prop · GB03102 · 1987-12-31 00:00:00 — Inför1990-talet räcker det inte längre med att göra punktvisa insatser med enstakakursplaneöversyner, päbyggnadsutbildningar etc. inom ramen för befintligtsystem. Den gymnasiala yrkesutbildningens struktur måste omprövas. Med dettaperspektiv för ögonen har ÖGY lagt de förslag som beskrivits i det föregående. Minegen inställning till ÖGY:s delförslag som grund för försöksverksamhetenframgår liksom remissinstansernas i anslutning till min behandling av de olikadelförslagen. I en gemensam skrivelse till statsministernhar ordförandena i LO, SAF och TCO understrukit vikten av att genomförandet aven förbättrad yrkesutbildning ej fördröjs. Enmodernisering av yrkesutbildningen brådskar. ÖGY:s förslag innebär i mångaavseenden ett nytänkande i fråga om vilka vägar som bör beträdas för attåstadkomma den angelägna kvalitetshöjningen. Förslagen är både löftesrika ochspännande. Jag tänker i första hand på förslagen om treåriga linjer, modulindeladekursplaner med krav på arbetsplatsförläggning, det delade ansvaret mellanskolan och arbetslivet samt förslagen om hur den arbetsplatsförlagda utbildningenbör finansieras. Flera av de nu aktuella förslagen har emellertid så omfattandekonsekvenser att jag inte nu är beredd att ta definitiv ställning till huryrkesutbildningen bör utformas . För att göra detta fordras enligtmin mening konkreta erfarenheter. Jagförordar därför en försöksverksamhet som görs till föremål för ensamlad utvärdering hösten 1991.1 denna skall prövas hur en delvis arbetsplatsförlagdutbildning fungerar på orter med skilda näringsgeografiska, arbetsmarknadsmässigaoch konjunkturella betingelser. Vilka effekter har en förlängd utbildning pårekryteringen till de yrkesinriktade linjerna? Är det möjligt att arbetsplatsförläggastora delar av utbildningen och ha högt ställda krav på kvalitet?Tillhandahåller arbetsplatserna utbildade handledare? Kan skolan ocharbetslivet samarbeta på det föreslagna sättet? Vilka kostnader uppstår förstaten, skolhuvudmännen och arbetsgivarna? Sluts de avtal som erfordras delsmellan skolhuvudman och arbetsgivare, dels mellan arbetsgivare ocharbetstagare? Dettaär några av de frågor jag anser måste besvaras innan regeringen slutligttar ställning till den fortsatta reformeringen av yrkesutbildningen. Jag avsertillkalla en särskild utredare som får i uppdrag att utvärdera försöksverksamheteni dessa avseenden. Försöksverksamheten skallsamordnas med det övriga utvecklings- och utredningsarbete som erfordras föratt förbättra kvaliteten på gymnasieskolans yrkeslinjer. Försöksverksamhetenbaseras på det arbete med utveckling av kursplaner som underinnevarande budgetår anvisat medel för och för vilket jag i det följande(avsnitt 11.5) föreslår ytterligare medel. Verksamheten inom försöken skallfölja de riktlinjer jag närmare redovisar i avsnitten 4-10. Jag återkommer iavsnitt 3.4 till formerna för utvärderingen. För att fä en uppfattningdels om den arbetsplatsförlagda utbildningens kvalitet, dels om den totalabelastningen på arbetsmarknaden i kommuner av olika slag vad avserbefolkningsmässiga och näringslivsmässiga förutsättningar som verksamheten kanleda till bör försöken struktureras i två led - dels koncentrerade försök medmånga studievägar i några större regioner (fullskaleförsök) dels ett merutspritt nät av gymnasiekommuner. 3.2 Dimensionering och lokalisering av försöksverksamhet Mitt förslag:Försöksverksamheten får omfatta 5000 intagningsplatser under vart och ett avde tre budgetåren 1988/89, 1989/90 och 1990/91. Försöksverksamheten börlokaliseras till kommuner med varierande befolknings- och näringsstruktur. Skäl för mitt förslag:Genom en försöksverksamhet med början /89 kan det stora intressesom skolhuvudman och olika branschorganisationer visat att påbörja enmodernisering av yrkesutbildningen snabbt fångas upp och tillgodoses. Deskolhuvudman som bedöms ha förutsättningar att delta i försöksverksamheten från1988/89 kan alltså göra det inom ramen för de tillgängliga platserna. Enförutsättning är naturligtvis att tim- och kursplaner för de aktuellastudievägarna har hunnit tas fram efter samråd med arbetsmarknadens parter ochatt verksamheten i övrigt läggs upp enligt de riktlinjer jag här föreslår. SÖhar tillsammans med skolhuvudman och arbetsmarknadens parter organiserat ettantal preliminära kursplanegrupper för att ta fram tim- och kursplaner förtreåriga yrkesinriktade studievägar. Jag har erfarit att tim- och kursplanerför treåriga studievägar /89 beräknas kunna föreligga inom alla utbildningssektorerutom det ekonomisk-merkanfila. Somjag anmält i årets budgetproposition borde även det ekonomiskmerkantila områdetvara representerat i försöksverksamheten. Detta utbildningsområde har storomfattning och en stor andel kvinnliga elever. Kursplanearbetet bör därförbedrivas så att det blir möjligt att få med samtliga linjer iförsöksverksamheten. Denföreslagna utvecklingsstrategin innebär en studievägsanpassad modernisering avyrkesutbildningen och en därtill knuten försöksverksamhet Försöksverksamheten bör präglas av en modell med Prop.1987/88:102 stark koncentration av försök till några geografiskt avgränsadeområden, t. ex. ett län eller några näraliggande gymnasieregioner. I principbör alla linjer vara företrädda pä försöksorterna. En sådan fullskalig modellger bättre underlag för en eventuellt fortsatt utbyggnad av verksamheten och bättreunderlag för en utvärdering av hur en fullt utbyggd yrkesutbildning fungerar iförhållande till den lokala arbetsmarknaden. Som ett komplement till en sådangeografiskt koncentrerad verksamhet bör också ett antal spridda försökskommunerfinnas över landet. Somjag redovisat i årets budgetproposition pågår ett relativt stort antal projektmed ämnesanknuten praktik inom i första hand gymnasieskolans teoretiskastudievägar. Jag har i anslutning till detta framhållit att några fullskaleförsökvore av värde för den fortsatta prövningen av frågan om arbetsplatsförlagdainslag i gymnasieskolan som helhet. Jag ser en naturiig koppling mellan den nuföreslagna försöksverksamheten och ämnesanknuten praktik inom ramen för någrafullskaleförsök. Vidmina överväganden avseende omfattningen av försöksverksamheten har jag strävatefter att göra den å ena sidan tillräckligt omfattande för att få ett säkertunderlag för utvärdering men å andra sidan inte så stor att utvärderingen bliren otymplig arbetsuppgift. Detta liksom självfallet önskemålet att inom sämånga områden som möjligt erbjuda en förbättrad utbildning anpassad tillindividen och arbetslivets förändrade krav har lett till att jag föreslår endimensionering av försöksverksamheten om 5000 intagningsplatser. Utbildningarnainom försöksverksamheten bör ur resurssynvinkel belasta gymnasieskolansdirektram. Med tanke på det tredje årets relativt omfattandearbetsplatsförläggning och därmed reducerade behov av insatser från skolansegna lärare bör en elevplats under det tredje året arbetsplatsförläggningendast räknas som 0,4 ärselevplatser. En treårig utbildning inomförsöksverksamheten tar således normalt i anspråk 2,4 ärselevplatser. Om dettredje året enligt tim- och kursplan är utformat som skolförlagd alternativkursräknas det dock som en hel årselevplats. Denförsöksverksamhet med treåriga linjer som enligt beslut påbörjdes1987/88 inom ramen för 500 intagningsplatser och innebar att ett tredje årtillfördes genom att en päbyggnadsutbildning samfidigt utgick bör där sä ärmöjligt anpassas till de riktlinjer jag nu föreslår. Minaförslag får konsekvenser för ramarna för gymnasieskolans dimensionering. Dessaredovisar jag i avsnitt 8.2. Mittförslag: För försöksverksamheten skall följande gälla: o beslutar omantalet elevplatser i försöksverksamheten samt om en timplan av ramkaraktär förde yrkesinriktade studievägarna. oFör allmänna ämnen gäller de av regeringen fastställda kursplanerna. oSkolöverstyrelsen fastställer efter samråd med företrädare för arbetsmarknadensparter och skolhuvudmännen tim- och kursplaner för försöksverksamheten. oSkolöverstyrelsen beslutar om lokalisering och fördelning av antaletintagningsplatser inom försöksverksamheten. Skälför mitt förslag: Beslut av statsmakterna om riktlinjer och om ramtimplan förde yrkesinriktade studievägarna samt SÖ:s ansvar för framtagning av nyakursplaner bidrar till en försöksverksamhet med samma struktur och inom vidaramar ett gemensamt innehåll. Jagär medveten om att de lokala förutsättningarna vid arbetsplatsförläggning avutbildning kan variera inom landet liksom skillnaderna mellan skolornastillgång till maskinell utrustning och läromedel. Att pröva detta är somtidigare framhållits ett viktigt skäl för försöksverksamheten. Ett viktigt kravär emellertid att undervisning ska vara likvärdig oberoende av var någonstans ilandet den bedrivs. Imin anmälan av försöksverksamheten i årets budgetproposifion uttalade jag attregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bör besluta omlokalisering av försöksverksamheten med treårig, moderniserad yrkesutbildning.Enligt min mening är det lämpligt att SÖ fattar dessa beslut. Jag har erfaritatt SÖ, på grundval av ett stort antal framställningar som inkommit frånskolhuvudman efter min anmälan av försöksverksamheten i budgetpropositionen,utarbetat ett förslag till lokalisering av försöksverksamheten. Det ärväsentligt att beslut om vilka kommuner som får delta snabbt kan nå skolhuvudmännen.Om bifaller förslaget kommer jag föreslå regeringen attbemyndiga SÖ att efter samråd med arbetsmarknadens parter och skolhuvudmännenbesluta om tim- och kursplaner för försöksverksamheten liksom omlokaliseringen. Jag har erfarit att arbetet i de tidigare omnämnda, av SÖtillsatta, preliminära kursplanegrupperna hunnit så långt att preliminärabeslut om nya treåriga kursplaner samt studievägar bör kunna meddelas föreutgången av mars månad 1988. Detsamma gäller beslut om lokalisering avverksamheten. Fördet fortsatta kursplanearbetet bör kursplanegrupper inrättas med representanterför utbildningsmyndigheter, skolhuvudman, och yrkesnämnderna och andralämpliga representanter för arbetslivet. Det bör ankomma på regeringen attnärmare besluta om sammansättning och uppgifter för dessa grupper. Varjekursplanegrupp bör ha representation för de branscher som naturligt hör sammanmed tanke pä den tidigare nämnda utvecklingenmot vidgade yrkesområden. Mot bakgrund av SÖ:s övergri- Prop. 1987/88:102 pandeansvar för kursplaneutveckling bör SÖ svara för ledningen av dessa gruppersarbete. Helt naturligt kommer de föreslagna grupperna att få en mycket intensivarbetsperiod i samband med genomförandet av mina förslag. Fördetta arbete avsätts ett belopp om 6 milj. kr. för /89. Vidsidan av arbetet med kursplanerna bör de föreslagna kursplanegruppernakontinuerligt beakta läromedelssituationen, utrustningsfrågorna ochutbildningens kvalitet. 3.4 Referensgrupp, utvärdering Jagavser efter riksdagsbeslutet tillkalla en referensgrupp med representanter förbl. a. arbetsmarknadens parter och skolhuvudmännen för att följa, samordna och påandra sätt underlätta genomförandet av den föreslagna försöksverksamheten. Deförslag och riktlinjer för försöksverksamheten jag redovisat i denna propositionär inledning på ett omfattande utvecklingsarbete under de närmaste årenavseende de yrkesinriktade studievägarna i gymnasieskolan. Arbetet kommer attäga rum i flera olika instanser, inom , den statliga skoladministrationenoch hos de enskilda skolhuvudmännen liksom inom de olikaarbetsmarknadsorganisationerna. Det kräver nära samspel mellan kursplanearbeteinom skilda yrkesområden och erforderiiga avtal om arbetsplatsföriagdutbildning i anslutning härtill samt andra kontakter med berörda bransch- ochintresseorganisationer. Den föreslagna referensgruppen bör vara knuten tillregeringskansliet och ha representation frän LO, TCO, /SR, SAF, . , Småföretagens riksorganisation och SÖ.Genom att arbetsmarknadens parter och representanter för skolhuvudmännen ärrepresenterade i gruppen kan återföringsvägen göras mycket kort och eventuellaproblem snabbt lokaliseras och avhjälpas. Jagavser även att tillkalla en särskild utredningsman att följa och utvärderaförsöksverksamheten. Denna bör vara fristående från de olika intressenter somingår i referensgruppen. Utvärderingen bör som jag tidigare framhållit iförsta hand knyta an till mina förslag att i ökad utsträckning utnyttjaarbetslivet som resurs för yrkesutbildning. Utvecklingen bör följas i kommuneroch regioner med olika förutsättningar vad gäller befolkningsstruktur ochdifferentiering av näringsliv. Även skillnader mellan tillgäng på platser iolika branscher bör följas uppmärksamt. Tillgång på handledare samt dessasutbildning och möjligheter att fullfölja sina utbildningsuppgifter är ocksåväsentliga att studera. Utredningsmannen bör också utvärdera kostnadseffekterför staten, skolhuvudmännen och arbetslivet till följd av försöksverksamheten.En samlad utvärdering av den arbetsplatsförlagda utbildningen ochkostnadseffekter bör redovisas . Ävende rent yrkespedagogiska frågorna kopplade till såväl skol- som arbetsplatsförlagd utbildning måste självfallet belysas. Detta, liksom upp följningar av effekter av en ökad andel allmänna ämnen i yrkesutbild- 15 ningarna ochmetodutveckling kopplad härtill, ligger inom SÖ:s ordinarie ansvarsområde sompedagogisk myndighet. Den föreslagna försöks-och utvecklingsperioden blir kort och intensiv och syftar till att få framunderlag för en total reformering av gymnasieskolans yrkesutbildning.Utvärderingen av försöksverksamheten bör ske successivt under treårsperiodenså att kontinuerlig äterföring av vunna erfarenheter kan ske. Det är viktigt attförsöksperioden kan utnyttjas optimalt. 4 Riktlinjer för försöksverksamheten 4.1 Treårig utbildning Mitt förslag: Dengymnasiala yrkesutbildningen inom försöksverksamheten skall vara treårig. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. Enligt ÖGY skulle docklängden kunna variera mellan två och . Remissinstanserna:En stark uppslutning finns kring förslagen om en förlängning avyrkesutbildningen. Många framhåller att det då går att förbättra undervisningeninom såväl yrkesämnena som de allmänna ämnena utan att dessa båda behovbehöver ställas mot varandra. Många framhåller också att yrkesutbildningenredan i dag i många fall är treårig, om man räknar in färdigutbildningstiden iarbetslivet. LOanser att alla gymnasiala utbildningar måste göras treåriga. kommunframhåller att förlängningen för de flesta yrkeslinjerna är välmotiverad ochinnebär att eleverna får en utbildningstid inom yrkesområdet i ungefär sammaomfattning som i motsvarande utbildningar. Någraremissinstanser, bland dem och länsskol-nämnden iJönköpings län är tveksamma till en mer generell förlängning av utbildningstiden.Ett system med modulindelade påbyggnadskurser vore enligt nämnden att föredrasom grundmodell. anser att utbildningstiden skall vara anpassad tillutbildningens målsättning och att utbildningstiden bör kunna variera mellan . Skälför mitt förslag: Yrkesutbildningens längd kan diskuteras utifrån flerautgångspunkter. Om utbildningen inriktas mot ett smalt kompetensområde, somflera av dagens specialkurser, kan många utbildningar vara korta. Längden blirockså beroende av hur långt i specialisering den grundläggandeyrkesutbildningen bör drivas. Gymnasieskolans studievägar bör som jagframhållit ha en bred inriktning och utöver direkta yrkeskunskaper också gealla elever en god allmänorientering och medborgarutbildning. Tidenför flertalet yrkesämnen minskade kraftigt när den nuvarande struktureninfördes för yrkesutbildningen. Gymnasieskolan kom att erbjuda en påbörjad,men ej avslutad yrkesutbildning. Den avslutande utbildningen, s.k.färdigutbildning, skulle i stället genomföras ute i arbetslivet. Denna skulle vara heltfristående från gymnasieskolan och bekostas av Prop. 1987/88:102 arbetslivet.Som ÖGY utföriigt redovisat (DsU 1985:9, Avtal om arbetsplatsförlagdutbildning) förekommer sådan endast inom ett begränsat antal branscher. Dennabrist blir alltmer uppenbar i takt med att den tekniska utvecklingenfortskrider i allt snabbare tempo. Ungdomar som får anställning i branschermed stark utbildningstradition eller i stora företag kan få en godfärdigutbildning. Ungdomar som hamnar i branscher med svag utbildningstraditioneller i små företag får ofta ingen eller endast en bristfälligfärdigutbildning. Den viktigaste åtgärd som kan vidtas för att höja yrkesutbildningenskvalitet är enligt min mening att försöka få till stånd en bättrefärdigutbildning. Hur denna bör utformas får försöksverksamheten utvisa. Isamband med gymnasieskolans tillkomst infördes konsekvent allmänna ämnen på deyrkesinriktade tvååriga studievägarna. Härigenom togs ett viktigt steg mot enenhetligare gymnasieskola som en grund både för fortsatta studier och förutträde i yrkeslivet. Genomen förlängd utbildningstid ges inom försöksverksamheten möjlighet att utökainslaget av såväl allmänna ämnen som av yrkesämnena utan att dessa ställs imotsatsförhållande till varandra. Arbetslivet kan inte längre i sammautsträckning som tidigare delas upp i en del som kräver teoretisk utbildningoch en som kräver praktisk utbildning. De allmänna ämnena är viktiga också somgrund för studierna av yrkesämnen. Kommunikationsförmåga, kunskaper i språkoch matematik är väsentliga för att man skall kunna tillgodogörasig fackteorin. De behövs också för en bättre förståelse av arbetstekniskainslag. Jag är dock inte nu generellt beredd att ta ställning till dengymnasiala yrkesutbildningens längd. Detta får anstå tills efter deterfarenheter vunnits genom försöksverksamheten. Ilikhet med ÖGY anser jag att de kortare specialkurserna som vänder sigdirekt till ungdomar som lämnat bör avvecklas i samma takt som nyatim- och kursplaner tillkommer och tas i bruk. De bör i stället kunna ingå somdelar i den grundläggande yrkesutbildningen. Dessa specialkurser har ofta ettmycket specialiserat innehåll och innehåller få eller inga allmänna ämnen. Ifråga om vissa specialkurser bör i det fortsatta kursplanearbetet övervägas omde inte bör utmönstras som studievägar i gymnasieskolan mendäremot kunna förekomma i komvux. 2 1987/88. Mittförslag: Arbetsplatsförlagd utbildning skall ha en större omfattning än i dagoch ingå i alla yrkesutbildningar inom försöksverksamheten. Den arbetsplatsförlagdadelen av yrkesutbildningen skall i årskurserna 1 och 2 omfatta minst 10 procentav den totala studietiden under dessa årskurser. Den arbetsplatsförlagda delenav årskurs 3 skall normalt uppgå till av den totala studietiden. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Det råder stor enighet om att enutökning av arbetsplatsförlagd utbildning kan höja kvaliteten iyrkesutbildningen och tillföra värdefulla impulser från arbetslivet. a. SAF, LO, TCO och .. Enligt SÖ kan principiella invändningar resas mot en ökadarbetsplats-förläggning av den reguljära grundläggande yrkesutbildningen. SÖanser emellertid att de praktiska fördelarna med en sådan ordning väger överoch vill betona att det är fråga om utbildning i skolans regi och att det ärnödvändigt med ett nära samarbete mellan skolan och de olika arbetsplatsernaför att modellen skall kunna fungera väl. LO anser att det är viktigt attgymnasieskolan inte bara anpassas till samhällsförändringarna utan också attden tillåts bli en motor i utvecklingen. ställer sig positivt till ett utökatsamarbete med arbetslivet. Inom de landstingskommunala utbildningarna finns enläng erfarenhet av inbyggd utbildning. Den arbetsplatsförlagda delen bör förvårdutbildningarna kunna koncentreras i block för att eleverna skall fåmöjlighet att följa en patient och se olika sidor av verksamheten . Såväl SAF som LO framhåller att problem medarbetsplatsförläggning kan uppstå inom vissa yrkesområden. Det gäller t. ex.skogsbruket och sjöfartsnäringen. Skäl förmitt förslag: anordnas som jag tidigare nämnt viss yrkesutbildningi form av arbetsplatsföriagd utbildning. Denna har emellertid totalt settrelativt liten omfattning. ÖGY har i en enkät till samtliga gymnasieskolorfunnit att den arbetsplatsförlagda utbildningen /84 i genomsnittför all yrkesutbildning omfattade av det totala antalet elevveckor.I enkäten inkluderade ÖGY olika praktikformer, inbyggd utbildning och gymnasiallärlingsutbildning. Omfattning och även ambitionsnivån avseende arbetsplatsförläggningenvarierar dock starkt mellan olika studievägar. Några få studievägar,distributions- och kontorslinjen, vårdlinjen, sociala servicelinjen och denbygg- och anläggningstekniska linjen, står för huvuddelen. En betydande del av den nuvarande arbetsplatsförlagdautbildningen bygger pä lokala initiativ i olika skolor och är inte en följd avbestämmelser i timplaner. De lokala initiativen tyder på ett tilltagandeintresse för ar- Önskemålen att färlägga uitbildning till arbets- Prop.1987/88:102 platser blir större , eftersom utbildningsväsendet måstefölja med i den tekniska utvecklingen. Mångaremissinstanser har i sina yttranden påpekat att möjligheterna att genomföraarbetsplatsförläggning och att åstadkomma undervisning där är beroende av mångaolika faktorer, flera normalt utom skolans möjligheter att påverka. Några harockså bedömt fallstudier eller försök som önskvärda av detta skäl. För- ochnackdelar med arbetsplatsförlagd respektive skolförlagd yrkesutbildning haräven behandlats relativt utförligt av ÖGY. Det är uppenbart att både enfullständigt skolföriagd och en helt arbetsplatsförlagd utbildning harnackdelar. En kombination där fördelarna i båda systemen tas till vara bördärför eftersträvas. Hur detta bäst kan ske bör den föreslagnaförsöksverksamheten kunna ge underlag för bedömning av. Grundprincipen bör varaatt olika utbildningsmoment skall äga rum där de bästa resultaten kan uppnäsmed hänsyn till målet för utbildningen i dess helhet. Jag anser detta vara ettviktigt syfte att uppnå med den föreslagna försöksverksamheten, vilket måstebeaktas i utvärderingen. Enligtmin mening bör även fortsättningsvis den grundläggande färdighetsinlärningenske i skolan där lokaler, utrustning och utbildade lärare finns tillgängligaoch där utbildningen ej påverkas av produktionsätagan-den. Den arbetsplatsförlagdautbildningen ger emellertid stora pedagogiska vinster genom att eleverna får sesina arbetsmoment insatta i en realistisk tillämpning, vilket bör skapa motivafioni de fortsatta studierna. Den ger också tillfälle att i utbildningen omedelbartfä följa de förhållanden vad gäller t. ex. utrustning och arbetsteknik somförekommer i produktionen. En annan viktig effekt är den "utslussningseffekt"på arbetsmarknaden som i arbetslivet innebär. Dåvissa utbildningsavsnitt förläggs till arbetsplatser kan också yrkeslärarnainom försöksverksamheten få tid för två mycket angelägna uppgifter, nämligenför uppföljning och tillsyn av eleverna på arbetsplatser samt egen fortbildning.Till detta återkommer jag (avsnitten 4.2.4 och 10.2.2) Självklartvarierar både behoven och möjligheterna att arbetsplatsförlägga utbildningenmellan olika studievägar. Samtliga studievägar inom försöksverksamheten bördock innehålla någon del arbetsplatsförlagd utbildning. Jag föreslår att av den totala studietiden under de första två årskurserna blir arbetsplatsförlagd.Detta utesluter inte att vissa yrkesutbildningar kan ha tillkommande behov sommotiverar mera omfattande arbetsplatsförläggning. Dettredje året inom försöksverksamheten skall bl. a. ge den specialisering ochdet mått av färdighetsträning som krävs för att fungera inom ett visstyrkesområde men också överbrygga och underlätta övergången från skola tillarbete. Den arbetsplatsförlagda delen bör därvid normalt uppgå till 60 procent.Detta motsvarar men utläggningen av tiden måsteanpassas till behoven inom olika studievägar och på olika orter. Jagskall strax återkomma till den viktiga frågan om tillgången på arbets- platser för att genomföramina förslag om en utökad arbetsplatsförlagd utbildning (avsnitt 4.3).