prop · GB03105 · 1987-12-31 00:00:00 — I uppdraget ingickockså att kartlägga den dåvarande kvinnorepresentationen och att samarbeta medbl. a. de nominerande organisationerna. Iseptember presenterade utredningen sitt första delbetänkande (Ds A 1986:4) Ska även morgondagens samhälle formas enbart av män? Delbetänkandet innehöll en kartläggning av könsfördelningen i styrelserna 62 för central och regional statsförvaltning inklusive kommittéväsendet. 1987/88:105Kartläggningen omfattade 6804 uppdrag inom 88 centrala myndigheter, 175länsmyndigheter och 130 kommittéer. Kartläggningengav en klar bild över hur kvinnorepresentationen ser ut i de statliga organen,både på central och regional nivå. Bilden var inte uppmuntrande. Den visade etttydligt mönster för samtliga myndigheter: ju högre upp i hierarkin desto färrekvinnor. Av 129 kommittéordförande var t. ex. endast fem kvinnor. Endast fem av82 myndighetschefer och nio av 83 styrelseordföranden var kvinnor. Majoritetenkvinnor återfanns som suppleanter eller som personalföreträdare.Representationen visade sig också vara starkt könsuppdelad; en majoritetkvinnor återfanns inom församlingar som behandlar t. ex. sociala frågor medande var i stark minoritet i de församlingar som behandlar frågor om ekonomi ocharbetsmarknad. Depolitiska partierna hade i kartläggningen den högsta andelen kvinnor bland sinaföreträdare i de statliga styrelserna och kommittéerna, sammanlagt . Avsamtliga företrädare för arbetsmarknadens parter var kvinnor och statsförvaltningenrepresenterades av kvinnor. Medanledning av delbetänkandet beslutade regeringen att vidta vissaåtgärder för att öka kvinnorepresentationen. Skärpningar i förordningen(1984:803) om jämställdhet i statlig verksamhet aviserades liksom vissa ändraderutiner vid beredning av uppdragsärenden inom . Jag återkommertill dessa frågor i det följande. Underår 1986 presenterade utredningen även rapporten (DsA 1986:5) Hit - men intelängre? Rapporten innehåller dokumentation från ett forskarseminarium där sexforskare inbjudits att kommentera utredningens kartläggning avkvinnorepresentationen. Imaj 1987 presenterade utredningen om kvinnorepresentation sitt slutbetänkande (SOU1987:19) Varannan damernas. Betänkandet innehåller förslag till åtgärder liksomen bred analys av orsakerna bakom den låga kvinnorepresentationen. Tvåfallstudier om könskvotering ingår även i betänkandet samt en genomgång avövriga nordiska länders reglering på området. Förslageni betänkandet Varannan damernas - Utredningens huvudförslag äratt regeringen skall anta konkreta mål som stegvis leder fram till ökad kvinnorepresentafion.Slutmålet bör vara att en jämn könsfördelning skall vara uppnådd . Sometappmål föreslås att kvinnorepresentationen skall uppgå till år1992 och . - För att nå målen behövs, enligtutredningen, särskilda insatser från regeringens sida. Därför föreslås attmedel avsätts från tionde huvudtitelns reservationsanslag A 7. Särskilda jämställdhetsätgärder.Medlen skall användas till en tre-årig projektverksamhet som syftar till attöka kvinnorepresentationen i statliga organ. - Om inte kvinnorepresentationenår 1992 uppgår till och om 63 regeringskansli,organisationer och politiska partier då inte kan redovisa handlingsplaner förhur målet skall nås, bör regeringen då föreslå lagstiftning om jämnkönsfördelning. Nuvaranderutiner vid beredning av ärenden som gäller uppdrag inom regeringskanslietföreslås skärpas för att tillämpas även vid kompletterande utnämningar undermandatperioden. Även de förordningar där regeringen anger metoder för attförbättra kvinnorepresentationen bör enligt utredningen kontinuerligtutvärderas och omprövas. Slutligenföreslås i betänkandet att regeringen stimulerar olika forskningsorgan att iökande omfattning initiera, finansiera och bedriva forskning om kvinnorsmöjligheter till inflytande och makt i samhället. Betänkandet Varannan damernashar remissbehandlats. remissinstanserna ställersig bakom de förslag som utredningen för fram. Flertalet remissinstanser hardärutöver uttryckt sin uppskattning över utredningens arbete. För egen delanser jag att utredningen på ett förtjänstfullt sätt genom ett nära samarbetemed bl. a. de nominerande organisationerna och genom seminarier och andraaktiviteter skapat en bred debatt och ökad medvetenhet om dessa frågor äveninom områden utanför statsförvaltningen. Kvinnors brist på inflytande ochorsakerna till detta har synliggjorts. Att ökakvinnorepresentationen är en fråga som berör samtliga statliga organ, men ocksåpolitiska partier, arbetsmarknadens organisationer och folkrörelser. Jag harför min del redan vidtagit vissa åtgärder. Ytterligare åtgärder föreslås i detföljande. 6.3.2Konkreta mål för ökad kvinnorepresentation Min bedömning:Kvinnorepresentationen i statliga"organ måste öka. Målet är att kvinnoroch män skall vara lika representerade i dessa organ. Detta mål bör kunnauppnås . bör emellertid målet vara attkvinnorepresentationen skall ha ökat till och bör denvara . Utredningen:Dess förslag överensstämmer med min bedömning. (Se sid. 153-155 i betänkandet.) Remissinstanserna:Utredningens förslag om konkreta mål för kvinnorepresentationen tillstyrks avi stort sett samtliga remissinstanser. Ingen remissinstans avvisar förslaget.Några remissinstanser instämmer i förslaget men anser att en jämnkönsfördelning skall råda när båda könen finns representerade med . Skälen för min bedömning:En ökad kvinnorepresentation är enligt min mening ytterst en fråga om att ökademokratin och bredda beslutsunderlagen. Jag instämmer med utredningen att enjämn könsfördelning i beslutande församlingar av demokratiskäl är ett mål isig. Som jag anförde inledningsvis under detta avsnitt bör kvinnor och män delamakt, inflytande och ansvar på samhällets alla områden. Utredningen anför tre huvud- skäl tillvarför kvinnorepresentationen bör öka; demokratiskäl, resursskäl Prop.1987/88:105 och intresseskäl. Jag är beredd att instämma i utredningensslutsats att om inte kvinnor och kvinnors intressen blir företrädda ibeslutande församlingar blir såväl demokratin.som besluten ofullständiga.Målet är en politik som utformas för och av kvinnor och män gemensamt, enpolitik som tar tillvara allas intressen. Arbetsdomstolen (AD) har i sitt yttrande belystkonsekvenserna av den låga kvinnorepresentationen. Jag vill särskilt ta fastapå följande synpunkter frän AD: De med lågmäld ironi redovisade orsakerna till kvinnornasunderrepresentation i bl. a. olika offentliga organ måste sägas vara besvärandeför de samhällsorgan och organisationer m.fl. som haftproblemet för ögonen och möjlighet att göra något åt det. Om den bristandejämställdheten inom aktuella områden tillåts bestå kan effekterna blibetänkliga. Sakligt är det en svaghet att ett av könen är i så avsevärd grad underrepresenterati olika beslutande organ. Besluten blir uppenbarligen grundade på ett un-, derlag- i vid mening - som kan sägas vara mer begränsat än det borde vara. Detta kanleda till att de beslutande organens kompetens och trovärdighet ifrågasätts. En fortsatt underrepresentation för kvinnomai olika offentliga organ m. m. påverkar, som framhålls i betänkandet,naturligtvis också menligt tilltron till deklarationer om en strävan efter fulljämställdhet mellan könen på alla områden där detta över huvud taget ärmöjligt. Frågan om den låga kvinnorepresentationen har varitföremål för samhällets uppmärksamhet under en följd av år. Ändå harkvinnorepresentationen inte ökat i någon nämnvärd omfattning. Jag anser detdärför nödvändigt att nu formulera mer konkreta mål för hur kvinnors inflytandei de beslutande församlingar det här är frågan om skall kunna öka. a. av dedemokratiskäl jag tidigare anfört anser jag att målet skall vara en jämnkönsfördelning. Detta mål bör kunna uppnås . Enförutsättning härför är emellertid att det bedrivs ett aktivt arbete kringdessa frågor, inte bara från statsmakternas sida utan också inom de organisationersom nominerar ledamöter. Jag kommer senare att redogöra för de åtgärder som börvidtas för att underlätta ett sådant akfivt arbete. Målet jämn könsfördelning skall emellertid inte uppfattassom att en generell matematisk rättvisa skall uppnås. Jag anser däremot inteatt jämn könsfördelning råder i dessa sammanhang när ett av könen finnsrepresenterade . Representationsfrågorna bör enligt min mening av demokratiskälsärskiljas från övriga jämställdhetsfrågor inom t. ex. arbetsmarknads- ochutbildningsområdena, där en jämn könsfördelning anses vara uppnådd när andelenkvinnor eller män uppgår till . För att nåmålet om en jämn könsfördelning anser jag i likhet med utredningen att etappmål bör ställas upp. Ett rimligt sådant är att kvinno representationen i de statliga styrelserna och kommittéerna m.fl. skall uppgå till är 1992 och . Jag återkommer i det följande fill frågan om 30-procentmålet. 5 1987/88. 6.3.3Regler om Jämn könsfördelning Minbedömning: Om inte andelen kvinnor i statliga styrelser m. m. uppgårtill bör frågan om en eventuell författningsreglering då prövas. Utredningen: Dess förlag överensstämmer med mitt. (Se sid.158-159 i betänkandet.) Remissinstanserna: En majoritet av remissinstansernaställer sig bakom utredningens förslag. Ett tiotal instanser avvisar emellertidförslaget . I några remissvar framförs krav på omedelbar lagstiftning.Ett par instanser är tveksamma till förslaget. Skälen för min bedömning: Som visas i betänkandet Varannandamernas har samtliga nordiska länder utom lagregler som syftar till enjämnare könsfördelning i offentliga styrelser och nämnder. Medan harstiftat en särskild lag på området har de övriga länderna fogat in bestämmelseri respektive lands jämställdhetslag. I där reglerna har varit har kvinnorepresentationen ökat betydligt och uppgår nu till drygt30%. Även i har lagen medfört en väsentlig förbättring avkvinnorepresentationen. Utredningen redovisar genom sina samtal med representanterför partier och organisationer m.fl. att det råder ett kompakt motstånd motlagstiftning. Utredningen säger sig vara övertygad om att lagsfiftning är denenda metod som snabbt leder till ökad kvinnorepresentation. Man har emellertidmot bakgrund av det redovisade motståndet i sina förslag valt "den mjukare"vägen och hänvisar till sin tillit till parternas försäkringar om att mer tidär vad som behövs. Jag delar därvidlag utredningens bedömning men konstaterarsamtidigt att en majoritet av remissinstanserna inte avvisar förslaget omlagstiftning. Jag har även noterat att många remissinstanser påpekarvikten av att rekryteringsbasen till dessa uppdrag breddas och att strategierför rekrytering formuleras. Även utredningen belyser rekryteringsprocessen ibetänkandets kapitel 7 Röj undan hindren - nu! Man konstaterar bl. a. attkriterierna för att bli nominerad är mycket otydliga och varierande och efteriyseren öppen debatt om de principer som ligger till grund för nominering ochrekrytering. Denna fråga är enligt min mening av central betydelse idet fortsatta arbetet för att öka kvinnorepresentationen. I det arbetet måstenya vägar prövas - vägar som leder bort från slentriantänkande och föråldradeprinciper om att vissa grupper har "monopol" på vissa uppdrag. I detsammanhanget vill jag särskilt peka på betydelsen av att synen på kompetens ochkvalifikationer vidgas och att det s. k. mångsyssleriet bekämpas. Jag anser detockså av yttersta vikt att värna om lekmannainflytandet i de statligastyrelserna. Utredningen har i Varannan damernas redovisat tväfallstudier om könskvotering, det ena exemplet är hämtat från och detandra från kommun. Jag noterar att liknande erfarenheter redovisas ide båda exemplen.Till dessa hör att beslutsunderlaget breddats och förnyats genom att de s. k.mjuka frågorna ökat i status, att fler av de närvarande deltar i debattema samtatt stämningen på sammanträdena blivit lättsammare. Dessa erfarenheter visaratt könskvotering kan vara ett verksamt medel att åstadkomma förändringar. Jaganser emellertid i likhet med utredningen att det finns goda skäl att nu iförsta hand pröva andra vägar än lagstiftning. Jag vill emellertid framhållaatt jag därmed inte anser att frågan om lagstiftning är utagerad. Om de övrigaåtgärder som föreslås inte resulterar i att kvinnorepresentationen i destatliga organen uppgår till , bör frågan om en eventuellförfattningsreglering då prövas. Mittförslag: För projektverksamhet för att öka kvinnorepresentationen i statligaorgan tillförs, för /89, 3 milj. kr. under tionde huvudtitelnsreservationsanslag A 6. Utredningen: Dess förslag överensstämmer i stort med mitt.Utredningen föreslår att särskilda medel avsätts under tionde huvudtiteln fören treårig projektverksamhet som syftar till att öka kvinnorepresentationen istatliga organ. Målet för projektverksamheten skall vara att höja kvinnorepresentationeni såväl centrala som regionala och lokala statliga organ. Enligt utredningenbör på central nivå finnas ett projektsekretariat samt en referensgrupp ellerliknande med företrädare för de politiska partiernas kvinnoförbund samtjämställdhetsansvariga hos arbetsmarknadens parter och statsförvaltningen.Projekten föreslås knytas till jämställdhetsrådet, bedrivas i delegations-/-kommittéformeller på sätt som jämställdhetsministern finner lämpligt. Nya ochokonventionella metoder med skilda utgångspunkter och perspektiv bör prövas iprojektverksamheten som inte bör regleras i detalj på förhand. I något ellernågra län bör enligt utredningen en samordnad projektverksamhet mellanorganisationer, partier och statsförvaltning initieras. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstansernainstämmer i förslaget. Två instanser avvisar förslaget; och . JämO uttrycker tveksamhet. Skälen förmitt förslag: För att de mål för kvinnorepresentationen som jag tidigareredogjort för skall kunna uppnås krävs enligt min mening särskilda insatser.Projektverksamhet kan vara ett av flera medel för att nå dessa mål. Särskildamedel bör avsättas för detta. Min avsikt är att projektverksamheten skall pågåunder en treårsperiod. Det gäller att i prakfisk handling skapa fömtsättningarför ett aktivt arbete kring dessa frågor inom såväl statsförvaltning som inomorganisationer och partier. efter det att remissbehandlingen av betänkandetVarannan damernas hade avslutats, , informerade min företräda- re,statsrådet , om det fortsatta arbetet med dessa frågor. Prop.1987/88:105 Hon redogjorde då bl. a. dels för avsikten att redan underinnevarande budgetår avsätta medel för projektverksamhet och för en särskildprojektledare, dels för avsikten att samråda med jämställdhetsrådet, där bl.a. de politiska riksdagspartierna och arbetsmarknadens parter finns företrädda,kring dessa frågor. Så har också skett. Jaghar således samrått med jämställdhetsrådet när det gäller uppläggningen av ochinnehållet i projektverksamheten. Jag har därvid även tagit hänsyn till fleraav de synpunkter som framförts vid remissbehandlingen. Som ett resultat däravhar riktlinjer för den fortsatta projektverksamheten fastställts. Detta innebäremellertid inte att projektverksamheten kommer att regleras i detalj. Tvärtom,jag anser i likhet med utredningen och flera remissinstanser att det är avstörsta vikt att verksamheten i projekten skall utgå från de behov som finnshos den sökande organisationen. Det är också viktigt att nya ochokonventionella metoder prövas i projekten. Iriktlinjerna anges bl. a. att ansökningar om medel från de politiska partiernaoch deras kvinnoförbund samt arbetsmarknadens parter kommer att prioriteras vidbedömning av projektbidrag. Syftet med projektverksamheten är ju attunderlätta för i första hand de nominerande organisationerna att öka andelenkvinnor bland sina företrädare i de statliga styrelser, kommittéer, råd ochnämnder det här gäller. En enligt min mening viktig förutsättning är även attprojekten blir ett led i en mer långsiktig strategi för dessa frågor hos densökande organisationen. Påarbetsmarknadsdepartementet finns, som jag tidigare nämnt, en särskildprojektledare för dessa frågor vars uppgift är att samordna och dokumenteraprojektverksamheten samt att sprida kunskap och information om denna. Redanunder beslutade jag om medel till de förstarepresentationsprojekten. Medel för dessa har avsatts från tionde huvudtitelnsreservationsanslag A 7. Särskilda jämställdhetsåtgärder, i enlighet medutredningens förslag. Somjag också har redovisat pågår inom ramen för arbetet med attförbättra kvinnors villkor på arbetsmarknaden en mängd projekt som rör bådeskolans område och olika delar av arbetslivet. Även projekt som har till syfteatt bl. a. öka männens utnyttjande av föräldraförsäkringen finansieras fråndetta anslag. Jag anser det viktigt att dessa verksamheter fortsätter medoförändrad ambitionsnivå. menar jag att frågan om en ökadkvinnorepresentation är en av de frågor som måste prioriteras i det fortsattajämställdhetsarbetet. Därför föreslår jag att för /89ytterligare 3 milj. kr. tillförs detta anslag, som i enlighet medbudgetpropositionens bilaga 12 (prop. 1987/88:100) och under förutsättning avriksdagens godkännande kommer att benämnas A 6. Särskilda jämställdhetsåtgärder.Avsikten är att dessa medel skall bekosta projektverksamhet för att ökakvinnorepresentationen i statliga organ m. m. Inom ramen förprojektverksamheten om kvinnorepresentation anser jag att särskild uppmärksamhet bör fästas vid den låga kvinnorepresenta tionen i de regionala myndigheterna. Jag anser det därför angeläget att s. k. samverkansprojekt mellan organisationer,' politiska partier och regional 68 statsförvaltningkan initieras i något eller några län. Initiativ kommer även atttas till att de tjänstemän inom som handlägger ärenden omuppdrag får särskild information om frågor som rör kvinnorepresentation.Formerna för detta övervägs . 6.3.5Regeringens egna rutiner vid utnämningar m. m. Min bedömning: Nären plats i en statlig styrelse skall återbesättas bör strävan vara att den / första hand erbjuds det underrepresenteradekönet. Frågan om en skärpning av förordningen om jämställdhet i statligverksamhet kommer att prövas . Utredningen:Dess förslag överensstämmer i huvudsak med min bedömning (se sid. 159-164 ibetänkandet). Remissinstanserna:De som yttrat sig i frågan har tillstyrkt utredningens förslag. Ingenremissinstans avvisar förslaget. Några instanser har i sina yttrandendiskuterat den metod som använts för att öka kvinnorepresentationen;att från de nominerade organisafionerna begära ett namn av vartdera könet förvarje erbjuden plats. VPK menar att denna rekommendation bör ändras till lag.Centern och föreslår en annan metod nämligen att denominerade parterna.under ett år skall nominera av vartdera könet.Göteborgs universitet anser att ledamöter av statliga styrelser skall betraktassom allmänföreträdare och inte som representanter för de nominerandeorganisationerna. Skälenför min bedömning: Som jag tidigare nämnt beslutade regeringen, med anledningav utredningens kartläggning av kvinnorepresentationen, att vidta omedelbaraåtgärder för att påskynda utvecklingen mot en jämnare könsfördelning. Genom enändring i förordningen (1984:803) om jämställdhet i stafiig verksamhet(omtryckt 1986:1395) har regeringen därför markerat sin strävan efter en ihuvudsak jämn könsfördelning vid meddelande av statliga uppdrag (I §).Dessutom har en skärpning skett också av de föreskrifter i förordningen därmyndigheterna åläggs att vidta särskilda åtgärder, när de skall ge någon ettuppdrag eller föreslå någon till ett uppdrag (3 §). En erinran omjämställdhetsförordningens föreskrifter har tagits in i 2 § ikommittéförordningen (1976:119, ändrad senast 1986:1384). Enligt regeringskanslietsinterna mtiner skall fackdepartementen bereda ärenden om förordnanden istatliga styrelser, kommittéer och nämnder gemensamt med arbetsmarknads- ochcivildepartementen. Den gemen-, samma beredningen gäller i de fall dåstyrelser, kommittéer och nämnder nyinrättas eller ombildas, i samband med nyförordnandeperiod för flertalet ledamöter och i andra situationer därjämställdhetsintresset gör sig särskilt påmint. Devidtagna ändringarna trädde i kraft den . En genomgång har skettav den gemensamma beredning som förekommit med arbetsmarknads- ochcivildepartementen . att förordnanden i 86centrala styrelser har blivit föremål för gemensam Prop. 1987/88:105 beredning.Antalet ledamöter i dessa uppgick till 521 varav 127 () var kvinnor. Antaletsuppleanter var 183 varav 45 () kvinnor. Detta är enligt min mening enmycket positiv tendens. Erfarenheternaav den gemensamma beredningen visar också att det är lättare att åstadkommaförändringar i en styrelse i samband med avgångar eller då styrelser ombildaseller inrättas. Inför varje ny förordnandeperiod är det därför av största viktatt jämställdhetsaspekten beaktas och behovet av ändrad könsfördelning nogaövervägs. Det är emellertid lättare att åstadkomma förändringar i styrelsernanär en plats skall återbesättas under en löpande förordnande period. Då börsträvan vara att i första hand erbjuda det undertepresenterade könet vakantaplatser. Idetta sammanhang vill jag emellertid kommentera utredningens förslag om attregeringskansliets interna rutiner vid ledning av uppdragsärenden bör skärpas.I praktiken har den gemensamma beredningen i flera fall redan kommit attomfatta även enstaka förordnanden. De sammanlagda erfarenheterna ärsåledes så positiva att utredningens förslag i denna del inte behöver föranledanågon ytterligare åtgärd. Somjag tidigare nämnde skärptes jämställdhetsförordningen. Det är förtidigt att redan nu vidta några förändringar i de föreskrifter som där finns.Frågan om en skärpning av förordningen, bör emellertid prövas senare underfemårsperioden, om de övriga åtgärder som föreslås inte får avsedd effekt. redovisar har regeringens hittillsvarande metod att begära tvånamn, på en kvinna och en man, vid nomineringar, mött motstånd hos denominerande organisationerna. Jag anser emellertid, i likhet med utredningenoch flertalet remissinstanser, att metoden har klara fördelar. Departementenbör således även i fortsättningen be de nominerande organisafionerna om tvånamnförslag för varje erbjuden plats. Jag utgår ifrån att organisationernakommer att hörsamma regeringens önskan på denna punkt. De organisationer sominte, på detta eller annat sätt, är beredda att bidra till attkvinnorepresentationen ökar kan eljest riskera att mista sitt inflytande överrepresentationen i den berörda styrelsen. Idetta sammanhang vill jag hänvisa till verksledningspropositionen (prop. 1986/87:99, KU 29, rskr. 226) där bl. a. styrelsernas sammansätt ning behandlats. Därav framgår att sammansättningen av styrelserna inte bör regleras men att antalet ledamöter skall framgå av respektive myndig hets instruktion. Ledamöterna skall utses efter de personliga förutsättning arna att fylla uppgiften. Normalt bör inte föreskrivas att ersättare för ordinarie ledamöter skall utses eftersom det inte är fråga om att upprätthål la en balanserad representativitet. Vidare anförs att inte heller nomine ringsförfarandet bör regleras eftersom regeringen alltid bör vara fri att avgöra en styrelses sammansättning. Nuvarande praxis med att regeringen i vissa fall inhämtar förslag från riksdagspartier och intresseorganisationer bör däremot bestå. Därvid betonas vikten av att alla som har att lämna förslag inför tillsättningar av ledamöter agerar så att regeringen kan välja bland kandidater av båda könen. I propositionen poängteras vidare att en bättre balans mellan kvinnor och män i statliga styrelser ger styrelserna 70 bättre möjligheter attfullgöra de uppgifter regeringen ålägger dem. Ett mångsidigt och brettperspektiv kan därigenom anläggas på uppgifterna genom kvinnors och mäns olikaerfarenheter. I anslutning till vad somanförs i propositionen är myndigheternas instruktioner nu föremål föromarbetningar (jfr verksförordningen 1987: 1100), vilket i många fall innebäratt även styrelsernas uppgifter och sammansättningar omprövas. Därvid bör varjemöjlighet tas tillvara för att öka kvinnorepresentationen.