prop · GB0333 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:33 om säkerheten för barn i bil m. m. 1987/88: 33 Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokoll för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandenshemställan. Bilbältebehöver inte användas av den som inte fyllt eller som ärkortare än . I propositionen förordas att alla som färdas i en bil skallanvända bilbälte eller särskild skyddsanordning. Enligt förslaget skall barnfram till det år de fyller använda särskild skyddsanordning ochdärefter det ordinarie bilbältet. Vid vissa transporter fär dock bilbälteanvändas i stället för särskild skyddsanordning. En förare som inte gjort vadsom ankommer på honom för att ett barn använder bilbälte ellersärskild skyddsanordning skall kunna dömas till böter. Detföreslagna kravet föreslås gälla såväl vid privata transporter som vid skolskjutsning. 1987/88. '''p- '987/88:33 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15oktober 1987 Närvarande: Statsrådet , ordförande, och statsråden ,, , , , R. , , , ,, och . Proposition om säkerheten för barn i bil m. m. tillsattes inom kommunikationsdepartementeten arbetsgrupp med uppgift att se över olika frågor rörande barns säkerhet ibil. I arbetsgruppen har ingått representanter för departementet,trafiksäkerhetsverket. och Svenska kommunförbundet.Gruppen redovisade sitt uppdrag i rapporten i bil. Arbetsgruppens rapport har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en inomkommunikationsdepartementet utarbetad kort sammanfattning av förslagen irapporten som bilaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna och ensammanställning av remissyttrandena som bdaga 2. Jag avser nu att ta upp de frågor som rapporten geranledning till. Godtas mina förslag ämnar jag återkomma till regeringenmed förslag till de författningsändringar som behövs. Skyldigheten att använda bilbälte regleras i ll7aSvägtrafikkungörelsen (1972:603). Enligt den lydelse som paragrafen har efterden senaste ändringen (1986: 16), som trädde i krafi , skallden som färdas i en personbil, lätt lastbil eller buss på en sådan sittplatssom är utrustad med bilbälte också använda bältet. Skyldigheten att användabälte gäller dock inte den som är eller kortare än . Vissaandra undantag finns, t.ex. när fordonet inte är i rörelse, vid backning ochvid färd inom parkeringsplatser m. m. Vid yrkesmässig trafik för personbefordranbehöver föraren inte använda bältet. Medicinska hinder kan också befria fråndenna skyldighet. Skyldigheten att använda bälte är stiaffsanktionerad (164 8första stycket 10 vägtrafikkungörelsen i dess lydelse enligt förordning1987:835). Straffet är böter, högst I . Bestämmelser om användning av bilbälte finns också iförordningen Prop. 1987/88:33 (1970: 340) om skolskjutsning. Enligt 6 § fårvid skolskjutsning med personbil passagerare befordras i framsätet endast ombilbälte används. Enligt 7 § kan föraren och den som bedrivit skolskjutsningendömas till böter om ett fordon används i strid mot bl. Före gällde kravet enligtvägtrafikkungörelsen på användning av bilbälte endast den som färdades ipersonbilens framsäte. 1 en skrivelse till regeringen begärdetrafiksäkerhetsverket att de dåvarande reglerna om obligatoriskbilbältesanvändning skulle utvidgas till att omfatta alla som färdades i en biloavsett ålder och längd och oavsett om färden skedde i framsätet ellerbaksätet. Sedan trafiksäkerhetsverkets skrivelse remissbehandlatstogs frågan upp i prop. 1985/86:62 om bilbältesanvändning m.m. Jag konstateradedärvid att vissa frägor måste ut innan obligatoriet kunde utvidgas tillatt omfatta barn . Detta gällde t.ex. frägan hur skyddsanordningarskall se ut för barn som inte kan använda bilbältet. Ett särskilt problem idetta sammanhang var utformningen av skyddsanordningar vid skolskjutsning.Samtidigt var det med hänsyn till olycksutvecklingen ange- läget att olycksförebyggandeoch skadereducerande åtgärder sattes in så snabbt som möjligt. Ändringen av detdä gällande bilbälteskravet borde därför begränsas till sådant som kundegenomföras tämligen omgående. I propositionen föreslogs därför endast denändringen att kravet skulle omfatta även passagerare i baksätet. Jag anmäldesamtidigt att jag avsåg att tillsätta en arbetsgrupp för att se över frågan omsäkerheten i bil för barn . godkände propositionen (/86: 7, rskr.94). I sitt betänkande anförde trafikutskottet bl. a. följande. "Utskottet vill med anledning av samtliga dessamotionsyrkanden starkt understryka vikten av att även barn ochpersoner som inte har en längd av omfattas av tvingande regler omanvändning av bilbälten eller likvärdiga skyddsanordningar. Det är därför angeläget att den arbetsgrupp somföredraganden - enligt vad utskottet erfarit numera tillsatt med störstamöjliga skyndsamhet söker finna lösningar på de problem i fråga omskyddsanordningars utformning och godkännande som synesföreligga, inte minst i de fall där det finns fler passagerare i en bil än detfinns bälten. Utskottet förutsätter vidare att arbetsgruppen behandlar fråganom straffansvar för minderårigas underlåtenhet att använda bilbälte eller annanskyddsanordning. Utskottet förutsätter också att regeringen - sä snartarbetsgruppen avslutat sitt arbete och presenterat sina förslag - återkommertill med förslag om användning av bilbälten eller andraskyddsanordningar för barn och för dem som har en längd under 150cm." I enlighet med förslaget i propositionen beslöt regeringenden den tidigare nämnda (1986: 16) ändringen i vägtrafikkungörelsen. ti /88. 3 Föredraganden Prop. I rapporten i bil har arbetsgruppen presenterat sinaförslag uppdelade på sådana som föreslås gälla vid privata transporter ochsädana som föresläs gälla vid skolskjutsning. Denna uppdelning är ändamålsenligoch jag följer den i min fortsatta framställning. Inom vart och ett av nämnda områden kommer jag att ta uppvilka som skall omfattas av kravet, vad för slags säkerhetsutrustning som skallanvändas, vem som skall ha det straffrättsliga ansvaret samt när kravet börträda i kraft. Innan jag presenterar mina förslag vill jag först kortredovisa vissa statistiska uppgifter rörande barns användning av särskildaskyddsanordningar och bilbälte samt hur många barn som dödats eller skadatssom passagerare vid olyckor. Enligt mätningar som utförts av statens väg- ochtrafikinstitut använder av barnpassagerarnai baksätet bilbälte. Detta tillsammans med att av barnen färdas iframsätet med i det närmaste lOO-procentig användning av skyddsanordningar/bilbältegör att uppskattningsvis av de bilåkande barnen färdas skyddade.Enkätundersökningar som trafiksäkerhetsverket gjort anger något högre värden.Utifrån dessa kan man också konstatera, att användningsfrekvensen tycks varaungefär lika omfattande bland alla . barn upp till 15 är. Antalet barn som dödats eller skadats som passagerare ipersonbil har minskat sedan mitten av 1970-talei:. Arbetsgruppen anger i sinrapport att det ärliga genomsnittliga antalet dödade sjunkit från 29 under åren1975-1977 till 16 . Även antalet skadade barn har minskatpä likartat sätt. Av de dödade och skadade barnen är cirka en tredjedelunder och två tredjedelar mellan sju och femton är. En samlad statistik över skolskjutsningen saknas. Denuppskattning som arbetsgruppen har gjort av skolskjutsningens omfattningbaseras på en enkät till 30 kommuner. Resultatet visar att andelen elever somåker skolskjuts med personbil varierar kraftigt mellan kommunerna. Arbetsgruppenhar uppskattat att det totalt rör sig om ca 100000 elever som färdas till ochfrån skolan på detta sätt. har nio barn omkommit vid skolskjutsning.Av dessa har sex dödats vid tre olyckor som i två fall bestod i kollisioner medtåg och i ett fall i kollision med buss. Övriga tre har dödats i samband medpå- eller avstigning. Uppgifter om hur många barn som skadats saknas. 3.2.1Vilka skall omfattas av kravet? Mittförslag: Fram lill det år ett barn fyller skall barnet använda särskildskyddsanordning då det färdas som passagerare i personbil. Vid vissatransporter där särskild skyddsanordning inte finns tillgänglig får barnetanvända det ordinarie bilbältet i stället. Frånoch med det år barnet fyller skall det använda den ordinariebilbältesutrustningen. Detgenerella undantaget för kortväxta vuxna personer () slopas. Sittplatsmed bilbälte skall användas i första hand. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgruppens förslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:En överväldigande majoritet instämmer i att det är angeläget att också barnunder 15 är omfattas av krav på användning av bilbälte eller särskildskyddsanordning. , och () påpekar vikten av atl undantagen utformas ochövervakningen sker med insikt om och förståelse för barns behov ochförutsättningar. och framföratt alla barn skall ha rätt att få tillgång tillsärskild skyddsanordning för att uppnå optimal säkerhet. Riksåklagaren och anser att bestämmelserna för barn bör utformassom en rekommendation. Skälenför mitt förslag: Det år generellt sett bättre för en bilförare eller passagerareatt använda bilbälte eller skyddsanordning än att inte göra det. Vid kollisioneller valtning riskerar de annars att kastas mot inredningsdetaljer ochmedpassagerare i fordonet eller ut ur fordonet. Då så gott som samtligapersonbilar och åtskilliga av övriga berörda fordon i den nuvarandefordonsparken har bilbälten på alla platser är det också möjligt att genomförade flesta transporter så att alla är fastspända. Skyddseffektenhos bilbältet är dock begränsad dä mindre barn använder det. För att dessabarn skall få ett fullgott skydd krävs särskilda skyddsanordningar. Dessa kanverka antingen helt självständigt eller i kombination med det ordinariebilbältet. Skyddsanordningarna för barn brukar kallas babystolar, bilbarnstolar,bältesstolar och bälteskuddar. Enligten nordisk undersökning, B0rns sikkerhed i biler (Nordiska trafiksäkerhetsrådetsrapport nr 45), ger det ordinarie bilbältet gott skydd för barn frånsjuårsåldern. Barn är vid den åldern tillräckligt fysiskt utvecklade för attbilbältet skall kunna fungera på avsett sätt. Det är alltså för barn underdenna ålder som det är angeläget att särskilda skyddsanordningar används. Arbetsgruppenhar i sin rapport diskuterat olika alternativ för att uppnå målet att öka barnsanvändning av särskild skyddsutrustning och bilbälte. Man harpekat pä den höga användningsfrekvens man nätt genom fler- Prop. 1987/88:33 årig informationsverksamhet men framhållit att det i praktisktillämpning på närliggande områden visat sig att de bästa resultaten uppnås däintensiv information åtföljs av tvingande lagstiftning. Arbetsgruppen hardärför föreslagit att ett lagstadgat krav införs. Jag delar arbetsgruppens uppfattning i detta avseende. Detär visserligen regeringens strävan att om möjligt undvika att införa nyaregler. Den omständigheten får dock inte innebära att man avstår från attinföra nya bestämmelser i de fall där behovet ter sig särskilt angeläget. 1 de mål för trafiksäkerhetsarbelet som regering ochriksdag fastställt uttalas att barnens problem särskilt skall beaktas. Barnenhar ocksä - som enskilda individer eller som grupp - svårt att själva i någonstörre utsträckning påverka den egna säkerheten. Det finns därför anledningatt utvidga nu gällande regler till att omfatta även barnen. Arbetsgruppen har övervägt två olika alternativ för attreglera användningen av bilbälte eller skyddsanordning. Det ena bygger pä attbestämmelserna görs tillämpliga på samtliga barn. med krav på särskild skyddsanordningunder sjuärsäldern och krav pä bältesanvändning däröver. I det andraalternativet omfattas endast barn fr. o. m. det år de fyller av ett kravpå bältesanvändning. De mindre barnens användning av särskild skyddsanordningeller bilbälte skall då i stället, liksom , påverkas genom information. Arbetsgruppen har redogjort för de för- och nackdelar somde olika alternativen har vad gäller dels det överordnade målet att alla skallsitta fastsatta, dels behovet av undantag från krav på användning av särskildskyddsanordning vid vissa transporter till följd av att sådan utmstning intealltid kan finnas tillgänglig i bilen. Arbetsgruppen har funnit att båda alternativen ger godamöjligheter att ytterligare öka barnens redan'nu höga användning avskyddsanordningar i bil. Arbetsgruppen förordar dock det förstnämndaalternativet. Jag delar uppfattningen att etl krav som omfattar samtligabarn - visserligen något olika utformat för olika åldersgrupper - på bästasätt tillgodoser önskemålet att alla, oavsett ålder, skall beredas ett såfullgott skydd som möjligt vid färd i bil. Ett sädant krav ger ocksä möjlighetatt även för de yngsta barnen påverka utvecklingen genom exempelvis skärptövervakning. Det är önskvärt att reglerna för användning avskyddsanordning resp. bilbälte utformas så att de omfattar alla barn som går iskolan på samma sätt. För att så skall bli fallet är det lämpligt att låtakravet på användning av särskild anordning gälla fram till ingången av det ärunder vilket barnet fyller sju är. Arbetsgruppen har påpekat att krav på användning avsärskild skydds anordning för de mindre barnen medför alt de befintliga bilbältena alltid skall kunna kompletteras eller ersättas med särskilda anordningar. Ett undantagslöst krav på detta kan dock enligt gruppen leda till stora prak tiska svårigheter. Man bör dock enligt arbetsgruppen inte gå längre i fråga om undantag än att man i de fall då särskild skyddsanordning inte används i stället kräver att det ordinarie bilbältet används.' Jag delar uppfattningen att någon form av undantag frånkravet på Prop. 1987/88: 33 användning av särskild skyddsanordning mästefinnas. Frägan är då i vilka fall avsteg från huvudregeln skall fä göras. De allra flesta resor som barn gör skeri vårdnadshavarens bil. Detta förhållande tillsammans med det faktum att ettstort antal fordonsägare med mindre barn skaffat särskilda skyddsanordningargör det möjligt att starkt begränsa det antal situationer då undantag frånanvändning av särskild skyddsanordning bör accepteras. Såväl arbetsgruppen som ett antal remissinstanser som yttratsig över gruppens rapport har pekat på svårigheten att entydigt definiera de situafionerdå undantag bör fä göras. Självfallet är det angeläget att undantagen begränsastill transporter som förekommer . Möjlighet till undantag vid transport aveget barn i egen bil bör således inte finnas. Till transporter som förekommer och där möjlighettill undantag bör finnas hör taxitransporter. Taxi bör således inte ha krav påsig att tillhandahälla olika varianter av skyddsutrustning för mindre barn. Särskildskyddsanordning bör inte heller krävas när någon annan än vårdnadshavarenanvänder sin bil för transport av barnet. Inte heller kan det krävas att vårdnadshavareanskaffar sårskild utrustning i fall då han tillfälligt lånat eller hyrt bilen. De mindre barnens användning av det ordinarie bilbältet istället för särskild skyddsutrustning skall betraktas som en miniminivå förderas skadeskydd. Strävan för alla vuxna skall självfallet vara att sä långtdet är möjligt söka ge barnen det skydd som de särskilda skyddsanordningarnaerbjuder. I detta ligger också att även barnen över sjuärsäldern bör fortsättaatt använda exempelvis bälteskuddar där detta är lämpligt. De undantag som jag tagit upp har gällt vid vilkaolika typer av transporter man kan tänka sig att låta användning av bilbälteersätta användning av särskild skyddsanordning. Grundtanken har därvid varitatt barnet har tillgång till en vuxenplats i bilen och att det på denna platskan använda särskild skyddsanordning eller det befintliga bilbältet. Generellt gäller att om fler vuxna personer färdas ien bil än vad där finns platser med bälten så behöver inte den som inte sitterpå en egen plats använda bilbälte. Det finns också situationer då fler barnbehöver transporteras än vad antalet vuxenplatser medger. Hit hör exempelvisde transporter sorn familjer med fyra eller fler barn genomför. Att tillämpa samma regel för mindre barn som för vuxna ärenligt min mening inte lämpligt. Det finns nämligen skyddsanordningar s.k.dubbelkuddar som gör det möjligl att på baksätets mittplats tillskapa tväsittplatser för barn. Platserna pä denna dubbelkudde är försedda medhöftbälten. Denna skyddsmöjlighet bör utnyttjas. Det bör däiför krävasatt vid transport av egna barn i egen bil denna möjlighet utnyttjas där barnensålder sä tillåter. Arbetsgruppenhar också föreslagit att det nuvarande generella undanta get för kortvuxna personer slopas. Mot bakgrund av vad jag tidigare anfört och med hänsyn till att det finns regleranordningar för anpassning av bilbältenas anläggning mot kroppen instämmer jag i grup pens bedömning. t2 1987/88. I vissa personbilar av äldre årsmodell saknas bilbälte påbaksätets mitt- Prop. 1987/88: 33 plats. Det har från en del håll påpekats atten passagerare genom att använda den platsen trots att annan plats med bilbälteär ledig kan undandra sig kravet på bältesanvändning. En sådan tolkning harnaturligtvis aldrig varit avsikten. För att undanröja eventuella oklarheter pådenna punkt bör klarläggas att sittplats med bilbälte skall användas i förstahand. Jag har i min framställning diskuterat detföreslagna kravet med sikte pä personbilar. Det föreslagna kravet bör dock gessamma tillämpningsområde som nuvarande bälteskrav har, dvs. det bör tillämpasäven i fräga om lätta lastbilar och bussar i den mån sittplatserna är utrustademed bilbälten. 3.2.2 Vilken utrustning skall användas? Mitt förslag: De särskilda skyddsanordningar som skallanvändas skall ha godkänts vid provning. Tills vidare får dock även ickegodkänd utrustning användas. Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppens förslagöverensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: De instanser som yttrat sig tillstyrkerkravet på att de skyddsanordningar som skall användas skall vara av godkändkvalitet. och anför mot bakgrund av detstora antal skyddsanordningar av.god kvalitet som finns i användning, men somav formella skäl inte godkänts, att det måste accepteras att sådana anordningarfår användas under en övergångstid. Riksåklagaren pekar på svårigheterna attdefiniera kravet på skyddsanordningar och att på ett entydigt sätt beskriva deundantag från beslämmelserna som av praktiska skäl måste medges.Handikappförbundens centralkommitté framhåller att det för en mindre grupphandikappade barn finns behov av möjlighet till dispens för individuellttillverkade anordningar. Skälen för mitt förslag: Enligt trafiksäkerhetsverketsföreskrifter om fordon skall bilbälte vara av typ som godkänts antingen enligt ECE-regle-mente16 eller av typ som godkänts av trafiksäkerhetsverket efter officiell provningav riksprovplals, i detta fall statens mät- och provråd. För skyddsutrustning för barn - babystolar, bilbarnstolar,bältesstolar och bälteskuddar - krävs inget godkännande för attprodukterna skall fä tas i bruk. Provning av skyddsutrustningar sker dockenligt ECE-reglemente 44 och trafiksäkerhetsverkets föreskrifter. Ett godkännande skall ses som en garanti för att produktenuppfyller vissa minimikrav samt att tillverkningen kontrolleras av denmyndighet som utfärdat godkännandet. På trafiksäkerhetsverkets initiativ har en s.k. dubbelkudde tagits fram. Denna kudde monteras på mittplatsen i baksätet ochär försedd med två höftbälten. Anordningen har vid provning visat goda resultatmen på grund av att normer för dubbelkuddar saknas har någongodkännandeprovning inte varit aktuell. När nukrav ställs på att de mindre barnen skall använda särskilda skyddsanordningar,inställer sig frågan vilka anordningar som lämpligen bör användas. Det äringen enkel fråga eftersom barnets storiek avgör vilken utrustning som är denrätta just för tillfället. En anordning som är godkänd för användning av barnav viss storlek kan således vara olämplig för större barn. Godkännande och uimärkningär därför ingen garanti i sig för alt skyddsanordningen är den rätta. I dagstyrs den frivilliga användningen av skyddsanordningar av dels den informationom vilken utrustning som passar resp. barn med hänsyn till dess storlek, delsvad föräldrar och barn själva upplever som rätl och bekvämt. Vid de kontaktersom jag har haft med experter på området har framkommit att en spontananpassning till lämplig utrustning i stor utsträckning tycks förekomma. Kvalitelsmedvetenhetenhos föräldrar och det stora utbudet av godkända skyddsanordningar har ocksåsuccessivt lell till alt olämpliga anordningar utmönstrats från marknaden. Deskyddsanordningar som saluförs är därför undantagslöst av godkändkvalitet. Helst bör naturligtvis endasl sädan utrustning användas som hargodkänts och märkts efter provning. Elt krav på della skulleemellertid innebära vissa praktiska problem. har påpekats av bl. a. slalensväg- och irafikinsti-tul och NTF vid remissbehandlingen av arbetsgruppensrapport. Del finnsi bruk flera hundra lusen skyddsanordningar som inte är godkända. Dessaanordningar är i regel bra och atl de inte är godkända beror till största delenpå att de tillverkats och sålts innan del funnits godkännanderegler för allakategorier av system. Många av dessa syslem har senare blivit godkända men detidigare exemplaren saknar den uimärkning som gör att man kan kontrollera altde är godkända. För vissutrustning, t. ex. den av trafiksäkerhetsverket framtagna dubbelkudden, finnsännu inte några normer för provning och godkännande. Det börankomma på irafiksäkerhetsverket atl med stöd av 162 § andra stycketvägtrafikkungörelsen (1972:603) utfärda de föreskrifter i ämnet som behövs. Iuppgiften bör ingå att överväga från vilken tidpunkt som kravet pä användningav endasl godkänd och märkt skyddsutrustning skall gälla. Därvid bör Irafiksäkerhetsverketbeakta vad jag ovan framfört. Som jagtidigare nämnt bör bilbälte få användas i stället för särskild skyddsanordningvid vissa transporter. För de rikligt små barnen bör även tillåtas alt defärdas i en med bilbälte fastsalt barnvagnsinsats e. d. Även på den punkten kanföreskrifter utfärdas av trafiksäkerhelsverket. 3.2.3 Straffrättsligt ansvar och påföljd Mitt förslag: Det straffrättsliga ansvaret för att barnsom färdas som passagerare i bil använder särskild skyddsanordning ellerbilbälte läggs på föraren. Föraren skall kunna straffas om han underlåter atl göravad som ankommer på honom för atl se till alt bälte eller skyddsanordninganvänds. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgruppens förslag överensstämmer i hu- Prop. 1987/88:33 vudsakmed mitt förslag. Remissinstanserna: Genomgående har accepterats atlansvaret läggs på föraren. Några instanser har anfört vissa invändningar ochsynpunkter. Riksåklagaren anser att straffbestämmelserna endast bör omfattabarn av sådan slorlek atl de kan använda bilens normala bältesulmstning. Rikspolisstyrelsenoch anser alt förarens ansvar bör begränsas lill atlgälla all barnen är fasisatta vid färdens börian. Skälen för mitt förslag: För de mindre barnens del är dethelt naturligt att vårdnadshavarna eller andra vuxna i bilen ser till att de sitterbekvämt och säkert. Då del gäller användningen av skyddsanordningar är detoftast helt nödvändigt eftersom dessa är för svåra för de små barnen att sällafast sig i. Frän och ibland även tidigare kan barnen dock i de flestafall själva sätta fast de bälten som de använder. Ett barn kan inte slraffräUsligt ställas tillansvar om det bryter mot gällande regler. Om ett sädant ansvar skall utkrävas, måsledet alltså läggas på någon annan. Föraren ligger därvid närmast till hands. Ettstraffansvar för i bilen medföljande vårdnadshavare kan ocksä länkas. Behovetav enkla och klara regler gör emellertid att jag i likhet med arbetsgruppen ochflertalet remissinstanser har stannat för alt ansvaret alllid skall åvilaföraren. En förares möjlighet att påverka medåkande barns säkra faslsätlningi fordonet är beroende av dels barnens älder och därmed typ av erforderligskyddsanordning, dels hur väl han eller hon känner barnen.