prop · GB03107 · 1987-12-31 00:00:00 — Det behovav stöd och hjälp under förundersökningen och rättegången som jag beskrivit idet föregående föreligger i princip oavsett om målsäganden för någon egentalan, t. ex. om skadestånd, eller ej. Ett målsägandebiträde bör därför kunnaförordnas även om målsäganden inte intar en direkt partsställning i rättegångenutan endast medverkar för att höras med anledning av åklagarens talan. Lagrådethar i sitt yttrande anfört att man inte funnit anledning att ifrågasättabehovet av att det, vid sidan av det bistånd som kan lämnas målsägande genomstödpersoner och biträden enligt rättshjälpslagen, införs ytterligare en formav biträdeshjälp i vissa typer av brottmål. Jagåterkommer strax till vilka uppgifter ett målsägandebiträde skall ha och vilkenställning han bör inta i rättegången. Jag skall dock först mot bakgmnd av vadjag nu sagt om målsägandenas behov av hjälp och stöd -uppehålla mig vid frågani vilka typer av brottmål man bör ha en möjlighet att förordna målsägandebiträde. 3.3 Vidvilka typer av brott bör målsägandebiträde kunna förordnas? Mitt förslag: I mål som rör grövre sexualbrott skall målsägandebiträdei allmänhet förordnas. Undantag görs dock för de fall där det kan antas attbehov av biträde saknas. I mål om vissa andra typer av grövre brott med inslagav våld eller annan integritetskränkning får målsägandebiträde förordnas, omdet med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övrigaomständigheter kan antas att målsäganden barett särskilt starkt behov avbiträde. Kommitténs förslag: Målsägandebiträdeskall endast kunna förordnas i Prop. 1987/88:107 mål om grövre sexualbrott. Remissinstanserna:De flesta av dem som godtagit att en möjlighet till målsägandebiträde införsanser att tillämpningsområdet för en reform bör vidgas i förhållande tillkommitténs förslag. Man pekar därvid bl. a. på mål om kvinnomisshandel. Skälenför mitt förslag: I de direktiv som låg till gmnd för rättshjälpskommitténsarbete uttalades att kommittén hade att ta upp frågan om utvidgad rättshjälp åti första hand kvinnor som har utsatts för sexualbrott eller vissa andravåldsbrott. I den allmänna debatten har behovet av hjälp i allmänhet fömtsattsvara störst hos dem som utsatts för våldtäkt. I har endast våldtäktsofferhaft rätt till biträde. Detsamma har varit fallet i , även om man därnumera utvidgat området till vissa andra brott. Ettviktigt skäl till att man i , liksom ursprungligen i , valde att geendast våldtäktsoffer biträde, var att man ansåg att just dessa målsägandeunder förundersökning och rättegång utsattes för särskilt pressande och iblandkränkande frågor, bl. a. om sitt sexualliv. Detta sades vara en konsekvens avvåldtäktsbrottets konstmktion, enligt vilken samtycke eller förmodat samtyckei dessa fall utesluter ansvar för brott. Somjag tidigare redovisat är det inte sällan ofrånkomligt att man vid utredningenav ett sexualbrott - även efter de lagändringar som trädde 1984 -måste utsätta målsäganden för ingående förhör angående de närmare detaljernavid övergreppet. Detta är i inte så mycket beroende på själva brottetskonstruktion i juridiskt hänseende, utan mera på att det är nödvändigt för skall kunna belysa frågor om gärningsmannens uppsåt och om brottetsrubricering och straffvärde. Ienlighet med vad jag sagt är en vikfig uppgift för målsägandebiträdetatt få målsäganden att förstå varför man under förundersökningen ochrättegången måste ställa så detaljerade frågor av djupt personlig natur. Vidareskall biträdet bevaka att målsäganden inte utsätts för onödigt obehag vidförhör m. m. Vid remissbehandlingen av kommitténs förslag har det rått enighetom att ett behov av biträdeshjälp av denna typ regelmässigt föreligger intebara i mål som rör våldtäkt utan också i mål om andra grövre sexualbrott. Jaginstämmer i den bedömningen. I mål av denna typ bör det därför vara huvudregelatt målsäganden har rätt till biträde, låt vara att man behöver en möjlighetatt avslå en framställning om biträde, om ett sådant med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet undantagsvis skulle vara obehövligt.Enligt min mening kan det vara lämpligt att en sådan presumtion för målsägandebiträdefår gälla i mål om brott enligt 6 kap. 1-6 §§ , således mål omvåldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, sexuelltutnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av underårig, sexuellt urhgängemed barn, försök till sådana brott samt sexuellt umgänge med avkomling ellermed syskon. Jag återkommer strax till frågan hur övriga mål om sexualbrott börbehandlas i fråga om rätt till målsägandebiträde. Ävenom det således är i mål om grova sexualbrott som man kan säga att det finns ett mera generellt behov av juridiskt biträde för målsäganden som inte kan tillgodoses inom ramen för nuvarande ordning, är det självklart att 20 man i enskilda fall rörande brottslighet av annan art kankonstatera att Prop. 1987/88:107 målsäganden har ett ungefär lika stortbehov av biträde. Frågan är dä vad det är som karakteriserar dessa fall och omman kan fånga upp dem utan att för den skull riskera att systemet med målsägandebiträdeutnyttjas i en sakligt sett onödigt stor omfattning. Enligt min mening bör flera krav vara uppfyllda för attdet skall vara rimligt att samhället bortsett från de tidigare behandlademålen om grova sexualbrott - skall ta på sig kostnaden för juridisk hjälp åt målsägandenäven i de fall där denne inte för någon egen talan i målet. För det första börsjälva brottet vara av kvalificerat slag och ha inneburit en svår kränkning avoffret. Vidare bör situationen i målet vara sådan som den som enligt vad jagtidigare beskrivit generellt föreligger i våldtäktsmålen, alltså att det kanförväntas att målsäganden kommer att bli utsatt för ingående och pressandeförhör. Det är, som jag sagt, särskilt i sådana mål som ett biträdekan göra en insats, framför allt genom att vaka över att förhöret inte blironödigt pressande för målsäganden och att inte ovidkommande frågor ställs, menäven genom att försöka få målsäganden att förstå avsikten med förhöret ochvikten av att lämna fullständiga och sanningsenliga uppgifter. Vid sidan av sexualbrotten är det i debatten och vidremissbehandlingen av kommitténs betänkande framför allt mål omkvinnomisshandel som nämnts som lämpade för en ordning med målsägandebiträde.Med kvinnomisshandel bmkar då avses misshandel som förövas mot en kvinna avhennes make, sambo eller annan man som står henne nära eller som hon tidigarehaft en nära relation till. Enligt min mening är just mål om kvinnomisshandel ett braexempel på fall där det enligt de kriterier som jag angav kan vara befogatatt låta målsäganden få ett eget juridiskt biträde. Så kan vara fallet om måletrör ett särskilt allvarligt eller ett upprepat övergrepp och målsäganden är iett särskilt utsatt läge i rättegången, t. ex. därför att det inte finns någonannan bevisning än hennes berättelse. är det knappast befogat att särbehandla just denu angivna fallen i fråga om rätten till målsägandebiträde. Målsäganden kan idet enskilda fallet ha nog så ömmande skäl att få hjälp i mål om andra typer avvåldsbrott och brott mot frihet och frid. Ett exempel kan vara en åldring somutsatts för ett grovt våldsbrott. En reglering bör därför vara mera generell.En lämplig avvägning kan enligt min mening uppnås, om man öppnar en begränsadmöjlighet till målsägandebiträde i mål om sådana brott enligt 3 och 4 kap.brottsbalken (brott mot liv och hälsa samt brott mot frihet och frid) som harfängelse i straffskalan samt i mål om rån och grovt rån. Jag är medveten om atten sådan reglering kommer att omfatta även vissa brott i fråga om vilka det ärsvårt eller omöjligt att tänka sig att behov av målsägandebiträde i praktikenskall uppstå, men den nu förordade tekniken är enligt min mening ändå attföredra framför en detaljerad uppräkning. Med den sistnämnda lösningen riskerarman dels att vissa fall som sakligt sett motiverar målsägandebiträde fallerutanför tillämpningsområdet, dels att lagtekniska komplikationer uppstår. Jag vill understryka att målsägandebiträde i dessaförhållandevis vanliga 21 mål inte bör förordnas regelmässigt utan bara när det ärstarkt påkallat av förhållandena i det enskilda fallet. För att markeravikten av restrikfivitet bör lagtexten utformas så att biträde i dessa målskall kunna förordnas endast om det kan antas att målsäganden har ett särskiltstarkt behov av biträde. Jag har i det föregående förordat att målsägandebiträderegelmässigt skall förordnas i vissa mål om grova sexualbrott. Jag har därvidgjort en något snävare avgränsning på ett par punkter än vad som följer avkommitténs förslag. Enligt mitt förslag skall sålunda mål om koppleri ochgrovt koppleri, försök till sådana brott samt mål om förberedelse och stämplingtill sexualbrott inte omfattas av en presumtionsregel. Enligt min mening kandet istället vara lämpligt att dessa brott - i fråga om vilka ett generelltbehov av målsägandebiträde knappast kan anses föreligga - får följa sammaregler som enligt vad jag sade bör gälla grova våldsbrott och liknande. sådan reglering bör också, med tanke på sexualbrottens speciellt känsligakaraktär för målsäganden, tas med även övriga brott enligt 6 kap. brottsbalken.Den nu föreslagna regleringen kommer alltså att omfatta koppleribrotten (8-9 §§)samt försök till sådana brott, sexuellt ofredande (7 §) och förförelse avungdom (10 §) samt förberedelse och stämpling till sexualbrott enligt 6 kap. 12§ . Jag ärmedveten om att det även i mål om andra brott än de nu nämnda kan förekommabehov av stöd och hjälp åt målsäganden. Enligt min mening är det emellertidlämpligt att man nu begränsar en reform till sådana typer av mål där man kanförvänta att behovet av biträde har någon större frekvens. Man bör självfalletutvärdera den nu föreslagna reformen och får då anledning att överväga om möjlighetentill biträde bör utsträckas även till andra typer av brottmål. I sammanhangetbör också framhållas vikten av att åklagaren i de fall där målsäganden inte harmöjlighet att få biträdeshjälp under rättegången beaktar målsägandens behov avstöd och hjälp. Jag återkommer i specialmotiveringen till vissatillämpningsfrågor. 3.4Närmare om målsägandebiträdets uppgifter Mitt förslag: Vid förundersökning och rättegång i mål ornallmänt åtal skall målsägandebiträdet stödja och hjälpa målsäganden i olikahänseenden. Biträdet skall upplysa målsäganden om förfarandet och de regler somgäller för detta, framföra målsägandens önskemål rörande olikahandläggningsfrågor och bevaka att förhör med målsäganden sker på etttillbörligt sätt. Om målsäganden för skadeståndstalan som handläggstillsammans med brottmålet, skall biträdet kunna bistå målsäganden även iskadeståndsfrågan, dock inte i de fall där åklagaren för skadeståndstalan för målsägandensräkning. Om målsäganden biträder åtalet, skall målsägandebiträdet hjälpa målsägandenäven i den delen. Målsägandebiträdet får samma rätt som ett rättshjälpsbiträdeatt besluta om utredning och bevisning som hänför sig till en skadeståndstalan. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mittförslag. 1987/88:107 Kommittén har dock föreslagit att målsägandebiträdetinte skall ges någon behörighet att bistå målsäganden när det gäller attbiträda åtalet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna hartillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat det utan erinran. Juridiskafakultetsstyrelsen vid har dock ansett att det bland målsägandebiträdetsuppgifter bör ingå även att bistå målsäganden vid en ansvarstalan. Brottsskade-nämndenhar föreslagit att målsägandebiträdet även skall ges rätt att bistå målsägandenhos nämnden. Skälen för mitt förslag: Som jag tidigare betonat är målsägandebiträdetsfrämsta uppgift att ge målsäganden stöd och hjälp för att lindra påfrestningarnai samband med utredningen rörande ett allvarligt och integritetskrän-kandebrott. Av detta följer att ett biträde bör kunna komma in i bilden redan närförundersökningen rörande brottet börjar och sedan i den mån det behövs ståkvar ända till dess rättegången är över. Jag återkommer i ett senare avsnitttill frågan om de närmare tidpunkterna för förordnande och entledigande. Om man till en början ser pä målsägandebiträdets uppgifterunder/c»rM«-dersökningsskedet, är det naturligt att biträdet förklarar för målsägandenhur förundersökningen går till. Biträdet skall ha rätt att vara med vid allaförhör som hålls med målsäganden - inför polis, åklagare eller domstol -ochskall därvid i första hand bevaka att förhören går rätt till och att ingaovidkommande eller onödigt kränkande frågor ställs. Biträdet bör emellertidockså ha rätt att ställa kompletterande frågor. Med hänsyn till biträdets huvudsakliga funktion saknas detanledning att ge biträdet en ovillkorlig rätt att närvara och ställa frågor vidförhör under förundersökningen med andra personer än målsäganden. Under förundersökningsskedet kan det också vara lämpligtatt biträdet tar upp frågor om att väcka skadeståndstalan i anledning avbrottet och diskuterar frågor om yrkanden, grunder och bevisning i dessa delar.Jag återkommer strax till skadeståndsfrågorna. Självfallet bör biträdet i män av behov underförundersökningsskedet också hjälpa målsäganden med kontakter med andramyndigheter och organ, t. ex. sjukvård, socialtjänst, kvinnojour ellerbrottsofferförening. När förundersökningen är avslutad bör biträdet ha rätt attför målsägandens räkning kostnadsfritt få en kopia av förundersökningsprotokollet.Detta torde kunna ske utan särskilt författningsstöd, jfr 8 § 6 expeditionskungörelsen(1964:618). Om åtal väcks, är det framför allt i anslutning tillhuvudförhandlingen i målet som biträdet har sin funktion. Före huvudförhandlingen torde det i allmänhet varalämpligt att biträdet med målsäganden går igenom vad förhandlingen syftar till, hur den går fill och vad som kommer att krävas av målsäganden i samband med förhand lingen. Det är då viktigt att biträdet noga redogör för de rättsliga förutsätt ningarna i målet, bl. a. vilken typ av frågor som kan förväntas bli ställdatill målsäganden och varför dessa måste ställas. Om målsäganden vill det, bör biträdet också ta reda på hur huvudförhandlingen är planerad och till rätten framföra målsägandens önskemål i olika handläggningsfrägor. Vid själva förhandlingen har biträdet givetvis en vikfiguppgift i att ge Prop. 1987/88:107 målsäganden ett allmänt personligt stöd.Biträdet skall också bevaka målsägandens intressen i olika handläggningsfrågoroch bör för målsägandens räkning kunna begära t. ex. att förhandlingen hållsinom stängda dörrar eller att förhöret med målsäganden skall äga rum i dentilltalades eller någon åhörares frånvaro. När det gäller förhöret med målsäganden skall biträdetbevaka att inga ovidkommande eller onödigt kränkande frågor ställs. Biträdetbör också ha rätt att ställa kompletterande frågor till målsäganden. Vid förhör med andra personer än målsäganden bör biträdetformellt sett ha samma rätt som målsäganden själv att agera och ställa frågor.Det betyder att en uttrycklig rätt att fråga föreligger endast i det fallet altmålsäganden för egen talan, alltså biträder åtalet eller för skadeståndstalan. Det jag nu har sagt rörande biträdets allmänna uppgifterunder förundersökning och rättegång får givetvis ses som en normalordning,från vilken avvikelser kan vara motiverade beroende på det enskilda måletskaraktär. En särställning intar de fall där ett barn är målsägande. Här får manbl. a. tänka sig alt en stor del av informationen från biträdet i ställetlämnas till vårdnadshavaren eller någon annan som företräder barnets intressen. Innan jag går in på de särskilda frågor som uppstår när målsägandeni samband med det allmänna åtalet för egen talan om ansvar eller skadestånd,skall jag beröra frågan om det skall ingå i målsägandebiträdets uppgifter attföreträda målsäganden, om hon eller han har väckt enskilt åtal för brotteteller övertagit ett allmänt åtal. Det är alltså fråga om fall där antingennågot allmänt åtal aldrig kommit till stånd t. ex. därför att åklagaren inteansett sig kunna styrka den misstänktes skuld - eller ett allmänt åtal väcktsmen lagts ned eller åklagaren avstått från att föra talan mot t. ex. enfrikännande dom. har ansett att det i målsägandebiträdetsförordnande inte skall ingå att bistå målsäganden med att biträda åtalet elleri övrigt föra talan rörande brottet. Som grund för detta ställningstagande harkommittén angett att det vore olyckligt om man vidtog åtgärder som kunde geintryck av eller faktiskt leda till att ansvaret för att brott blir uttömmandeoch riktigt utredda läggs över pä målsäganden. Man har vidare anfört bl. a. atten rätt för målsägandebiträdet att bistå målsäganden vid en ansvarstalan skullekunna uppmuntra till fler enskilda åtal i dessa mål och ge intryck av att manifrågasatte samhällets förmåga att utreda och beivra just dessa svåra ochkänsliga brott. Kommitténs överväganden i denna del har i allmänhetgodtagits vid remissbehandlingen. Målsägandebiträdets huvuduppgift, sådan jag utvecklat deni det föregå ende, är att stödja och hjälpa målsäganden i samband med förundersökning och rättegång och att bevaka målsägandens intressen i samband härmed. Däremot finns det ingen anledning att omfördela ansvaret mellan allmänna och enskilda resurser i fråga om de typer av brott som det här gäller. Det skall fortfarande i första hand vara det offentliga rättsväsendets uppgift att se till att dessa brott - lika väl som andra allvarliga brott - blir utredda 24 Skulle man särbehandla just de nu aktuella brottskategori- Prop.1987/88:107 erna i fråga om rätten till juridiskt biträde vid enskilt åtal ochmotsvarande, skulle det som kommittén anför t. o. m. kunna leda till enförsvagning av myndigheternas intresse av att utreda och klara upp brotten. Mot den nu angivna bakgrunden anser jag att man i fråga ommöjligheterna till juridiskt biträde åt målsäganden i samband med enskilt åtaloch motsvarande bör förlita sig på mera generella lösningar. Jag vill därvidpeka på möjligheterna för målsäganden att få allmän rättshjälp med biträdesförordnandei angelägenheter av denna typ. Enligt min mening bör man se annorlunda på situationen närmålsäganden biträder ett allmänt åtal. Här är det fråga om en processhandlingsom är subsidiär i förhållande till åklagarens talan och som medför begränsadebefogenheter av självständig art. Den är närmast att betrakta som en markeringav målsägandens personliga intresse av att åtalet bifalls. Att en målsägandebiträder ett allmänt åtal förekommer i praktiken mycket sällan. Men skulle manfrån målsägandebiträdets behörighet undanta de handlingsmöjligheter som målsägandenfår genom att biträda åtalet, skulle praktiska komplikationer uppstå när detgäller att skilja ut vad som skulle vara ett tillåtet agerande. Målsäganden kanvidare genom att ge fullmakt åt biträdet under rättegången uppnå fullbehörighet för denne att företräda målsäganden i fråga om biträdandet avåtalet. Närmast av praktiska skäl anser jag därför att målsägandebiträdetsbehörighet bör omfatta även en talan av det nu angivna slaget. När det sedan gäller talan om enskilt anspråk somhandläggs i samband med brottmålet har kommittén föreslagit att det skall ingåi målsägandebiträdets uppgifter att biträda målsäganden med en sådan talan.Remissinstanserna har inte haft något att invända mot detta förslag. Sedan den gäller delvis nya regler i frågaom handläggningen av skadeståndsanspråk i anledning av brott (jfr prop.1987/88:1, JuU 14, rskr. 81, SFS 1988:6-7). Genom de nya reglerna betonasvikten av att polis och åklagare så långt möjligt hjälper målsäganden attutreda och föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott. Man kan utgåfrån att målsäganden med de nya reglerna normalt får så mycket hjälp frånmyndigheterna att det inte finns något särskilt behov av ytterligare insatser. Det kan emellertid även i fortsättningen inträffa att detenskilda ansprå ket är av sådan omfattning att polis och åklagare inte har resurser att driva det. Detta hindrar inte att det enskilda anspråket ändå kan handläggas i brottmålet (22 kap. I § RB). Målsäganden kan redan enligt nu gällande regler i sådana fall få juridisk hjälp i målet genom att söka allmän rättshjälp med biträdesförordnande. Som kommittén anför är det emellertid oprak tiskt och processekonomiskt olämpligt att - om ett målsägandebiträde redan förordnats - utse en annan person till biträde i skadeståndsdelen eller att i denna del kräva ett särskilt förordnande för målsägandebiträdet. I stället bör, om inte åklagaren åtagit sig att förbereda och utföra målsägan dens skadeståndstalan, målsägandebiträdets behörighet att företräda måls äganden omfatta även frågor om skadestånd som handläggs i samband med åtal för brottet. Deskäl av praktisk natur som kan anföras för att målsägandebiträdets Prop.1987/88:107 behörighet omfattar även skadeståndsfrågan gäller endast så längedenna handläggs med ansvarsfrågan. Skulle skadeståndsfrågan avskiljasför att handläggas som ett särskilt tvistemål, bör - liksom i fråga orn den offentligeförsvararens behörighet - vanliga regler om biträde enligt rättshjälpslagenträda in. En motsatt ordning skulle innebära att samhället prioriterarskadeståndsfordringar beträffande just vissa typer av brott, något som fåranses principiellt olämpligt. Av samma skäl bör biträdets behörighet inteheller i övrigt omfatta skadeståndsfrågor vid sidan av själva brottmålet. Somexempel på sådana situationer kan nämnas talan hos brottsskadenämnden ellerkrav mot försäkringsbolag. Som kommittén framhållit har denna begränsning avbiträdets uppgifter också praktiska fördelar. Att låta biträdets uppgifterligga helt inom ramen för brottmålet medför t. ex. att domstol kan fatta besluti alla frågor som rör målsägandebiträde. Jag återkommer till de frågorna i detföljande (avsnitt 3.7). Ommålet går vidare fill högre rätt genom att åklagaren eller den tilltaladeöverklagar tingsrättens dom i ansvars- eller påföljdsfrågan, bör målsägandebiträdetsförordnande gälla även processen i högre rätt. Om enbart skadeståndsfråganöverklagas, skall målsägandebiträdet däremot inte i denna egenskap kunnabiträda målsäganden i högre rätt. Även detta överensstämmer med vad som gälleren offentlig försvarare. Liksomett rättshjälpsbiträde bör ett målsägandebiträde ha behörighet att på statensbekostnad besluta om viss mindre utredning som hänför sig till ett enskiltanspråk. Lagrådethar inte haft någon erinran mot de föreslagna uppgifterna för målsägandebiträdenamen har framhållit att det får anses önskvärt att så långt möjligt undvika atten målsägande biträds av flera personer. Lagrådet har vidare anförtföljande. Harmålsägandebiträde förordnats med uppgift att bistå målsäganden i ett brottmåldär även en skadeståndstalan är aktuell, torde det normalt inte finnas behov avnågot särskilt biträde enligt rättshjälpslagen i skadeståndsdelen. Det får iallmänhet också anses onödigt att förordna målsägandebiträde i ett mål där målsägandenredan har fått ett biträde enligt rättshjälpslagen, åtminstone om de kurativauppgifterna är begränsade. Skulle de uppgifter som ankommer på ett målsägandebibiträdeinte kunna fullgöras inom ramen för rättshjälpslagen, bör det inte finnas någothinder mot att utvidga uppdraget för ett redan förordnat rättshjälpsbiträde, såatt samma person också utses till målsägandebiträde. Somhar framhållits i lagrådsremissen torde det ofta saknas behov av stödperson ide fall där målsägandebiträde förordnas. Situationer kan emellertid förekommadär det är motiverat att den som har ett målsägandebiträde stöds avytterligare en person. Jaghar ingen erinran mot de uttalanden som lagrådet gjort rörande måls ägandebiträdets uppgifter men vill framhålla att det normalt bör undvikas att samma person förordnas som både rättshjälpsbiträde och målsägande biträde. Jag anser liksom lagrådet att det av lagtexten direkt bör framgå att det inte ingår i målsägandebiträdets uppgifter att bistå målsäganden i skadeståndsdelen, när åklagaren har tagit på sig den uppgiften. kommertill detta i specialmotiveringen (3 § lagen om målsägandebiträde).