prop · GB0388 · 1987-12-31 00:00:00 — På grund av det anförda bör i den nyalagen tas in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer att meddela föreskrifter om provning, kontroll ellerbesiktning. Enligt bemyndigandet bör det vara möjligt att ta ut avgifter försådan provning, kontroll eller besiktning. Möjligheten att meddelagenerella tillstånd har utnyttjats i mindre utsträckning. Med den nubeskrivna inriktningen av strålskyddskontrollen borde systemet med generellatillstånd kunna användas oftare. Det borde t. ex. finnas goda förutsättningaratt i störte utsträckning utnyttja generell tillståndsgivning inom hälso- ochsjukvården. Också i fråga om de mindre farligt industriapparaterna synesförutsättningar finnas att meddela generella tillstånd. Liksom börenligt den nya lagen generella tillstånd kunna meddelas för viss yrkesgruppeller för vissa inrättningar, institutioner eller företag. Enligt den nyalagen bör dessutom generella tillstånd för strålningsverksamhet inom denoffentliga hälso- och sjukvården kunna meddelas sjukvårdshuvudmännen. Enligtgällande strålskyddslag får strålskyddsmyndigheten utse myndighet ellersakkunnig att beträffande vissa slag av ärenden besluta pästräl-skyddsmyndighetens vägnar liksom att för särskilda fall handha tillsynen. Som jag tidigareframhållit är avsikten att tillsynsförfarandet skall kunna anpassasoch utformas på det sätt som är lämpligt för just den aktuella strålkällan. Motden bakgrunden är det motiverat att behålla möjligheten att kunna delegeratillsynsverksamheten. Nära till hands ligger att låta tillsynsorgan inomarbetarskyddsverket överta tillsynsverksamheten inom arbetslivet vad gällerexempelvis de från strålskyddssynpunkt mindre farliga anläggningarna. , som har anförtrotts viss tillsyn enligt bl. a.hälsoskyddslagen (1982:1080) och lagen (1985:426) om kemiska produkter, tordekunna fullgöra strålskyddstillsynen inom sitt område. Inom konsumentområdetbör kunna övervägas att överlåta viss tillsyn till kommunernas miljö- ochhälsoskyddsnämnder. Det gäller speciellt för typgodkända produkter, exempelvissolarier. Mitt förslag:Ordningen med strålskyddsföreståndare utmönstras i den nya strålskyddslagen. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser som yttrat sig i denna fråga är positiva till utredningensförslag. Några remissinstanser, däribland , ifrågasätter omstrålskyddet inom hälso- och sjukvården kan upprätthållas omstrålskyddsföreståndaren avskaffas. ser, bl. a. länsstyrelseni län, anser vidare att strålskyddsförestån- Prop. 1987/88:88 dårebör finnas kvar vid kärnkraftverk och kärnavfallsanläggningar. anser, att det i en ny strålskyddslag bör finnas möjlighetatt i särskilda fall förordna föreståndare. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande strålskyddslag skall en av strålskyddsmyndighetengodkänd föreståndare finnas när tillstånd till radiologiskt arbete meddelasför annan än enskild person som själv skall förestå verksamheten. Avlagens motiv (prop. 1958:29) framgår att föreståndaren skall svara för alla defunktioner som normalt åvilar en tillståndshavare i fråga om tillsyn av ochansvar för den löpande verksamheten för att tillgodose bästa möjligastrålskyddsförhållanden. Avsikten är dock inte att helt befria till--ståndshavaren från sina skyldigheter. Föreståndaren skall endast ansvara förden fortlöpande kontrollen av det dagliga arbetet. Utredningenhar klarlagt hur föreståndarebestämmelserna tillämpas inom olikaverksamhetsområden. Det framgår av sammanställningen att strålskyddskompetensenhos föreståndarna är i hög grad skiftande. Detta beror främst på strålkällornasolika farlighet och natur. Minuppfattning är att det även i en ny strålskyddslag måste vara en givenförutsättning för all verksamhet med strålning att den som bedriver sådanverksamhet har kompetens att handha utrustningen och strålkällan.Kompetensfordringarna måste ställas i relation till strålkällanspotentiella farlighet, strålskyddets utformning och de övriga omständighetersom kan påverka strålningsriskerna i en anläggning eller vid hantering avradioaktiva ämnen. Sedanden nuvarande strålskyddslagens tillkomst har kompetensen i strålningsfrågorökat betydligt inom olika områden där strålning förekommer. Graden av strålningsfarlighetvarierar också i stor utsträckning. Inom industrin används exempelvis små,inkapslade strålkällor för vilka det knappast fordras någonstrålskyddskompetens av den som formellt utsetts till föreståndare. I andrafall - både inom sjukvården och industrin -regleras kompetenskraven genomgenerella föreskrifter eller tillståndsvillkor. En mera ingåendekompetensprövning sker i huvudsak endast beträffande verksamheter med destörre strålkällorna och de farligare apparaterna. Enannan iakttagelse som kan göras är att föreståndarnas ställning på sina resp.arbetsplatser varierar. Inom en del verksamheter arbetar föreståndaren somutredningen konstaterat "nära strålkällan" och har goda möjligheteratt fortlöpande kontrollera det dagliga arbetet och se till attstrålskyddsföreskrifterna efterlevs. Inom andra områden återfinns emellertidföreståndaren bland de administrativa befattningshavarna. Iavsnitt 2.5 har jag behandlat frågor om ansvar för strålskyddet. Den som bedriver verksamhet med strålning skall alltid ha huvudansvaret för att strålskyddet tillvaratas. Ansvaret omfattar även radioaktivt avfall. Ett viktigt moment i detta ansvar är att svara för att de anställda har den nödvändiga kompetensen för arbetet samt får utbildning, instruktioner och övriga upplysningar som behövs för strålskyddet, liksom att rutiner för arbetets utförande finns framtagna. Enligtmin mening bör lagen inte innehålla krav på en särskild förestån- Prop.1987/88:88 dåre med uppgifter som ingår i huvudmannens ansvar. Snarare gällerfrågan om ansvaret för strålskyddet på en arbetsplats hur den internadelegeringen av skyddsansvaret är ordnad. Ansvaret för strålskyddet kanjämföras med vad som gäller fördelningen av andra ansvarsfrågor på enarbetsplats. Det synes också vanskligt att i lag konstruera ett särskiltansvarssystem för strålskyddet jämsides med de ansvarsregler som redan gällerenligt arbetsmiljölagen. Kontrollen av att strålskyddet kan iakttas inom enverksamhet bör därför regleras på annat sätt än genom ett i lag uppställt kravpå föreståndare. Utgångspunkten bör vara att ansvaret för att den erforderligakompetensen finns åligger huvudmannen för verksamheten i enlighet medprincipen om att ansvaret för arbetsmiljön vilar på arbetsgivaren. Medarbetsgivare kan avses denne personligen eller ett företags styrelse. Inom denoffentliga förvaltningen framgår ofta vem som är ansvarig av instruktion ellerarbetsordning. Även den som företräder en arbetsgivare kan vara ansvarig. Föratt en sådan delegering av ansvaret skall godtas måste vissa huvudprinciperföljas. Det är t. ex. nödvändigt att klargöra vem som i olika avseenden bäransvaret. Den till vilken delegering sker måste inta en relativt självständigställning. Tillräckliga beslutsbefogenheter måste följa med delegeringen. Densom fått ansvaret måste också vara kompetent att leda verksamheten. Han måstealltså ha tillräcklig erfarenhet och kunskap för uppgiften. Somnyss nämnts har en del remissinstanser vänt sig mot tanken på att avskaffaföreståndarinstitutet. Det är främst vid kärnteknisk verksamhet och inom hälso-och sjukvården som man anser att föreståndaren bör finnas kvar. Vadförst gäller behovet av föreståndare vid kärnteknisk verksamhet vill jag anföraföljande. Av utredningens beskrivning framgår att statens strålskyddsinstitutfäster mycket stor vikt vid att kvalificerad strålskyddskompetens finns vidverksamhet inom kärnenergiområdet. En noggrann prövning sker därför undertillståndsförfarandet. Som jag tidigare påpekat är det en förutsättning för allverksamhet med strålning att den som bedriver sådan verksamhet har erforderligkompetens. Detta gäller naturligtvis i hög grad verksamhet inomkärnenergiområdet. Ett avskaffande av strålskyddsföreståndaren får självklartinte leda till att strålskyddet försämras genom lägre kompetens eller tillsämre kontrollmöjligheter för ansvariga myndigheter. Det är därför angelägetatt se till att föreståndarens strålskyddsfunktion kan tas till vara även i enny strålskyddslag. Utredningen har anvisat en rad sådana möjligheter. åsikter, som jag delar, bör följande åtgärder kunna vidtas iframtiden för att säkerställa strålskyddskompetensen. Tillatt börja med bör alltid den som avser att bedriva verksamhet med strålning kunna åläggas att i en ansökan om tillstånd ange sin kompetens för den sökta verksamheten eller kompetensen hos den till vilken strål ningsarbetet avses bli delegerat. På så sätt bereds strålskyddsmyndigheten möjlighet att bedöma kompetensfrågan. Under ärendets prövning kan strålskyddsmyndigheten vidare kräva kompletteringar i fråga om den ut bildning som behövs för att strålskyddet skall kunna tillvaratas. skiltstrålskyddskrävande verksamheter kan det vid tillståndsprövningen Prop.1987/88:88 också vara påkallat att närmare granska och ställa krav på denlokala strålskyddsorganisationen och att ge anvisningar för skyddsarbete m. m.Strålskyddsmyndigheten kan även utse en kontaktman. Ett annat förfarande som står till buds är att i generellaföreskrifter för en verksamhet ange de kompetenskrav som anses nödvändiga.Detta förfarande torde i första hand vara tillämpligt när kompetenskravbehöver uppställas som förutsättning för generella tillstånd. För att strålskyddsmyndigheten skallha överblick över kompetensfrågorna i olika verksamheter bör den kunna åläggaen tillståndshavare att anmäla förändringar i godkänd strålskyddsorganisationeller utbyte av den som anmälts som ansvarig person. Jag övergår härefter till frågan omstrålskyddsföreståndare inom hälso-och sjukvården. Som jag tidigare nämnt harvissa remissinstanser framhävt föreståndarens betydelse inom hälso- ochsjukvården. a. betonat att patientstrålskyddet ärsärpräglat och av annan art än övrig strålskyddsverksamhet. Enligtsocialstyrelsen är det väsentligt att framhålla att det övergripande ansvaretför patienten ligger hos läkaren som har att göra medicinska överväganden avolika slag. Däri ingår bl. a. att strålningsrisken skall vägas mot andrarisker. För att kunna göra erforderliga avvägningar av detta slag är enligtsocialstyrelsen specialistkompetens nödvändig. Jag delar till fullo synpunkter. Ettavskaffande av kravet på strålskyddsföreståndare får naturligtvis inte, som jagredan påpekat, medföra ett sämre strålskydd. Avsikten med den nya regleringen är inte att förändraläkarens grundläggande ansvar för patienten. Det är alltjämt den för en vissundersökning eller behandling ansvarige läkaren som har att ta till varapatientens säkerhet. Det är läkaren som i det enskilda fallet skall svara föravvägningen mellan strålningens skadeverkningar och det medicinska resultat somavses. Som jag nämnt i avsnitt 2.5.2 sker den närmare regleringen av läkarnasansvar genom hälso- och sjukvårdslagstiftningen, Det medicinska ansvaret berörssåledes inte av att föreståndarinstitutet avskaffas. Som jag sagt är avsikten attstrålskyddsmyndigheten genom villkor och föreskrifter skall kunna ställa kravpå erforderlig kompetens hos den som skall arbeta med viss utrustning. ex. föreskrivas att endast den som har läkarlegitimation och vissvidareutbildning får sysselsättas i medicinsk röntgendiagnostik. Den som fårtillstånd enligt strålskyddslagen att bedriva verksamheten har i enlighet medsitt grundläggande ansvar att se till att berörd personal uppfyllerkompetenskraven. Sammanfattningsvis anser jag således, attföreståndarinstitutet kan avskaffas utan negativa effekter för strålskyddet.Enligt min mening finns det tvärtom goda förutsättningar för ett förbättratstrålskydd genom den nya lagens ansvarsbestämmelser kombinerade medstrålskyddsmyndighetens möjligheter att styra och kontrollerastrålskyddskompetensen inom de från strålskyddssynpunkt mycket varierandeverksamheterna. Som lagrådet påpekat är det angeläget att någon oklarhetinte råder om vem som efter den nya lagens ikraftträdande har att svara för strålskydds- 42 föreståndarens uppgifter.Jag återkommer till den frågan i specialmotiveringen, avsnitt 5.1. 2.8 Naturlig strålning, inbegripet radon i bostäder Mitt förslag:Strålskyddsmyndigheten skall ha det övergripande ansvaret för att följautvecklingen i fråga om naturlig strålning (joniserande och icke-joniserande).Myndigheten skall bedriva målinriktad forskning och följa upp deninternationella utvecklingen, ha ansvaret för riskbedömning och principer förriskhantering, rekommendera aktivitets- och dosgränser, verka för utvecklingoch standardisering av mätteknik och mätmetoder samt bedriva rådgivning ochinformation om skador som kan orsakas av den naturiiga strålningen. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De remissinstanser som yttrat sig är i allmänhet positiva till förslaget. Skälen för mitt förslag:Människan har utsatts för naturligt förekommande joniserandestrålning både från världsrymden och från radioaktiva ämnen i den omgivandemiljön och i den egna kroppen. Överraskande höga doser har ibland noterats. Detanses att det huvudsakliga bidraget till denna utveckling är förekomsten avradonets sönderfallsprodukter i bostäder. Äveninom den icke-joniserande strålningens område har människan alltid utsatts förpåverkan av naturlig strålning. Solen är härvidlag den viktigaste strålkällan. Mitt förslag till nysträlskyddslag omfattar såväl naturlig som av människan framställd ellerförorsakad joniserande och icke-joniserande strålning. Jag har närmaremotiverat lagens tillämpningsområde och inriktning i avsnitt 2.4. Engrundläggande tanke är att behövliga skyddsåtgärder alltid skall kunna vidtasmed stöd av lagen. Strålskyddsmyndighetensuppgifter när det gäller naturiig strålning kan härledas från den nya lagensgrundläggande bestämmelse om lagens syfte. Som sagts skall syftet varaatt skydda människor, djur och miljö mot skadlig verkan av.strålning. De uppgifter som böråligga strålskyddsmyndigheten inom området för naturlig strålning kan närmaresammanfattas i följande punkter. Målinriktadforskning och uppföljning av den internationella utvecklingen. Riskbedömningoch principer för riskhantering. Rekommendationerangående aktivitets- och dosgränsér för vidtagande av vissa åtgärder. Utvecklingoch standardisering av mätteknik och mätmetoder. Krav på provning och kontrollav mätteknik och utrustningar. Rådgivningoch information om skador som kan orsakas av den naturliga strålningen. Ilagen bör som jag föreslagit i avsnitt 2.5.4 och 2.6.3 tas in bemyndigandenför regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter i fråga om mät- och skyddsutrustningar samt provning, kontrolleller besiktning. Bestämmelserna skall kunna tillämpas även i fråga om naturligstrålning. Detstår numera med dagens kunskaper klart att de mycket höga radonhalterna ibostäder till övervägande del beror på radioaktiviteten i marken, ibland ikombination med den alunskifferbaserade lättbetongen. beräkningar har den kollektiva stråldosen på grund avradonet och dess sönderfallsprodukter mer än fördubblats . Jag har föreslagit påvilka sätt strålskyddsmyndigheten - med stöd i den nya strålskyddslagen - börvara verksam när det gäller naturiig strålning. De sålunda beskrivnaarbetsuppgifterna omfattar även frågor om radon i bostäder. I detta sammanhangbör även nämnas det beslut i radonfrågan som regeringen fattat i december 1985.Beslutet innehåller sammanfattningsvis följande riktlinjer för det fortsattaarbetet. En rad insatser krävs frånflera olika myndigheter. skall ha det övergripandeansvaret för att följa utvecklingen i fråga om strålning i bostäder, inklusiveriskbedömning och mätteknik. Det bör även i fortsättningen ankomma påsocialstyrelsen att besluta om gränsvärden eller motsvarande för befintligbebyggelse och på statens planverk för nybebyggelse, Inämnda beslut har regeringen vidare erinrat om att kommunerna -inom ramen försitt allmänna ansvar för miljö- och hälsoskyddet -också har att beakta radonriskernavid planläggning av mark för bebyggelse och vid prövning av byggnadslov. 2.9 Förhållandet till viss annan lagstiftning 2.9.1 Arbetsmiljölagen (1977:1160) Mittställningstagande: Samordningen med arbetsmiljölagen skall ske på samma sättsom . Utredningensställningstagande: Överensstämmer med mitt ställningstagande. Remissinstansernahar ingen erinran mot vad utredningen anfört. Skälen för mittställningstagande: Arbetsmiljölagen är övergripande när det gäller skyddet motohälsa och olycksfall i arbetet. Lagen täcker i princip även områden medspeciallagstiftning (bl. a. strålskyddsfrågor) och det slutliga ansvaret förtillsynen på arbetsplatser bör alltid enligt motiven till arbetsmiljölagen(prop. 1976/77:149 s. 364 ff) finnas hos arbetarskyddsstyrelsen/yrkesinspektionen.Enligt motiven bör inte detta förhållande föranleda någon inskränkning i andramyndigheters ansvarsområden. Tvärtom torde det vara en fördel att särskildamyndigheter svarar för vissa säkerhetsfrågoroch därigenom får möjlighet att koncentrera sin verksamhet inom ensäkerhetssektor. Som jag tidigare nämnt iavsnitt 2.5.1 gäller enligt arbetsmiljölagen vissa allmänna skyldigheter avmotsvarande innehåll som jag förordar bör gälla vad avser strålskyddet.Tillämpningsområdet för strålskyddslagen kommer således att i vissa avseendensamanfalla med tillämpningsområdet för arbetsmiljölagen. Det område som kommeratt beröras av de båda regleringarna blir i princip all yrkesmässig hanteringav strålningsapparater och radioaktiva ämnen såvitt avser skyddet av enarbetstagares hälsa. Liksom börbestämmelserna i strålskyddslagen även vara tillämpliga vid sidanav arbetsmiljölagen. De båda lagarna avses således gälla fullt ut vid sidan avvarandra. Det innebär bl. a. att sådana föreskrifter eller villkor av betydelseför strålskyddet i eller utanför arbetslivet som utfärdas med stöd avstrålskyddslagen bör av arbetarskyddsmyndigheterna läggas till grund för dessbedömningar och betraktas som minimikrav som under alla omständigheter måsteuppfyllas. Nuangivna förhållande mellan strålskyddslagen och arbetsmiljölagen gäller redannu och jag har inte med anledning av det nya lagförslaget funnit det påkallatmed kompletterande regler i denna fråga. Detär naturligtvis angeläget att åstadkomma samordning mellan strålskyddsmyndighetensallmänna råd och föreskrifter rörande strålskyddet och sådana råd ellerföreskrifter som meddelas med stöd av arbetsmiljölagen. Den samordning som behövsför detta ändamål ämnar jag återkomma till i avsnitt 2.10 2.9.2Lagen (1981:289) om radioaktiva läkemedel Mitt förslag:Samordningen med lagen om radioaktiva läkemedel skall ske på samma sätt somhittills. Uttrycket "radiologiskt arbete" utmönstras ur lagen.Ändringen är endast redaktionell och innebär ingen ändring av lagens materiellainnehåll. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Förslaget har ej berörts. Skälen för mitt förslag: Ilagen om radioaktiva läkemedel finns bestämmelser om radioaktiva läkemedel vadavser medlens medicinska, biologiska och farmacevtiska egenskaper. Avsiktenmed lagen är att garantera att de radioaktiva läkemedlen har lika hög kvalitetoch ändamålsenlighet som andra läkemedel och vid normal användning inte orsakarskador, som står i missförhållande till nyttan av läkemedlet. Medradioaktivt läkemedel förstås en vara som avger joniserande strålning och somär avsedd att användas vid undersökning eller sjukdomsbehandling av människorsamt därvid införas i eller anbringas på människokroppen. Enradiofarmacevtisk specialitet får säljas endast om den är godkänd avsocialstyrelsen. För ett godkännande krävs att specialiteten uppfyller kravenpå fullgod kvalitet, medicinsk ändamålsenlighet, märkning och skäligt pris. Denskall underkastas en bedömning av nyttan jämfört med risken förskadeverkningar, som är likvärdig med den som gäller för läkemedel enligtläkemedelsförordningen (1962:701). Vid beslut om godkännande vägs efter samrådmed strålskyddsinsfitutet strålskyddsaspekter in. Radioaktiva läkemedel får iprincip beredas endast på sjukhus och apotek samt användas endast på sjukhus. Strålskyddsinstitutetprövar enligt strålskyddslagen framställningar om tillstånd till tillverkning,införsel och handel med radioaktiva läkemedel. beslutar ifrågor om tillstånd skall institutet hämta in yttrande från . Avyttrandet skall framgå huruvida hinder mot fillstånd föreligger enligt lagen omradioaktiva läkemedel eller med stöd av lagen beslutade föreskrifter. Harsocialstyrelsen förklarat att hinder föreligger, får tillstånd inte lämnas. Socialstyrelsentillstyrker att tillstånd lämnas endast i de fall där sökanden visar att hanhar förutsättningar för att bedriva och avser att bedriva sin verksamhet på ettsätt som står i överensstämmelse med syftet med lagen om radioaktiva läkemedel. Enligtmin mening bör samordningen mellan lagen om radioaktiva läkemedel och den nyastrålskyddslagstiftningen ske på samma sätt som . Lagenom radioaktiva läkemedel bör således även reglera medlensmedicinska, biologiska och farmacevtiska egenskaper. Bestämmelser omläkemedlen från strålskyddssynpunkt bör liksom finnas istrålskyddslagstiftningen. I lagen om radioaktiva läkemedel bör dock företas enredaktionell ändring med hänsyn till att begreppet "radiologisktarbete" inte tas upp i det nya lagförslaget. 2.9.3Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) Mittställningstagande: Samordningen med kärntekniklagen skall ske på samma sätt somhittills. Utredningensställningstagande: Överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar inte haft någon erinran mot vad utredningen anfört. Skälenför mitt ställningstagande: I kärntekniklagen anges bl. a. omfattningen avsådan verksamhet på kärnenergiområdet som är tillståndspliktig samt samladeregler för en tillståndshavares ansvar för sådan verksamhet. Genomkärntekniklagen regleras vidare samhällets möjligheter att uppställa villkoroch föreskrifter med avseende på säkerheten i sådan verksamhet. Samtidigtförutsätts att villkor och föreskrifter som behövs med hänsyn till strålskyddetregleras med stöd av strålskyddslagen. Uppdelningenav kontrollen över kärnenergiverksamheten mellan kärntekniklagen ochstrålskyddslagen har varit föremål för regeringens och riksdagensöverväganden i samband med kärntekniklagens tillkomst (SOU 1983:9, prop. 1983/84:60, NU 17 och rskr. Vaddärvid har Prop. 1987/88: angetts bör gälla även vid tillämpningen av en nystrålskyddslag. 2.9.4 Lagen (1985:426) om kemiska produkter Mitt ställningstagande: Samordningen med lagen om kemiskaprodukter skall ske på samma sätt som . Utredningen har inte direkt behandlat den nya lagenssamordning med lagen om kemiska produkter. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allmänhet inteberört frågan. Skälen för mitt ställningstagande: Lagen om kemiskaprodukter är tillämplig på hantering och import av kemiska ämnen ochberedningar (kemiska produkter). Lagens syfte är att förebygga att skador påmänniskors hälsa eller i miljön förorsakas av kemiska ämnens inneboendeegenskaper. Vissa grundläggande skyldigheter gäller enligt lagen vid hanteringoch import av kemiska produkter. Den som hanterar eller importerar en kemiskprodukt skall vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått i övrigt sombehövs för att hindra eller motverka skada på människor eller i miljön. Som enkomplettering av lagens allmänna regel om försiktighetsmått gäller enbestämmelse om undersökningsskyldighet för den som tillverkar eller importeraren kemisk produkt. Lagen innehåller vidare bl. a. regler rörande krav påkunskaper hos den som yrkesmässigt hanterar eller importerar en kemisk produktsamt skyldighet att lämna produktinformation för den som tillverkar, importerareller överlåter en kemisk produkt. I fråga om kemiska produkter som omfattas avstrålskyddslagen, dvs.