prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Förskador enligt miljöskadelagen bör förslaget om ett försäkringssystem utredasvidare. Dock bör även ett sådant utgå betydligt mer från den"risknivå" företaget ligger på än vad som görs i utredningen. Somsammanfattning vad gäller finansiering kan sägas att förslaget omutsläppsavgifter mäste avstyrkas. Utsläppsavgifter kan eventuellt bli aktuelltsom ett styrmedel inom miljövården men bör dä utformas helt fristående från enmiljöskadefond. 5.17Länsstyrelsen i : förordar i likhet med utredningen att fonden finansieras genom avgifter pä miljöfarliga utsläpp. huvudargument för detta är att ett sådant avgiftssystem kan utformas så att det fungerar som ett ekonomiskt styrmedel för att minska risken för framtida miljöskada. Detta förutsätter att avgiftssyste met är problemrelaterat dvs. att avgiften läggs på utsläpp av sädana ämnen som det från miljösynpunkt är mest angeläget att minska. Det avgiftssys tem som föresläs i betänkandet uppfyller inte detta villkor. T. ex, föreslås 301 varkenkväveutsläpp eller utsläpp av stabila organiska ämnen avgiftsbeläggas trots attåtgärder för att minska utsläppen av dessa ämnen ges högsta prioritet iAktionsplanen mot havsföroreningar. Länsstyrelsenanser att avgiftssystemet bör omarbetas så att det verkligen återspeglar demiljöproblem som det är angeläget att lösa för att förhindra framtidamiljöskada, I annat fall är miljövinsten så liten att den inte kan motivera detbetydande merarbete som ett sådant avgiftssystem innebär förtillsynsmyndigheterna. Dvs, om avgiftssystemets finansi-éringsfunktion vägertyngre än dess styrfunkfion bör ett enklare system med fasta årsavgifterväljas. har dock iett fidigare yttrande över Aktionsplanen mot havsföroreningar påtalat behovetav ekonomiska styrmedel i miljöpolifi-ken och förordar därför en skärpming avavgiftssystemets styrfunktion enligt ovan. Därvid bör det av utredningenföreslagna avgiftssystemet kompletteras med avgifter på utsläpp av bådemetaller och dioxin till luft samt utsläpp av kväve (framför allt tillVästerhavet och ). I de fall utsläppen med dagens mätteknik inteenkelt kan kvantifieras bör man i stället avgiftsbelägga förbrukningen av deämnen som ger upphov till miljöfarliga utsläpp. Detta gäller kloreradeorganiska ämnen, klorgas (vid blekning), freon, kadmium och kvicksilver. Säsnart avgiftens syfte har uppnåtts, dvs, att de miljöfarliga utsläppen minskatstill en för miljön acceptabel nivå, bör avgiften begränsas eller helt utgå. Ettexempel på detta är fosforreduktionen i kommunala reningsverk som imånga fall bör anses vara fullgod. Ettargument som i betänkandet framförs mot ett mera differentierat avgiftssystem,som här föreslår, är att de miljöfarliga verksamheternaskontrollprogram är ofullständiga, varför alla för avgiftsbeläggningennödvändiga uppgifter ej finns tillgängliga. Detta kan dock avhjälpas med stödav § 43 i miljöskyddslagen, enligt vilken tillsynsmyndigheterna kan föreläggautövare av miljöfarlig verksamhet att utföra de undersökningar som behövs förtillsynens fullgörande. Därmed är ocksä § 30 i föreliggande lagförslag ommiljöskadefond överflödig. 1987/88:85 Bilaga7.3 5.18 Styrelsen förteknisk utveckling (STU): Utredningen diskuterar två finansieringsformer; fastavgiftssystem eller utsläppsrelaterade avgifter. Utredarna noterar härvid attur allmän miljösynpunkt torde utsläppsrelaterade avgifter vara att föredra.Troligen är detta riktigt liksom att det troligen ur administrativ synpunktvore enklare med ett fast avgiftsystem. I valet mellan dessa båda system harutredarna föredragit det utsläppsrelaterade avgiftssystemet. Ur STUs synvinkelär detta ocksä att föredra, eftersom det ger en viss - om än enligt utredarnasuppfattning (se sid 125) -ringa styreffekt, så att resultatet kan tänkas bliförbättrad drift vid redan befintliga anläggningar. Däremot tror inte utredarnaatt avgiften fär nämnvärd styrande effekt vid anskaffning av framtidamiljövårdsutrustning. Dock kan antas att förslaget medför ett ökat behov avtillförlitUg och helst ej alltför dyr mätutrustning, vilket kommer att krävautvecklingsinsatser. 5.19 : Miljöskadefondens medel är avsedda att Prop. 1987/88:85 användas för att återställa skador där den ansvarige inte kan spåras, där Bilaga 7.3 ansvaret inte kan klarläggas eller där den ansvarige saknar ekonomiska möjligheteratt fullgöra sina skyldigheter. För kommunernas del torde det relativt lätt gåatt fastställa om skyldighet fill återstäUningsåtgärder enligt miljöskyddslagenföreligger eller ej. Kommunerna fär ocksä antas ha sådana ekonomiska resurseratt de kan fullgöra sina skyldigheter i fråga om återställnings- ochsaneringsåtgärder. Inte heller såvitt avser nyare skador finns det därföranledning att kommunerna bidrar till att finansiera en fond. Beträffandefinansiering av återställning av äldre miljöskador anser styrelsen att sädanaåtgärder bör finansieras av staten i de fall där skadevållaren är okänd ellerdär den ansvarige kan spåras men är insolvent. Det rör sig här om skador somuppkommit på grund av verksamheter som avslutats före miljöskyddslagensikraftträdande och dä kraven på renings- och skyddsåtgärder varhelt andra än nu och dä utövare av miljöfarlig verksamhet saknade anledning atträkna med framtida återställningskostnader. anser att kommunsektorn inte bör bidra fill fonden avovan angivna skäl avstår styrelsen att ta stäUning fill uppbyggnaden avfonden. Dock vill styrelsen framföra nägra mer allmänna synpunkter. Utredningenhar förordat ett system med utsläppsrelaterade avgifter som läggs pä störteutsläpp av syreförbrukande organiskt material (COD), fosfor, svavel ochsvaveldioxid, kadmium, krom, koppar, nickel, bly och zink. Avgiften föreslåsvidare bli begränsad till tillståndsprövade, ev anmälda enligt miljöskyddslagensregler om anmälningsskyldighet, direktutsläpp. Frän miljösynpunkt kanstyrelsen konstatera att valet av ovan nämnda parametrar ter sig någotegendomligt då andra ämnen som kvicksilver, kväve och klorerade organiskaföreningar saknas trots att dessa har dokumenterad negativ effekt på miljön, 5.20 Landstingsförbundet:Det är riktigt att avgifter på särskilt miljöfarliga utsläpp görs beroende av utsläppens omfattning. En sådan konstruktion befrämjar miljöskyddet och syftar till att begränsa utsläppen. Här förelig ger emellertid fortfarande vissa osäkerhetsmoment i de nuvarande mätme toderna för att mätningarna skall kunna ligga till grund för en helt korrekt avgiftsdebitering. Utredningens förslag att avgifterna vidare skall begrän sas till enbart vissa större anläggningar kan synas strida mot miljöskydds lagens stadgande om att den som utövar miljöfarlig verksamhet ocksä har ansvaret. Det fär till följd att ett begränsat antal anläggningar åläggs kost nadsansvaret också för skador som de inte själva vållat. Styrelsen vill trots dessa båda invändningar inte motsätta sig den lösning som utredningen skisserar. Systemet torde vara förhållandevis lätt att administrera och det är viktigt att arbetet snabbt kommer i gäng. Utredningen säger själv beträf fande en skisserad alternafiv försäkringslösning (s. 159) att den "inte funnit det nödvändigt att ta ställning till vilken av de båda lösningarna som äratt föredra". Styrelsen förutsätter att en sådan prövning görs innan 303 förslag föreläggs riksdagen.Skulle en försäkringslösning bli aktuell mäste Prop. 1987/88:85 den underalla förhållanden vara obligatorisk och sannolikt ha stöd i lag. Bilaga 7.3Vidare bör försäkringen till skillnad från det av industrin presenteradeförslaget också omfatta återställnings- och saneringsåtgärder. 5.21 Sverigesadvokatsamfund: Samfundet vill även understryka vikten av att finansieringen sker pä sådant sätt att de i utredningsdirektiven ställda kraven pä enkelhet, rättvisa och konkurtensneutraUtet tillgodoses i rimlig omfattning. De två sistnämnda kraven torde innebära att de kostnader som drabbar olika miljöfarliga verksamheter bör stå i rimligt förhållande till verksamheternas totala inverkan på miljön. finansieringsförslag innebär detta att endast ett begränsat antalverksamheter med utsläpp av vissa i förslaget utvalda föroreningar kommer attfä betala kostnaderna för återställningsåtgärder beträffande miljöfarligakvarlämningar från tidigare verksamheter oavsett om det föreligger eller inteföreligger någon anknytning (äganderättslig eUer artmässig) mellan tidigareoch nuvarande verksamhet och helt oberoende av om den tidigare verksamhetenvarit fillåtlig enligt den tidens krav och regler eller inte. EnligtAdvokatsamfundets uppfattning kan utredningens förslag i denna del inte ansesförenlig med de krav på rättstrygghet och rättvisa som mäste ställas. Enligtsamfundets mening talar därför skäl för att sådana åtgärder, därest annanansvarig inte finns, bekostas av stat och kommun. 5.22 : Den nya miljöskadelagen ålägger företagen och andra som bedriver miljöfarlig verksamhet ett omfattande skade ståndsansvar. Den strikta skadeståndsskyldigheten innebär bl, a. att er sättning för miljöskador kan utgå även om tillståndsvillkoren enligt miljö skyddslagen inte har överskridits. Förindustrin är det angeläget att trygga de ersättningskrav som kan uppkomma tillföljd av person- eller sakskada som orsakats av miljöfarlig verksamhet. Detnaturliga tillvägagångssättet vid riskhantering av detta slag är den spridningav riskerna som kan åstadkommas genom en försäkringslösning. Företagensallmänna ansvarsförsäkring gäller sådana person- och sakskador som orsakats avplötsliga och oförutsedda miljöstörningar. Detta grundläggande försäkringsskyddkan numera kompletteras med en miljöansvarsförsäkring som ger ett skydd förkrav pä ersättning för skada genom långvarig påverkan på miljö och människor. Dettredje steget i denna försäkringsmodell är den kollektiva miljöskadeförsäkringsom genom försorg utarbetats inom ramen förmiljöskadefondutredningens arbete (bilaga 3 till betänkandet). Den avses täckade fall dä skadevållaren är insolvent eller okänd eller då rätten tillskadestånd har preskriberats. Detre nu nämnda försäkringsformerna - den allmänna ansvarsförsäk ringen, miljöansvarsförsäkringen och den föreslagna miljöskadeförsäkring en - skulle komplettera varandra och ge ett heltäckande försäkringsskydd 304 för person- och sakskador orsakade av miljöfarlig verksamhet. Utredningen harbeklagligtvis ansett sig inte ha anledning att närmare Prop. 1987/88:85jämföra försäkringsförslaget med den föreslagna fondlösningen. Industri- Bilaga 7.3 förbundet vill därför här komplettera det material utredningenavlämnat med en sådan jämförelse. Enmiljöskadeförsäkring vore enligt förbundet överlägsen den av utredningenföreslagna fondlösningen. Försäkringsbolagen har erfarenhet av hur miljöskadorhanteras och förebyggs. Men kan därför anknyta en utvidgning avmiljöskadeskyddet till en fungerande försäkringsadministration i stället föratt bygga upp en helt ny statlig organisafion med åtföljande särskildaadministrationskostnader. Med en försäkringslösning ställs ocksä ett betydanderiskkapital redan från böijan till förfogande. Försäkringsbeloppet har sattsfill per är, I ett fondsystem måste motsvarande kapital byggasupp konfinuerligt. Innan så skett måste staten träda in som garant för denhändelse betydande skador skulle inträffa innan fillräckligt kapital byggtsupp. Enförsäkringslösning innebär att försäkringsgivaren direkt kan utreda och taställning till framförda krav. Det blir en senare fräga att söka identifieraskadevållaren, avgöra om denne är solvent eller ej samt att avgöra vilkenförsäkring som slufligt skall bära skadan. Enfondlösning däremot förutsätter att det först utreds om uppkommen skada kanersättas av enskild skadevällare eller via försäkring innan fonden kan utgeersättning. Det blir i mänga fall nödvändigt att den skadelidande i enrättegång prövar frågor om skadevållarens identitet och insolvens samt fråganom preskription. Närdet gäller rätten fill ersättning överensstämmer försäkringens omfattning istort med fondlösningen. Försäkringsvillkoren är klart skrivna, vilket ökarförutsebarheten och förenklar skaderegleringen. Lagförslaget innehåller iprincip motsvarande undantag som försäkringsvillkoren, men detta framgår förstav dess förarbeten. Sä är fallet t. ex. för undantaget för skada orsakad avmotorfordons-, järnvägs- och flygtrafik samt sjöfart liksom för skada orsakad isamband med skadelidandens förvärvsarbete. Dessa undantag medför ingen reellinskränkning i förhållande till fondlösningen. Undantagen följer redan av detför fonden respektive försäkringen gemensamma grundkravet att rätt tUlskadestånd enligt miljöskadelagen i princip skall föreligga. Att undantagetändå tagUs in i villkoren är föranlett av en önskan att klart precisera ochupplysa om försäkringens omfattning. Fondförslagetinnehåller inga särskilda regler hur vare sig personskade-ellersakskadeersättningen skall beräknas. Skadeståndslagen blir således tillämplig. Närdet gäller personskadeersättningen bygger den föreslagna försäk ringslösningen på de normer som gäller för läkemedelsförsäkringen. Det innebär att ersättningen för svårare skador, som medför bestående lyte och men, är generösare än den ersättning som utgår enligt allmänna skade- ständsrättsliga regler och praxis, Å andra sidan utgår ingen ersättning för rent bagatellartade skador vid mycket kortvarig sjukskrivning. 20 1987/88. bakomdenna avvägning, som visat sig fungera väl inom läkeme- Prop.1987/88:85 delsomrädet, är att hanteringen inte skall betungas av småskador.Därige- Bilaga 7.3 nom förbilligas administrationen och resurserna kan ägnasskador av någon betydelse. Ett ersättningssystem baserat pä rentskadeständsrättsliga principer leder tiU att småskador i förhällande tillallvarligare skador får bättre kompensation, vilket förefaller mindrevälmotiverat. För övrigt bör man notera att fondförslaget innebär att självriskpä såväl person- som sakskador kan utgå efter regeringens bestämmande. Miljöskadeförsäkringenavses bli finansierad genom frän anläggningar som driver miljöfarligverksamhet. Utgångspunkten har varit att försäkringen skall betalas av en bredkrets bland dem som bedriver miljöfarlig verksamhet. Risken för miljöstörningberor på verksamhetens karaktär och omfattning. När det gäller graderingen avverksamhetens karaktär har utgångspunkten varit att riskerna för miljöpåverkani huvudsak speglas i den förprövningspUkt som råder för vissa typer avanläggningar enligt naturtesurslagen och enligt miljöskyddslagen. Graderingenav verksamhetens omfattning avses ske med hjälp av antalet anställda. Premiesystemethar för övrigt till sin uppbyggnad stora likheter med det förslag till fastaårsavgifter som utredningen utarbetat och som behandlas i avsnitt 4,4.3. Avbetänkandet framgår att myndigheterna alltjämt saknar ett register överanläggningar som driver miljöfarlig verksamhet. Som ett led i utarbetandet avförsäkringslösningen har ett datoriserat register över all miljöfarligverksamhet utarbetats. Med hjälp av detta register har ett system konstrueratssom gör det möjligt att på ett administrativt enkelt sätt bestämmapremiesättningen och hantera uppbörden av premierna. Utredningenanför att "många av dagens miljöfarliga verksamheter delvis kunnat byggasupp med kapital som genererats av miljöfarlig verksamhet i det förflutna t exunder slutet av och och att ett visst mått avansvarstagande för äldre tiders miljöförstöring kan te sig skäligt i dessafall". Utredningenväljer sedan att föreslå ett avgiftssystem som innebär att kostnaderna föromhändertagande av restprodukterna från historisk verksamhet läggs på ca 200anläggning;ar som har tillstånd att släppa ut vissa restprodukter. Vårtvälstånd är i hög grad ett resultat av den industriella utvecklingen i . Den industriella verksamheten har bedrivits i enlighet med var tids regel och har inom denna ram tagit i anspråk naturtesurser och efterlämnat restprodukter. Produktionsresultatet har kommit alla till godo, Alla har ocksä dragit ekonomisk nytta av att restprodukterna från vissa anläggningar inte oskadliggjorts; äi»arna i form av lägre kapitalkostnader, löntagarna i form av ett störte löneutrymme, konsumenterna i form av billigare produkter samt stat och kommun genom högre skatteintäkter. Det framstår mot dennabakgrund som naturiigt att där det nu gäller att Prop. 1987/88:85återställa miljöfarliga kvarlämningar efter äldre tiders verksamhet dettases Bilaga 7.3 som en angelägenhet för hela samhället och att kostnadernaför återställningsätgärder därför finansieras av stat och kommun. SåsomIvar Virgin framhållit i sin reservation anslås statligabudgetmedel för att återställa försurade sjöar, behandla gruvavfall m m. De avutredningen behandlade återställningsätgärderna bör som Virgin föreslagit kunnainföras under samma anslagspost pä det sätt som redan gjorts beträffandegruvavfall. Alternativtbör man undersöka möjligheterna att omfördela en marginell del, ,av de medel som uppbärs genom arbetsgivaravgiften. Ersättningentill skadelidande berörs inte av detta resonemang. Enhög investeringsnivå i näringslivet är av avgörande betydelse för välståndsutvecklingeni värt land. Investeringsviljan präglas i hög grad av de riskbedömningar somföregår en investering. Osäkerheten är naturligtvis ofta förknippad medmarknaden. Man studerar olika volym- och prisalternativ samt försöker räknafram gränsvärden då investeringen resulterar i förluster. Vid sidan avmarknadsfaktorer utgör dock skatter, avgifter och andra pålagor ett numerastort riskområde, där det visat sig utomordentligt svårt att förutsägahändelseutvecklingen. När man sedan följer upp en investering och jämförresultatet med investeringskalkylen nödgas företaget kanske konstatera attutfallet inte blev det avsedda till följd av förändringar rörande skatter,avgifter, pålagor, ny lagstiftning eller nya bestämmelser. Sådana avvikelserfår ofrånkomligen konsekvenser för företagets framtida investeringsvilja. Denutsläppsavgift som utredningen föreslagit måste ses mot denna bakgrund.Förslaget innebär att vissa anläggningar åläggs ett retroaktivt kostnadsansvarför efterbehandling av restprodukter som härrör från annan verksamhet än denegna. Förutomatt de indragna medlen skall användas för efterbehandling av avfall frän andraanläggningar än de betalande, läggs ju avgiften pä de utsläpp som anläggningenhar tillstånd till. Anläggningen påförs alltså i efterhand en kostnad som maninte kunnat kalkylera med - eller ens i sin mest pessimistiska fantasi kunnatföreställa sig när investeringskalkylen gjordes. En tillkommande avgift päflera åriigen är av den storleksordningen att den hade kunnatpåverka tidigare investeringsbeslut. Vid tillståndsprövningen har jukoncessionsnämnden redan tagit hänsyn fill vad som är ekonomiskt möjligt attkräva av företaget. Lösningen med avgifter pädagens utsläpp för att finansiera en fond för återställning av miljöfarliga kvariämningar från tidigare verksamhet synes visserligen inte - formellt sett - strida direkt mot regeringsformens för bud mot retroaktiv skattelagstiftning. Effekten blir dock densamma som om det varit fråga om ett retroaktivt uttag av skatt eller avgift. Därfill kommer att avgiften läggs på andra anläggningar än dem som lämnat restprodukterna efter sig. Valet avfinansieringsmetod innebär att näringslivets krav på fasta spel- Prop.1987/88:85 regler - som är av grundläggande betydelse för investeringsviljanoch Bilaga 7.3 fortsatt industriell utveckling - nonchaleras på ettflagrant sätt. Direktivenskrav på ett avgiftssystem Enligtdirektiven skall ett avgiftssystem vara utformat sä att rimliga krav pärättvisa, konkurrensneutralitet och enkel administration tillgodoses.Kommitténs förslag uppfyller inte dessa elementära krav. Ettavgiftssystem som innebär att man ålägger 200 anläggningar att betala för atteliminera restprodukter frän industrins uppbyggnadsskede kan inte med normaltspråkbruk betecknas som rättvist. Det strider mot elementära rättssäkerhetskravatt dessa anläggningar skall betala en avgift på årligenför att oskadliggöra restprodukter från historisk verksamhet bedriven av andraanläggningar. Inteens om man - som utredningen valt att göra - bortser frän denna grundlägganderättviseaspekt och vill pålägga den del av näringslivet som bedrivermiljöfarlig verksamhet en extraskatt, uppfyller förslaget elementärarättvisekrav. Utredningen har valt att avgiftsbelägga endast nio av det 60-talmätparametrar som används i tillstånden enligt miljöskyddslagen. Av de utvaldanio beskattas inte heller alla utsläpp i landet utan det varierar mellan 3 av de samlade utsläppen. Utsläppen kan inte mätas med dennoggrannhet som krävs för att uppgifterna skall kunna ligga till grund för enavgift. Det är oacceptabelt att ta ut avgifter på basis av mätresultat som kanha en felmarginal på . Sådana fel kan ju medföra felaktigaavgiftsuttag på . Somexempel på svårigheterna att mäta korrekt kan nämnas att noggrannheten förstoftmätning har testats vid ett kraftvärmeverk. Trots att testmätningarnautfördes under kontrollerade förhållanden och av van mätpersonal, uppvisarmätningarna mycket stor spridning. Vid de nivåer på stoftutsläppet som ärfastställda i tillståndet för anläggningen var spridningen mellan 50 och 100procent. Det finns inget som talar för att mätnoggrannheten skulle vara bättrevid exempelvis svavel- och kvävemätningar. Tillförlitligheten i mätmetodernamäste förbättras innan mätresultaten fär styra avgiftsuttag av miljonbeloppfrän vissa anläggningar. Utredningenhar inte heller redovisat principerna för avgiftsnivåer pä de utvaldautsläppsparametrarna. Nivåerna förefaller vara helt godtyckligt satta. Frånrättvisesynpunkt är det naturligtvis en fördel om inte vissa para metrar och utsläpp av en viss storlek utpekas. Ett system med fasta årsavgifter motsvarande premiesystem i försäkringslösningen innebär att de fiesta som driver miljöfarlig verksamhet av någon omfattning får vara med och betala, 308 Kravet päkonkurrensneutralitet Prop. Utredningenhar valt att överhuvudtaget inte behandla direktivens krav pä tsngä '-> att avgiftssystemet skall vara konkurrensneutralt. Följdenhar blivit att utredningen föreslär ett avgiftssystem som kraffigt snedvriderkonkurtensen både nationellt och internationellt. Enavgift som drabbar 200 anläggningar av de drygt IOOOO anläggningar som omfattasav miljöskyddslagens prövningsförfarande kan inte med normalt språkbrukbetecknas som konkurrensneutral. En utsläppsrelaterad avgift kan på detnationella planet inte anses konkurtensneutral med mindre än att allamiljöfarliga utsläpp oavsett storlek och ämne avgiftsbeläggs. Genomatt avgiften koncentreras fill ett förhållandevis litet antal anläggningarblir kostnadsbelastningen kännbar. Det handlar ju om tiotals miljoner kronorunder en för vissa anläggningar. Konkurrenterna i de prisledandeländerna har inte motsvarande extra kostnader. Varkentillståndsvilkor, kontrollprogram eller rapporteringssystem är anpassat föratt ligga till grund för ett avgiftsuttag relaterat till utsläpp. Ett betydandeutvecklingsarbete måste alltså till innan avgiftssystemet överhuvudtaget kansättas i kraft. Avgiftssystemetär enkelt endast i den relativa meningen att det med tiden måste bli mer ochmer omfattande och komplicerat för att kunna fylla sin uppgift, Isystemets konstruktion ligger ju att det med fiden måste bli mer kompliceratallteftersom "avgiftsenheten höjs, avgiftsgränsen sänks, kretsen avavgiftsskyldiga vidgas, antalet avgiftsbelagda föroreningar utökas". Ettsystem med fast årsavgift skulle bli administrativt enklare att hantera. Inomramen för den föreslagna försäkringslösningen har ett datoriserat register övermiljöfarlig verksamhet utarbetats. Registret omfattar verksamheter som prövatsenligt miljöskyddslagen. Kommitténsargumentering i valet mellan ä ena sidan en fast årsavgift för de flestaanläggningar som driver miljöfarlig verksamhet och ä andra sidanutsläppsrelaterade avgifter för de omkring 200 anläggningar som släpper ut mestav vissa ämnen är inte övertygande.