prop · GB0366 · 1987-12-31 00:00:00 — Jagkommer att behandla de s,k, fysiska handelshindren och generella frågor somberör tekniska handelshinder, I kapitel 11 behandlas närmare frågor om miljö,arbetsmiljö och konsumentskydd i vid mening samt de frågor om tekniskahandelshinder som finns på dessa områden. Frågor om offentlig upphandling ochstatsstöd kommer att behandlas i kapitel 8 under det att frågor om de indirektaskatterna tas upp i kapitel 12, 6,2.2Fysiska handelshinder Ialla länder sker en mängd kontroller av både varor och transportmedel vid gränserna.Skälen till kontrollerna är ofta desamma i olika länder såsom t,ex, veterinär-och växtskyddskontroller, I andra fall har de sin grund i föreskrifter sombara finns i vissa länder, t,ex, förbudet i mot införsel av stiletter. InomEG har ett omfattande arbete utförts för att undanröja dessa hinder i handeln.Man har bl,a, i stor utsträckning försökt harmonisera den lagstiftning imedlemsländerna, som förutsätter att gränskontroller skall ske. En viktig delav vitboken om den inre marknaden är förslagen att avveckla alla de kontrollersom sker vid gränsen och i stället förlägga dem inne i export-ellerimportlandet. Ett exempel är - som jag nämnt - veterinär- och växtskyddskontrollerna,där man föreslår åtgärder för att utrota eller hindra spridningen av olikadjursjukdomar samt förstärka kontrollen vid slakterier eller på odlingsställeni exportlandet. Avsikten är att successivt flytta tyngdpunkten i kontrollen såatt den enbart sker i exportlandet. Detär angeläget att och övriga EFTA-länder så långt möjligt genomför enmotsvarande förändring för att underlätta ett fritt varuflöde inom detvästeuropeiska frihandelsområdet. Det är också angeläget att undvika att svenskexport, som en konsekvens av den inre marknaden, utsätts för hårdare kontrollän nu vid export till och hårdare kontroll än konkurrentföretageninom EG, Inomregeringskansliet har därför inletts en genomgång av omfattningen och motivenför alla svenska gränskontroller, i syfte att pröva huruvida de kan avvecklas,förenklas eller ersättas med kontroller i export- eller importlandet. Det ärför tidigt att nu bedöma resultatet av ett sådant arbete. Så länge intedeltar i EG:s tullunion och dess gemensamma handelspolitik och frihandeln Sverige-EGinte omfattar jordbruksprodukter, finns det dock sannolikt vissa begränsningarför hur långt kan gå. Påveterinär- och växtskyddsområdet har en internationellt sett gynnad situation. Många av de sjukdomar som förekommer inom EG 37 har t,ex, inte drabbat , En avveckling avgränskontrollerna mellan Prop, 1987/88:66 kan därför få vissakonsekvenser för den svenska gränskontrollen. har denna bestämts avvilka djursjukdomar som finns i varje enskilt land. Flera kritiskadjursjukdomar finns permanent i vissa , särskilt bland de nyamedlemmarna i , Även om dessa sjukdomar till stor del kanutrotas och gränskontrollerna mellan EG:s medlemsstater kan ersättas med skärptkontroll på avsändningsorten, skulle sjukdomar från dessa länder kunnaöverföras till andra där dessa sjukdomar tidigare inte funnits ochmot vilka nu har relativt lindriga införselvillkor, skulle dåkunna tvingas införa samma införselvillkor för alla och utforma demför de som har den sämsta sjukdomssituationen. Om den svenskakontrollen inte skärps, utan accepterar ett högre risktagande, skullevissa andra länder som t,ex, , och kunna skärpa sinainförselvillkor gentemot , Vid en harmonisering av växtskyddskontrollen mellanSverige och EG kan vi komma att få in skadegörare som vi inte haft tidigare,vilket kan leda till att viss produktion behöver läggas om. Beträffandeskadegörare där EG har strängare krav än , kan vi tvingas tillämpa EG:snormer, vilket kan leda till krav på annat sortmaterial och ytterligarebekämpningsåtgärder inom svensk växtodling, Med tekniska handelshinder brukar man oftast mena problemsom uppstår genom att skilda länder har olika regler om hur en produkt ska varabeskaffad i fråga om t,ex, dimensioner, säkerhetsanordningar, märkningsbestämmelserosv. kan man lösa problemen genom att anpassa produkter till det landsom har de strängaste reglerna, I andra fall är reglerna oförenliga, så attdet blir nödvändigt att tillverka olika versioner vid export till skildaländer, vilket fördyrar och försvårar tillverkningen. En annan typ avhandelshinder kan hänga samman med att provning och godkännande av en produktmåste upprepas i varje land där varan skall säljas, vilket kan bli tidsödandeoch dyrbart. En avveckling av tekniska handelshinder behöver inte stå ikonflikt med höga ambitioner beträffande miljövård, arbetsmiljö, trafiksäkerhetetc. Det är skillnaderna i reglerna och kontrollordningarna som skaparhandelshindren. Även om två länder har likvärdiga krav på en produkt kanskillnader i utformningen och tillämpningen av kraven skapa handelshinder, innehåller en viktig bestämmelse om att dess reglerför handeln inte skall anses utgöra hinder för åtgärder som är nödvändiga för att skydda människors, djurs eller växters liv eller hälsa m,m. Dessa åtgärder får dock inte utgöra en förtäckt begränsning av handeln eller godtycklig diskrimine ring, Samma bestämmelse, den s,k, ordre public-klausulen, har senare tagits in i bl,a. , och EFTA-ländernas frihan delsavtal med EG, Inom har man senare antagit en särskild kod om tekniska handelshinder som utgör ett ramavtal för ländernas och de interna organisationernas arbete på detta område. Genom kod för tekniska handelshinder har de anslutna länderna åtagit sig att tillse att tek- 38 niska föreskrifter,standarder och certifieringssystem inte skapar onödiga Prop, 1987/88:66 hinderför handeln, Pä grundval av koden har man inom också skapat ett notifikationssystem,som ger länderna möjhghet att ta upp diskussioner om föreskrifter som andraländer planerar att införa, har anslutit sig till koden (prop,1979/80:24, UU 13, rskr, 138), Ettnordiskt samarbetsprogram om avskaffande av handelshinder har antagitsav . I programmet ingår en princip om att ländernaömsesidigt skall godkänna varor för vilka man anser att Hkvär-diga reglergäller i de nordiska länderna, även om reglerna skiljer sig i detaljer. Om enmyndighet kräver förnyad provning av en vara, som redan är godkänd förmarknadsföring i annat nordiskt land, måste myndigheten ange skälen härför.Detta kallas ibland omvänd bevisbörda, . EFTA-ländernahar inte försökt utarbeta gemensamma föreskrifter för olika produkter. Dettaarbete har i stället överlåtits ät andra internationella organisationer med enbredare medlemskrets. Däremot skapade man inom EFTA en notifikationsprocedurför tekniska föreskrifter som, i likhet med den procedur som man senare komöverens om inom , ger länderna möjlighet att framföra synpunkter påplanerade föreskrifter som kan medföra handelshinder. harEFTA-länderna enats om att genom en ändring i göra denna notifikationsprocedurbindande. Denna ändring innebär att medlemsländerna inte får införa nyaföreskrifter så länge notifikationsproceduren pågår. Jag avser att senareföreslå regeringen att inhämta godkännande över den föreslagnaändringen i , EFTAhar också tagit initiativet till ett antal konventioner och överenskommelsersom syftar till ömsesidigt erkännande av provningsresultat. Dessa är formelltfristående från EFTA, Flera och några andra stater är medlemmar idem. InomEFTA pågår vidare diskussioner om policyfrågor på provningsområdet. Dessadiskussioner syftar, liksom den förstärkta notifikationsproceduren, till attskapa förutsättningar för en länk mellan kommande EG- och EFTA-system, EFTA fåri några fall information om EG:s arbete genom observatörer i arbetsgrupper inomEG och vice versa. Ettav de centrala elementen i EG:s arbete är uppgiften att harmonisera medlemsländernaslagstiftning och andra föreskrifter i den mån det krävs för att förverkUga deninre gemensamma marknaden. Harmoniseringen går normalt till så att man beslutarom direktiv med gemensamma regler som medlemsstaterna är skyldiga att omsätta inationella föreskrifter. Dennaverksamhet har flera målsättningar. En viktig sådan har varit att utarbetagemensamma bestämmelser för olika varor i syfte att undanröja tekniskahandelshinder och uppnå mål om en gemensam varumarknad. Men manhar också använt sig av direktiv för att uppnå gemensamma regler i andrasyften, t,ex, av miljövårdsskäl, inom konsumentpolitiken och på många andraområden. Enligthittillsvarande regler i skall beslut om harmonisering av lagstiftning fattas enhälligt. Genom enhetsakten har man emellertid ska pat möjlighet att med kvalificerad majoritet fatta beslut om harmonisering av medlemstaternas lagstiftning när det gäller den inre marknaden. regel har kompletterats med en regel att Kommissionen isina förslag till di- Prop, 1987/88:66 rektiv skall hålla en hög skyddsnivå vadgäller hälsa och säkerhet, miljöskydd samt konsumentskydd. Enskildamedlemsländer medges dessutom rätt att tillämpa strängare regler än de direktivsom antagits med majoritetsbeslut, om detta anses vara nödvändigt pä grund avväsentliga behov som rör bl,a, människors och djurs liv och hälsa eller somgäller miljöskydd eller arbetsmiljö. Sådana avvikande bestämmelser skallanmälas till Kommissionen som har att pröva om de utgör dolda handelshindereller medför godtycklig diskriminering. I sista hand avgörs dessa tolkningsfrågorav EG-dom-stolen. Som tidigare konstaterats har harmoniseringsarbetet varitmycket tidskrävande. För att nå snabbare resultat har verksamheten med attundanröja tekniska handelshinder därför inriktats mot nya former. Vitbokenanger två principer för det fortsatta arbetet. Den ena principen, ömsesidigterkännande, bygger på det utslag i vilken konstaterat att en varasom är lagligen producerad och marknadsförd i ett fritt skall kunnasäljas inom EG, såvida inte ett annat medlemsland kan åberopa behov av skyddför människors och djurs liv och hälsa etc, som grund för egna krav (det s,k, Cassisde Dijon-fallet), Den andra principen benämns nya harmoniseringsmetoden ochkommer att användas i de fall det finns ett klart behov avsäkerhetsföreskrifter, som bör vara desamma i alla medlemsländer. Den innebäratt man ska begränsa harmoniseringen av myndighetsföreskrifter till väsentligasäkerhetskrav och överlåta tekniska detaljlösningar till de europeiskastandardiseringsorganen (s.k, hänvisning till standard). Dessa standarder skall till stor del utarbetas av deeuropeiska standardiseringsorganen och , i vilka nationellastandardiseringsorgan i såväl EG- som EFTA-länderna är medlemmar. Mellan EG ochCEN/CE-NELEC finns avtal om att de senare skall utarbeta harmoniserade Europastandarder.EFTA har slutit motsvarande avtal. Enligt nuvarande interna regler i /CENELECantas europeisk standard med majoritetsbeslut. 1 EG:s direktiv på skilda produktområden finns olikaprovnings- och certi-fieringsordningar. Direktiven kan innehålla t.ex. reglerom att en produkt skall provas och överensstämmelse med kraven intygas (certifieras)hos ett erkänt organ. I många fall accepteras även deklarationer gjorda avtillverkare med säte i . Det är ett klart svenskt intresse att svenska produkterinte behöver ändras för att kunna säljas på den europeiska marknaden ellergenomgå en mera komplicerad provning än EG-företagens produkter. Pä samma sättär det i sig ett konsumentintresse att utländska produkter inte fördyras, genomatt de behöver ändras för att kunna säljas i . Det ökar valfriheten ochkan verka återhållande på priserna. Därför har ända sedan början av1970-talet eftersträvat ett samarbete bl.a. med EG i dessa frågor. sker regelbundna överläggningarmellan ansvariga svenska myndigheter och om bl.a. miljövård, arbetsmiljö 40 Dessutom har ett samarbete inletts mellan Prop,1987/88:66 EG och EFTA-länderna som grupp, bl,a, på miljövårdsområdet ochbeträffande tekniska handelshinder på flera andra områden. Genom dessa kontakterhar ansvariga myndigheter fått möjlighet att på ett tidigt stadium framförasynpunkter på EG-förslag till väsentliga säkerhets- och hälsokrav för olikaprodukter. Det är angeläget att förstärka dessa direkta kontakter. Detär också angeläget att svenska myndigheter går igenom EG;s regler på olikaområden och tillvaratar de möjligheter till harmonisering som finns. Svenskamyndigheter utnyttjar , liksom EG, hänvisning till standarder i sinverksamhet och väntas göra det än mer . Eftersom den nationellastandardiseringsverksamheten allt mer bygger på det internationella ocheuropeiska arbetet, är det viktigt att myndigheterna följer och medverkar idetta. Härigenom kan de framföra svenska synpunkter på ett tidigt stadium dädet är lättast att få gehör för dem. De svenska standardiseringsorganen, somär medlemmar i och . är bundna av de europeiska standarder som antasdär, såvida inte standarden strider mot svensk lag eller förordning.Myndigheterna har därmed möjligheten att pröva om standarden uppfyller de kravmyndigheten ställer. Beträffandeprovnings- och certifieringsprocedurer måste målet för och övrigaEFTA-länder vara att få till stånd arrangemang som ger möjlighet tillömsesidiga erkännanden av provnings- och certifieringsresultat med EG, är lika, bör en anpassning kunna ske förhållandevis enkelt. är olika, kan handeln underlättas om utländskaprovningsresultat helt eller delvis godtas. En förutsättning härför är att förtroendefinns mellan berörda provnings- och certifieringsorgan, 1 behandlasdessa frågor i den s,k, kontrollformsutredningen (I 1986:01), 7Jordbruk, livsmedelsindustri och fiske Prop,1987/88:66 Dengemensamma varumarknaden i EG omfattar inte bara industrivaror utan ocksåjordbruksprodukter, livsmedel och fisk. Den utgör det längst gående samarbeteti på dessa områden, Uk-som frihandelsavtalenmellan EFTA-länderna och EG har en mera begränsad varuomfattning. Förutomindustrivaror omfattar dessa avtal bara vissa livsmedels- och fiskeprodukter.Jag kommer att beröra de tre områdena jordbruk, livsmedelsindustri ochfiske. Deninternationella handeln med jordbruksvaror, som endast tar en mindre del avländernas produktion i anspråk, präglas av stora överskott och omfattandesubventioner. Detta har bidragit till ökade spänningar på det handelspolitiskaområdet och tilltagande protektionistiska tendenser. Inom ramen för pågårför närvarande förhandlingar som syftar till att minska dessa överskott ochtill att reducera den osäkerhet, obalans och instabilitet som råder på deinternationella jordbruksmarknaderna. Dessa förhandlingar täcker samtiigaåtgärder som direkt eller indirekt påverkar handeln med jordbruksvaror ochutgör en central del i den s,k. IGATT-förhandlingarna verkar de nordiska länderna för en minskning av sådana stödsom snedvrider den internationella jordbrukshandeln. Vi verkar vidare för ökatmarknadstillträde och för att klarare regler skall utformas för handeln medjordbruksprodukter. Från svensk sida tillmäts förhandlingsarbetet i storbetydelse liksom det arbete som i övrigt bedrivs globalt, i , ochVästeuropa i övrigt. med EG eller regler om avveckling avtullar och kvantitativa restriktioner täcker handeln med jordbruksvaror.Likväl finns i båda överenskommelserna bestämmelser om att man i beaktande avparternas jordbrukspolitik skall främja den ömsesidiga handeln med dessa varor.Partiell frihandel har införts för livsmedelsindustriprodukter, och bilateralajordbruksavtal har ingåtts mellan vissa EFTA-länder, Tullförmånerna i dessaavtal har utsträckts till samtiiga EFTA-länder, Ensidigt har också Sverigeliksom övriga EFTA-länder givit EG vissa jordbrukskoncessioner. Även EG har iviss utsträckning givit sådana koncessioner till EFTA-länderna, EG:sgemensamma jordbrukspolitik marknadsregleras enligt tre grundläggandeprinciper, nämligen dels den europeiska marknadens enhet, dels preferens förvaruutbytet inom Gemenskapen, dels ett gemensamt finansiellt ansvar. Slutmåletför marknadens enhet är fullständig frihet för handeln. Tullar och icke-tariffära handelshinder skall avskaffas och administrativa förfaran den liksom sanitära och veterinära bestämmelser harmoniseras. harutvecklingen i flera avseenden inte nått fram till detta slutmål. Principen Prop,1987/88:66 om marknadens enhet inbegriper också gemensamma regler för marknadsstyrning.Dessa inkluderar gemensamma priser som är tillämpliga i alla medlemsländer ochfastställda - ofta med stor svårighet - efter förhandlingar på ministernivå.Vidare omfattar principen identiska konkurrensregler och ett enda system förgränsskyddet runt Gemenskapens yttre gränser. Utformningen avmarknadsregleringarna varierar från produkt till produkt. Det finns emellertidfyra huvudtyper, vilka tillsammans täcker av all jordbruksproduktion inomGemenskapen, Denförsta huvudtypen utgörs av de viktigaste marknadsreglerade produkterna. Dessaprodukter, som innefattar mjukvete, korn, råg, majs, ris, socker,mejeriprodukter, griskött, nötkött, fårkött, vissa frukter, grönsaker ochbordsvin, åtnjuter stödpriser (minimipriser) som medför en permanent ellervillkorlig garanti med avseende på pris och avsättning. När marknadsprisernafaller under en viss nivå och vissa andra förutsättningar föreligger, köperinterventionsorganen upp de varor som erbjuds dem och lagrar eller säljer dem ienUghet med de regler som gäller inom Gemenskapen, Marknaden kan också stödjasmed mera flexibla metoder såsom stöd till lagring, subsidier av olika slag ochuppköp av överskott via producentorganisationer. Denandra huvudtypen utgörs av vissa slag av spannmål och viner, vissa frukter ochgrönsaker liksom ägg och fjäderfäkött. Dessa skyddas enbart genom åtgärderägnade att förhindra lågprisimport från tredje länder. Förden tredje huvudtypen tillämpas direkta subventioner. Produkter inom dennagrupp, som endast utgör av jordbruksproduktionen, är hårdvete,olivolja, vissa andra oljor och tobak. Subventionerna syftar till att hållapriset nere för konsumenten och garantera en minimiinkomst åtproducenten. Förden fjärde huvudtypen, slutligen, tillämpas ett enhetligt bidrag för planteradareal eller producerad kvantitet. Hit hör bomullsfrö, lin, humle och dehydreratfoder. Dessa produkter täcker av jordbruksproduktionen. Medanledning av de permanenta överskott som uppstått och de utgifter dessa förorsakathar Gemenskapen beslutat följa en ytterligt försiktig prispolitik och attupphöra med prisgarantier och subsidier för obegränsade varukvantiteter.Restriktiva åtgärder har vidtagits i syfte att söka återställa ba-lansen mellantillgång och efterfrågan på marknaden. Dessa innebär dels ett finansielltmedansvar för producenterna, som betalar en del av kostnaden för lagring elleravveckling av överskott via en skatt eller avgift inom mjölksektorn, delsproduktionskvotering inom mjölksektorn och garantitrösklar, som medför enreducering av garantipriserna när en viss produktionsvolym överskrids (gällerför spannmål, raps, solrosfrö, bearbetade produkter och russin). Liknande produktionsbegränsandemekanismer har införts för socker och bomull. har utvecklingenpå växelkursområdet drivit fram ett införande av monetära utjämningsbelopp. Dessa syftar till att i medlems länderna kompensera variationerna i de gemensamma priserna till följd av fluktuationer i de nationella växelkurserna. Systemet säkrar de gemen samma priserna och skyddar bönderna mot effekterna av växelkursföränd- 43 Emellertid harsystemet medfört vissa konkurrens- Prop, 1987/88:66snedvridningar. Man har därför inom EG enats om att införa regler i syfte attmöjliggöra en gradvis avveckling av detta system. Denandra principen, gemenskapspreferensen, är en logisk förlängning av den förstaprincipen. Jordbruksproducenterna i Gemenskapen är skyddade mot lågprisimportoch prisfluktuationer på världsmarknaden främst genom importavgifter somuppbärs vid Gemenskapens gränser mot tredje land. Dessa avgifter är beräknadeså att de svarar mot skillnaden mellan försäljningspriset på världsmarknadenoch det gränspris som internt fastställts inom Gemenskapen, Detta gränsprisligger något över det tidigare omnämnda minimipriset. Importavgiften syftartill att föra upp världsmarknadspriset till priset inom Gemenskapen i de falldå det senare är högre än det förra. Importen till Gemenskapen lämnas såledesöppen som preferenser för EG-varor säkras. Om å andra sidanvärldsmarknadspriserna skulle vara högre än priserna i Gemenskapen, drabbasproducenterna i Gemenskapen av en exportavgift i syfte att avhålla dem frånatt sälja på export till världsmarknaden till nackdel för konsumenterna iGemenskapen, Dentredje principen, det gemensamma finansiella ansvaret, är också en naturligförlängning av de två föregående principerna, I praktiken betyder det att taansvar för att alla utgifter och inkomster som sammanhänger med den gemensammajordbrukspolitiken passerar genom Gemenskapens budget. Inom denna budget finnsen särskild fond. Europeiska Orienterings- och Garantifonden (FEOGA), som hartvå sektioner - garantisektionen och orienteringssektionen. Garantisektionensvarar för av utbetalningarna och finansierar alla offentliga utgifteri samband med de gemensamma marknadsregleringarna. Två undersektioner kanurskiljas, dels en som avser utgifter för regleringen av den interna marknadenoch avser inköp av interventionsorganen, kostnader för lagring, inkomststöd ochsubventioner för marknadsföring, dels en som hanterar utgifter för deexportstöd som fyller gapet mellan priserna i Gemenskapen ochvärldsmarknadspriserna. Orienteringssektionenbidrar med finansiering av Gemenskapens strukturpolitik på jordbrukets områdehuvudsakligen genom att finansiera sådana projekt som innebär rationaliseringav jordbrukets storlek, förbättringar av infrastrukturen på landsbygden samtförädling och marknadsföring av jordbruksprodukter. De gemensamma insatsernaunder denna sektion har inte fått den omfattning som ursprungligen avsågs ochutgifterna uppgår endast till av EG:s totala jordbrukskostnader. Efterår 1981 har ökad prioritet givits åt förbättring av produktiviteten, åtgärderför att åstadkomma balans på marknaderna samt reducering av regionalaolikheter. En rad olika program har införts till stöd för dels tillbakasattaregioner och bergsområden, där det anses viktigt att behålla ett visst antalbönder, dels delar av medelhavsregionerna, vilka blivit utsatta för ökadkonkurrens genom Gemenskapens utvidgning i söder. Programmen inkluderarutbildningskurser för bönder, stöd för täckdikning, konstbevattning ochskogsplantering, förbättring av produktkvalitet samt incitament föromställning till alternativa grödor, särskilt i vinproducerande regioner. Därutövertillhandahåller den Europeiska Regionala Utvecklingsfonden 44 och den EuropeiskaInvesteringsbanken olika former av finansiering, den Prop, 1987/88:66 förstnämndai form av bidrag och den senare i form av långfristiga krediter tillfördelaktig ränta, EG:saktuella finansiella svårigheter har inneburit starka jordbrukspolitiskaspänningar, vilket lett till en tendens till "renationalisering" avjordbrukspolitiken. Målenför den nuvarande svenska jordbrukspolitiken sådan den fastlagts genom 1984och livsmedelspolitiska riksdagsbeslut överensstämmer i sina huvuddragmed EG:s, Konsumentprismålet, inkomstmålet och rationaliseringsmålet harsålunda sin motsvarighet i EG, Betydelsefullt är också att de jordbrukspolitiskamedlen i viktiga avseenden överensstämmer. Såväl som EG tillämpar en högprislinjeför jordbruksvaror och utjämnar skillnaderna i prisnivå mellan inhemska priseroch världsmarknadspriserna med importavgifter resp, exportsubventioner. Vadgäller produktionsvolymsmålet föreligger dock väsentliga olikheter. Dettaligger egentligen i sakens natur när man jämför den svenska marknaden somomfattar ca 8 miljoner människor med Gemenskapens marknad med ca 320 miljoner,I grunden finns i en neutralitets- och bered-skapspolitiskt betingadundre gräns för den fredstida produktionens omfattning, vilken inte är exakt kvantifierad.Vidare finns en begränsning uppåt. Denna innebär att det är politikens mål attbegränsa produktionen till kvantiteter som kan avsättas för konsumtion inomlandet. Härigenom skall net-toexportöverskott, som måste avsättas med hjälp avexportstöd, kunna undvikas.