prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — Där integrationen har lett lill en långtgående avspecialisering av missbruksar- beiel, har den mdlertid medfört allvarliga kompetensförlusler. När delgäller arbetet med de lunga missbrukarna inom den öppna är delnödvändigt atl bibehålla och förstärka olika lyper av specialresurser. Prop.1987/88:147 Bilaga 1 8 De politiskt förtroendevalda De politiskt förtroendevalda i socialnämnder och socialadistriktsnämnder spelar en central roll för det sociala arbetet i kommunerna.De har bl a ansvaret för atl i konkurrens med övriga kommunala verksamheterdriva fram tillräckliga ekonomiska resurser och all värna del sociala området. 9 Utbildning och handledning för vårdpersonalen Att vårdarbetarna har god utbildning och hög kompelens äravgörande för möjligheten att nå framgång i behandlingsarbetet. Vi framhållerbehovet av fördjupning av socionomutbildningen när del gäller kunskaper om missbrukoch missbrukarvård. Grundutbildningen mäste kompletteras med återkommandefort- och vidareutbildning. Särskilda utbildningsinsatser för behandlingshemspersonalbör kunna erhålla slöd genom de anslag som disponerar förutvecklingsinsatser inom värdområdet. 1 det ofta krävande arbetet med de lunga missbrukarna ärhandledning ell nödvändigt inslag. Del finns risk för att resurserna förhandledning ifrågasätts av besparingsskäl i kommunerna. Vi understryker atldelta är en kortsiktig besparing, som riskerar atl leda lill en ineffektivmissbrukarvård. 10 HIV-epidemin bland narkotikamissbrukarna HIV-epidemin bland narkotikamissbrukarna har ställtnarkomanvården inför dess största utmaning . Regeringens AIDS-ddegalionhar uppställt målet atl alla injektionsmissbrukare skall nås för provtagning,avgiftning och behandling. Klyftan mellan delta höga mål och vad narkomanvårdenkan uträtta är emellertid avsevärd. Narkomanvården måste filiförasde resurser som är nödvändiga för alt den skall klara sin svära uppgift. Det krävs också en kursändring inom narkomanvärden. , metoder och förhållningssätt mäste omprövas och anpassas tillden nya situationen. HlV-leslning av narkotikamissbrukare måste så långt sommöjligt kombineras med psykosocialt stöd och långsiktig behandling. Samarbetetmellan infektionssjukvården och narkomanvärden måste förslärkas. Detfinns starka motiv för särskilda värdprogram inom narkomanvården som kananpassas till de HIV-smiltades särskilda behov av stöd och behandling. Missbmkarvårdens resurser är totalt settunderdimensionerade. kan resursproblemet lösas genom förändrade arbetsmetoderoch förändrad organisation.Socialtjänstens och sjukvårdens insatser för de tunga miss- Prop.1987/88:147 brukarna är ofta oplanerade och dåligt samordnade. Sådanoplanerad Bilaga 1 och kortsiktig vård är inte bara ineffektiv utan ocksådyrbar. Starkaskäl talar däremot för resurstillskott dels till narkomanvärden, dels lillvården av den växande gruppen av socialt utslagna, yngre vuxnaalkoholmissbrukare, som sällan fångas upp av vården och ofta avbryterden vård som erbjuds. Detnya systemet för statsbidrag till missbrukarvården, som började fillämpas år1986, har snabbi lett till en kraftig minskning av antalet vårdplatser påoffentligt drivna behandlingshem. Myckel lyder på att kvalificeradeöppenvårdsalternativ inte har vuxit fram i samma takt som insfitutionernaavvecklats. Utvecklingen riskerar alt gä ut över de tyngsta grupperna avmissbrukare. Enliglvär mening finns del skäl alt överväga alt gä över lill ett statsbidragssystem,som innehåller starkare garantier för all de sämst ställda missbrukarnasvärdbehov blir tillgodosedda. Tvångsvårdenav vuxna missbrukare minskade kraftigt i omfattning när LVM infördes är 1982,trots atl LVM lill skillnad från nykterhetsvårds-lagen omfattar ävennarkotikamissbrukare. Därefter har antalet tvångsintagningar återigen ökat,men fortfarande (1986) är antalet personer som är intagnaför tvångsvård mindre än hälften av vad det vårär 1981, nykterhetsvårdslagenssista år. Merän hälften av anmälningarna om LVM-vård avskrivs av länsstyrelserna, dvs deresulterar inle i ansökan om vård hos länsrälten. Mängamissbrukare återkommer för vård eller omedelbara omhändertaganden enligt LVM,ibland under . Omkringen fjärdedel av värdbeslulen föregås av omedelbara omhändertaganden enligt 8 §LVM. Förmajoriteten av de LVM-vårdade är alkohol det huvudsakliga miss-bruksmedlel.Antalet narkotika- och biandmissbrukare har dock ökat kraftigt sedan är 1982. Majoritetenav klienterna är mellan 30 och . är män.Narkotikamissbrukarna är genomsnittligt betydligt yngre än alkoholmissbrukarna. Dengenomsnittliga vårdtiden enligt LVM var . I omkring 30procent av fallen fattas beslut om förlängning av vårdtiden enligl 16 § LVM. Nästanhälften av LVM-klienterna avviker vid minst något tillfälle från LVM-hemmet.Närmare 30 procent av dem som avvek var borta frän LVMrhemmetunder . Narkotikamissbrukarna avviker från LVM-hemmen i högreutsträckning än alkoholmissbrukarna och har längre frånvarolid. Nästan 70procent av narkotikamissbrukarna avvek från LVM-vården vid minst någottillfälle . LVM-vårdeninleddes med sjukhusvård i av fallen Av narkotika- ochblandmissbmkarna var del som Prop. 1987/88:147 erhöll inledande sjukhusvärd detta år. Denmöjlighet som LVM ger till försöksvis vård i annan form eller vistelse i delegna hemmet utnyttjas i av fallen. av LVM-klienterna vistas under åtminstone någon del av vårdtiden påelt s k hem för särskilt noggrann tillsyn (§ 18-hem). För narkotikamissbrukarnaär motsvarande andel . Klienternassituation vid intagningen lill LVM-hemmet är i allmänhet dålig. Flertaletsaknar arbete, mänga är bostadslösa och de flesta försörjer sig genomsocialbidrag eller förtidspension. Vid utskrivningen tenderar klienternassituation atl ha förbättrats något. Som regel lämnar klienten LVM-hemmet i godfysisk och psykisk kondition. Prognosen på är emellertid dålig,enligt olika uppföljningsstudier. Lagenom värd av missbrukare i vissa fall (LVM) har varit i kraft i drygt fem år.Lagen var när den tillkom en kompromiss som inle skulle ses som en definitivlösning på frågan om tvångsvård av vuxna missbrukare. Vi har sett över lagenoch funnit all den pä en rad punkter behöver preciseras, ändras ochkompletteras. Ändringarna är omfattande men inte av sådan karaktär atl lagen igrunden har förändrats. Vi föreslår att en ny lag införs, men all den fär sammanamn som den gamla. Våra viktigaste överväganden och förslag när del gällerden nya lagens utformning kan sammanfattas i följande 12 punkter. Vihar funnit all lagens nuvarande syfte bör ligga fast. Grundtanken all delfrämst är den enskildes behov av vård som skall vara avgörande är alltjämtbärande. Syftet med LVM är atl motivera missbrukaren att frivilligt la emotfortsalt behandling och slöd för all komma ifrån sitt missbruk. Vi ser det somviktigt alt syftet klart framgår av lagtexten och föreslår alt LVM kompletterasmed en bestämmelse härom. Vi föreslår ocksä all förhållandel mellansocialtjänstlagen och LVM klargörs i lagens inledande bestämmelser. Denfrivilliga värden ges enligt socialtjänstlagen. LVM är en kompletterande lagsom närmare reglerar förutsättningarna för alt avvika från den grundläggandefrivillighelsprincipen i socialtjänstlagen. nuvarande lagen har förutsättningarna för tvångsvård preciserats så restriktivt, alt lagen kan sägas ha fåll en akullagskaraklär. I praktiken kommer tvångsvård som regel bara i fråga i myckel sena stadier av miss bruket och i situationer som kan beskrivas som akuta. Det innebär bl a atl missbrukare i åldrarna strax sällan kommer i fråga för LVM-vård. Det är i dessa åldrar som missbruket befästs och den sociala utslagningen fördjupas. Det ärenligt vår mening inte acceptabelt atl utforma LVM så restriktivt Prop.1987/88:147 alt den överhuvud tagel inte kan användas för att motverka eltfortsatt Bilaga 1 allvarligt missbruk bland vuxna, yngre missbrukare annalän i närmast extrema undanlagsfall. Vi anser inte heller att man generellt kan inskränkalagens användningsområde till helt akuta situationer i fråga om missbrukare isenare stadier av missbmkel. Vi föreslår atl förutsättningarna för vård enligl LVM fårändrad lydelse i flera olika avseenden. I nuvarande LVM anges atl missbruket skall vara sådant attdel föreligger etl trängande behov av värd för atl komma ifrån det. Ordetträngande har i den praktiska tillämpningen kommit all uppfattas som etl kravpä akut behov av avgiftning. En sä snäv tillämpning var inte avsedd när LVMinfördes. Ordet trängande överges därför, som nuvarande 2 och 3 §§skrivs ihop till etl lagrum. Därmed understryks sambandet mellan rekvisiten ibestämmelserna. För alt värd enligt LVM skall kunna beredas en missbmkarekrävs bl a alt han lill följd av missbruket utsätter sin fysiska eller psykiskahälsa för allvarlig fara. Det är de rent medicinska hälsoriskerna som avses.Genom den starka betoningen av delta i lagens förarbeten har LVM-ingripanden istor utsträckning kommit atl begränsas till fall där medicinskt påvisbaraskador kunnat konstateras. Enligl vår mening är del angelägel atl kunna ingripa påelt tidigare stadium av missbruket. Vid bedömningen av om missbrukaren utsättersin hälsa för en allvarlig fara är del inle möjligt alt göra nägon klarskillnad mellan skadeverkningar av social och av medicinsk natur. Avgörande böri stället vara en helhetsbedömning av individens situation. Personer, för vilka missbruket har kommit att spela endominerande roll och som till följd av missbruket exempelvis har tappat sinanknytning till arbetsmarknaden och hamnat utanför normala sociala relationer,måste kunna beredas vård, även om hälsan i strikt medicinsk mening ännu intekan anses allvarligt hotad. Vi föreslår all vård enligt LVM skall beredas densom om övriga fömtsättningar är uppfyllda till följd av missbmkel utsättersin fysiska och psykiska hälsa för allvarlig fara eller allvarligt försämrarsina levnadsförhållanden i övrigt. Den föreslagna ändringen kommer enligt vär mening alt hasin främsta belydelse när del gäller de unga missbrukarna. Många unga vuxnamissbrukare är på väg mot en livsföring där drogen är del centrala ochdär risken för kriminalitet, våld, ohälsa och förtidig död är starkt förhöjd.Om man i ell sådant fall klart ser risken, men inle kan förmå missbrukaren tillfrivillig värd, bör vård enligl LVM tillgripas. Enligt de regler som gäller kan elt ingripande enliglLVM också ske om missbrukaren kan befaras komma att allvarligt skada någon närstående. Vi föreslår all delta rekvisit för ingripande skall finnas kvar. Våldsbroltslighe- ten i hemmen mot kvinnor och mol barn är hög. De möjligheter till 124 straffrättsligaingripanden som finns vid misshandel eller olaga hot kan inte Prop.1987/88:147 ge tillräckligt skydd för de anhöriga. Skyddet enligl LVMföreligger redan Bilaga 1 vid fara för allvarlig skada. Straffrättsligaingripanden förutsätter etl fullbordat brott eller elt åtalbart försök tillbrott. Vihar övervägt om skyddet för närstående bör utsträckas till alt omfatta ävenandra människor. En viktig skillnad mellan de närståendes och utomståendessituation är att våld mol anhöriga oftast sker i hemmen där hjälp utifrånsällan kan påräknas. Deutomstående befinner sig även i andra avseenden som regel i en avsevärt mindreutsatt situation i förhållande lill missbrukaren än vad hans närmaste gör. Tillskillnad från de anhöriga har den utomstående sällan någon spärr mol att angegärningsmannen eller medverka under utredning och rättegång. Dessutom skulle envidgning frän den begränsade personkrets som missbrukarens familj utgör lillalla i hans omgivning, innebära etl betydligt mera långtgående avsteg ännärståendeskyddel från principen om LVM som en vårdlagstiflning. Viföreslår därför atl LVM:s tillämpningsområde inle utvidgas till atl omfattaäven fall då nägon lill följd av missbruket kan befaras komma atl allvarligtskada någon annan än sina närslående. 4Samhällets skyldighet att ingripa Enligtnuvarande bestämmelser kan missbrukaren beredas vård enligl LVM, omförutsättningarna för detta är uppfyllda. Vi föreslår i stället att tvångsvårdskall beslutas, om förhållandena är så allvarliga som anges i bestämmelsen.Samhället har nämligen enligl vår mening en skyldighet all ingripa, ommissbrukaren eller hans närstående befinner sig i så allvarlig fara som lagenanger och frivilliga insatser inle hjälper. Genom ordet skall markeras deltaansvar. 1kampen mol AIDS är del ell centralt mäl att förmå HIV-smittade missbmkare allupphöra med sitt missbruk. Genom att dela sprutor med andra sprider en smittadHIV-virusel vidare. Han kan dessutom sprida smittan genom att ha sexuelltumgänge med andra. Vi har övervägt frågan om det för omgivningens skydd molintravenösa HIV-smittade missbrukare finns behov av alt utvidgafillämpningsområdet för LVM. Som en särskild specialindikation för tvångsvårdskulle då anges att någon till följd av sitt missbruk genom smitta av HlV-vimsutsätter andras hälsa för allvariig fara. Vihar emellertid funnit alt en sådan utvidgning inte är nödvändig eller lämplig. Hälsoriskerna för den enskilde missbrukaren är alllid så stora, när det är fråga om etl dagligt intravenöst missbruk, atl LVM:s rekvisit för värd på grund av fara för den egna hälsan är uppfyllt. Smittskyddet måste enligl vår mening primärt tillgodoses genom smittskyddslagen, som är en renodlad skyddslagstiftning, och inte genom LVM, som i allt väsentligt är en vårdlag. 6 Missbrukareav andra beroendeframkaUande medel Prop. Den nuvarande lagen är begränsad till missbruk av alkoholoch narkotika. Vi har funnit atl det finns elt inle obetydligt antalvuxna missbrukare av i första hand flyktiga lösningsmedel, för vilka insatserenligt socialtjänstlagen framstår som otillräckliga. Del har visat signödvändigt all införa en möjlighet i LVM att bereda värd ät denna grupp av oftasvårt skadade missbmkare. Vi föreslår därför atl LVM utvidgas till alt gällamissbruk av alkohol, narkotika eller annat liknande beroendeframkallande medel. Att upphöra med etl tungt missbruk är en långsiktigprocess som inbegriper sättet att leva och förhålla sig till omvärlden. Sålångtgående förändringar kan inle påtvingas missbrukaren; han eller hon måstesjälv välja dem. Vi avvisar därför tanken på alt omgärda ett längrebehandlingsprogram med tvång. Vårdtiden i LVM bör emellertid bestämmas medutgångspunkt i atl en sådan förändringsprocess skall kunna inledas.Erfarenheten visar att delta i åtskilliga fall kräver längre värdlider än vadlagen ger möjlighet lill. Vi föreslår som en längsta vårdlid. Det börinle som finnas nägon möjlighet lill förlängning av liden. Mot möjlighetenlill förlängning talar främst erfarenheten att den enskilde ibland serförlängningen som en bestraffning. Detta är till men för behandlingen. Syftet är inte atl generellt göra de faktiska värdtidernapå LVM-hemmet längre. Strävan bör vara alt vårdperioden på LVM-hemmet görs såkort som möjligt och att klienten, med stöd av lagen, slussas över fill nägonannan lämplig vårdform så snart det finns förutsättningar för delta. I en delfall kan det vara lämpligt att den intagne förs över lill vård utanförLVM-hemmet efter avgiftningen. Den återstående värdtiden enligt LVMsyftar till atl säkerställa atl han eller hon fullföljer den inledande fasenav detta program, vilkel kan antas bidra till alt klienten därefter fortsätterbehandlingen i frivilliga former. Redan den nuvarande lagen ger en möjlighet alt undervårdtiden pröva vård i annan form. Den möjligheten utnyttjas emellertid irelafivt få fall. Del viktigaste skälet till att detta inte förekommer oftareär att vårdtiden bedöms vara för kort för alt medge såväl vård pä LVM-hemmet somvård i annan form. Beredningens förslag i fråga om vårdtiderna syftar bl a tillalt . utvidga möjligheterna fill en smidig övergång från LVM-hemsvistdsen tillvärd i öppnare former. Den värdform som den intagne förs över till underLVM-tiden måste väljas utifrån den enskildes behov och förutsättningar och i samverkan med honom. Flertalet av de LVM-vårdade är alkoholmissbmkare i åldern eller äldre. De flesta av dem bör efter någon eller några månader på LVM-hemmet kunna föras över till väl planerade insatser i öppen vård. För narkotikamissbmkarna och många av de yngre alkoholmissbrukarna, för vilka del är realistiskt atl arbeta med högre rehabiliteringsmål, bör utslussningen i många fall kunna ske till kollekliv, andra behandlingshem eller familjevård för vuxna. När del gäller beräkningenav vårdfiden föreslår vi att fid under vilken Prop. 1987/88:147missbrukaren är avviken från LVMhemmel eller vistas på kriminalvårds- Bilaga 1 anstalt eller i häkte inte skall få inräknas i vårdtiden. Detbör understrykas att den nya vårdtiden, , är den maximala liden.Som skall LVM-vården upphöra så snart syftet med vården har uppnåtts. 8Ansökan om vård och utredning Vianser atl , i ärenden om värd enligl LVM, bör ansvara förutredning och ansökan till länsrätten. Av rättssäkerhetsskäl är det bättre attnägon annan än socialnämnden bedömer när möjligheterna att vidta frivilligaätgärder är uttömda. Socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringarkan leda lill stora lokala skillnader i bedömningen av vilka ärenden som börföras till domstol. Man mäste slå vakt om enhetlighet när del som här gällertvångsåtgärder. Det är också viktigt alt anmälningar om behov av LVM-vård frånpolis, läkare och andra myndigheter som kommer i kontakt med missbmkarekontrolleras av en utomstående myndighet. Vihar emellerfid funnit alt socialnämndema bör spela en aktivare roll underutredningen än . I LVM-ärenden åligger det enligt 11§ och 50 § socialtjänsfiagen socialnämnden alt göra en egen utredning. Det ärdärför enligt vär mening naturligt att socialnämnden även utför den egenfiigaLVM-utredningen på uppdrag. Härigenom ökar också möjlighetenför socialnämnden atl tidigt etablera en kontakt med missbrukaren för attkunna planera och genomföra egna insatser för honom. Viföreslär alltsä att ansvaret för utredning och ansökan skall ligga kvar hoslänsstyrelsen. Själva utredningsarbetet, dvs insamlandet av faktaunderlaget,skall göras av socialnämnden. Enmissbrukare får omhändertas om det är sannolikt att han kan beredasvård enligt LVM och rätlens beslut om värd inle kan avvaktas. Det ärpolismyndigheten som fattar sådana beslut. Dethar visat sig att också socialnämnden ofta kommer i kontakt med missbrukare sombehöver tas om hand . Anhöriga till missbmkare vänder sig intesällan till anmäla att en missbmkare har ett akut behovav hjälp. Med nuvarande regler måste socialnämnden hänvisa dem fill polisen.Det har emellertid visat sig, att många anhöriga drar sig för att anlitapolisen i dessa lägen. Eltannat problem med nuvarande beslutsordning är att socialnämnden ofta bistår polisen med uppgifter om missbmkaren, i syfte att förmå polis myndigheten att fatta beslut om ett omhändertagande. Detta uppgiftslämnande är inte förenligt med sekretesslagens regler och kan därför inte accepteras. Av dessaskäl föreslår vi att socialnämnden, vid sidan av polisen, skall Prop.1987/88:147 ges rätt alt besluta om omedelbara omhändertaganden. 10 ansvar för LVM-klienterna Målet är alt LVM-vården skall ge förutsättningar förmissbrukaren atl fullfölja elt långsiktigt behandlingsprogram. För alt skapasädana förutsättningar har vi, som framgått, bl a föreslagit alt vårdtidenföriängs lill högst . Denna vårdtid skall kunna utnyttjas inte baraför vård på LVM-hemmet utan även för all pröva behandling i andra vårdformer,som t ex enskilt eller kommunalt drivna behandlingshem, familjehem eller olikalyper av behandlingsprogram i öppen värd. Föreståndaren för elt LVM-hem skallså snart det är möjligt besluta att den intagne skall beredas tillfälle attvistas utanför LVM-hemmet för värd i annan form. Vi föreslår atl deluttryckligen slås fast i lagen att socialnämnden skall se till alt sådan vårdordnas. Det innebär att socialnämnderna blir skyldiga atl erbjudainstitutionernas klienter för dem lämpliga alternativa värdformer. För alt vård i annan form skall komma lill stånd anser viatt LVM-hemmens politiskt valda styrelser bör fä till uppgift all särskiltbevaka frågan. Vi föreslår därför alt föreståndaren åläggs att anmäla tillstyrelsen om en inlagen vistats pä ell LVM-hem utan-alt vård iannan form prövats. Föreståndaren skall ange orsaken lill alt del inte skett.Styrelsen får genom denna insyn möjlighet att påverka såväl föreståndaren somsocialnämnderna att arbeta mer aktivt för att vård i annan form skall kommalill stånd. Eftervården och utslussningen i samhället av de intagna ärofta avgörande för vårdens resultat. Vi föreslår därför all socialnämndensansvar för detta lyfts fram och slås fast. Enligt vår mening bör del särskiltföreskrivas i lagen all socialnämnden aktivt skall verka för alt den enskildeefter vårdtiden på LVM-hemmet får bostad och arbete eller utbildning saml setill att han får personligt stöd eller behandling för alt komma ifrån missbruket. Vi föreslår också alt socialnämnden mer aktivt skallplanera den fortsatta vården av missbrukaren. bören kontaktman utses för missbrukaren. Denne bör göra upp en plan för vårdenoch bistå missbrukaren med kontakter med andra vårdgivare. När det bliraktuellt med vård i annan form måste en plan upprättas för denna vård. Ocksähär har kontaktmannen en viktig uppgift. // Inledande sjukhusvård Vård enligl LVM bör i allmänhet inledas med värd påsjukhus. Våra undersökningar visar emellertid atl vården inletts på sjukhus i betydligt mindre utsträckning än vad som förväntades vid LVM:s tillkomst. På vissa håll, framför allt i , är det endast i undantagsfall en missbrukare får sjukhusvärd. Anledningen till delta är i första hand all man saknar rätt att hälla kvar missbrukaren på elt sjukhus och all missbrukarna i myckel stor utsträckning avviker från sjukhusvärden. Vi anser att principen om frivillighet i hälso- ochsjukvården är så viktig Prop. 1987/88:147 atl den inte bör frångås av delskälet att en missbrukare kan befaras Bilaga 1 avvika. Vi är således inteberedda att föreslå att en LVM-patient skall kunna behandlas mol sin vilja påetl sjukhus eller kvarhållas på sjukhuset i behandlingssyfte. Däremot måste det införas regler som säkerställer att han,om han vill lämna sjukhuset, i stället förs över till det LVM-hemdär han är intagen. Det är enligt vår mening självklart atl han inte kantillåtas avvika från LVM-vården. Vi föreslår därför atl det införs enskyldighet för överläkaren vid den sjukhusenhet där patienten vårdas att setill att socialnämnden eller LVM-hemmet genast underrättas om en missbrukareönskar lämna sjukhuset. Överiäkaren får besluta all missbrukaren skall hindrasatt lämna sjukhuset under den fid som behövs för atl säkerställa alt han kanföras över till LVM-hemmet. 12 Vårdinstitutioner med enskild huvudman Vi föreslår att LVM-vården även i fortsättningen skalllämnas genom hem som drivs av landstingskommuner eller kommuner. Ansvaret förvårderi och ivängsbefogenhelerna skall således förbehållas offentligt drivnahem. Såväl principiella skäl som behandlingsmotiv talar för en sådan ordning.Enskilt drivna hem kommer emellertid atl kunna spela en störte roll inomLVM-vården än genom vårt förslag att utvidga möjligheterna till vårdutanför LVM-hemmet under vårdfiden. Tvångsvärd av vuxna missbrukare är en utomordentligt svårbehandlar-uppgifl, särskilt om ambitionerna sträcker sig längre än till attavvärja en akut kris. Ju högre rehabiliteringsmålen sätts, desto svårare äruppgiften. Den kraftiga ökningen av antalet narkotikamissbmkare somerhåller tvångsvård ställer vårdområdet inför svårbemästrade problem. Narkotikamissbmkamasmotstånd mot behandlingen är ofta massivt. Den växande gruppen av yngre, tungaalkoholmissbrukare har en problembild som i vikliga avseenden påminner omnarkotikamissbrukarnas. För båda dessa grupper är del med hänsyn till deras ålderoch de risker som elt fortsatt tungt missbruk för med sig rimligt alt arbetamed förhållandevis höga rehabilileringsmål. Detta kräver en ny typ avkvalificerad tvångsvård som i stort sett saknas.