänhet lämnats utan erinran. Kammarrätten i ochrättegångs-utredningen anser dock att del finns anledning att överväga om interättshjälpen bör begränsas till de tvä lägre domstolsinstanserna (remissammanställningI s, 202-209), Skälen för mitt ställningstagande: Jag delar i principkommitténs och remissopinionens uppfattning. Emellertid har rättegängsutredningeni etl delbetänkande (SOU 1986:1) och rättsbildningen lagt framförslag som innebär att rättshjälpen bör upphöra i och med att ett mål avgörsav hovrätten och att rättshjälpen bör kunna återuppväckas endast om högstadomstolen meddelar prövningstillstånd eller särskild anledning annarsförekommer. Förslaget har remissbehandlats och bereds inomjustitiedepartementet. Saken torde alliså tas upp på nytt. 2.7.2 Jämkning av egenavgiften Mittförslag: I 15 § RHL klargörs att jämkning av maximibeloppet skall ske också omoriktiga uppgifter låg till grund för beslutet när maximibeloppet bestämdes, Iövrigt behålls nuvarande ordning. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag. Kommittén föreslår också attmaximibeloppet oftare än skall jämkas med hänsyn till utgången i det måleller ärende för vilket rättshjälp beviljats (huvudbetänkandet s, 144 och s,199-200), Remissinstanserna: Kommitténs förslag lämnas i allmänhetutan erinran. Vissa remissinstanser har emellertid påtalat de praktiska svårighetersom är förknippade med att jämka maximibeloppet med hänsyn till utgången i ettmål eller ärende innan avgörandet har vunnit laga kraft (remissammanställningI s, 202-209 och s, 304-306), Skälen för mitt förslag: Det torde stå klartatt maximibeloppet kan jämkas om del har fastställts till ett felaktigt belopppå grund av alt de uppgifter som låg till grund för beslutet var oriktiga (prop,1972:4 s, 404), Detta anses gälla oavsett om den oriktiga uppgiften har lämnatsav den rättssökande eller inte och oberoende av om avvikelsen från det riktigabeloppet kan betecknas som väsentlig. Jag biträder kommitténs förslag ochförordar att det i 15 § RHL tas upp en uttrycklig bestämmelse i enlighetdärmed. Enligt 15 § skall vidare maximibeloppet jämkas bl, a, omden rättssökandes ekonomiska förhållanden väsentligt förändras innan rältshjälpsärendelavslutas. Kommittén diskuterar i det sammanhanget särskilt frågan i vad mänutgången av den angelägenhet för vilken rättshjälp har beviljats skall påverkaden bedömningen. Det tordevara odiskutabelt att utgången i den angelägenhet för vilken rättshjälpbeviljats i princip skall beaktas vid prövningen av frågan om maximibeloppetskall jämkas. Så sker i ärenden om t, ex, bodelning. Även i andrafall där angelägenheter handläggs utomprocessu-ellt, t, ex, vid förlikning, kanutgången i saken läggas till grund för bedömningen av den rättssökandesekonomiska förhållande. Om saken handläggs vid domstol, anses dock attavgörandet måste ha vunnit laga kraft för alt jämkning skall kunna ske. Endastundantagsvis förekommer det därför att jämkning vid domstol sker av det härskälet annat än i högsta instans. Kommitténs förslag innebär att även underinstanserna skallpröva frågan om jämkning av maximibeloppet mot bakgrund av utgången i denaktuella angelägenheten. Jag hyser, liksom flera remissinstanser, i och för sigsympati för den av kommittén väckta tanken.