prop · GB03155 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag anser tvärtom att del -inteminst mol bakgrund av rättslägel i våra grannländer - finns anledning att öppnaen möjlighet lill ingripanden i vissa situationer. Jag tänker pä fall dä entidigare anställd utnyttjar eller röjer en företagshemlighet på ett sätt som idet enskilda fallet framstår som utmanande eller klandervärt. Etl exempel äratt den anställde samlat in eller upprättatdokumentation om hemhgheten eller pä annat sätt särskilt förberett sig för attutnyttja hemligheten. Alt någon utnyttjar sin anställning till att pä dettasätt förbereda en verksamhet som kommer att skada arbetsgivaren bör integodtas. En annan situation där ansvar kan men inte alltid mäste - bliaktuellt är då den tidigare anställde röjer en teknisk förebild. I sådana ochandra liknande fall måste ett rättsligt ingripande kunna ske. Jag ansluter migdärför lill utredningens förslag att klart klandervärda missbruk efteranställningens upphörande skall kunna beivras. Detta bör i lagtexten komma tilluttryck på del sättet att det för ansvar i dessa fall förutsätts att del finnssynnerliga skäl. Enfråga som har ett nära samband med den som har berörts är i vilken mån detskall vara möjligt att genom sekretess- eller konkurtens-klausuler ianställningsavtalet lägga ett störte ansvar på den anställde än det som följerav lagen såvitt gäller tiden efter det att anställningen upphört. Med konkurtensklausulförstås därvid ett förbud för arbetstagaren att konkurtera med arbetsgivaren itiden efter anställningens upphörande medan med sekretessklausul avses enbestämmelse om tystnadsplikt. Jagdelar utredningens uppfattning att det i enskilda fall mäste finnas utrymme atl träffa avtal om elt ansvar som sträcker sig längre än det som följer av den föreslagna lagen såvitt gäller tiden efter anställningens upphö rande. Frägan är emellertid om ulvecklingen är sådan att del finns anled ning att till skydd för de anställda inskrida mot den avtalsfrihet som råder 20 på detta område. År1969 träffades mellan , å ena sidan, samt SvenskaInduslriljänstemannaförbundel, Arbelsledareför-bund och ,å andra sidan, en överenskommelse om konkurrensklausuler. Efter tillkomsten avdenna överenskommelse förekommer det enligt vad utredningen funnit inte någramissförhållanden såvitt gäller konkurtensklausuler. Någon motsvarande överenskommelseom sekretessklausuler har inte träffats. När det gäller dessa klausuler ärläget mera oklart. Det har inte blivit närmare utrett i vilken utsträckningsådana klausuler förekommer eller i vad män de ger upphov till problem, Inleheller remissutfallet ger någon ledning när det gäller att bedöma den roll somsekretessklausulerna - och för övrigt också konkurrensklausulerna - förnärvarande spelar på den svenska arbetsmarknaden. Del fmns visserligen ingenanledning att ifrågasätta atl parterna pä arbetsmarknaden med den avutredningen föreslagna lösningen inte skulle komma alt träffa kollektivavtal,som ger utrymme för sekretessklausuler i individuella anställningsavtal. Nägondrastisk förändring av spelreglerna pä den svenska arbetsmarknaden eller avsvenska företags möjligheter atl träffa internationella överenskommelser voredärför knappast att befara om utredningens förslag genomförs. En förutsättningför att genom lag inskränka avtalsfriheten bör dock enligt min mening vara atldet föreligger eller kan befaras inträda verkliga missförhållanden pä detta omräde.Som jag har antytt ärjag inte övertygad om detta. Det kan naturligtvisinte uteslutas att del i ett enskilt fall träffas avtal med en sekretessklausulav alltför vittgående innebörd. I ett sädant fall kan dock en jämkning av villkorenuppnås med slöd av 36 § avtalslagen, på samma sätt som en konkurtensklausul iett enskilt anställningsavtal kan jämkas med stöd av 38 § avtalslagen. Enligtmin mening bör man i en sä utpräglad intressefråga som denna ingripa medlagstiftning först om det visar sig att parterna pä arbetsmarknaden saknarförutsättningar att nä en uppgörelse som innehäller en rimlig avvägning mellande synpunkter som skall tillgodoses. Varken utredningen eller remissinstansernahar antytt att så skulle vara fallet. Mot denna bakgrund ärjag för närvarandeinte beredd att i denna del ansluta mig till utredningsförslaget. Jag!förordarsåledes att den avtalsfrihet som gäller bibehålls. Jag.vill emellertid samtidigtunderstryka att detta ställningstagande kan komma att omprövas om detframkommer att det fmns missförhållanden eller att försök att få till stånd ettkollektivavtal på området inte ger resultat. 2.5Missbruk av företagshemligheter som har anförtrotts i affärsförbindelser m.m. Mitt förslag: Den som obehörigenutnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare som han iförtroende har fått del av i samband med en affärsförbindelse mednäringsidkaren är skadeståndsskyldig gentemot denne. utredningens förslag:Straffansvar skall drabba den som missbrukar en Prop. 1987/88:155 företagshemlighetsom har anförtrotts honom i samband med en affärsförbindelse. Remissinstanserna:Utredningens förslag möter få invändningar. Från näringslivshåll anförs dockatt straffansvar bör komma i fräga endast i fall då gärningsmannen uttryckligenhar accepterat att ta emot en hemlighet i förtroende. Skälenför mitt förslag: I affärsförbindelser är det vanligt att företagshemlighelerges spridning i förtroende, dvs. under förutsättning att de inte förs vidare.Som exempel kan nämnas det fallet alt ett förelag anlitar ett annat företag somkonsult och därvid anförtror detta vissa hemliga uppgifter. I de allra flestafall föreligger det en möjlighet för parterna att genom en särskildöverenskommelse reglera sekretessfrågan. I de fall läckagerisken är merpåtaglig - vare sig det beror på att företagshemligheten är särskilt intressant,av störte omfattning, föremål för licensgivning eller liknande eller på attrelationerna i affärsförhållandet helt enkelt är dåligt utvecklade - tordesädana överenskommelser vara regel. Enligtmin mening finns det goda skäl för att i lagen reglera de nu angivnasituationerna. Vi fär därigenom bättre överensstämmelse med vad som gäller iandra länder. Elt lagreglerat ansvar för förtroendemissbruk finns såväl i våranordiska grannländer som i tysk och amerikansk rätt, låt vara att reglernasmateriella innehåll varierar. För ett i lag reglerat ansvar i dessa situationertalar dessutom att den löpande verksamheten i affärslivet ges stadga och ivissa fall också förenklas, om det finns en sådan regel att falla tillbaka på.Jag ansluter mig således till utredningens förslag att införa elt legalt ansvarför missbruk av företagshemligheler i kontraktsrelationer i fall då uppgifternahar delgivits under sädana former att mottagaren insåg eller borde ha insett atlhan inte fick avslöja dem eller, med utredningens ordval, fått del av dem iförtroende. Närdet gäller påföljden för den som i dessa situationer gör sig skyldig till förtroendemissbrukärjag dock av en annan uppfattning än utredningen, som har föreslagitstraffansvar i uppsåtiiga fall. Redanav rättssäkerhetsskäl är jag tveksam till att i dessa fall föreslå ettstraffansvar. Flera remissinstanser har påpekat att det i affärssammanhang inteär ovanligt att företagshemligheter delges motparten i störte utsträckning änvad denne har behov av och är beredd att ta ansvar för. a. från näringslivshållhar framhållits att ansvar bara bör inträda, om mottagaren uttryckligen haraccepterat att i förtroende ta emot hemligheten. Härtill kommer att del synesföreligga betydande skillnader mellan olika branscher när det gäller formernaför att anförtro företagshemligheler. Även toleransen när det gällerutnyttjandet av anförtrodda hemligheter torde variera mellan olika branscher.Det bör ocksä beaktas att det i dessa fall ofta kan vara svårt atl placera detstraffrättsliga ansvaret pä så alt säga rätt chefsnivå inom förelaget. Avgörandeför mitt ställningstagande är emellertid här, liksom när det gällde anställdas ansvar för missbruk, atl respekten för avlal i största utsträckning bör vila på civilrältsliga regler. Jag föreslär därför att i lagen införs ett skadeständssanklionerat ansvar för fall då nägon har missbrukat 22 en företagshemlighet som anförtrottsi samband med anbudsförfarande, affärsförhandling eller annars i enaffärsförbindelse. Del föreslagna ansvaret bör gälla vare sig missbruket harskett uppsäfiigen eller av oaktsamhet. Mitt förslag innebär att det inte kommeratt föreligga någon skillnad i påföljdshänseende mellan å ena sidan missbruk aven förelagshemlighet som en anställd har fått del av i sin anställning och åandra sidan missbruk av en förelagshemlighet som nägon i förtroende har fåttdel av i en affärstransaktion. Detta innebär en förenkling i förhållande tillutredningens förslag såvitt gäller det ansvar som åvilar olika typer avuppdragstagare. Dessa kommer väl oftast att omfattas av den nu föreslagnabestämmelsen om missbruk av företagshemlighet som har anförtrotts i enaffärsförbindelse. I vissa fall kan dock omständigheterna vara sådana att densom missbrukat förtroendet är att anse som arbetstagare hos näringsidkaren.Men denna gränsdragningsfråga kommer alltså oftast alt sakna praktisk betydelsevid tillämpningen av lagens bestämmelser. 2.6 Ansvar i andra fall Mitt förslag:Straff- och skadeståndsansvar inträder för den som i syfte att obehörigenutnyttja eller röja en företagshemlighet anskaffar denna med vetskap om altden som tillhandahäller företagshemligheten eller nägon före honom har berettsig tillgång lill den genom företagsspioneri. Skadeslåndsskyldighet inträdervidare för den som med uppsåt eller av oaktsamhet obehörigen utnyttjar ellerröjer en företagshemlighel som, enligt vad han inser eller bör inse, har angripitsenligt lagen. Utredningens förslag:Straffansvar inträder ocksä för den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighetmed vetskap om atl den har fått spridning genom missbruk av förtroende isamband med en affärsförbindelse. Vidare föreslär utredningen skadeståndsansvarockså för den som på ett otillbörligt sätl bereder sig tillgång till en företagshemlighel.lövrigt överensstämmer utredningens förslag med mitt. Remissinstanserna: Del avutredningen föreslagna straffansvaret har lämnats utan erinran.Skadeståndsansvaret för den som på ett otillbörligt sätt bereder sig tillgångtill en förelagshemlighet godtas i sak. Den lagtekniska lösningen utsätts dockför omfattande kritik. Skälen för mitt förslag:Ofta torde det förhålla sig så atl den som på ett obehörigt säll skaffat sigkännedom om en företagshemlighet inte själv har för av.sikt att utnyttjahemligheten i konkurtens med näringsidkaren. Avsikten kan i stället vara att,eventuellt mot ersättning, föra uppgiften vidare lill en konkurtent. Det nusagda gäller vare sig företagshemligheten har angripits genom företagsspiorierieller genom förtroendemissbruk frän nägon anställd eller från någon som isamband med en affärsförbindelse har fått del av hemligheten. Det kan vällänkas att uppgiften i sådana fall vandrar i flera led innanden slutligen när någon som är beredd att använda Prop. 1987/88:155 den ien verksamhet som konkurrerar med näringsidkarens. Enligtgällande rätl (5 § IKL) kan den som tar emot en yrkeshemlighet eller en tekniskförebild frän någon som gjort sig skyldig till elt straffbart angrepp pä ensådan hemlighet ådra sig straff- och skadeståndsansvar. Ansvaret är emellertidbegränsat så att det gäller endast för den som direkt från gärningsmannen taremot yrkeshemligheter eller förebilder. Närman tar ställning till frägan om vilket ansvar konkurtenter m. fl. bör ha enliglden nya lagen finns det enligt min mening anledning att göra åtskillnad mellanfall där förelagshemligheten har fått spridning genom ett straffbart förfarande(företagsspioneri) och fall där spridningen är en följd av förtroendemissbruk. Beträffandede fall där företagshemligheten har angripits genom företagsspioneri vill jagförst beröra bestämmelser om häleri. Om inte annat föreskrivs iden nya lagen om skydd för företagshemligheter, kommer dessa bestämmelser iprincip att vara tillämpliga i fall dä en företagshemlighet har fränhänts denrätte innehavaren genom företagsspioneri. Häleribestämmelserna i brottsbalkengäller nämligen vare sig det föregående brottsliga förfarandet är straffbartenligt eller enligt bestämmelser i specialstraffrätten. Frågan ärdärför om de hälerilik-nande situationer som kan uppkomma i anslutning tillangrepp på företagshemligheter bör regleras genom bestämmelsereller genom en särskild bestämmelse i lagen om företagshemligheter. Bestämmelsernai 9 kap. 6 § omfattar tre former av häleri, nämligen sakhäleri,vinningshäleri och fordringshäleri. Sakhäleri består i alt gärningsmannen tarbefattning med ett föremål som är frånhänt annan genom brott. I fall dä enföretagshemlighet är materialiserad det kan t.ex. röra sig om en tekniskförebild - kan ett sakhäleri tänkas följa i spåren av elt företagsspioneri.Vinningshäleri beslår i att gärningsmannen bereder sig otillbörlig vinninggenom annans brottsliga förvärv. Denna kriminalisering syftar bl. a. till attkomma åt sådana fall där något har trätt i stället för den sak som fränhäntsnågon. Under brottsbeskrivningen faller emellertid även andra fall.Bestämmelsen utesluter inte att vinningshäleri kan föreligga när en ickematerialiserad företagshemlighet förs vidare frän angriparen till tredje man.Brottsbalkens bestämmelser förefaller därför tillräckligt vidsträckta för atttäcka in de praktiskt viktiga fallen. Enligtmin mening finns det emellertid skäl som talar för att den nya lagen börinnehålla en särskild bestämmelse som tar sikte pä dessa hälerisituationer.Samma synpunkter som jag har anfört till stöd för en särskild straffbestämmelseom företagsspioneri i den föreslagna lagen talar i den riktningen. Jag föreslårdärför att det i lagen bör föras in en särskild straffbestämmelse för fall därnågon utnyttjar eller röjer en hemlighet som avslöjats genom ett företagsspioneri. Tillskillnad frän vad som gäller enligt 5 § IKL bör straffansvaret sträcka sig längre än till den som direkt har tagit emot en hemlighet frän den som gjort sig skyldig till det straffbara angreppet. Ansvar bör även inträda för den som i senare led utnyttjar eller röjer en företagshemlighet med vetskap om att denna är åtkommen genom ett företagspioneri. Straffansvaret i de 24 nu berörda situationernabör givelvis kompletteras med ett skadeståndsan- Prop. 1987/88:155 svar förden som har utnyttjat eller röjt företagshemligheten. Skadeståndsansvaret börenligt min mening uppkomma inte bara vid uppsåtligt utan också vid oaklsamlhandlande. Häleriliknandesituationer kan som jag nämnde uppkomma även i fall dä företagshemligheterhar angripits genom förfaranden som inte är straffbara men som enligt de i deföregående avsnitten föreslagna reglerna skall grunda skadeståndsansvar. röra sig om någon som utnyttjar en företagshemlighet vilken harvidarebefordrats av en anställd hos den näringsidkare som var i besittning avhemligheten. För att upprätthålla en sund och affärsetiskt godtagbar konkurtensär det viktigt att den som kommer över en företagshemlighet som har avslöjatspä ett sådant sätt förhindras atl utnyttja den. I lagen bör därför föras inregler om skadeståndsansvar vilkel bör inträda vid sädant utnyttjande ellerröjande som har möjliggjorts av ett skadeständsgrundande missbruk. Isubjektivt hänseende bör det för skadeståndsansvar räcka att den som harvetskap om det bakomliggande förfarandet av oaktsamhet utnyttjar eller röjerhemligheten. Atl mellanhänder förekommit mellan den förste angriparen och densom senare utnyttjar hemligheten bör, lika litet som vid det efterföljandestraffansvaret vid företagsspioneri, utesluta ansvar. Del finns dock anledningatt uppmärksamma atl en företagshemlighet som har vandrat genom ett stort antalmellanhänder kan ha blivit så allmänt känd, att den har förlorat sin egenskapav företagshemlighet. Utredningen har vidare föreslagit ett särskiltskadeståndsansvar för förfaranden som inte fullt ut fyller rekvisiten förföretagsspioneri men som enligt utredningen likväl är klandervärda. Som exempelpä sädana angrepp utifrån nämner utredningen systematisk utfrågning avanställda och värvning eller överköp av anställda i syfte atl få del avföretagshemligheter. Utredningen understryker att endasl klart otillbörligaförfaranden bör omfattas av skadeståndsansvaret och att bestämmelsen i dettafall inte får hindra en fungerande konkurtens. Utredningen uttalar även att skadeslåndsskyldighetbör kunna inträda i fall där en konkurrent på ett otillbörligt sätl utnyttjareller röjer en näringsidkares företagshemlighet utan atl något föregåendeklandervärt förfarande är för handen under förutsättning att det likväl ärfråga om ett särskilt stötande beteende. Enliglmin mening blir gränsen mellan tillbörliga och otillbörliga konkurrensmetoderi många fall flytande med den av utredningen föreslagna bestämmelsen. Det tordei det enskilda fallet vara vanskligt att avgöra om de affärsetiska spelreglernahar överträtts genom utfrågning, värvning eller liknande. Att generelltprecisera när gränsen skall anses överträdd torde bl. a. med hänsyn till deskilda värderingar som finns inom olika branscher vara nära nog omöjligt. Delär enligt min bedömning inte lämpligt att i lagen föra in en skadeståndsregelav ett sådant obestämt innehåll. Jag föreslår därför inte nägon sädan regel. Mitt förslag: Vidbestämmande av skadestånd enligt den nya lagen skall även omständigheter avannan än rent ekonomisk belydelse kunna beaktas. Utredningensförslag: Om inte annat kan visas, skall skadan vid etl rältsstridigt angrepp påen företagshemlighet anses uppgå lill gängse vederlag vid tiden för angreppetalt nyttja den angripna hemligheten eller till kostnaden vid denna lidpunkt föratt förvärva eller utveckla hemligheten. Remissinstanserna:Behovet av en särskild regel om ersättningens storlek vitsordas allmänt.Utredningsförslaget kritiseras dock av flera remissinstanser. Skälenför mitt förslag: Som utredningen har påpekat kan det i många fall vara svårtför en näringsidkare att visa storleken av den skada som har tillfogats honomgenom ett angrepp pä en företagshemlighet. Det kan vara näst intill omöjligt aftberäkna vilket resultat en rörelse skulle ha haft, om inle angreppet päföretagshemligheten hade skett. I en sådan situation kan domstolen visserligengöra en skälighetsbedömning enligt 35 kap. 5 § rättegångsbalken.Erfarenhetsmässigt leder detta emellertid till ersättningsbelopp som intetäcker den verkliga skadan. Det bör därför tillskapas en regel som innebär attskadeståndet blir en verkligt effektiv sanktion. Enigt min mening är detemellertid mindre lämpligt att, för fall dä den faktiska skadan inte kan visas,sätta skadeståndet i relation till gängse vederlag vid tiden för angreppet föratt nyttja den angripna uppgiften eller annars vad det vid denna tidpunktskulle ha kostat att förvärva eller utveckla hemligheten. Som en delremissinstanser har framhållit kan det i vissa fall vara stötande, om den somhar gjort sig skyldig lill ett rättstridigt angrepp på en företagshemlighetinte behöver betala högre skadestånd än vad del skulle ha kostal honom atlförvärva hemligheten pä lagligt sätt. Delanförda leder till slutsatsen att en regel om beräkningen av ersättningen börutformas pä elt annat sätt än det som utredningen har föreslagit. Ellsätt atl undgå eller i varje fall minska de svårigheter som föreligger för denskadelidande att styrka skadans omfattning skulle kunna vara alt ersättningensätts i relation även till andra omständigheter än sådana som har rentekonomisk betydelse för näringsidkaren. Inom patenträttenföreligger, när del gäller alt visa omfattningen av en inträngsskada,svårigheter som är jämförbara med dem som uppkommer vid skadeberäkningen tillföljd av angrepp på företagshemligheter. Den ändrades 58 §patentlagen så att, när ersättning för palentinträng bestäms, hänsyn kan tasäven till patenthavarens intresse av att patentintrång inte begås och tillövriga omständigheter av annan än rent ekonomisk belydelse (prop. 1985/86:86).En motsvarande bestämmelse infördes den i lagen (1986:1425) omskydd för kretsmönster i halvledarpro-dukter (prop. 1986/87:49). Skadeståndsreglerav liknande innehåll förekommer allmänl inom arbetsrätten. Detta är avsärskilt intresse här, eftersom den nya lagens skadeståndsregler kommeratt tillämpas även i förhållanden mellan arbetsgivare och arbetstagare. Omregler om tystnadsplikt för anställda rörande företagshemligheter tas in ikollektivavtal mellan parterna på arbetsmarknaden, är det givetvis en fördelalt kunna tillämpa samma skadeståndsregler vare sig skyldighet att utge skadeståndför utnyttjande eller röjande av en förelagshemlighet grundas pä lagen eller påkollektivavtal. Vid tillämpningen av ensådan regel om ersättningens bestämmande bör den vinst som skadevållarenuppnått genom sitt angrepp kunna tillmätas viss betydelse. Elt angrepp på enföretagshemlighet innebär regelmässigt en förändring av konkurtensförhällandena.Sådana förändringar kan ofta endast med stor svårighet påvisas i absoluta tal.Vid beräkning av skadan bör därför kunna vägas in näringsidkarens allmännaintresse att behålla företagshemligheten liksom skadevållarens bevekdsegrunderför angreppet, dvs. båda parters bedömning av konkurtensläget. Ävennäringsidkarens skyddsåtgärder kan vara ett mått på hemlighetens betydelse ikonkurrenshänseende. En på delta sätt utformadskadeståndsbestämmelse är ägnad att stärka skadeståndets reparativa funktion.Den har en preventiv betydelse på det sättet att skadeståndet kommeratt utgöra en effektiv påföljd vid angrepp pä företagshemligheler. Skadeståndetmåste ligga på en sådan nivå alt ett otillbörligt angrepp för en konkurtentinte i något fall ter sig som ekonomiskt fördelaktigt vid en jämförelse med enlaglig åtkomst, exempelvis genom en licens. Jag är emellertid inte beredd att,som en remissinstans har varit inne på, föreslå en uttrycklig regel attskadeståndet skall sättas till en multipel av en teoretiskt beräknadlicensavgift. Önskemålet med detta förslag tillgodoses på ett flexibelt sätlgenom alt även andra än rent ekonomiska omständigheter av betydelse för denskadelidande kan beaktas. Mitt förslag: Harnågon angripit en företagshemlighet i strid mot den nya lagen kan domstol vidvite förbjuda angriparen att utnyttja eller röja hemligheten. Äveninterimistiskt förbud kan meddelas. Etl förbud kan upphävas, om ändamålet medförbudet har förlorat sin belydelse. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Utredningen har dock inteföreslagit nägon möjlighet att upphäva elt vitesförbud när ändamålet medförbudet har förlorat sin betydelse. I stället föreslår utredningen attförbudet skall vara tidsbegränsat. Remissinstanserna:Utredningens förslag har mottagits positivt. Ett par remissinstanser föreslärdock att det skall finnas en möjlighet att häva ett vitesförbud. Skälenför mitt förslag: Ett angrepp på en företagshemlighet kan leda lill atthemligheten efter angreppet utnyttjas som ett illojalt konkurtensmedel.Enligt min mening bör av denna anledning de Iradilio- Prop. 1987/88:155 nellasanklionsformerna straff och skadestånd - på samma sätt som har skettpä andra områden, senast inom patenträtten (se prop. 1985/86:86, LU 29) -kompletteras med en möjlighet att meddela vites-sanktionerat förbud motfortsatt användning. Enmöjlighet att meddela ett sädant förbud innebär flera fördelar. Förbudet kankombineras med elt vite som i det enskilda fallet bestäms så alt en överträdelseinte lönar sig. Vidare kan förbudet riktas direkt även mot juridiska personer.Av intresse är också att vi med införandet av en förbudssanktion anpassar osstill vad som gäller i flera andra länder. Närdet gäller möjligheterna alt meddela etl vitesförbud finns det anledning atterinra om att det bl. a. är intresset av en i princip fri konkurtens sommotiverar atl en företagshemlighet inte är förenad med en ensamrätt av denstyrka och karaklär som exempelvis följer av ett patent.