prop · GB0379 · 1987-12-31 00:00:00 — Därför har stora satsningargjorts för att utveckla den öppna narkomanvården. Hösten1986 inledde kommunförbunden, i samarbete med ochsocialstyrelsen, den landsomfattande konferensserien ,I varje län samlades representanter för isamtliga kommuner samt för sjukvård, polis, kriminalvård och i vissa fallfrivilliga organisationer för att diskutera hur man skulle nå samtligainjektionsmissbrukare. Metoder för arbetet diskuterades liksom hur gemensammaprojekt kunde genomföras. Endirekt följd av konferenserna är att en rad öppenvårdsenheter inrättats och attolika regionala samordningsprojekt initierats. Avde 28 kommuner som redan fidigare hade en specialiserad öppenvård har 15förstärkt den med ytterligare tjänster. Vidare har 20 kommuner, som fidigareinte hade särskilda narkomanvårdsenheter, inrättat sådana. Kompetens ochresurser för narkomanvård byggs nu också upp i mindre och medelstora kommunergenom s,k, länsprojekt. Dessa innebär att kommuner i en region samordnar sinainsatser med varandra eller med en specialiserad enhet i en större kommun iregionen. Sammanlagt har 22 sådana projekt initierats. Den största utbyggnadenhar dock skett i de tre storstadsområdena, I inrättas nu nyanarkomanvårdsenheter i samtliga 18 socialdistrikt. Också i och MIalmöhar öppenvården utökats väsentligt, 4.3.3 Vårdenav unga narkotikamissbrukare Detfinns endast några få fall av HIV-positiva missbrukare under . En förklaringtill detta kan emellerfid vara att det intravenösa missbruket bland unga ärbegränsat. Allmäntsett är såväl resurser som metoder för vården av unga missbru kare mer utvecklade än för vuxenvården, och län har ut vecklat sina resurser kraftigt. Bl,a, har en ny ungdomsklinik inrättats, Stock holms stad har varit ledande i arbetet att utveckla offensiva insatser för att nå missbrukande ungdomar. Bl,a, har en åtgärdsplan utarbetats med inrikt ning på att fånga upp de ungdomar som löper risk att bli smittade av HIV-virus, I kommiun har en särskild ungdomsenhet bildats, I finns planer på att inrätta en sådan enhet, I ett tiotal län pågår olika typer av samordningsprojekt som är inriktade på att effektivisera vården av unga missbrukare, Ettsärskilt problem i detta sammanhang utgör injektionsmissbrukarna i Prop.1987/88:79 . De är inte lika socialt isolerade som deäldre, mer utslagna missbrukarna och har därför ofta både sociala och sexuellakontakter med icke-missbrukare. Från behandlingssynpunkt kompliceras situafio-nenav att de oftast befinner sig i ett skede då de sociala, fysiska och psykiskaskadeverkningarna av missbruket inte blivit så påtagliga att de själva sökerhjälp för sitt missbruk. De är också svåra att motivera till frivilligbehandling, Lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) är oftainte tillämplig. Initiativ har tagits för att ge huvudmännen stöd till enbetydligt större och mer medveten satsning på denna målgrupp, 4.3.4 Omhändertagandeav prostituerade narkotikamissbrukare Erfarenheternafrån såväl som visar att det går att nå och motivera många avde prostituerade missbrukarna för vård genom samordnade insatser från polisensoch sida. Förutsättningar för vård med stöd av LVM föreliggerofta i de fall vården inte kan ges med samtycke. Antaletprostituerade missbrukare i har minskat något under det senaste året.Socialtjänsten har kontakt med i stort sett samtliga prostituerademissbrukare. För att dessa kontakter skall leda fill bestående resultat krävsdock ytterligare utvecklingsinsatser. Behovet av mer lätfillgängliga vårdenheterför att kunna erbjuda ett snabbt omhändertagande är stort. Det krävs också enutveckling av den långsikfiga vården för kvinnliga missbrukare liksom av LVM-vården. Vidare krävs insatser för att effektivare nå kunderna tillprostituerade. som kommun har fått resurser för att utveckla arbetetmed prostituerade missbrukare. åt läkemedelsmissbrukare(RFHL) har fått stöd till ett prostitutionsprojekt i , RFHL har ocksåstartat ett s,k, motivationshem som i huvudsak skall inriktas på att nå de prosfitueradekvinnliga missbrukarna, 4.3.5 Insatserför narkotikamissbrukare inom kriminalvården Enmycket stor andel av de tunga narkotikamissbrukarna återfinns inom kriminalvården.Under /87 togs 32 974 personer in på de allmänna häktena.Enligt häktesundersökning (SOU 1985:27) var ca hälften av de häktademissbrukare. Under budgetåret fanns 3 375 narkotikamissbrukare på lokal- ochriksanstalter. Av dessa var 2 077 personer med tungt narkotikamissbruk. Av dettotala antalet intagna som var dömda till mer än två månaders fängelse var 45 %narkotikamissbrukare. Genomett närmare samarbete mellan narkomanvård och kriminalvård kan narkomanvårdennä en avsevärt större andel av de tunga missbrukarna. En viktig del iregeringens åtgärdsprogram har därför varit att utöka och effektivisera dettasamarbete. En särskild beredningsgrupp har i uppdrag att utarbeta förslag tillinsatser. Sammanlagt har ett hundratal projekt initierats. På de allmänna häktena iStockholm och samt i har i projektform bedrivits ett arbete med särskild inriktning på identifiering av narkotikamissbrukare och insatser för provtagning och motivation, Arbe- 19 tet förutsätter ett nära samarbete mellan berördasamhällsorgan. I dessa pro- Prop. 1987/88:79 jekt samverkar därförkriminalvården, den kommunala narkomanvården och det s.k, missionärsprojektet,vilket är ett projekt där f,d, missbrukare bedriver uppsökande och motiverandeverksamhet på anstalter. Här spelar RFHL och ()en betydelsefull roll. Pä allmänna häktet i genomförs också envetenskaplig epidemiologisk studie parallellt med häktesprojektet. För att följa upp och utveckla de insatser som görs påhäktena har satsningar även gjorts för att stärka såväl lokalanstalternas somriksanstalternas motivationsarbete. Medel har utgått för att utöka, antaletsjukskötersketjänster. Såväl lokal- som riksanstalter har också fått särskiltstöd för att utveckla ett nära samarbete med behandlingshem, familjevård ochden specialiserade öppenvården. Inom frivården bedrivs ett värdefulltmotivationsarbete inom övervakningens ram. För att kunna följa upp mofivafionsinsatsernapå häkten, lokal- och riksanstalter samt inom frivårdsorganisationer harkriminalvårdsregionerna tillförts medel för tjänster som metodutvecklare. Enviktig del av metodutvecklarnas arbete är att effektivisera samarbetet mellankriminalvärdens frivård och den specialiserade öppenvården, I såväl Göteborgsom liksom i ett 20-tal andra orter har samarbetet kunnat intensifieraspåtagligt, I planläggs ett större samordningsprogram i en särskild samrädsgrupp. har fått bidrag fill en omfattandekampanj på de större riksanstalterna om HIV och narkotikamissbruk. 4.3.6 Förbättrade möjligheter till avgiftning ochbehandling av narkotikamissbrukare Sjukvårdens avgiftningskUniker utgör en vikfig del avnarkomanvården. har avgiftningsvården utvecklats iförsta hand i , kommun har under det senaste åretinrättat en särskild avgiftningsenhet. Särskilda avgiftningsresurser som äravsedda enbart för narkotikamissbrukare saknas däremot utanförstorstadsregionerna. Demissbrukare som kommer till behandlingshemmen har ofta genomgått en längre mofivafionsfas.För att förkorta denna fas och för att avgiftningsvården lättare skall kunnaplacera missbrukare på behandUngshem har stöd lämnats för att inrätta fler s,k.moUvationshem, Motivafionshem finns i första hand i . Stockholmskommun har också planer på att inrätta fler sådana hem, I kommun finns enmotsvarande enhet och i skall en enhet av detta slag inrättas inomkort. Vidare har RFHL startat ett moUvafionshem i ochplanerar att starta ytterligare hem i andra delar av landet. 4.3.7Utbyggnaden av behandlingshemsplatser för narkotikamiss brukare Det finns ca 1 000 platser i landet päbehandlingshem som i huvudsak är inriktade på vård av vuxna narkofikamissbrukare.Dessutom finns260 platser för vård av unga narkotikamissbrukare. Huvuddelen av Prop,1987/88:79 hemmen drivs av stiftelser med organisationer som stiftelsebildare,I de flesta stiftelserna finns representation från någon offentlig huvudman. Efterfråganpå behandlingshemsplatser är mycket stor. Med den ökadesatsningen på uppsökande och motiverande verksamhet har behovet avbehandlingshemsplatser ökat. Olikainitiativ har därför tagits för att sfimulera huvudmännen till att inrättafler behandlingshem. har bl,a, bildat en särskild arbetsgruppmed personer verksamma inom narkomanvården. Gruppens uppgift är att gehuvudmännen stöd att samordna arbetet med att inrätta nya hem och fillmetodutvecklingen på behandlingshemmen, 4.3.8Utvecklad LVM-vård av narkotikamissbrukare Ävenmed en utökad och mer offensiv narkomanvård finns det en grupp missbrukare sominte kan motiveras för frivillig vård. Det är därför nödvändigt att ocksåtvångsvården för missbrukare utvecklas. När LVM trädde i kraft den 1 januari1982 fanns inga hem som särskilt anpassats för tvångsvård av narkofikamissbrukare.Fram svarade vissa av de f,d, nykter-hetsvårdsanstalterna fördenna uppgift. Den1 öppnades i landets första LVM-hem som var särskiltanpassat för narkotikamissbrukare. Hemmet har 20 platser, I öppnadeshösten ett sådant hem med fyra platser. inrättadeStockholms stad ytterligare tvä hem för tvångsvård av narkotikamissbrukare medsammanlagt 20 platser. Dessa platser svarar dock inte mot de behov som finnsoch som kan beräknas uppkomma. Socialberedningen har i sitt betänkande (SOU1987:22) Missbrukarna, , Tvånget påtalat behovet av en utbyggnadav LVM-vården för narkotikamissbrukare. Jag återkommer senare med förslag huren sådan utbyggnad kan stödjas. 5 Förslag om fortsatta insatser mot HIV/AIDS Somframhållits i det föregående finns det inte något verksamt vaccin ellerbotemedel mot HIV-infektionen, Denna infektion kan ge upphov till ett sjukdomstillståndsom definieras som AIDS, Forskarna bedömer att det kommer att dröja länge innannågot vaccin eller botemedel kan tas i bruk, även om sjukdomsförloppet kanfördröjas av de läkemedel som utvecklats, HIV kommer sannolikt att finnas inomvårt samhälle , Iavvaktan på motmedel mot HIV-infektionen kan en fortsatt spridning hejdas bl,a,genom att människor ändrar sina sexuella beteenden, iakttar försiktighet vidval av sexpartner och använder kondom. Förutsättningen för detta är i sin turatt människor är medvetna om risken för smitta vid sexuella kontakter. Dennakunskap och medvetenhet måste ständigt underhållas och förnyas, 21 Samhället får inte mattas av i sina ansträngningar attpåminna människor om Prop, 1987/88:79 smittrisken. Det får dock inte ske på ettsådant sätt att det väcker skräck och ångest som får människor att vilja avskärmasig från denna vetskap. Informationen måste vara mycket saklig. Den bör bl,a,klart och korrekt redovisa hur HIV smittar och understryka attsmittrisken är så gott som obefintlig i andra situationer. Smittöverföringensker vid sexuellt umgänge, genom blod till blod-kontakt -1,ex, när intravenösanarkotikamissbrukare delar orena sprutor - och under fosterstadiet från mor tillbarn. Det är synnerligen angeläget att informafionen utformas såatt den påverkar människors beteende inom denna ytterst personliga och privatasfär. Den mest betydelsefulla påverkan sker människor emellan, såsom när föräldrartalar med sina barn eller en arbetskamrat talar med en annan. Men påverkan frånmassmedierna har också stor betydelse. Människor har ett behov av kunskap somges sakligt och som med fördel kan lämnas genom t,ex, televisionen ellerannonser Och broschyrer. Framför allt får inte samhällets allmännainformation tystna. Det kan då lätt bli så att människor invaggas i en falsktro att faran är över, när det inte längre talas om den från de officiellakanalerna. Jag vill med det sagda understryka vikten av att samhälletfullföljer sitt ansvar genom att information alltjämt ges till den bredaallmänheten och särskilt till grupper med riskbeteende. Jag lägger i det följande fram olika förslag om fortsattainsatser i form av ett handlingsprogram för kampen mot HIV/AIDS för i förstahand /89. Förslagen anger emellertid även inriktningen pålängre sikt. Liksom omfattar åtgärderna - förutom den information jaginledningsvis berört - insatser för att begränsa smittspridningen bland narkofikamissbrukare,psykosocialt stöd fill de smittade och deras anhöriga samt insatser för attbegränsa smittspridningen inom grupper med riskbeteende. Härutöver framstår emellertid en utvidgad kartläggning avsmittspridningen som alltmer angelägen. Jag anser att starka skäl talar föratt ställa det epidemiologiska arbetet i förg:runden i förslaget tillhandlingsprogram. Kunskaper om den smittspridning som pågår bland olikagrupper är av stor strategisk betydelse för smittbekämpningen. Det är vidare viktigt att ett kvalificerat omhändertagandefinns att tillgå då vård behövs, Garanfier för detta måste skapas, HIV-epidemin har gjort de stoia vårdbehoven blandnarkotikamissbrukare alltmer uppenbara. Jag har i det föregående beskrivit hurstöd har lämnats till åtgärder för att hejda HIV-epidemin bland unganarkotikamissbrukare, till insatser för prostituerade missbrukare ochmissbrukare inom kriminalvården, till åtgärder för att förbätta möjligheterna tillavgiftning och behandlingsplanering samt till en utbyggnad av vården vidbehandlingshem m,m. Arbetet för bekämpning av HIV/AIDS bland narkotikamissbrukarebör också fortsättningsvis inriktas på att utveckla narkomanvården, saknas i stor utsträckning adekvata resurser inom institutionsvården för att ta hand om bl,a, missbrukare i åldern , prostituerade missbrukare, missbru kare från kriminalvården samt missbrukare med grava psykiska störningar, HIV-infektionen kan i vissa fall ge sådana psykiska störningar. somen viktig del av förslaget till handlingsprogram att föreslå att ett särskiltbidrag skall utgå till utveckling av vårdresurser och vårdmetoder vid tvångsvårdav vuxna narkotikamissbrukare på hem för särskilt noggrann tillsyn enligt 18 §LVM, Det är viktigt att denmedicinska forskningen stimuleras i sitt arbete att få fram vaccin ochbotemedel mot HIV, Jag kommer att under avsnittet 7, Vissa frågor närmareberöra det säkerhetslaboratorium vid SBL, som regeringen beslutat uppföra ochsom har till syfte att ge en sådan stimulans. Men även annan forskning än den rentmedicinska behövs. har lämnat bidrag tillolika samhällsvetenskapliga forskningsprojekt som är relaterade till HIV/AIDS,Bl,a, har institufionen för till-lämpad psykologi vid i , till ett projekt, där en utvärdering skall göras avåtgärderna inom för injicerande narkotikamissbrukare, som ärintagna i kriminalvården. Den samhällsvetenskapliga forskningen kring HIV/AIDS-frågornahar stor betydelse för samhällets insatser i fråga om bekämpningen av AIDS ochger även konkreta underlag för beslut om direkta åtgärder. Jagkommer i det följande att föreslå fortsatta informationsåtgärder och i detsammanhanget också ta upp behovet av epidemiologiskt arbete. Därefter kommerjag att lägga fram en rad förslag till fortsatta insatser inom narkomanvården,vilka är ägnade att hindra spridningen av HIV/AIDS, Jagkommer också att lämna vissa förslag om psykosocialt stöd m,m, och omforskningsinsatser. Jagkommer att senare i avsnittet 8, Anslagsfrågan behandla det anslag till insatsermot AIDS som bör anvisas för /89, Min bedömning:Satsningen på omfattande informafionsåtgärder bör fortsätta. Utöver en allmäninformation bör information särskilt riktas till grupper med riskbeteenden,såsom intravenösa narkotikamissbrukare, homo- och bisexuella män, kunder , personer med många sexualpartner och unga flickor som har nära kontaktmed narkotikamissbrukare m,fl. Vidare bör en omfattande information om HIV/AIDSske inom arbetslivet. Skälen för min bedömning:HIV/AIDS utgör ett ytterst allvarligt hot mot folkhälsan. Virus sprider sigfortfarande inom s,k, riskutsatta grupper t,ex, bland homo/bisexuella män ochnarkotikamissbrukare som använder sprutor. Tillgängliga data visar att denheterosexuella smittspridningen - även om den inte hunnit bli särskiltomfattande - är lika vanlig i övriga landet som i storstadsregionerna.Epidemins globala spridning har också på olika sätt en direkt inverkan päsituationen i , HIV sprids till exempel i som en följd avriskfyllda sexuella kontakter utomlands. Som jag har anfört i detföregående är information en mycket vikfig del av samhällets arbete med atthindra eller motverka en vidare smittspridning av HIV, Förebyggandeinformationsinsatser som ger ökade kunskaper, för- Prop. 1987/88:79 ändradeattityder och ändrade sexuella beteenden är den bästa åtgärden att förhindra envidare smittspridning i samhället, Denstrategi som utarbetades för informafionsinsatserna kring HIV/AIDS har i alltväsentligt visat sig framgångsrik. Utvärderingar har visat att syftet med detförsta skedet i informationskampanjen har uppnåtts. Den framtida strategin börenligt min mening i än högre grad inriktas på att ändra attityder och förändrasexuella beteenden. En förändring av sexuella beteenden är en process somsannolikt tar . Några påtagliga förändringar i individers sexuellabeteenden har heller inte kunnat iakttas i de mätningar som hargjorts. Sexuella beteenden utmärks av att de berör människors innersta känsloroch blir därmed också svåra att förändra. Erfarenheternafrån kampen mot fidigare farsoter i mänskUghetens historia har visat attändrade sociala beteenden varit det effektivaste medlet att hindrasmittspridning. Information och upplysning är av vital betydelse för attgrundlägga en djupgående insikt hos befolkningen om smittvägarna och beteendemönstrensbetydelse för smittspridningen. Informationskampanjens framtida strategi bördärför än mer bygga på att åstadkomma en personlig påverkan. En uppdatering avnya kunskaper om HIV och AIDS måste också ske fortlöpande, t,ex, genomskriftligt förmedlad information. Resurser bör även läggas pä insatser som gerfördjupade kunskaper och utbildning kring sex- och samlevnadsfrågor. Utbildningav olika slags lokala informatörer blir därför en väsentlig del avinformationsinsatserna . Samhället bör pä olika sätt stimuleraen utveckling av fler lokala informatörer och se till att dessa ges en godutbildning i attitydpåverkan och metoder att förändra sexuella beteenden, Kunskaperom HIV/AIDS måste ges fortlöpande till alla människor i samhället, AIDS är enangelägenhet för alla. Centralainformationsinsatser är således fortfarande nödvändiga. Trots intensifieradeansträngningar att få fram ett vaccin eller ett verksamt läkemedel kommerHIV/AIDS att finnas i samhället under åtskilliga årtionden. Information omHIV/AIDS kommer sannolikt att utgöra ett permanent inslag i samhället under långtid framöver. Till följd av den mycket snabba medicinska och vetenskapligautvecklingen filiförs ständigt ny kunskap. Den breda allmänheten måste fåinformation om den nya kunskap som erhålls genom den medicinska, vetenskapligaoch epidemiologiska forskningen. Samhället har ett särskilt ansvar för att gealla medborgare denna grundläggande information och kunskap. Centralamyndigheters informationsinsatser och budskap måste ocksä samordnas för att fåstörsta möjliga effekt och så att risken för motstridig information minimeras, . 5.2.3Information till särskilda grupper Prop, 1987/88:79 För att smittspridningen skall kunna hejdas bör individermed s,k, riskbeteenden ges sådan information och kunskap att de ändrar sittbeteende. Till de s,k. särskilt riskutsatta grupperna hör fortfarandeintravenösa narkofikamissbrukare, homo/bisexuella män, prosfitufionskunder,personer med många sexualpartners samt unga flickor i nära kontakt mednarkotikamissbrukare. Fortsatta långsiktiga program som är ägnade attfortlöpande informera och varna allmänheten utanför de riskutsatta grupperna ärvidare nödvändiga-Ungdomen är givetvis en mycket viktig målgrupp för olikainformationsinsatser. Varje ny ungdomsgeneration måste bl,a, iskolundervisningen ges en tillräcklig information om HIV och AIDS så att denkan lära sig att hantera denna risk utifrån en positiv syn på sexoch samlevnad. Skolan har där ett särskilt ansvar, men information och atfitydskapandeaktiviteter måste också genomföras i föreningslivet och i den kommunalt drivnafritidsverksamheten. Informations- och utbildningsinsatserna som riktats fillsärskilda yrkesgrupper bör förbättras. Inom mänga yrkesgrupper tycks finnas enstark oro för risken att bli smittad av HIV i sin yrkesutövning. En tilltagandeoro hos personal som arbetar i nära kontakt med grupper som är eller kanmisstänkas vara HIV-smittade har sålunda kunnat iakttas, Hälso- ochsjukvårdspersonal, polis m.fl, behöver intensifierad information ochupplysning. Särskilda informationsinsatser bör utarbetas i nära samråd medarbetsgivare och fackliga organisationer. För att nå den från smittskyddssynpunkt angelägna gruppenintravenösa narkotikamissbrukare tycks skriftligt förmedlad information varamindre verksam. Här krävs i stället en personligt förmedlad informafion genomden uppsökande verksamhet som sker inom socialtjänst och kriminalvård. Särskiltmåste den uppsökande verksamheten riktad till unga flickor som har nära kontaktmed narkofikamissbrukare intensifieras. Den globala epidemins utbredning hotar på ett direkt sättsituationen i , Det internationella resandet är omfattande. Affärsmän,turister och utlandsarbetande svenskar bör upplysas om risken att smittas avHIV vid vistelse utomlands, bör specifika informationsinsatserriktas till grupper som efter sexuella kontakter utomlands kan sprida smittavidare inom vårt land. Särskilda insatser kan behövas för att informera vårainvandrare, och då särskilt sådana som kommer från områden där HIV-smittan ärutbredd. 5.2.4 Information inom arbetslivet Risken att smittas i arbetslivet är försvinnande liten.Trots detta finns en utbredd oro hos arbetstagare att kunna bli smittade avHIV i sin yrkesutövning. Informations- och utbildningsinsatser om HIV iarbetslivet är därför angelägna. Oron får ingalunda negligeras. Den måste taspå stort allvar. Arbetsmarknadens parter har ett eget ansvar att bedriva informationsin- 25 satser om HIV/AIDS i arbetslivet, Informafionen bör bl,a,syfta tUl att för- Prop, 1987/88:79 bereda arbetstagare inför den situationenatt man har en HIV-smittad arbetskamrat på den egna arbetsplatsen. Den HIV-smittadearbetstagaren behöver ett starkt psykosocialt stöd ifrån sina anhöriga, vänneroch arbetskamrater. Arbetsplatserna är enligt min mening ett av de viktigasteområdena för informationsaktiviteter om HIV/AIDS, Informationsinsatserna börsamordnas effektivt och bedrivas med största intensitet. Den särskildareferensgrupp till AIDS-delegationen som tillsatts om HIV i arbetslivet börägna frågan om informations- och utbildningsinsatser särskild uppmärksamhet, Ireferens-gruppen finns företrädare för både statliga, privata och kommunalaarbetsgivare samt arbetstagarorganisationerna. Särskilda informafionsinsat-serhar redan initierats från t.ex, arbetarskyddsnämnden och statens statensarbetsmiljönämnd. Många fackliga organisationer och enskilda privata företaghar påbörjat viktiga informationsinsatser. 5.2.5 Information för att motverka vissa tendenser AIDS-epidemin kommer oundvikligt att starkt påverka detsociala och politiska skeendet i samhället. Redan nu finns på sina hålltendenser till utstötning och diskriminering av HIV-smittade och riskutsattagrupper. De reaktioner som HIV-epidemin föder är i vissa avseenden likaallvarliga som HIV-epidemin i sig. Samhället har en mycket viktig uppgift attmöta dessa reaktioner på ett balanserat och förnuftigt sätt. 5.2.6 Ansvaret för att ge informafion Centrala myndigheter har ett ansvar för information omHIV/AIDS inom sina respektive områden. Så har t,ex, ettansvar att utveckla HIV/AIDS-informationen som ett led i den ordinarie sex-och samlevnadsundervisningen. har i sin egenskap avtillsynsmyndighet över smittskyddet, hälso- och sjukvården samt socialtjänstenett brett informationsansvar gentemot olika målgrupper. Vidare har SBL ettansvar att som expertmyndighet redovisa aktuella epidemiologiska och medicinskaforskningsresultat.