prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Om t. ex. byggnaden måste byggasom av orsaker som inte ägaren råder över bör vara återhållsammed villkor som märkbart ökar den ekonomiska belastningen som redan dennödvändiga ombyggnaden medför. Som oskäligt kan också framstå ett villkor somi praktiken är mycket svårt att uppfylla. Somett särskilt villkor bör kunna gälla att berörd del av byggnaden ges enbyggnadsantikvarisk dokumentation vid ändringen. Skäligheten i att åläggaägaren kostnaden för en sådan bör avgöras med ledning av bl. a. den ekonomiskanytta ägaren förväntas dra av att få genomföra ändringen. Ägaren kan också t.ex. tidigare ha fått särskilt stöd eller ekonomiskt bidrag till vården avbyggnaden varvid det kan vara skäligt att han - eller en efterföljande ägare -får bära vissa merkostnader vid ett tillstånd till ändring. Under allaomständigheter bör villkoren få innehålla stadgande att eller densom arbetar på uppdrag, vanligtvis , skall beredasmöjlighet att utföra dokumentationen. Ipraktiken bör utformningen av villkoren, alldeles som utformningen avskyddsföreskrifterna, helst bestämmas i överiäggningar mellan länsstyrelsenoch sökanden. Ombibehållandet av ett byggnadsminne medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse, får jämka skyddsföreskrifterna eller häva byggnadsminnesförklaringen. Länsstyrel sen får också häva en byggnadsminnesförkiaring om den framstår som ändamålslös. " Vid beslut om att häva en byggnadsminnesförkiaring elleratt jämka Prop. 1987/88:104 skyddsföreskrifter får , om det ärskäligt, förordna att den som begär hävandet eller jämkningen skall bekostasärskild dokumentation av byggnaden. Regeringen får häva en byggnadsminnesförkiaring ellerjämka skyddsföreskrifter, om regeringen ger tillstånd till expropriation somrör byggnaden eller kringliggande område och byggnadsminnesförklaringen ellerskyddsföreskrifterna inte kan bestå utan olägenhet förexpropriationsändamålet. I första stycket stadgas att får jämkaskyddsföreskrifterna eller häva en byggnadsminnesförkiaring om den medförhinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till dessbetydelse. Detta innebär att jämkning eller hävning skall komma ifråga endast iundantagsfall. 16 § BML gällde att jämkning eller hävande fick skeom någon av följande tre förutsättningar var uppfyllda nämligen om genomförande av en de taljplan hindrades, om ändamål för vilket expropriation beviljats hindrades eller om företag av större allmän eller enskild nytta hindrades eller avse värt försvårades. Såsom anförts i den allmänna mofiveringen får sådana omständigheter även fortsättningsvis vara tunga skäl för jämkning eller hävande. Även om sådana situationer föreligger gäller dock allfid grund förutsättningen att hindret eller olägenheten inte står i rimligt förhållande till byggnadsminnets betydelse. Enligt andra stycket får när den häverbyggnadsminnesförklaringen eller jämkar skyddsföreskrifterna förordna omsärskild dokumentation av byggnaden. En sådan dokumentation skall ses som ettmaterial som skall ersätta de kulturhistoriska värden som förstörs i sambandmed jämkningen eller hävandet. Förordnandet om dokumentation skall på sammasätt som när det gäller villkor för tillstånd fill åtgärd i strid motskyddsföreskrifter vara skäligt. I tredje stycket har tagits in en bestämmelse om attregeringen i samband med att den ger tillstånd till expropriation som berör ettbyggnadsminne får häva byggnadsminnesförklaringen eller jämkaskyddsföreskrifterna, om de inte kan bestå utan olägenhet förexpropriationsändamålet. Detta är det enda fall då regeringen befattar sig medfråga om hävande av byggnadsminnesförkiaring eller jämkande av enskildaskyddsföreskrifter. Särregeln har förestavats av önskan att undvika denbetydande omgång det skulle innebära att frågan om hävande avbyggnadsminnesförklaringen eller jämkning i skyddsföreskrifterna skulle avgörasför sig medan expropriationsärendet hölls vilande. Om ägaren till ett byggnadsminne försummar den vård, somåligger honom enligt skyddsföreskrifterna, får förelägga honomatt inom viss skälig tid vidta nödvändiga åtgärder. Föreläggandet får inteomfatta åtgärder som med hänsyn till byggnadens användning och omständigheternai övrigt är oskäligt betungande. Om föreläggandet inte följs, får länsstyrelsenutföra åtgärderna på ägarens bekostnad. 18 § Prop. 1987/88:104 Om ett byggnadsminne har ändrats i strid mot meddelade skyddsföreskrif ter, får förelägga ägaren att återställa ändringen om det är möjligt.Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Tingsrätten får besluta om handräckning för att avbrytapågående förstörelse av ett byggnadsminne eller för att återställa det. Även iannat fall får handräckning beslutas, om det behövs för att bestämmelse i dettakapitel skall efterlevas. Ansökan om handräckning får göras av ellerallmän åklagare. 1 fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i 17 §handräckningslagen (1981:847). Bestämmelserna i dessa båda paragrafer har i sakoförändrade förts över från BML. Till böterdöms den som 1. i strid motmeddelade skyddsföreskrifter river eller på annat sätt förstör ettbyggnadsminne eller ändrar det utan fillstånd enligt 15 § eller 2. bryter motförbud som meddelats enligt 5 § eller förordnande enligt 6 § första stycketeller vidtar åtgärder i strid mot bestämmelserna i 6 § andra stycket. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ettvitesförbud döms inte till böter. I fråga om ansvarsbestämmelserna har i förhållande tillBML tillkommit ansvar för den som försummar sin anmälningsplikt enligt 6 §första stycket eller vidtar en åtgärd i strid med 6 § andra stycket. Liksom vidövriga brott mot bestämmelserna i förevarande kapitel är påföljden böter. Sådana beslut av enligt detta kapitel somfår överklagas skall överklagas hos kammarrätten. Beslut enligt I, 5 eller 6 § skall gälla även om detöverklagas. En enhetlig instansordning har införts när det gällersådana beslut av enligt 3 kap. som får överklagas. De skall allaöverklagas till kammarrätt. Innan fattar beslut som enligt detta kapitelkan medföra rätt till ersättning eller inlösen för någon annan, skalllänsstyrelsen undersöka om medel för detta finns tillgängliga. Paragrafen motsvarar 8 § BML. Kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter,kyrkliga inventarier och begravningsplatser är skyddade enligt bestämmelsernai detta kapitel. Iparagrafen anges syftet med bestämmelserna i kapitlet, nämligen alt Prop.1987/88:104 skydda kulturhistoriska värden som finns i sådana byggnader,anläggningar och föremål som utgör kyrkliga kulturminnen. Såsom framhållits iden allmänna motiveringen inbegrips i de kulturhistoriska värdena ocksåkonstnärliga värden. Tillsynen måste, som framhållits i den allmännamotiveringen (avsnitten 3.5.2-4), innefatta bedömningar i fråga om såvällämpligheten av föreslagna åtgärder som sättet att utföra dessa på. Här kommernaturligen frågor av teknisk art att ingå. När det t. ex. gäller enkyrkobyggnad måste tillsynsmyndigheten särskilt bedöma om kyrkan kommer attkunna fylla sin funktion i församlingens gudstjänstliv. För denna bedömning ärdomkapitlets yttrande av särskild betydelse. Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas ochunderhållas så alt deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseendeoch karaktär inte förvanskas. Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som invigtsför och som vårdas av en kyrklig kommun samt domkyrkorsom står under egen förvaltning. Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hörsamman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. I första stycket ges en grundläggande föreskrift för vårdoch underhåll av kyrkobyggnader och kyrkotomter. I andra stycket definieras begreppet kyrkobyggnad.Bestämningen av begreppet ansluter i huvudsak till vad som anges i 1 § förstastycket lagen (1982:377) om tillfällig upplåtelse av kyrka. En kyrka som blir avlyst eller som inte längre vårdas aven församling eller kyrklig samfällighet anses sålunda inte som enkyrkobyggnad. För en sådan byggnad kan däremot bestämmelserna i 3 kap. ombyggnadsminnen tillämpas. 1987/88:31, som behandlas avriksdagen, föreslås en delvis ändrad kompetensfördelning mellan församlingenoch pastoratet i ett flerförsamlingspastorat. Församlingen avses därvid ha handom den lösa egendom som inte är byggnadstillbehör i församligens kyrka och iövriga lokaler för församlingsverksamheten. Pastoratsamfälligheten skall hahand om anskaffning och underhåll av församlingskyrkan och dess fasta inredningoch annat byggnadstillbehör. I tredje stycket definieras begreppet kyrkotomt. Somframgår av den allmänna motiveringen saknas en motsvarande definition itidigare författningar. En kyrkotomt enligt den här valda definitionen är t.ex. en park utan gravplatser runt en kyrka. Ett annat exempel är ett område meden klockstapel som inte ligger intill själva kyrkan. Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som äranlagda före utgången av får inte på något väsentligt sättförändras utan tillstånd I fråga omen kyrkobyggnad krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning Prop.1987/88:104 eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring avdess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyckningsamt för ändring av dess färgsättning. I fråga om en kyrkotomt krävs alltid tillstånd förutvidgning av tomten samt för uppförande eller väsentlig förändring avbyggnader, murar, portaler eller andra fasta anordningar på tomten. får ställa de villkor förtillståndet som är skäliga med hänsyn fill de förhållanden som föranlederändringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt dendokumentafion som behövs. I paragrafen anges dels vilka kyrkobyggnader ochkyrkotomter som omfattas av den generella statliga tillsynen, dels vilkaåtgärder som kräver godkännande av RAÄ. Som närmare framgår av den allmänna motiveringen(avsnitten 3.5.2-4) krävs inte längre något stafiigt godkännande viduppförandet av en ny kyrkobyggnad, om det inte är fråga om att uppföra den t.ex. i äldre kyrkomiljö, på resterna av en äldre byggnad eller på en gammal kyrkotomt. De åtgärder som kräver godkännande är desamma som enligtden nu gällande ordningen. Sålunda är en sådan åtgärd som avser ändring avuppvärmningssystemet och andra tekniska installationer att anse som enförändring av byggnaden och kräver därför tillstånd. Huvudregeln för tillståndskravet ges i första stycketmedan i andra och tredje styckena tas upp de åtgärder som skall anses såprincipiellt viktiga att de därför alltid skall kräva tillstånd. 1 fjärde stycket finns en bestämmelse som ger RAÄ möjlighetatt ställa vissa villkor i samband med att tillstånd lämnas. Härvid gäller iprincip detsamma som när villkor ställs enligt 3 kap. 15 §. Om beslutar det, skall bestämmelsemai 3 § om . tillståndsprövning fillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad elleren kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av och som är märkliggenom sitt kulturhistoriska värde. I paragrafen ges RAÄ möjligheter att besluta attbestämmelserna i 3 § skall tillämpas också i fråga om kyrkobyggnader ochkyrkotomter som har fillkommit . När det gäller de yngrekyrkobyggnaderna torde det oftast bli deras konstnärliga kvaliteter som gör demkulturhistoriskt värdefulla. För att kunna lägga ett kulturhistoriskt perspektiv på denskyddsvärda kyrkobyggnaden eller kyrkotomten krävs som regel att viss fidförflutit sedan den uppfördes respektive tillkom. Sedvanliga underhållsarbeten eller brådskandereparafionsåtgärder får utföras utan fillstånd. Sådana åtgärder skall utförasmed material och metoder som är lämpliga med hänsyn till byggnadens elleranläggningens kulturhistoriska värde. 7 1987/88. Paragrafen anger vissaundantag från tillståndsprövningen för sedvanliga Prop. 1987/88:104underhållsarbeten eller brådskande reparationsåtgärder. Bestämmelsen bör docktolkas restriktivt. Används annat material eller ny teknik i förhållande tilltidigare arbeten på kyrkobyggnaden eller kyrkotomten är detta i allmänhet inteatt anse som ett sedvanligt underhållsarbete. Tillstånd krävs sålunda för ettsådant arbete som inte enbart är av tillfällig natur. Kyrkligainventarier av kulturhistoriskt värde skall förvaras och vårdas väl. Iparagrafen ges en generell bestämmelse om förvaringen och vården av kyrkligainventarier av kulturhistoriskt värde. Ennärmare exemplifiering av vad som avses med kyrkliga inventarier bör ges itillämpningsföreskrifter till lagen. Föratt lagen skall vara tillämplig på ett enskilt föremål krävs att detta är såvälkulturhistoriskt värdefullt som kyrkligt, dvs. avsett att användas i sambandmed kyrkans gudstjänst och övriga handlingar, till kyrkans inredning ochutsmyckning eller som minnesmärke i kyrkommmet. I en kyrkobyggnad kan finnasandra föremål, t. ex. något som har med vården av kyrkobyggnaden att göra, somär av kulturhistoriskt värde. Sådana föremål faller emellertid inte in underlagens tillämpningsområde. samt i domkyrkor som står under egen förvaltning skall detfinnas en förteckning över kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde. Iförteckningen skall anges om ett föremål ägs eller förvaltas av någon annan änförsamlingen eller och om det förvaras på någon annan plats än ikyrkan. Förteckningenskall föras av kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall varaledamot eller suppleant i rådet. De skall också se till att föremålen förvarasoch vårdas väl. Paragrafenmotsvarar delvis 2 § förordningen (1942:929) om vården av vissa kyrkligainventarier. EnUgtförsta stycket skall i förteckningen endast föras upp sådana kyrkligainventarier som är kulturhistoriskt värdefulla. I de fall de som ansvarar förinventarieförteckningen är osäkra om ett visst föremål är kulturhistorisktvärdefullt bör de konsultera någon sakkunnig, t. ex. vid . Iförteckningen skall anges om någon annan än församlingen äger eller förvaltarett föremål. Likaså bör det anges om föremålet förvaras på någon annan plats äni kyrkan. Så kan ju vara fallet t. ex. av säkerhetsskäl. Kyrkorådetskall enligt andra stycket utse en kyrkvärd att tillsammans med kyrkoherdenansvara för att förteckningen förs. Kyrkvärden bör självfallet vara ledmot avkyrkorådet. Är i undantagsfall inte någon av de ordinarie ledamöterna utseddtill kyrkvärd får en suppleant i rådet som är kyrkvärd utses som ansvarig. Kyrkoherdensoch kyrkvärdens ansvar för vården och tillsynen av den kyrkliga egendomen regleras av ålder främst kyrkolag. lagsutskottet (KL 1985:27) vid kyrkomöte slogfast principen om Prop. 1987/88:104 ett personligt ansvarstagande i dessafrågor. Utskottet ansåg inte att det fanns skäl att ändra det medansvarstagandet sammanhängande samspelet mellan kyrkoherden som ämbetsbärareoch den förtroendevalda kyrkvärden, vilket i huvudsak oförändrat kommit attbestå från äldre till modern tid. Bestämmelsen i andra stycket synes därförstämma överens med kyrkomötets uppfattning i frågan. Kontraktsprosten skall minst kontrolleraatt alla föiemål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också görasvid byte av kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i 7 § andra stycket. 1 enförsamling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se till attkontroll sker. Paragrafen innehåller bestämmelser om kontrollen avförteckningen och att däri uppförda föremål finns i behåll. Kontrollen avföremål bör ske minst en gäng . I praktiken kan det emellertidbli fråga om tätare kontroller i samband med byte av kyrkoherden ellertillsynsansvarig kyrkvärd. Kontrollen utförs av kontraktsprosten. 1 denförsamling där kontraktsprosten är kyrkoherde ser biskopen till att kontrollsker. Självfallet kan biskopen även i anslutning till visitationer kontrolleraförteckningen i en församling. I fråga om ett föremål i förteckningen krävs tillståndfrån 1. för att avyttra det om det inte ägs av någonenskild person eller släkt, 2. för att avföradet från förteckningen, 3. för attreparera eller förändra det, 4. för att flyttadet från den plats där det sedan gammalt hör hemma. Tillstånd krävs inte förmera obetydliga reparationer. ner får inte utföras så att föremålets kulturhistoriskavärde minskas. Paragrafen motsvarar i huvudsak I och 4 §§ 1942 årsförordning om vården av vissa kyrkliga inventarier. Tillstånd av RAÄ krävs ävenvid tillfälliga förändringar av förvaringsplatsen, eftersomi föremålen också dåkan löpa risk att skadas. Däremot krävs självfallet inte tillstånd för heltobetydliga reparationer. Riksantikvarieämbetetfår besiktiga kyrkliga inventarier. får också besluta att ett föremålskall tas upp i förteckningen. Omdet finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får riksantikvarieämbetettills vidare ta hand om det eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för attskydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas, skall samråd ske medkontraktsprosten eller biskopen. Paragrafeninnehåller vissa föreskrifter om RAÄ:s funktion som tillsynsmyndighet. Även ifortsättningen avses dock den löpande besiktningen av de kyrkliga inventariernautföras av de regionala länsmuseerna. Innan RAÄ enligt tredjestycket beslutar att ta hand om ett förernål som Prop. 1987/88:104 löperallvarlig risk att skadas skall ämbetet självfallet underrätta församlingen.Någon uttrycklig bestämmelse om detta behövs dock inte i lagen. Däremotföreskrivs en samrådsskyldighet med den kontrollansvarige kontraktsprosteneller biskopen. Ivården av en begravningsplats skall dess betydelse som en del av kulturarvetbeaktas. Begravningsplatserna skall vårdas och underhållas så att deraskulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. 1paragrafen ges gmndläggande föreskrifter för vård och underhåll avbegravningsplatser. Begravningsplatserenligt detta kapitel är sådana områden eller utrymmen som avses i lagen(1963:537) om gravrätt m. m. Bestämmelsernaom begravningsplatser omfattar också sådana byggnader på begravningsplatsensom inte är kyrkobyggnader samt fasta anordningar såsom murar och portaler. Iparagrafen ges definitionen av begreppet begravningsplats. Defmifionen anknytstill lagen om gravrätt m. m. genom en hänvisning till lagen i första stycket. Ibetänkandet (SOU 1987:16) Begravningslag föreslås bl. a. att lagen om gravrättm. m. skall ersättas med en ny begravningslag. Betänkandet har nyligenremissbehandlats och övervägs inom . Föreskrifternaom begravningsplatser i kapitlet skall enligt bestämmelserna i andra styckettillämpas också i fråga om vissa byggnader och fasta anordningar påbegravningsplatser. Ifråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av krävstillstånd av 1. föratt utvidga eller på något annat sätt väsentligt förändra den, 2. föratt där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning. Avden allmänna motiveringen (avsnitten 3.5.7-8 ) framgår att den statligatillsynen skall sörja för att kulturhistoriska värden, inbegripet de konstnärligabevaras. Det är vid utvidgningar och ändringar av äldre begravningsplatser somde kulturhistoriska frågorna främst aktualiseras. Har begravningsplatsenanlagts krävs därför också i fortsättningen tillstånd avlänsstyrelsen för ingrepp i begravningsplatsen . I paragrafen anges vilkaåtgärder som kräver ett sådant godkännande. i 2 p skyddas också en på begravningsplats uppfördkrematorieanläggning eller ett gravkapell och däri befintlig inredning ochutsmyckning av kulturhistoriskt värde. 14 § Prop. 1987/88:104 Om beslutar det, skall bestämmelserna i 13 § tilläm pas också i fråga om en begravningsplats som tillkommit efter utgången av , om begravningsplatsen ligger invid enkyrkobyggnad som uppförts eller är märklig genom sittkulturhistoriska värde. 1 paragrafen ges RAÄ möjligheter att besluta attbestämmelserna i 13 § skall tillämpas också på begravningsplatser som anlagtsår 1940 eller . Syftet med bestämmelsen är att kunna skydda nyarebegravningsplatser som bedöms vara av kulturhistoriskt värde. Det bör därförsom regel ha förflutit så pass lång fid att man kan lägga ett kulturhistorisktperspektiv på begravningsplatsen, innan RAÄ tillämpar bestämmelsen. Det bördock framhållas att beträffande de nyare begravningsplatserna det oftast tordebli deras konstnärliga värde som kvalificerar dem som kulturhistoriska. Om det på en begravningsplats eller i byggnad på en begravningsplatssom ägs och förvaltas av en borgerlig kommun finns föremål av kulturhistorisktvärde, gäller bestämmelserna i 6, 7, 9 och 10 §§ också sådana föremål. Kommunenskall därvid ansvara för förteckningen samt förvaringen och vården avföremålen. I paragrafen ges bestämmelser som syftar till att skyddaockså sådana föremål av kulturhistoriskt värde som inte är kyrkliga inventarieroch finns på en begravningsplats som förvaltas och ägs av en borgerlig kommun.Kommunen ges i fråga om dessa föremål ansvaret för att de förtecknas samt förderas förvaring och vård. I övrigt tillämpas föreskrifterna i 6, 7, 9 och 10 §§om kyrkliga inventarier. Beslut som anges i 3,9 och 13 §§ får överklagas hoskammarrätten. Sådana beslut får alltid överklagas av . Beslut enligt4 och 14 §§ får överklagas hos regeringen. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande avlänsstyrelsens respektive RAÄ:s beslut. Med stöd av 1 kap. 2 § tredje stycket ilagen kan RAÄ överklaga beslut. som har tillsyn överlära och gudstjänster i församlingarna har därför särskild anledning att bevakabeslut som avser utformningen av kyrkorummet m.m. och som kan påverka dessanvändning. ges därför möjlighet att överklaga beslut enligt 3, 9och 13 §§. Skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål Detta kapitel motsvarar, med vissa redaktionella ändringari 1, 2, 10, 11, 15 och 17 §§ bestämmelserna i utförsellagen. Dock har enbestämmelse angående avgiftsbeläggning av tillstånd till utförsel införts som14 §. Beträffande 2-13 och 15-17 §§ (fidigare betecknade 14-16) hänvisas fill motiven i prop. 1984/85:179 s. 28-37. 101 1985/86:7), vars hemställan biföll (rskr.76), ändrade dock det remitteradeförslaget på det sättet att i 4 § 3 och 5 § undantag gjordes för Prop.1987/88:104 mynt och medaljer som är av guld, silver eller brons. Motivet tilldetta var att det från de kulturminnesvårdande experternas sida inte fannsnågot intresse att bevaka utförsel av dyhka mynt och medaljer. nya 14 § bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att utfärda föreskrifter om avgifter i ärenden om utförsel. Såsomanförts i den allmänna mofiveringen bör avgifterna täckahandlägg-ningskostnadema. 5.2 Lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd (sjöfyndslagen) I9 § ändras hänvisningen till lagen om fornminnen fill en hänvisning till lagenom kulturminnen m. m. Ändringen innebär inte någon förändring i sak. Ianslutning till denna ändring bör sjöfyndslagen ändras även när det gällermöjligheten att överklaga ett beslut enligt denna lag till regeringen. På sammasätt som redan har genomförts beträffande lagen (1938:121) om hittegods (seprop. 1984/85:215, JuU 1985/86:1, rskr. 17) bör denna möjlighet tas bort. Detinnebär att polismyndighetens beslut i frågor som avses i sjöfyndslagen skall -i enlighet med vad som gäller enligt 8 kap. 1 § första stycketpohsförordningen (1984:730) - kunna överklagas till men attlänsstyrelsens beslut i fortsättningen inte skall kunna överklagas. Enbestämmelse om detta bör tas in i en ny 8 a § i sjöfyndslagen. 5.3 Lagen (1963:537) om gravrätt m. m. I2 § byts ordet "anläggning" ut mot "anordnande". Samtidigtgörs vissa smärre redaktionella ändringar i tredje stycket. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om kulturminnen m. m., 2. lag om ändring i lagen(1971:309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål, 3. lag om ändring i lagen(1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd, 4. lag om ändring i lagen(1984:983) om ensamrätt till bärgning, 5. lag om ändring i väglagen(1971:948), 6. lag om ändring ifastighetstaxeringslagen (1979:1152), 7. lag om ändring i plan- ochbygglagen (1987:10), 8. lag om ändring i lagen (1963:537) om gravrätt m. m. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan.