prop · GB03118 · 1987-12-31 00:00:00 — - bistå de konkurrensvårdande myndigheterna medteknisk sakkunskap. Nämndensverksamhet skall inte belasta statsbudgeten. Förslag om finansieringen skallföreläggas . Utredningen:Utredarens förslag i betänkandet "myndighetsutövning" (DsK1987:10) överensstämmer delvis med mitt. Utredaren har dock föreslagit att STNpå förslag av efter remissförfarande skall utfärda föreskrifterna omanslutningsvillkoren för teleutrustning. Enligt utredaren skall televerketäven fortsättningsvis fatta särskilda beslut om anslutningsgodkännanden av teleutmstningar.Dessa beslut som utredaren benämner förvaltningsbeslui; skall enligtutredarens förslag kunna överklagas till STN som sista instans. Remissinstanserna:Utredarens förslag tillstyrks i huvudsak av ett stort antal remissinstanser.Flera remissinstanser anser dock att förvaltningsbesluten om godkännande avutrustning för anslutning till telenätet bör fattas av STN och inte avteleverket. Bland dessa återfmns , teleanslutningsnämnden,statskontoret, SPK, , m.fl. anser att den personalsom utfärdar godkännanden av utmstning för anslutning till nätet skallöverföras till STN. tanken på en stegvisöverföring av uppgifter från till STN. Mångaremissinstanser, däribland , och iSverige (SIS), anser att SIS bör fä en betydande roll när det gällerkravspecifikationer, provning och godkännande. remissinstanser tar särskilt upp frägan om formerna för provning ochgodkännande av utmstning. T. ex. anser statens energiverk att samma organ börprova och godkänna utmstning och att provningen på teleområdet bör inrymmas idet generelki riksprovplatssystemet. och statens mät-och provråd (MPR) föreslär att MPR skall auktorisera laboratorier för provningav teleutmstning. anser att man bör överväga att tilloberoende provningslaboratorier, t.ex. statens provningsanstalt, delegerasåväl godkännande som typ-efterkontroll. Bakgrundtill mitt förslag: gäller att en abonnent till televerketsanläggningar endast fåir ansluta sådan telefonapparat, utrustning elleranordning som är godkåind av . därför kravspecifikationerför sådan utmstning och genom provning kon- Prop. 1987/88:118 trolleras att utmstningenuppfyller kravspecifikationen. Provningen kan ske antingen i televerketslaboratorium eller i något annat laboratorium vars provning televerketaccepterar. Med ledning av provningsprotokollen godkänner att en utmstningskall fä anslutas. Vanligen sker godkännandet i form av ett typgodkännande somär ett generellt godkännande för serieproducerad utrustning av en viss typ ochi ett visst utföranT de. Utmstningar som typgodkänts förses med ett särskiltgodkännandenummer och får T-märkas. Genom T-märkningen kan man säga att leverantörenintygar att utrustningen uppfyller krav för anslutning till dess teleanläggningar. Föreår 1980 ingick utrustningar såsom telefoner i det av förvaltadenätet. 1 abonnemangsavtalet ingick att också tillhandahöllutrustningen. Utmstningar producerades delvis av självt och köptesdelvis frän andra producenter. Det sågs som naturligt att såsomförvaltare av statens telenät och ansvarig för dess kvalitet också hadekontroll över all utmstning i telesystemet. Felaktig utmstning kan nämligenskada nätets funktion. Detta förhållande har, sedan terminalmarknaden delvis liberaliserats,tagit sig uttryck i att endast utrustning som godkänts av fåttanslutas till det allmänna telenätet. Skälenför mitt förslag: Såsomjag tidigare skildrat har allt större delar av telesystemet kommit att ägas avandra än verket. Televerkskoncernen är nu en av många köpare och en av mångasäljare av telefoner och andra apparater. bestämmer omvillkoren för anslutning av dessa. har således här en dubbelroll somkan vara besvärande - dels konkurrerar verket om apparatförsäljningen, delsbestämmer verket om konkurrenternas produkter skall få anslutas eller inte.Detta problem uppmärksammades redan i prop. 1980/81:66 ochteleanslutningsnämnden inrättades för att behandla överklaganden av televerketsbeslut. Denna möjlighet för konkurrenter pä apparatområdet att fåen tekniskt sakkunnig överprövning av verkets beslut har dock inte löstproblemet. Jagkonstaterar visserligen att det inte finns belägg för att blandatsamman sin godkännandefunktion med sin affärsverksamhet. Varken utredareneller remissinstanserna har visat på några sådana fall. Meii jag anser liksomutredaren att systemet måste vara utformat sä att det inte ens kan finnas grundför misstankar om en sammanblandning av myndighetsutövning ochaffärsverksamhet. Den överföring av vissa uppgifter från till STNsom jag nu föreslär har uteslutande principiella skäl. Mångaremissinstanser inklusive har kritiserat utredningens förslag attteleverket även fortsättningsvis skulle fatta förvaltningsbesluten. Med deförslag som jag lägger fram bör de intressen som dessa remissinstanser geruttryck för tillgodoses. STNskall utfärda anslutningsföreskrifter och registrera utrustning STNbör enligt min mening besluta alla föreskrifter för anslutning av 21 STN bör således överta hela an- Prop.1987/88:118 svaret för föreskrifterna på området. Endast utmstningar somregistrerats hos STN skall få anslutas till . STN skallregistrera sädana utrustningar som, enligt intyg från kompetenta laboratorier,uppfyller STN:s föreskrifter. Föreskrifterna skall också gälla televerketstelefoner, terminaler, kontorsväxlar och annan utrustning av motsvarande slag. Registreringenär inget godkännande av utmstningar utan syftar till att skapa kännedom omvilken utrustning på marknaden som får anslutas till det allmänna telenätet. STNbör verka för att det på lämpligt sätt framgår för köpare och användare att enprodukt som säljs på marknaden är registrerad. Särskilt angeläget är dettanaturligtvis då det gäller i handeln vanligt förekommande produkter. Medtanke på den snabba utvecklingen av teletekniken och av förhållandena påmarknaden för teletjänster och teleprodukter finns behov av att staten hållerutvecklingen under uppsikt. Enligt min mening bör också detta vara STN:suppgift. Det innefattar såväl den internationella som den nationellautvecklingen. STN bör därför med uppmärksamhet följa standardiseringsarbetet. NOhar framhållit att nämnden bör bistå de konkurrensvårdande myndigheterna medteknisk värdering och synpunkter. Jag biträder denna uppfattning. Enligtmin mening ligger det förslag jag lagt väl i linje med utvecklingen inom EFTAoch EG på detta område och jag bedömer att det därför kommer att underlättasamarbetet med övriga västeuropeiska länder i dessa avseenden. Förslagen liggerockså väl i linje med de förslag som framförts i utredningen (SOU 1988:6). STN bör ha ett ansvarför att se till att likformigheten med den västeuropeiska utvecklingenupprätthålls. Föreskriftermed anknytning till st,indarder Avstor betydelse för mina förslag är att det, sedan utredningsarbetet avslutats,från den bildats ett nytt fackorgan inom ramen för Standardiseringskommissioneni . Organisationen har fått namnet SIS-InformationstekniskaStandardiseringen (SIS-ITS) och skall representera alla intressentgmpper på informationsteknikomrädet- leverantörer, myndigheter och kunder. SIS-ITS utformar svensk standard inom tele-och dataområdet huvudsakligen baserad på internationell standard. Svensk standardfastställs därefter av i den ordning som anges i de avregeringen fastställda stadgarna för SIS. SIS-ITSverksamhet kommer att omfatta all informationsteknologisk utrustning dvs. både tele-och datautrustning som ingår i telenät och utrustningar som inte ingår i sådananät. För utmstningar som ingår i telenät gäller att en del är avsedda att ingåi privata, företagsinterna nät medan andra är avsedda för anslutning tillteleverkets anläggningar lör telefon-, telex- eller datatrafik. Detvore, enligt min mening, rationellt om STN pä lämpligt sätt kunde anknyta sina föreskrifter till relevanta svenska standarder. Därigenom kan det tekniska arbetet till stor del ske inom standardiseringsverksamheten 22 och begränsade ingenjörsresurser utnyttjas effektivt samtonödig admini- Prop. 1987/88:118 stration undvikas. Istandardiseringsprocessen är inbyggt att olika intressen vägs mot varandra.Jag tänker därvid pä såväl intressen som nätägare som påtillverkarnas och användarnas intressen. Det är viktigt att rollfördelningen mellan STN ochstandardiseringsorganet är klar. En myndighetsföreskrift är rättsligttvingande, medan en standard är ett icke bindande dokument. Tvingande reglermåste därför framgå av föreskriften och standarden anknytas till denna på etträttsligt korrekt sätt. Innan STN utfärdar föreskrifter bör intressenterna beredastillfälle att medverka och yttra sig. Därigenom åstadkoms den breda förankringsom jag bedömer som nödvändig. Abonnentens och leverantörens ansvar Det ankommer på abonnenten att förvissa sig om att denutrustning som ansluts är registrerad hos STN. Det bör liksom ocksåankomma på abonnenten att rätta fel i utrustningen. Som abonnemangsvillkor börkunna gälla att ytterst kan säga upp abonnemanget. Jag utgår fränatt leverantörerna lämnar kunden all väsentlig information om produkten och atttillräckliga garantier skapas för att konsumenternas intressen tas tillvara.Genom marknadsföringslagen (1975:1418) finns möjligheter att ingripa mot deleverantörer som inte lämnar korrekt information om rätten att anslutaprodukten till det allmänna telenätet. Att utrustningen uppfyller STN:s föreskrifter visas genomatt något kompetent laboratorium inom eller utom efter provning och kontrollintygar (certifierar) att sä är fallet. Vilka laboratorier som kan komma ifråga bör tills vidare prövas av STN, som härvid vid behov bör samråda medstatens mät- och provråd (MPR). Mina förslag innebär att den särskildagodkännandefunktionen tas bort. Av abonnemangsvillkoren får framgå att endastsådan utrustning som är registrerad hos STN får anslutas. Den föreslagnaordningen medför således att några godkännandebeslut inte kommer att fattas avvare sig STN eller . Något särskilt fastlagt system för efterkontrollav "godkända" utmstningar behöver således inte införas.Teleanslutningsnämnden som är överklagningsinstans för beslutom godkännade får inte någon funktion när några sådana beslut ej längre kommeratt fattas. Den bör därför upphöra i samband med att STN inrättas. Det är angeläget att överförandet av ansvaret förföreskrifterna sker så smidigt som möjligt. Jag förutsätter därför attteleverkets föreskrifter kommer att gälla övergångsvis och successivt ersättasmed nya som meddelas av STN. I likhet med vad som gäller inom andra områdenskall givetvis STN endast utfärda föreskrifter när det behövs. STN:s verksamhet bör finansieras med avgifter. Idagfinansieras te leverkets arbete med dessa uppgifter i princip av avgifter som betalas i samband med beslut om anslutningsgodkännanden. Några sädana godkän nandebeslut kommer inte att fattas om mitt förslag genomförs. får alltså tas ut på annatsätt. De anslagstekniska frågorna bör underställas . Utredaren har föreslagitatt myndigheten skall organiseras som en nämnd med ett kansli på fem personer.Det ankommer på regeringen att bestämma om den närmare organisationen ochlokaliseringen av myndigheten med hänsyn till en preciserad uppgiftsfördelningmellan berörda parter. Jag konstaterar att det kommer att krävas mycket högkompetens hos myndigheten. T.ex. kommer det att krävas ingående kännedom omtelesystemets konstruktion och uppbyggnad. Det är nödvändigt inte minst för attstatens telenämnd aktivt skall kunna följa det internationella och nationellastandardiseringsarbetet och inta en självständig hållning gentemot aktörernapå teleområdet - i första hand . 5 Lagstiftningen på radiokommunikationsområdet Min bedömning:Grunderna för fördelning av frekvensutrymmet skall ses över. I avvaktan därpåskall behålla sina myndighetsuppgifter pä området. Utredningen:Utredaren har föreslagit att STN skall överta vissa av uppgifter päradioområdet. STN bör således enligt utredaren ha till uppgift att bl. a.utifrån internationella överenskommelser utarbeta en nationell plan föranvändning av radiofrekvenser. Nämnden föreslås vidare överta uppgiften attbesluta om föreskrifter för tillstånd att använda radiosändare och att utselaboratorier, vars provningsresultat kan ligga till grund för bedömningar av omen radiosändare uppfyller föreskrivna villkor. förutsätts ävenframgent fatta förvaltningsbesluten, dvs. beslut i enskilda tillståndsärenden. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna tillstyrker i huvudsak utredarens förslag. Flerainstanser, däribland , anser dock att besluten i enskildatillståndsärenden bör fattas av STN och inte av . Skälen för min bedömning:Som jag har varit inne på är roll som den myndighetsom närmast under regeringen är ansvarig för telekommunikationerna inte utanproblem. Dessa problem har accentuerats i takt med att det tillkommit fleraktörer på telemarknaden, vilka delvis är konkurrenter till . Minaförslag när det gäller anslutning av utrustning till anläggningarkommer att minska dessa problem. har emellertid en liknandedubbelställning även i fråga om prövningen av tillstånd enligt radiolagen(1966:755) att inneha radiosändare och den därmed sammanhängande frägan omtilldelning av radiofrekvenser. Iradiolagen föreskrivs,tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer för att här i riket eller pä svenskt fartyg eller luftfartyg fäinneha eller använda radiosändare, ofullständig radiosändare och byggsats förtillverkning av radiosändare. Genom kungörelsen (1967:446) om radiosändare har regeringen bestämtatt skall vara tillståndsgivande myndighet. Enligt kungörelsen kanteleverket meddela generella tillstånd. Tillståndsskyldigheten förradiosändare gmndas huvudsakligen pä omsorgen om den nationella ochinternationella radiomiljön. Det begränsade frekvensutrymmet skall utnyttjas säväl som möjligt och störningar skall undvikas. skall enligtsin instruktion (1985:764) verka för att samhällets och enskildas behov avtelekommunikationer tillgodoses och därvid svara för att möjligheten tillradiokommunikationer utnyttjas på bästa sätt. som i sinfrekvensförvaltning har myndighetsuppgifter pä radioområdet bedriver mankonkurrensutsatt verksamhet som är beroende av tillgång till radiosändare ochradiofrekvenser. Det gäller framför allt de mobila teletjänsterna.Televerket är även i övrigt en stor användare av radiofrekvenser ochkonkurrerar således på flera sätt om det begränsade frekvensutrymmet. Fräganhur det utrymmet skall fördelas rymmer åtskilliga problem. En bedömning mästesålunda göras av angelägenhetsgraden av olika verksamheter som använderradiosändare och deras behov av frekvenser. Föreskrifterom fördelningen av frekvensutrymmet kräver numera enligt regeringsformenlagform. Det innebär att det är som skall besluta om efter vilkaprinciper som frekvenstilldelningen skall ske medan de närmare detaljerna kanfastställas av regeringen i form av verkställighetsföreskrifter. Det krävsbättre underlag för ett ställningstagande till frågan efter vilka grunderfrekvenstilldelningen i fortsättningen bör ske. Frågan om vilken eller vilkamyndigheter som skall pröva frägor om tillstånd bör därför också övervägasytterligare. I avvaktan därpå är jag inte beredd att lägga förslag som rörfrekvensförvaltningen. Det innebär att jag inte nu föreslår någon ändring avteleverkets myndighetsuppgifter på radioområdet. Den verksamhet som televerketidag bedriver kan ske med stöd av övergångsbestämmelserna till regeringsformen. 6 Avveckling av anslutningsmonopol Mittförslag: Senast fr. o. m. skall kontorsväxlar som uppfyllerföreskrivna villkor få anslutas till . Senast fr. o. m.den 1 januari 1989 skall myntapparater som uppfyller föreskrivna villkor fåanslutas till . Referensgruppens ochteleverkets förslag överensstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna: Referensgmppensförslag om slopande av kontorsväxelmonopolet tillstyrks av allaremissinstanser som berört frågan. Bakgrund till mittförslag: I samband med behandling av prop. 1985/86:100 uttaladetrafikutskottet (/86:16) att abonnentväxlar (kontorsväxlar) tillsvidare borde undantas från den del av telever- ketsverksamhetsområde som den konkurrensutsatta verksamheten utgör. Prop.1987/88:118 Härför talade enligt utskottet bl. a. växlarnas nära anknytning tilltelenätets funktion och värdet av dominerande ställning på telekommunikationsområdet.Utskottet ville dock inte utesluta att den tekniska utvecklingen kunde kommaatt medföra att fömtsättningarna för den nuvarande monopolavgränsningen kundekomma att ändras. Mer principiella förändringar i fråga om monopolavgränsningenborde dock underställas prövning. Upphävandet avkontorsväxelmonopolet utgör enligt min mening en sådan principiellt viktigförändring som fordrar godkännande. har med anledning avproposition 1984/85:158 också tagit ställning till frågan om anslutningsmonopolför utrustningar för offentlig telefoni (telefonautomater o.d.). Även dennafråga bör därför underställas . Skälenför mitt förslag: Teknikutvecklingen försvårar gränsdragningar Jagvill åter erinra om att en rad steg redan tagits som innebär avveckling avteleverkets ensamrätt att äga och kontrollera anläggningar i telesystemet.Dessa steg som i stort följer vad som händer internationellt är mer ellermindre framtvingade av den tekniska utvecklingen - framför alltsammansmältningen av data- och teletekniken. Teleområdet har, som jag framhålliti det föregående, traditionellt varit reglerat medan datautmst-ning erbjuditspå en fri marknad. Den snabbhet med vilken förändringarna sker inom tele- ochdataområdena försvårar klara gränsdragningar och gör det därmed också svårt attupprätthålla strikta och separata regelsystem. Det har inte varit lämpligt ochinte heller praktiskt möjligt att låta anslutningsmonopolet för teleutrustningomfatta all ny datautrustning. Istället har steg tagits för att anpassatelemarknaden till den större frihet som råder på datamarknaden. Kontorsväxlaranvändes tidigare enbart för talkommunikation. Emellertid har tekniken förkoppling förändrats, frän elektromekanisk till elektronisk såväl i detgemensamma telenätet som i kontorsväxlar och företagsnät. I takt medelektronikens utveckling har dessa kontorsväxlar - genom digital signalteknik kommit att utnyttja samma teknik som moderna datorer. Detta medför att det ärfullt tekniskt möjligt att utnyttja kontorsväxeln för kommunikation inte baraför tal- utan även för text-, data-och bildöverföring. En modern digitalkontorsväxel svarar inom ett företag ofta för kommunikationsfunktionen i ettlokalt nätverk. En sådan växel kan vara praktiskt taget omöjlig att skilja frånandra datorer som används för datakommunikation. Jagär mot denna bakgrund enig med referensgruppen och remissinstanserna om attden tekniska utvecklingen nu inte längre gör det möjligt att upprätthållateleverkets ensamrätt att ansluta kontorsväxlar till nätet. Detfinns enligt min mening också effektivitets- och handelspolitiska skäl somtalar för en avveckling av monopolet. Ett borttagande av monopolet bör ocksåmedföra prispress och en större valfrihet. Det senare är särskiltbetydelsefullt i ett skede när kundernas krav blir allt mer varierade.Televerkets ensamrätt att ansluta kontorsväxlar bör således avvecklas. Dettainnebär inte att avvecklingen av kontorsväxelmonopolet är opro- 26 blematisk.Ett omfattande arbete krävs för att ta fram generella regler för Prop.1987/88:118 anslutningen av kontorsväxlar. Det kan gälla såväl tekniska krav pågränssnittet vid anslutningen till det allmänna telenätet som krav på defastighetsnät eller andra anslutningar som finns till kontorsväxeln och somfortsättningsvis kan komma att ägas av andra än . Nuvarandefastighetsnät, som ägs av , kan behöva säljas till andra i sambandmed avvecklingen av monopolet. har i en särskild skrivelse den 21januari 1988 angett att verket är berett att så snart vederböriiga besluttagits tillsätta en samarbetsgrupp med leverantörsorganisationerna för attklara ut olika praktiska problem inför upplösningen av kontorsväxelmonopolet.Verket har i skrivelsen också gjort en bedömning av hur detta arbetekommer att ta. Enligt verket kan avvecklingen av monopolet ske stegvis och varaavslutad . Jag biträder denna bedömning. Det bör ankomma påregeringen att bestämma om de närmare detaljerna i samband med avvecklingen. Avvecklingen av kontorsväxelmonopolet kommer naturligtvisatt innebära vissa omställningsproblem för . Referensgruppen harbedömt att de marknadsandelar som verket kommer att förlora direkt efter attmonopolet upphävts till stor del kommer att återvinnas när starkaställning pä marknaden ger utslag i bättre service m. m. Enligt min meningkommer generellt sett expansiva verksamhet att på ett godtagbartsätt kunna ta hand om den omställning som är nödvändig. Av central betydelse i detta sammanhang är naturligtvisatt marknaden för kontorsväxlar kommer att fungera på rimliga villkor närmonopolet avvecklats. De förslag om inrättande av statens telenämnd som jaglagt i det föregående kommer enligt min mening att bidra härtill. Televerkethar för sin del i skrivelsen deklarerat att verket givetvisavser att erbjuda anslutningar och olika slag av nättjänster på villkor som äroberoende av om eller någon annan levererar kundutrustningar i formav kontorsväxlar, datorer eller terminaler. Även jag anser att det är avstörsta betydelse att någon otillbörlig sammanblandning inte kommer att ske avteleverkets roll som dominerande nätförvaltare och som försäljare avkontorsväxlar. De konkurrensvärdande myndigheterna har att övervaka detta. STNskall, som jag framhållit tidigare, kunna bidra med teknisk expertis. 1984/85:158 med bl. a. förslag om slopande avanslutningsmonopolet för telefonapparater angavs att monopolet på utrustningarför offentlig telefoni (telefonautomater o.d.) skulle bibehållas. Inte hellerriksdagen (/85:28) ansåg att någon förändring i detta avseende dä varmotiverad. Utskottet påpekade dock att den tekniska utvecklingen kunde kommaatt medföra ändrade förutsättningar som skulle motivera en anpassning av monopolavgränsningen. har föreslagit att verkets monopol på attansluta mynt apparater i det allmänna telenätet avvecklas. Verket anser att detta mono- 27 pol pä grund av dentekniska utvecklingen blivit meningslöst. Sä har det Prop. 1987/88:118 t.ex. varit möjligt för andra företag att sätta upp kontokortsautomater utan attbryta mot monopolbestämmelserna. Televerkethar för regeringen redogjort för sin policy när det gäller telefonautomater.Verket redovisar följande inriktning: iorter med flera telefonautomater skall respektive automat bära sina egnakostnader samt ge ett rimligt överskott ien ort eller på en plats där det bara finns en telefonautomat får denbibehållas även om den går med förlust. Förlusterna får dock inte bli orimligai förhällande till servicebehovet. Någon absolut gräns har inte satts utan delokala förhållandena får avgöra. Utanmonopol säger sig verket kunna fortsätta med samma policy under fömtsättningatt det inte krävs någon avkastning på det kapital som investeras itelefonautomaterna. Lönsamma automater får dä finansiera automater i glesbygdsom ger ett rimligt underskott. För att förbättra ekonomin totalt ochmöjligheten att uppnå rimlig ekonomi för ett stort antal av glesbygdensautomater höjer verket avgifterna för utnyttjande av automaterna. Utöver dettaavser verket att fortsätta med olika åtgärder för att nedbringa kostnaderna. Detfinns ca 17000 telefonautomater som sköter i egen regi samt ca25000 som abonneras av hotell, restauranger etc. De 17000 automaternasplacering ses ständigt över och anpassas till servicebehovet genom omplacering,nedtagning och nyuppsättning. Ävenjag anser att den tekniska utvecklingen nu gjort att monopolet på myntapparaterförlorat sin betydelse. Jag tillstyrker därför förslag. Konkurrenspå omrädet kan enligt min mening också bidra till en bättre service.Ensamrätten bör upphöra senast den . Denna verksamhets speciellakaraktär bör beaktas i samband med utvecklingen av särredovisningen avkonkurrensutsatt verksamhet som jag tidigare berört (3.3.4).