prop · GB0369 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:69dag inte kan överprövas av domstol och som inte torde omfattas av kravet pådomstolsprövning enligt konventionen. Det föreslås att dessa beslut skallundantas från den nya prövningsmöjligheten. Andra remissinstanser föreslårundantag för medborgarskapsärenden och krigsmaterielärenden. Skälen för mitt förslag: I enlighet med vad jag harsagt om syftet med reformen bör möjligheten till överprövning i regeringsrätteni vart fall omfatta de förvaltningsbeslut som kan anses gälla "civilarättigheter och skyldigheter" enligt artikel 6 i konventionen men som eninhemsk "oavhängig och opartisk domstol som upprättats enligt lag" inte kan pröva pä annat sätt än genom ansökan om resning. Hur tillämpningsområdet närmare bestämt bör avgränsas ären fräga som bör bedömas med ledning av vad som framstår som konsekvent och iövrigt ändamålsenligt från internrättslig synpunkt. Frän denna synpunkt bör ettbeslut bl, a, ha en viss kvalificerad verkan för att det skall vara motiveratmed domstolsprövning. Vidare bör en avgränsning ske sä att antalet nya ärendeni regeringsrätten inte blir för stort. Viktigt är ocksä att avgränsningen blirklar och entydig. Det är en fördel om man kan utnyttja begrepp som redan är välkända. Med ledning av dessa synpunkter förordar jag att det skallvara ett villkor för den nya prövningsmöjligheten att förvaltningsärendet rörtill-lämpningen av en rättsregel om något förhållande som avses i 8 kap, 2eller 3 § RF, De föreskrifter som anges i dessa lagrum är dels föreskrifter omenskildas personliga ställning eller om deras personliga eller ekonomiskaförhållanden inbördes (8 kap, 2 §), dels sådana föreskrifter om förhållandetmellan enskilda och det allmänna som gäller åligganden för enskilda eller som iövrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden (8kap, 3 §). Härigenom kommer civilrättsliga och det som brukar kallas betungandeoffentligrättsliga normer att omfattas. Om tillämpningsområdet bestäms på detta sätt, täcker manmed bred marginal det som rimligen kan falla under konventionens begrepp"civila rättigheter och skyldigheter". En annan tänkbar avgränsningär att man använder dessa från konventionen övertagna begrepp i stället för atthänvisa till RF, Med en sådan avgränsning skulle emellertid den ovisshet sområder om tolkningen av konventionens begrepp medföra att tillämpningsområdetblev oklart. Det skulle också kunna verka förvirrande, om man på detta sättanvände ordet "civila" med sikte främst på förhållanden som enligtsvensk rättstradition betraktas som offentligrättsliga. Mot denna bakgrund ärmitt förslag till avgränsning att föredra. Vissa beslut i ärenden som rör förhållanden som avses i 8kap, 2 eller 3 § RF men som knappast kan omfattas av konventionens krav pätillgäng till prövning bör undantas frän den nya prövningsmöjligheten. Till enböljan bör ett undantag göras för beslut i ärenden om utlänningars vistelse iriket. Det är inte minst frän humanitära synpunkter utomordentligt angelägetatt sädana ärenden avgörs snabbt. Antalet ärenden av detta slag är ocksä mycket stort.Erfarenheten visar att de sökande som i sädana ärenden vägras uppehållstillstånd i mycket stor omfattning anför ytterligare skål och invändningar och prövar alla 21 möjlighetersom erbjuds att få beslutet ändrat eller verkställigheten upp- Prop,1987/88:69 skjuten. Frågan om utlänningars rätt att uppehålla sig i en statkan visserligen bli föremål för prövning enligt konventionen, t, ex, enligtartikel 8, som bl, a, innehåller regler till skydd för familjelivet. Det ärdock klart att en utlännings rätt att uppehålla sig i en stat inte anses varaen "civil right" enligt konventionens artikel 6, Att undantautlänningsärenden kan därför inte stå i strid med denna artikel. Beslut i dessa ärenden bör därför inte kunna överprövas avregeringsrätten enligt den nya ordningen. Andra typer av beslut som av särskilda skäl bör undantasär beslut om svenskt medborgarskap, beslut i dispens- och uppbördsfrågor enligtolika författningar pä skatteområdet, beslut enligt lagen (1974:922) omkreditpolitiska medel (giltighetstiden förlängd till utgången av är 1989 genomSFS 1986:1201), beslut i frågor om allmän likviditetsindragning eller allmänprisreglering, beslut enligt lagen (1982:513) om förbud mot utförsel av krigsmateriel,m,m,, beslut enligt lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen avkrigsmateriel, m, m, samt beslut om införsel, utförsel m, m, enligt lagen(1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Också många av dessa beslut har enbetydande frekvens. En del av dem har ocksä inslag av sådana utrikes- ochsäkerhetspolitiska bedömningar som en domstol inte lämpligen bör göra. Detgäller framför allt krigsmaterielärendena. Vissa beslut i krigsmaterielärenden bör dock omfattas avden nya prövningsmöjligheten, nämligen beslut om äterkallelse av tillståndenligt 4 § lag. Rättsfallen från den europeiska domstolen tyder påatt det enligt konventionen krävs en möjlighet till domstolsprövning i dessafall. En särskild fräga är om den nya prövningsmöjligheten börgälla beslut av domstolsliknande nämnder. Jag tänker då framför allt på nämndervilkas sammansättning är bestämd i lag och vilkas ordförande skall vara ellerha varit ordinarie domare (jfr 2 kap, 9 § andra stycket andra meningen RF). VidRF:s tillkomst utgick man frän att dessa nämnder är att betrakta som domstolari konventionens mening med hänsyn bl. a, till deras sammansättning,utredningsmöjligheter och självständiga ställning (prop, 1973:90 s, 386 f,).Frågan har inte prövats av . Enligt min mening bör man alltjämtutgå från att sädana nämnder kan räknas som domstolar i konventionens mening.Detsamma gäller arrendenämnderna, hyresnämnderna och övervakningsnämnderna.Den nya prövningsmöjligheten bör inte omfatta deras beslut. Gällande regler om de domstolsliknande nämndernassammansättning är oenhetliga. Bl, a, varierar kraven på ordförandens juridiska kompetens (jfr t, ex, beträffande riksvärderingsnämnden och buss- och taxivärderings- nämnden 20 § förfogandelagen 1978:262 resp, 2 § lagen 1985:450 om buss- och taxivärderingsnämnden). Dessa krav bör nu göras enhetligare så att omotiverade skillnader inte uppkommer vid tillämpningen av den nya möjligheten till överprövning i regeringsrätten. Jag förordar därför några mindre ändringar i reglerna om ordföranden i värnpliktsnämnden, stäng selnämnden, resegarantinämnden, oljekrisnämnden och riksvärderings nämnden. Ändringarna gör att den nya prövningsmöjligheten inte kommer 22 att gälla beslut av dessa nämnder. 1konsekvens med att värnpliktsnämndens beslut enligt värnpliktslagen sålunda börfalla utanför tillämpningsområdet för den nya möjligheten tilldomstolsprövning, bör ett undantag göras också för beslut som regeringenmeddelar och som gäller värnpliktigas och reservpersonals inkallelse ochtjänstgöring inom försvarsmakten. Även de beslut som regeringen meddelarenligt lagen (1966:413) om vapenfri tjänst bör undantas. Mittförslag: Regeringsrätten skall pröva om förvaltningsbeslutet står iöverensstämmelse med gällande rättsregler. Om domstolen finner att beslutetstrider mot någon rättsregel, skall den upphäva beslutet och vid behovåterförvisa ärendet till den myndighet som meddelat beslutet, 1 annat fall stårbeslutet fast. Promemoriansförslag: Regeringsrätten fär upphäva beslutet ifall den rättstillämpning somligger till grund för detta strider mot lag eller annan författning. Remissinstanserna: De flesta godtar promemorieförslaget.Flera ifrågasätter dock om en sådan prövning är tillräcklig för att motsvarakonventionens krav. Det påpekas bl, a, att prövningen måste omfatta sävälsakfrågor som rättsfrågor. Några anser att prövningens omfång behöverpreciseras. Remissinstansernagodtar i allmänhet att prövningen skall innefatta en rätt för regeringsrättenatt upphäva förvaltningsbeslutet men inte att sätta ett annat beslut i dessställe. En kritisk synpunkt som förs fram är att, om ett nytt beslut börmeddelas i stället för det upphävda, det bör finnas en garanti för att så sker. Skälen förmitt förslag: I enlighet med vad jag har sagt i avsnitt 3,1 bör den nyamöjligheten till överprövning i regeringsrätten inriktas på frågor omrättsenlighet. Därmed är inte sagt att överprövningen bör begränsas till attavse rättstillämpningen i den mening detta begrepp anses ha i t, ex, regeln omresning i 58 kap, I § första stycket 4 . Regeringsrätten börkunna överpröva också den faktabedömning som ligger till grund förtillämpningen av föreskrifter. Prövningen skall över huvud taget avse ettbesluts förenlighet med rättsordningen i enlighet med principen om allmaktutövnings lagbundenhet (jfr prop, 1973:90 s, 228), Däremot skall prövningeninte avse en tillämpning av artiklar, eftersom dessa inteutgör någon del av vär inhemska rättsordning, lät vara att konventionensinnehåll kan ha betydelse för tolkningen av svenska rättsregler. Vidare börregeringsrätten kunna pröva om det förekommit något sådant fel i självaförfarandet som kan ha påverkat utgången i ärendet, t, ex, när beslutet påståsha tillkommit i strid mot förvaltningslagens regler om parters rätt att få delav uppgifter eller när beslutsmyndigheten har åsidosatt någon bestämmelse omatt den skall inhämta yttrande frän en annan myndighet innan den avgör ärendet. Detligger i sakens natur att den närmare omfattningen av en överpröv- Prop,1987/88:69 ning från rättslig synpunkt kommer att variera från en ärendetyptill en annan beroende pä hur bestämmelserna pä olika områden är utformade. bestämmelser är utformade sä att överprövningen kan bli lika omfattande somprövningen i administrativ ordning. Det gäller t, ex, den bestämmelse som finnsi 3 kap, I § yrkestrafiklagen (1979:559) och som anger att ett trafiktillståndskall återkallas, om det i den yrkesmässiga trafiken eller i övrigt vid driftenav trafikrörelsen har förekommit sädana missförhållanden att tillständshavareninte kan anses lämplig att fortsätta verksamheten. Även sädana frågor skallalltså kunna komma under regeringsrättens prövning enligt mitt förslag. Andrabestämmelser är utformade så att den administrativa prövningen kan utfalla pämer än ett sätt utan att något av besluten kan sägas strida mot bestämmelserna.Jag tänker dä främst pä det fallet att lagstiftaren, genom att ge en myndigheträtt att välja mellan flera lagligen tänkbara beslut, har överlåtit ätmyndigheten att forma en policy vid beslutsfattandet. Även bestämmelser avdetta slag sätter dock ofta vissa gränser för myndighetens handlingsfrihet, Isådana fall bör den nya möjligheten till domstolsprövning omfatta frågan ombeslutet ryms inom handlingsfriheten. Självfalletmåste ett förvaltningsbeslut alltid uppfylla grundlagens krav pä saklighet ochopartiskhet och allas likhet inför lagen (1 kap, 9 § RF), Regeringsrätten börkunna pröva även frågan om detta krav har iakttagits, 1konsekvens med att domstolsprövningen bör inriktas pä frågor om rättsenlighetbör man däremot vara försiktig med att utsträcka prövningen till att omfatta debedömningar som myndigheter gör inom ramen för sina befogenheter att väljamellan flera lagligen tänkbara beslut. Dessa bedömningar har ofta en annankaraktär än de prövningar som normalt förekommer hos domstolar i ochandra länder i vår kulturkrets. Så t, ex, är - som regeringsrättens ledamöterhar anfört i sitt remissyttrande - en av avsikterna med att regeringen skallvara tillståndsmyndighet i expropria-tionsfrågor att politiska bedömningarskall kunna fälla utslaget när det gäller viktiga frågor av allmän betydelse. Iblandkan det vara oklart om en bestämmelse är avsedd att ge en myndighet en sådanrätt till eget val vid beslutsfattandet som jag har nämnt nu eller ommyndighetens uppgift i princip bara är att tolka bestämmelsen. Det gäller bl,a, bestämmelser som innehåller allmänt uttryckta termer och begrepp. Frågan hardiskuterats i den rättsvetenskapliga litteraturen (se t, ex, 1984 s, 378 ff,). Ävenom domstolsprövningen i fall av detta slag i princip kommer att gälla förvaltningsbeslutet i hela dess vidd, ligger det i sakens natur att prövningen sker med beaktande av att domstolar inte kan förutsättas göra bedömningar av utpräglat skönsmässig eller politisk karaktär. Jag vill här särskilt erinra om de riktlinjer för regeringens befattning med överklagan den som har fastställt , Riktlinjerna går bl, a, ut på att regeringen som politiskt organ skall kunna styra utvecklingen pä vissa områden genom att pröva förvaltningsärenden, t, ex, ärenden där miljö skyddskrav mäste vägas mot vittgående arbetsmarknadspolitiska effekter 24 eller där praxis behöveranpassas till växlande säkerhetspolitiska krav (prop. 1983/84:120 s, 14), Förmig har det varit av avgörande betydelse för den lösning jag föreslår att jagansett mig kunna utgå från att det med den lösningen inte blir någondomstolsprövning av politiska lämplighetsfrågor i egentlig mening. har ocksäuttalat att vissa typer av bedömningar ligger sä långt ifrån normalrättskipning att de inte kan anses vara omfattade av artikel 6 (se bilaga 5,målet m,fl, mot ), Generellt bör gälla att,om regeringsrätten när den prövar ett förvaltningsbeslut finner att beslutetstrider mot någon rättsregel, den skall vara skyldig att upphäva beslutet. Somhar anförts i promemorian talar flera skäl för att domstolen däremot inte börha till uppgift att sätta ett annat beslut i det upphävdas ställe. Prövningenbör alltså vara vad man brukar kalla kassatorisk. Om det behövs ett nyttbeslut i stället för det upphävda, bör regeringsrätten uttryckligenåterförvisa ärendet till den myndighet som meddelat det överprövade beslutet.Genom återförvisningen fär man en garanti för att det nya beslutet kommer tillstånd. klargörs att den som har rätt att fä t, ex, ett upphävtavslagsbeslut ersatt med ett gynnande beslut inte behöver göra en ny ansökan. Iblandär det onödigt eller olämpligt att kombinera upphävandet med återförvisning.Framför allt gäller detta när beslutet innebär ett förbud, föreläggande ellerliknande ingripande som en myndighet har tagit initiativ till och beslutetupphävs helt och hållet. De föreskrifter som behövsför att reglera vilken omfattning regeringsrättens prövning skall ha börlämpligen gå ut på att domstolen skall pröva om beslutet strider mot någonrättsregel. Om domstolen finner att så är fallet, skall den upphäva beslutetoch, om det behövs, återförvisa ärendet rill den myndighet som meddelatbeslutet, 1 annat fall skall beslutet stå fast. Självfallet bör även en vissdel av ett beslut kunna upphävas. En närmare bestämning av prövningensomfattning bör ske i regeringsrättens praxis med ledning av de synpunkter jaghar redovisat. Mittförslag: Överprövning i regeringsrätten skall ske på begäran av en enskildpart. Begäran skall framställas frän beslutets dag. Att ett beslut kandomstolsprövas enligt den nya ordningen skall i princip inte hindra attverkställighet sker. Regeringsrätten skall dock kunna stoppa verkställigheten iväntan pä domstolsavgörandet. Promemorians förslagöverensstämmer i huvudsak med mitt. En skillnad är dock att tidsfristen förbegäran om överprövning skall vara enligt promemorian. Remissinstanserna godtar i allmänhet promemorians förslag, Prop, 1987/88:69 Ett par instanser är kritiska till att endast enskildaparter skall kunna begära domstolsprövning. Några pekar pä problem som kan tänkas uppkomma genom attden nya prövningsmöjligheten fördröjer det slutliga avgörandet. Ett problem sompåtalas är att en köpare, som vägras förvärvstillständ genom ett förvaltningsbeslutoch som begär att regeringsrätten skall överpröva beslutet, kan förlora sinrätt till den köpta egendomen, om säljaren överlåter den till någon annan innanregeringsrätten avgör frågan. Farhågor uttalas ocksä för att den nya ordningenkommer att leda till att verkställigheten av beslut fördröjs i onödan. Några remissinstanser ifrågasätter om inte tiden förbegäran om överprövning bör vara kortare än den föreslagna sexmånadersfristen. Några andra ifrågasätter om inte konventionen kräver attden enskilde kan få till stånd en muntlig domstolsförhandling. Från ett par häll förespråkas - i motsättning till vad somuttalas i promemorian - att den som enligt förslaget har rätt att begäradomstolsprövning av ett beslut bör få en underrättelse om detta i samband medbeslutet. Skälen för mitt förslag: När jag nu kommer in närmare pähur den nya prövningsmöjligheten bör utformas är det flera frågor som anmälersig. En första fråga gäller vem som skall kunna ta initiativtill en överprövning i regeringsrätten. Jag anser att endast enskilda skall hainitiativrätt. Det finns ingen anledning att ge allmänna organ sådan rätt, t,ex, en kommun som har fått avslag pä en ansökan om expropriation. Jag villerinra om att artikel 6 inte ger rättssäkerhetsgarantierför andra än enskilda. Det kan också påpekas att de särskilda rättssäkerhetsgarantiersom enligt förvaltningslagen gäller i ärenden om myndighetsutövning bara avserde ärenden där någon enskild är föremål för myndighetsutövningen. Ett villkor för att en enskild skall ha initiativrätt börgivelvis vara att han har ett visst intresse i saken. Frågan är hur dettavillkor närmare bestämt bör utformas. En ändamålsenlig utformning är enligt min mening attendast den skall kunna fä till stånd en överprövning som har varit sökande,klagande eller annan part i förvaltningsärendet. Begreppet "part" ärfast förankrat i förvaltningsrättslig lagstiftning och praxis. Det används bl,a, pä flera ställen i förvaltningslagen. Dess huvudsakliga innebörd är välkänd. har begreppet den fördelen att det ger utrymme för enutveckling i praxis, I de flesta ärenden som det här gäller finns det ingen annanenskild intressent än den som är part. Ärenden där det kan tänkas förekommaandra enskilda intressenter brukar i praktiken handläggas så att personerna ifråga blir parter innan ärendet avgörs i högsta administrativa instans, Iregeringens praxis i byggdispensärenden får sålunda berörda grannar regelmässigttillfälle att yttra sig innan regeringen beviljar dispens (jfr tidskrift 1984 s, 346), Mot denna bakgrund kan jag för min del inte se att det idetta samman- 26 häng finns behov av en initiativrätt för andra än parter.En sådan rätt för Prop, 1987/88:69 andra intressenter skulle för övrigt varasvär att förena med de överklaganderegler som gäller för en viktig ärendetyp,som den nya prövningsmöjligheten bör omfatta, nämligen planärenden. Jag tänkerpå de regler om överklagande förvaltningsvägen som finns i 13 kap, 5 § plan-och bygglagen (1987:10) och som innebär att endast den får överklaga ettplanbeslut som har gjort invändningar i första instans. En betydelsefull fräga är om förvaltningsbeslutet skallvara verkställbart utan hinder av att domstolsprövning kan ske. Självklartskulle det kunna leda till olägenheter om verkställighet sker av ett beslut somregeringsrätten sedan upphäver. mäste man se till att den nyaprövningsmöjligheten inte fördröjer verkställigheten i onödan. För att båda dessa synpunkter skall tillgodoses på ettsmidigt sätt förordar jag att förvaltningsbeslutet skall vara verkställbart sålänge domstolsprövning inte har begärts. Om domstolsprövning begärs, börfrågan om verkställighet vara beroende av om regeringsrätten med hänsyn till omständigheternai det särskilda fallet beslutar om inhibition, dvs, stoppar verkställigheten iväntan pä det slutliga avgörandet. Regeringsrätten bör kunna meddela ettinhibitionsbeslut utan att parten särskilt har begärt det Gfr prop, 1971:30 s,422), Det kan diskuteras om en sådan inhibitionsmöjlighet alltidär tillräcklig. Frän principiell synpunkt skulle man kunna överväga enundantagsregel om när sädana beslut blir gällande som innebär avslag på enansökan om förvärvstillständ. Jag tänker framför allt på det fallet atttillståndet är en förutsättning för ett redan ingånget avtals giltighet. Vadsom för detta fall närmast kan komma i fråga är en föreskrift om attförvaltningsbeslutet inte medför att avtalet blir ogiltigt, Istället skulle giltigheten kunna göras beroende av om t, ex, domstolsprövningbegärs inom som anges i beslutet. Sannolikheten för att situationer av detta slag uppkommeri praktiken och medför olägenheter måste emellertid bedömas som liten ochmotiverar knappast att man nu inför någon undantagsregel. Liknande situationerkan för övrigt tänkas uppkomma , t, ex, om resning beviljas beträffandeett beslut att vägra förvärvstillständ eller om försutten tid för att föratalan mot ett sådant beslut återställs (jfr Hans Ragnemalm, Extraordinärarättsmedel i förvaltningsprocessen, 1973, s, 171 ff,). Närmast till handsligger att det liksom överlämnas ät rättstillämpningen att lösa eventuellafrågor av sådant slag. Om utvecklingen skulle ge anledning till det, börspörsmålet kunna uppmärksammas ytterligare vid de översyner av lagstiftningensom jag har förordat i avsnitt 3,1, Frågan om en begäran om domstolsprövning skall framställasinom bör bedömas mot följande bakgrund. En delbeslut är av sådan karaktär att den som vill begära överprövning kan förutsättas göra det sä snart som möjligt. Det gäller t, ex, avslagsbe slut. Med de regler om verkställighet av beslut som jag förordar ligger det i den klagandes eget intresse att framställa sin begäran utan dröjsmål ocksä i andra fall, t, ex, när beslutet innebär ett föreläggande, ett förbud eller en äterkallelse av ett tillstånd. Generellt sett kommer det mera sällan att 27 finnas någon annan enskild part eller sakägare medintressen som är Prop. 1987/88:69 motsatta klagandens. Det bör också observerasatt en tidsgräns för begäran om domstolsprövning av ett beslut inte hindraratt parten kan begära omprövning i administrativ ordning, Pä sä sätt kan hanofta skaffa sig ett nytt beslut med samma innehåll som det tidigare och sedanbegära domstolsprövning av det nya beslutet, I vilka fall detta är möjligtsammanhänger med allmänna principer om förvaltningsbeslutens s, k, rättskraft(jfr prop, 1985/86:80 s. 39 f, och , Om rättskraft i förvaltningsrätten,1951, s, 505 ff, och 540 ff,). Det som jag har sagt nu talar mot att det bör finnas ensärskild tidsgräns för begäran om domstolsprövning, I vissa speciella fall är situationen emellertidannorlunda. finns det flera enskilda personer med motstridiga intresseni ett förvaltningsärende. Exempelvis kan en person som granne vara motparttill en sökande i ett byggnadsärende. Om ansökan i ett sådant fall harbeviljats, är det med tanke på sökandens intresse av att fä böija bygga oftaföga rimligt att möjligheten till domstolsprövning skall stå öppen för grannenannat än . Även i andra fall kan en ordning, enligt vilkendomstolsprövning kan initieras utan tidsbegränsning, fä oönskade konsekvenser.Den kan bl, a, ge underlag för uppfattningen att det är till regeringsrättenoch inte till. beslutsmyndigheten som man i första hand skall vända sig, om detefter ett beslut inträffar sädana nya förhållanden som bör leda till attexempelvis ett förbud återkallas. Det ligger i sakens natur att ju längre tidsom går, desto större är ofta sannolikheten för att förhållandena ändras på ettsätt som motiverar att beslutsmyndigheten själv gör en omprövning. Det kanvidare vara svårt att utreda ärenden i vilka beslut har meddelats för längesedan. Mot denna bakgrund bör ett villkor för attdomstolsprövning skall ske vara att en begäran om det framställs inom viss tid.Fristen kan vara ganska lång. Den frist som har föreslagits i pror.temorian ärdock enligt min mening i längsta laget. Jag ansluter mig i stället till ettförslag som har förts fram i remissyttrandena och som innebär att en begäran omöverprövning skall framställas från beslutets dag. Jag har övervägt behovet av en kortare tidsfrist försådana speciella fall dä det finns flera enskilda personer med motstridigaintressen i ett ärende. Risken för att det uppstår olägenheter, omtremänadersfristen fär gälla utan undantag, är dock enligt min bedömning såbegränsad att en mer ingående reglering bör kunna undvaras. Av allmänna regler om förvaltningsdomstolsprocessen följeratt förfarandet i regeringsrätten är skriftligt, om inte domstolen bestämmernågot annat.