prop · GB032 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:2 _ om ändring i lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs 1987/88:2 Regeringenföreslär att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen lämnas förslag till sådana ändringar i lagen (1970:741) omstatlig lönegaranti vid konkurs som föranleds av den nya konkurslagen. Ändringarnaföreslås träda i kraft . 1 1987/88. N,-2 Lag om ändring i lagen (1970:741) om statlig lönegarantivid konkurs Härigenom föreskrivs att 2-8 §§ lagen (1970:741) omstatlig lönegaranti vid konkurs skall ha följande lydelse. 1987/88: 2 Betalningenligt garantin utgär för sådan fordran pä lön eller annan ersättning som harförmänsrätt enligt 12 § förmänsrättslagen (1970:979) och för fordran pä pensionsom har förmånsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag. Har någonpä grund av fordran som omfattas av garantin ansökt om gäldenärens försättandei konkurs, utgår betalning även för kostnaden härför och, om konkursen avskrivitsenligt 185 d§ konkurslagen (1921:225), för kostnad som han ålagts att utgeenligt 188 § samma lag. Har någonpå grund av en fordran som omfattas av garantin ansökt ätt gäldenären skallförsättas i konkurs, utgår betalning även för kostnaden/ör det och, om konkursenavskrivits enligt 10 kap. I § konkurslagen (1987:672), för kostnad som han harålagts att utge enligt 14 kap. 3 § samma lag. Beträffande fordran med förmånsrätt enligt 12 §förmånsrättslagen gäller garantin för varje arbetstagare högst ett belopp sommotsvarar tolv gånger det vid tiden för konkursbeslutet gällande basbeloppet enligt1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Betalning utgår därvid förfordran som avser ersättning för särskilda kostnader framför annan fordran. Betalningenligt garantin utgår endast för fordran som bevakats i konkursen eller, i fallsom avses i 7§, blir känd för myndighet som där sägs från det attbeslut om avskrivning av konkursen vunnit laga kraft. Har arbetsgivarentidigare varit försatt i konkurs, utgär icke betalning för fordran som gjortseller kunnat göras gällande i den konkursen. Betalningenligt garantin utgär endast för en fordran som blir känd för denkronofogdemyndighet som avses i 6§ från det att konkursenavslutades eller beslut om att avskriva konkursen vann laga kraft. Ombevakningsförfarande har anordnats, utgår dock betid-nlng endast för enfordran som har bevakats. Om arbetsgivaren har varit försatt ikonkurs, utgår inte betalning för en fordran som gjorts eller kunnat görasgällande i den konkursen. ' Senaste lydelse 1979:344. Senaste lydelse 1975: 1261. 4§ Från belopp som avses i 2 § av- Från garantibelopp som avses i räknasvad arbetstagaren får lyfta enligt 143 § konkurslagen (1921:225). 2 §skall räknas av vad som enligt II kap. 14 § konkurslagen (1987:672) har betalats i förskotttill arbetstagaren för en fordran som omfattas av garantin. Garantibelopp betalas av myndighet som regeririgenbestämmer. Härvid verkställes skatteavdrag samt avdrag med belopp som skallinnehållas pä grund av beslut om införsel eller utmätning i lön. Garantibeloppfär ej betalas förrän beslutet om konkurs vunnit laga kraft och ej heller förtånarbetstagarens fordran har förfallit till betalning. Garantibelopp som avserfordran pä lön för uppsägningstid fär betalas efter hand underuppsägningstiden. Åberopas motfordran hos arbetstagaren, får garantibelopp, sommotsvarar sädan del av motfordringen med vilken kvittning kan ske enligt lagen(1970:215) om arbetsgivares kviftriingsrätt, betalas först om det utrönes att motfordringenicke föreligger. Betalningenligt garantin av fordran som avses med underrättelse enligt 6 § förstastycket första eller andra meningen får dock ske utan hinder av att heslutet omkonkurs icke vunnit laga kraft. Betalningenligt garantin av en fordran som bedöms som klar eller betalningsgrundande ochsom är förfallen till betalning får dock ske trots att konkursbeslutet inte harvunnit laga kraft. Om ett bevakningsförfarande har anordnats, får betalningenligt garantin inte ske på grund av en underrättelse enligt 8 § fjärdestycket. Om en sådan betalning redan har skett, skall denna räknas av från detlönegarantibelopp som arbetstagaren senare visar sig har rätt till. Förvaltarei konkurs, som hand-lägges i enlighet med vad som i allmänhet är föreskrivet ifråga om . konkurs, skall efter konkursbeslutet underrätta myndighetsom avses i 5 § om fordran på lön för uppsägningstid i den mån fordringenenligt förvaltarens bedömande ur klar. Underrättelse bör lämnas även om annanfordran som omfattas av garantin under samma förutsättning. I övrigt skallunderrättelse lämnas utan dröjsmål när fordran som omfattas av ga- ' Senasle lydelse 1975: 1261. " Förvaltaren skalt underrättakronofogdemyndigheten i den ort där gäldenären är bosatt otn sådana fordringarsom garantin kan antas omfatta. Myndigheten har behörighet som borgenär, ävenom . staten inte har någon fordran mot gäldenären. Rätten skall underrätta kronofogdemyndigheten om tid föredgångssammanträdet. Avser förvaltaren att till arbetstagaren enligt 11 kap.14 § konkurslagen (1987:000) i förskott betala ut rantin efter bevakning blivit utdel-ningsgill. Underrättelsesom avses i första stycket behöver icke lämnas i den mån arbetstagaren fårlyfta betalning för sin fordran enligt 143 § konkurslagen (1921:225), beträffandefordran på lön för uppsägningstid på fordringens förfallodag och beträffandeannan fordran utan dröjsmål sedan fordringen blivit utdelning sgill. Närunderrättelse lämnas enligt första stycket första eller andra meningen skallkonkursförvaltaren för arbetstagarens räkning bevaka fordran somavses med underrättelsen. Bevakning sker genom att förvaltaren tillställerkonkursdomaren två kopior av underrättelsen med angivande av att denna avserbevakning. Förvaltaren skall i sådant fall genast underrätta arbetstagaren ombevakningen. beloppsom kan omfattas av garantin, skall förvaltaren underrättakronofogdemyndigheten och den myndighet.som avses i 5 § om det. Handlägges konkurs som mindre konkurs enligt konkurslagen(1921:225) och finnes anledning antaga att fordran, som omfattas av garantin,kan göras gällande, skall konkursdomaren genast sända underrättelse därom tillkronofogdemyndigheten i den ort, där gäldenären bör svara i tvistemål som angårgäld i allmänhet. Sedan tid för gäldenärens edgång har bestämts, skall myndighetenunderrättas därom. Myndigheten har behörighet som borgenär, även om statenicke innehar fordran hos gäldenären. Förstastycket gäller i tillämpliga delar, när konkursdomaren från konkursförvaltarenmottagit anmälan som avses i 186 § konkurslagen eller fråga på annat sättuppkommit om avskrivning av konkursen enligt nämnda paragraf utan attunderrättelse som avses i 6§ lämnats . ' Senaste lydelse 1979: 344. Om ett bevakningsförfarande har anordnats, gällerföljande. Förvaltaren skall underrätta den myndighet som avses i 5 §om fordran på lön för uppsägningstid, i den mån fordringen enligt förvaltarensbedömning är klar. Under samma förutsättning bör underrättelse lämnas även omandra fordringar som omfattas av garantin. I övrigt skall underrättelse lämnasutan dröjsmål när fordran, som omfattas av garantin, efter bevakning harblivit utdelningsgill. Underrättelse som avses i första stycket behöver intelämnas i den mån fordringen redan har betalats av garantin. Underrättelsebehöver inte heller lämnas I den mån medel betalas ut i förskott tillarbetstagaren enligt 11 kap. 14 § konkurslagen (1987:672), beträffande fordranpå lön för uppsägningstid senast på fordringens förfallodag och beträffandeannan fordran utan dröjsmål sedan fordringen blivit utdelningsgill. Förvaltaren skall för arbetstagarens räkning bevakafordran som enligt förvaltarens bedömning är klar. Om en underrättelse harskett enligtförsta stycket, får bevakningen ske genom att förvaltaren tillställerrätten två kopior av underrättelsen och anger att den avser bevakning.Förvaltaren skall i ett sådant fall genast underrätta arbetstagaren ombevakningen. Den kronofogdemyndighet som fär en underrättelse enligt 6 § första stycket skall skyndsamt pröva i vad mån betalning enligt garantin skall utgå för en fordran i konkursen. Detta gäller även när en fordran i konkursen pä annat sätt blir känd för myndigheten. Det åligger kronofogdemyndighet som fär underrättelseenligt 7§ eller anmälan enligl 185 b § konkurslagen (1921:225) att skyndsamtpröva i vad mån betalning enligt garantin skall utgä för fordran i konkursen.Detta gäller åven när fordran i konkursen på annat sätt blir känd förmyndigheten. Arbetsgivareär skyldig att vid kronofogdemyndighetens prövning enligt första stycket pä anfordranlämna uppgift om arbetstagares anställnings-och avlöningsförhållanden ellerpensionsförhållanden. Undandrager sig arbetsgivaren att fullgöra detta, kan hanefter omständigheterna hämtas eller häktas. Beslutom hämtning eller häktning meddelas av konkursdomaren efter framställning frånkronofogdemyndigheten. Kostnaden för hämtning eller häktning utgår av allmännamedel. I övrigt gäller be-, träffande sådan åtgärd 95 § konkurslagen itillämpliga delar. skall utan dröjsmål underrätta den i5 § avsedda myndigheten angående fordran som vid prövning enligt första stycketfunnits vara betalningsgrundande. Förekommer anledning därtill får kronofogdemyn- Beslut om hämtning eller häktning meddelas av den tingsrättsom handlägger konkursärendet efter framställning frän kronofogdemyndigheten. /övrigt gäller beträffande sådana åtgärder 6 kap. 9 § tredje och fjärdestyckena, 10§ andra stycket och 11 § konkurslagen (1987:672) i tillämpligadelar. Om arbetsgivaren är en juridisk person, tillämpas även 6 kap. 13 §konkurslagen. Kronofogdemyndighetenskall - utan dröjsmål underrätta den i 5 § avsedda myndigheten angående enfordran som vid prövning enligt första stycket funnits vara betalningsgrundande.Sådan underrättelse skall dock inte ske i den mån Senaste lydelse 1979:344. 1987/88: 2 digheten återkalla sittbeslut, om det sker innan utbetalning har ägt rum. underrättelse enligt 6 §tredje stycket om förskottsbetalning har lämnats. Om det förekommer anledningtill det fär kronofogdemyndigheten återkalla sitt beslut, om det sker innanutbetalning enligt garantin har ägt mm. Dennalag träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller fortfarande ifråga om en konkurs, i vilken konkursbeslutet har meddelats före ikraftträdandet.Vad som i dessa bestämmelser sägs om konkursdomaren skall dock i stället avse fingsrätten. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , S: , , , , , R. , , , Hulter ström, , G. , > Proposition om ändring i lagen (1970:741) om statliglönegaranti vid konkurs Genombeslut antog ett förslag att ersätta 1921 årskonkurslag med en ny lag i ämnet samt förslag till följdändringar i annanlagstiftning (prop. 1986/87:90, LU 32, rskr 320). Reformen träder i kraft den 1januari 1988. Tillgrund för den nya konkurslagen ligger konkurslagskommitténs betänkande (SOU1983:29) Ny konkurslag och kommissionens mot ekonomisk brottslighet() betänkande (SOU 1983:60) Återvinning i konkurs. Konkurslagskommitténsbetänkande innehäller även förslag bl. a. till följdändringar i annanlagstiftning. Dethuvudsakliga innehållet i den nya konkurslagen är följande. De olika handläggningsformernaordinär konkurs och mindre konkurs slås samman till en enhetlighandläggningsform. Institutionen konkursdomare avskaffas och ersätts medkonkursdomstolen (tingsrätten) som sådan. Bevakningsförfarande skall äga rumförst efter särskilt beslut av rätten. Detta förutsätts ske endast om deoprioriterade fordringarna kan antas komma i fråga för utdelning. Konkurslagskommitténsförslag till ny konkurslag skiljer sig från regeringsförslaget bl.a. därigenomatt de nuvarande skilda handläggningsformerna i konkurs föreslogs bestå. Medutgångspunkt i detta förslag har kommittén föreslagit följdändringar i bl.a.lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs (LGL). Under beredningen avkommitténs förslag beslöt chefen för efter samräd med migatt avstå från att lägga fram nägra ändringsförslag rörande LGL. Anledningen tilldetta var den inom pågående beredningen av lö-negaranfiutredningens(A 1982:04) olika förslag till reformering av lönegarantisystemet. Lönegarantiutredningenhar avlämnat tvä delbetänkanden. Det första (DsA 1983:15) Ändringar ilönegarantisystemet avlämnades och det andra (SOU 1986:9) Nylönegarantilag . DelbetänkandetÄndringar i lönegarantisystemet innehåller förslag om /88"2 begränsningar av dels maximibeloppet för lönegarantin, dels rätten till ersättningfrån lönegarantin beträffande fordringar som förfallit till betalning förekonkursansökan. DelbetänkandetNy lönegårantilag innehåller i första hand förslag som rör förfarandet kringlönegarantin. Jag återkommer strax till dessa. I betänkandet behandlas ocksävissa materiella frågor. Bådabetänkandena har remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanserna ochsammanställningar av dessas yttranden har upprättats inom arbetsmarknadsdepartementetoch finns tillgängliga i ärendet (dnr R 4185/83). Utredningenarbetar f. n. med att analysera orsakerna till att lönegaranfi-utbetalningarnahar ökat och med att föreslå de åtgärder som analysen ger anledning till. Dettaarbete kommer att redovisas i ett tredje och sista betänkande. Idet följande redovisar jag mina överväganden i ärendet och den~be-handling avett lagförslag som ägt rum i lagrådet. 2.1 En större reform bör anstå Avde förslag utredningen har lagt fram är de mest genomgripande de somrör själva förfarandet. Jag tänker särskilt pä förslaget om vem som skall prövaanspråk pä lönegaranti: hanteras dessa anspråk pä skilda sätt beroende på i vilken form konkursenhandläggs. I en ordinär konkurs åligger det förvaltaren att underrätta denutbetalande myndigheten om klara lönefordringar samt att förlöntagarnas räkning bevaka samma fordringar i könkursen. Om förvaltaren ansersig inte kunna godta ett löneanspråk, ankommer det på löneborgenären att bevakasin fordran på sedvanligt sätt. Fordringen får, efter framställd anmärkning,prövas på samma sätt som andra tvistiga fordringar i konkursen. I en mindrekonkurs - av alla konkurser - handhas däremotlönegaranfifrå-gorna av kronofogdemyndigheten. Prövningen av anspråk päbetalning enligt garantin sker hos kronofogdemyndigheten i ett frän konkursen skiltförfarande. Ibetänkandet har lönegarantiutredningen föreslagit att den prövningsom kronofogdemyndigheterna nu gör skall flyttas över till konkursförvaltarna,i regel advokater. Detta innebäratt förvaltarna, vid sidan av sina uppgifterinom konkursförfarandet, får en i särskild ordning reglerad uppgift som de förnärvarande inte har och som dessutom pä det sättet är främmande för dem att deninnefattar myndighetsutövning. Utredningensförslag pä denna punkt har visserligen godtagits eller lämnats utan erinran avde flesta remissinstanserna. Åtskilliga har dock kritiserat förslaget, inteminst från principiella utgångspunkter. Kritikerna har satt i fråga bl.a. ominte en sädan central uppgift i systemet som innefattar myndighetsutövning börligga pä en myndighet. remissinstanser, som i och för sig godtar en förvaltarprövning,anser på Pron 1987/88' 2 olika grunder att staten bör ges betydligt bättre möjligheter än vad utred ningen föreslagit att kontrollera förvaltarnas beslut i varje enskilt ärende. Kritik av detta slag kan även den uppfattas som ett ifrågasättande av de bärande principerna för utredningsförslaget. Även annan kritik har förts fram, bl. a. att det medför risk för större kostnader såväl i fräga om själva , lönegarantin söm ersättningen till förvaltarna. Det har också påpekats att det skadeståndsrättsliga ansvaret för den myndighetsutövning som utförs av konkursförvaltaren kommer att åvila staten. Staten skulle alltså ta på sig ett betydligt större ansvar än men med begränsade möjligheter att övervaka den verksamhet man har ansvar för. Enligt min mening saknar den kritik som sålunda harframförts inte fog. Starka skäl talar tvärtom för att en uppgift av detta slagbör åvila en myndighet. De skäl som utredningen har anfört för sitt förslag, bl.a.att prövningen skall vara både smidig och enhetlig,, kan för övrigt tillgodosesockså med en sådan lösning. Jag vill mot den här bakgrunden inte förorda attutredningens förslag genomförs. Jag vill i stället, i samråd med dem som ärnärmast berörda av lönegarantisystemet, närmare överväga en lösning av förfarandefrågornasom gär ut på att kronofogdemyndigheten får prövningsansvaret för alla lönegarantianspräk.Det kan i sammanhanget förtjäna att nämnas att kronofogdemyndigheterna nu hardenna uppgift i de mindre konkurserna och att handläggningsreglerna för sädanakonkurser har utgjort mönster för det föreslagna nya enhetligakonkursförfarandet. Jag anser vidare att ansvaret för utbetalning avlönegarantimedel, åtminstone , bör flyttas över frän länsstyrelsernatill kronofogdemyndigheterna. Enligt min mening finns det också anledning, bl.a.mot bakgrund av den nya konkurslägen, att överväga om lönegarantiprövningen börfrikopplas från konkursförfarandet. Vad jag nu har sagt innebär inte att jag avvisarutredningens i mänga avseenden väl grundade förslag om förvaltarnas medverkan i lönegaranti hanteringen. 1 stället bör dessas roll, som utredningen föreslagit, förstär kas i den majoritet av konkurser där kronofogdemyndigheterna prövar anspråken utan förvaltarens medverkan. Enligt min mening bör man pröva förutsättningarna att skapa ett enhetligt förfarande i detta avseende där - även om den slutliga och formella prövningen- skulle förbehållas myndigheten - förvaltarna, med utnyttjande av sina insikter om konkursföretaget och sin närhet till de anställda och deras organisatio ner, arbetar fram ett underlag för lönegarantibeslutet. Ett sådant underlag skulle i så fall kronofogdemyndigheten vid sin prövning i normalfallet kunna utgå från utan att företa någon egen utredning av lönekraven. Också på detta sätt skulle man främja en snabb och effektiv utbetalning av garantibeloppen som risken skulle minska för att förvaltaren och kronofogdemyndigheten utför ett onödigt dubbelarbete. Man skulle i stäl let bygga på en samverkan mellan konkursförvaltaren, arbetstagaren/löne borgenären och kronofogdemyndigheten. Det formella ansvaret för pröv ningen av lönegarantianspräk skulle emellertid,- liksom utbetalningen av garantibelopp, ligga på myndigheten. . ' ti /88. Enligtmin mening skulle de rent praktiska skillnaderna mellan utred- Pron 1987/88'2 ningensförslag och en sådan lösning inte bli så stora. Det finns emellertid viktigaformella skillnader. Jag vill därför - innan jag tar slutlig ställning till hurett nytt lönegarantisystem närmare skall utformas - ha ytterligare kontaktermed företrädare för de myndigheter och organisationer som berörs av lönegarantihantéringenför att inhämta deras synpunkter på rnina förslag. I samband därmed färövervägas i vad män en myndighetslösning leder till ett ökat resursbehov ochhur en sådan reform i så fall skall finansieras. Detfinns dessutom en annan särskild anledning att avvakta någon tid med en reformpä lönegarantiomrädet som på ett mera genomgripande sätt berörkronofogdemyndigheterna. har nämligen beslutat omändringar av.den nuvarande organisationen för kronofogdemyndigheterna (prop.1986/87:52, LU 12, rskr. Den nya organisationen, som skall träda i kraftden , innebär aft landets 81 kronofogdemyndigheter ombildas till 24myndigheter, en i varje län. Genom denna omorganisation skapas nyaförutsättningar att genomföra en koncentration av lönegarantihanteringen inomkronofogdemyndigheterna. Inom ramen för de nya myndigheternas verksamhet kommerdet att erbjudas bättre möjligheter att tillvarata och utveckla enspecialistkompetens för lönegarantifrågor. Jag kommer att samräda med densärskilda kommitté som håller pä att utarbeta förslag till hur den nyaorganisationen närmare bör utformas. En viktig fråga som då får övervägas är omlönegarantisystemet bör förändras som kronofogdemyndigheternaorganiseras om eller om det, just pä grund av myndigheternas nya organisation,kan finnas skäl att införa ett nytt lönegarantisystem något . Päde grunder jag nu har redovisat kommer jag i detta sammanhang inte att vidarebehandla utredningens båda betänkanden och presentera förslag till ett nyttlönegarantisystem. Jag kommer i stället att föreslå endast de ändringar i LGLsom är nödvändiga på grund av den nya konkurslagen. Jag räknar med att senareåterkomma till regeringen med de mer omfattande förslag till ändringar ilönegarantisystemet som jag här helt översiktligt har berört. Jag kommer dåäven att redovisa mina ställningstaganden till utredningens övriga förslag, bl.a.i fräga om garantins omfattning. I det sammanhanget kommer jag ocksä attnärmare redogöra för remissinstansernas inställning tilllönegarantiutredningens båda betänkanden. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över ett inomarbetsmarknadsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen(1970: 741) om statlig lönegaranti vid konkurs. De föreslagna ändringarna ärföranledda av den nya konkurslagen. Lagrädsremissens lagförslag bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga I. Lagrådethar yttrat sig över förslaget . Jag återkommer ispecialmotiveringen under 4 § till ett påpekande som gjorts av lagrådet. Iövrigt har lagrådets granskning endast lett till vissa redaktionella ändringar ilagtexten. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga2. Jagskall nu redogöra för det nuvarande lönegarantisystemet och kon- kurslagsreformen i relevanta delar. Därefter kommer jag att presentera 10 minaförslag till ändringar i LGL med anledning av den nya konkurslagen. 2.2 Det nuvarande garantisystemet Prop. LGLträdde i kraft . Lagen innebär att staten svarar för betalning av arbetstagares fordringar hos en arbetsgivare som har försatts i konkurs. Defordringar som omfattas av lönegarantin är lönefordringar och andraersättningar med förmänsrätt enligt 12 § förmänsrättslagen (1970:979), pensionsfordringarmed förmånsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag och vissa konkurskostnader.Beträffande lön och annan ersättning pä grund av anställning gällerförmänsrätten och därmed garantin endast fordran som har förfallit tillbetalning senare än innan konkursansökningen gjordes och vidare underen skälig uppsägningstid . För att ge rätt tillgarantibetalning får en fordran i princip inte ha överlåtits. Undantag gällerför vissa fordringar som överlåtits till en facklig organisation. Garantin ärmaximerad till ett belopp (maximibelopp) som motsvarar tolv basbelopp enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring för fordringar med förmånsrätt enligt 12§ förmänsrättslagen, d.v.s. fordringar för lön och annan ersättning samtförfallna pensionsfordringar. uppgick maximibeloppet till 279600kr. Beloppsbegränsningen gäller inte för fordringar på framtida pension. Förfarandetför att pröva anspråk enligt garantin är som sagt olika i konkurser somhandläggs i enlighet med vad som i KL i allmänhet är föreskrivet i fräga omkonkurs och i mindre konkurser. Prövningen ankommer formellt påkronofogdemyndigheten i mindre konkurs och, praktiskt sett, påkonkursförvaltaren i ordinär konkurs. Garantibeloppen betalas ut av en särskildutbetalningsmyndighet. Denna myndighet är . Prövningenav lönegarantianspråk i en ordinär konkurs är uppbyggd kring bevaknings- och anmärkningsförfarandet.Betalning enligt garantin utgär därför endast för en fordran som bevakats ikonkursen. Anknytningen till bevaknings- och anmärkningsförfarandet innebäräven att vad som genom detta förfarande bestäms om den bevakade fordringen, sävälbeträffande betalningsrätt som förmånsrätt i konkursen, blir gällande ocksåför lönegarantin. Konkursförvaltaren är skyldig att efter konkursbeslutetsända en underrättelse till om lönefordringar som enligtförvaltarens mening är klara. 1en mindre konkurs saknas direkt motsvarighet till bevaknings- och anmärkningsförfarandeti ordinär konkurs.