prop · GB03155 · 1987-12-31 00:00:00 — Även information om idéer och projekt bör kunnabetraktas som företagshemlighel, om del är viktigt att utvecklingsarbetethålls hemligt. En förelagshemlighet kan vara såväl en immateriell tillgång somett objekt i form av exempelvis en teknisk förebild. Del kan finnas anledning atldetta kommer till uttryck i lagtexten. Det bör alltså klargöras alt medinformation skall förståsbåde sådana uppgifter som har dokumenterats i någon form, inbegripet tekniskaförebilder, och enskilda personers kännedom om etl visst förhållande, även omdet inte har dokumenterats på något särskilt sätt. Varje uppgift i ennäringsverksamhet bör i och för sig kunna utgöra en företagshemlighet. Huruvidauppgiften skall vara en företagshemlighet bör, som utredningen har föreslagit,bero på om informationen hålls så skyddad att den inte är lätt åtkomlig förenvar som vill ta del av den och om den är av värde för näringsverksamheten,eller annorlunda uttryckt om det skulle medföra skada att informationen röjs. Vadförst gäller hemlighållandet finns det inle anledning att kräva att hemligheteninte får spridas till fler än ett visst antal personer eller utanför en visskrets. En uppgift bör exempelvis kunna delges företagets samarbetspartner utanatt för den skull mista sin karaktär av hemlighet. Däremot kan sägas attkretsen måste vara begränsad, definierbar och sluten i den meningen att de somhar del av informationen inte reservationslöst är behöriga att utnyttja ellerföra den vidare. Ensärskild fråga är i vilken utsträckning en näringsidkare måste utåt manifesterasin vilja att informationen skall hållas hemlig. Detligger givetvis i näringsidkarens egel intresse att så tydligt som möjligtklargöra att informationen skall hållas hemlig. Det finns därför anledningräkna med att näringsidkaren genom säkerhetsinstruktioner, hemligstämplingeller liknande anger var gränsen mellan företagshemligheler och andrauppgifter i näringsverksamheten går. Ett formligt krav på alt skyddsåtgärdernaskall vara utåt skönjbara bör emellertid inte ställas upp i lagen. Ett sådantkrav skulle innebära att lagen inte gav något skydd i fall då det föreligger enbrist i den så att säga formella delen av skyddet men det likväl står klart attdet är fråga om information som näringsidkaren vill hålla hemlig. Somjag antydde bör det däremot krävas att det är fråga om information varsröjande skulle innebära skada för näringsidkaren. Det torde vara en allmänuppfattning att endasl relevanta företagshemligheler skall skyddas.Principiellt bör inte varje uppgift som en näringsidkare kan vilja hålla hemliganses utgöra en företagshemlighet och därmed åtnjuta det skydd som enligl dennya lagen skall tillkomma en sådan. Först om en uppgift kan anses som såväsentlig för näringsverksamheten att ett röjande skulle förändrakonkurrensförmågan i negativ riktning, dvs. medföra en skada, bör uppgiftenanses utgöra en företagshemlighet. Mitt förslag: Uppsåtligaförfaranden som innebär att någon olovligen bereder sig tillgång till enföretagshemlighet kriminaliseras i lagen om skydd för förelagshemligheter somföretagsspioneri. Normalstraffet är böter eller fängelse . Om brottetär grovt, är påföljden fängelse i högst . Straffbestämmelserna skall dockinte gälla, om gärningen är belagd med strängare straff enligt . utredningens förslag: Densom obehörigen bereder sig tillgång lill en Prop. 1987/88:155 företagshemlighelantingen genom något i lagen direkt angivet förfarande eller genom "annanhandling av liknande slag" samt utnyttjar eller röjer hemligheten skall,om förfarandet är uppsåtligt, dömas för företagsspioneri till böter ellerfängelse . Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser anser det motiverat med en särskild straffbestämmelseom företagsspioneri. Meningarna är delade i frågan om vad som skall fordras föratt brottet skall vara fullbordat. Generalklausulen "annan handling avliknande slag" kritiseras som alllför vag. Från polis- och åklagarhållefterlyses en gradering med strängare påföljd för grova former avföretagsspioneri. Skälenför mitt förslag: Av en fältundersökning som utredningen har låtit göra framgåratl en betydande del av de företag som har företagshemligheter anser sig hablivit utsatta för spioneri eller annan form av angrepp mot den egnamaktsfären. Från näringslivshåll har under remissbehandlingen framhållits attsådana angrepp t. o. m. är vanligare än vad fältundersökningen har gett vidhanden och att de flesta angreppen på företagshemligheter förblir ouppklarade.Bland de tvivelaktiga eller illojala metoder som kommer till användning spelarolika slag av avlyssning, fotografering och tillgrepp relativt stor roll. Menäven intrång av olika slag, däribland dataintrång, har betydelse. Flertaletav de metoder som kommer till användning vid företagsspioneri är visserligenredan i dag straffbara enligt i första hand bestämmelser. Enligtmin mening finns det emellertid ett klart behov av en särskildstraffbestämmelse om företagsspioneri. Alla förfaranden, som i dessa sammanhangär klandervärda, träffas inle av nuvarande straffbestämmelser. Som exempel kannämnas fotografering, kopiering och andra former av avbildning av endokumenterad förelagshemlighet. Till delta kommer alt de handlingar som det härär fråga om skiljer sig från andra lyper av brott genom det särprägladeobjektet för den brottsliga handlingen. En särskild straffbestämmelse omföretagsspioneri har vidare ett egenvärde från informations- och brottsbekämpningssynpunkl. Detär också en fördel att man genom att tillskapa en särskild straffbestämmelseom företagsspioneri anpassar rättsläget till det som gäller i de övriganordiska länderna. Där gäller nämligen särskilda straffbestämmelser av dettaslag. Avde skäl som jag nu har anfört förordar jag att en särskild straffbestämmelseom företagsspioneri tas in i lagen om skydd för företagshemligheter. Närdet så gäller avgränsningen av de förfaranden som bör bestraffas somföretagsspioneri finns det anledning att först ta ställning till om straff-barhelenskall inträda redan i och med att gärningsmannen på det ena eller andra sättet olovligenbereder sig tillgång till hemligheten eller om det dessutom skall krävas atthan utnyttjar eller röjer den. Enliglmin mening bör man beakta alt del redan genom det olovliga anskaffandet inträder en risk för skada för den rättmätige innehavaren. Denne förlorar därigenom sin kontroll över hemligheten. Om redan det olovliga anskaffandet av företagshemligheten betraktas som ett fullbordat 14 brott,underlättar det för den näringsidkare som har blivit av med företags- Prop.1987/88:155 hemligheten att på ett tidigt stadium vidta åtgärder med stöd avden nya lagen. Det bör vidare beaktas alt det efterföljande röjandet ellerutnyttjandet av företagshemligheten i vissa fall kan vara svårt eller t. o. m.omöjligt att effektivt beivra eller ens upptäcka. Om exempelvis hemlighetenförs ut ur landet, torde möjligheterna att förhindra att hemligheten blirallmänt känd eller alt den utnyttjas vara ytterst begränsade. Medhänsyn lill vad jag nu har sagt anser jag att en straffbestämmelse om företagsspioneribör vara inriktad på att förhindra den primära skaderisken. Varken utnyttjandeeller röjande av företagshemligheten bör således ingå som rekvisit i enstraffbestämmelse om företagsspioneri. För straffbarhet bör endast krävas attgärningsmannen på något sätt olovligen har berett sig tillgång tillhemligheten. En annan sak är alt skada för näringsidkaren, och därmedskadeståndsskyldighet för gärningsmannen, ofta torde uppkomma först närföretagshemligheten utnyttjas eller röjs. Fråganär emellertid om alla former av olovligt anskaffande bör omfattas avstraffbestämmelsen eller om denna, som utredningen har föreslagit, bara skallgälla vissa särskilt angivna fall av angrepp på företagshemligheter. Förden som innehar hemligheten är det knappast den metod som gärningsmannen harutnyttjat för att komma åt hemligheten som är det avgörande. Det väsentiiga förhonom är att gärningsmannen har brutit igenom den spärt som hemlighållandet äravsett att utgöra. Ett genombrott innebär en risk för alt gärningsmannen ellernågon genom hans förmedling utnyttjar eller röjer uppgiften, något som kanpåverka konkurtenssitua-tionen. Det illojala är således själva åtkomsten. Meden sådan utgångspunkt blir frågan om vilket förfaringssätt som i det enskildafallet har tillämpats av underordnad betydelse. Det avgörande blir i ställetatt gärningsmannen, utan att ha haft tillstånd därtill, har berett sigtillgång till uppgiften. Straffbestämmelsenom företagsspioneri bör därför ta sikte på samtiiga fall då någon olovligenbereder sig tillgång till en företagshemlighet. För straffbarhet bör krävas attgärningen har begåtts med uppsåt. Bestämmelsenkommer med denna utformning att omfatta förfaranden som redan i sig ärkriminaliserade och därmed av samhället stämplade som oacceptabla. Förfarandensom kan bedömas som stöld, bedrägeri, olovlig avlyssning etc. är såledesinbegripna. En hemlighet kommer emellertid också i andra fall atl anses olovligenåtkommen, om näringsidkaren genom någon form av skyddsåtgärd, säkerhetsinslruktioneller liknande har gett uttryck för alt uppgiften inle får spridas till envar.Ett uttryckligt kopierings- eller avbildningsförbud kan här tjäna som exempel.På samma sätt bör bedömas fall då en uttrycklig skyddsåtgärd saknas men det pågrund av uppgiftens karaktär är uppenbart för gärningsmannen att det är avbetydelse för näringsverksamheten alt uppgiften inte ges spridning. Det kanexempelvis röra sig om ett anbud, ett uppköpserbjudande eller en uppgift somskall ligga till grund för en ansökan om en immateriell ensamrätt. Förbrottet företagsspioneri har utredningen föreslagit en slraffskala som sträcker sig upp till fängelse, dvs. densamma som den som 15 gäller förförmögenhetsbrotten i 8-10 kap. när brottsligheten Prop.1987/88:155 inte skall bedömas som grov. Detta är emellertid inte denfullständiga bilden av kriminaliseringen. Enligt utredningen skall nämligen densom har tillgripit t. ex. en dokumenterad företagshemlighet dömas för såvälföretagsspioneri som stöld, eftersom skilda skyddsintressen då angrips. Denav utredningen förordade straffskalan framstår i belysning av den valdalösningen på konkurtensproblemen som i de flesta fall rimlig. Om ett allvariigtföretagsspioneri - det kan t.ex. vara fråga om mycket stora värden som står påspel - genomförs med ett förfarande som är straffbelagt i , kanden av utredningen föreslagna straffsatsen för företagsspioneri överskridas medstöd av 26 kap. 2 § andra stycket . Är brottsbalksbrottet attbedöma som grovt, kan ett väsentligt strängare straff än det somutredningen har föreslagit för företagsspioneri komma i fråga. Har emellertidett sådant allvarligt företagsspioneri utförts genom ett broHsbalksbrott sominte i sig ter sig särskilt allvariigt eller genom elt förfarande som inte allsär straffbart enligt , blir möjligheten att överskridastraffmaximum för företagsspioneri liten respektive obefmtiig. Antag t. ex. atlen mycket viktig företagshemlighet angrips i det ena fallet genom olovligavlyssning och i det andra fallet genom kopiering av en handling. Utredningensförslag innebär att olika straffsatser kan komma att gälla för dessa i sakjämförbara spionerifall. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Till dettakommer atl den av utredningen valda lösningen av konkurtensfrågan inte ärokomplicerad och därför kan visa sig svårhanterlig i den praktiskarättstillämpningen. Medhänsyn härtill anscrjag att konkurrensfrågan bör lösas på ett annat sätt änutredningen har föreslagit. Enligl min mening bör bestämmelsen om företagsspionerii princip tillämpas före andra straffbestämmelser i , om intesträngare straff kan följa enligt dessa. Utformas bestämmelsen omföretagsspioneri på det sättet, elimineras i praktiken det föreliggandekonkurrensproblemet. Företagsspioneri kommer i flertalet fall atl framstå somett helt självständigt brott. Företagsspionerikonkurrerar, som jag tidigare framhållit,främst med förmögenhetsbrotten enligt 8-10 kap. . På samma sätt som gäller för många av dessa brott kan ett företagsspioneri vara av allvarlig art och avse betydande belopp. Om man, i enlighet med vad jag har förordat, utesluter möjligheten att döma till ansvar för både företagsspio neri och andra brott som konkurterar med detta brott bör, som flera remissinstanser har förordat, en särskild straffmöjlighet införas för grova former av företagsspioneri. Från slraffmätningssynpunkt framstår det som rimligt atl jämställa grova former av företagsspioneri med de grova former na av tidigare nämnda brottsbalksbrott. Är företagsspioneriet av allvarligt slag, bör således upp till fängelse kunna komma i fråga. Jag föreslår att bestämmelsen utformas i enlighet härmed. Jag vill här anmärka atl del inom pågår en allmän översyn av straffskalorna mot bakgrund av de förslag som fängelsestraffkommittén lagt fram i sitt betänkande (SOU 1986:14) Påföljd för brott. Del kan i det sammanhanget finnas anledning atl återkomma beträffande straffsatserna för företagsspioneri. Förelagsspionerikan genomföras genom att någon bereder sig tillgång till upptagning förautomatisk databehandling eller genom annat förfarande som enligt 21 §datalagen (1973:289) är straffbart som dataintrång. Även elt sådant förfarandebör, när gärningsmannens avsikt är att olovligen komma över en företagshemlighel,kunna bedömas som företagsspioneri. Ansvar för dataintrång kanfölja om gärningen inte är belagd med straff enligt . Dettainnebär, med den nu föreslagna lagtekniska lösningen beträffandeföretagsspioneri, att en konkurtenssiluation mellan detta brott och dataintrånginle är utesluten. Straffbestämmelsen i datalagen bör därför byggas ut så attdalaintrång skall anses föreligga endast om brottet inte är straffbart enligtbrottsbalken eller den nya lagen om skydd för företagshemligheter. 2.4 Arbetstagares missbruk av företagshemligheter Mitt förslag:Skadeståndsskyldighet ersätter det nuvarande straffansvaret för enarbetstagare som missbrukar en företagshemlighet som han har fått del av ianställningen. Sker missbruket efter det att anställningsförhållandet harupphört, inträder ansvar endast om det föreligger synnerliga skäl. Dennuvarande friheten att träffa avtal om ett mera långtgående ansvar inskränks inte. Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida att avtal om elt utsträcktansvar får träffas endast med stöd av kollektivavtal som på arbetstagarsidanhar slutits på förbundsnivå. Remissinstanserna: Den avkriminaliseringsom utredningen har föreslagit kritiseras främst från polis- och åklagarhållmen godtas av det stora flertalet remissinstanser, bland dem arbetsmarknadensparter samt många företrädare för industri och näringsliv. Åtskilligaremissinstanser kritiserar utredningens förslag beträffande missbruk efteranställningens upphörande. Främsl från näringslivshåll efterlyses ett starkareskydd för dokumenterade företagshemligheter. Förslaget att inskränkaavtalsfriheten har mötts av en stark remisskritik. Utöver de fackligaorganisationerna har endast ett fåtal remissinstanser tillstyrkt detta förslag. Skälen för mitt förslag: IIKL finns två straffrättsliga bestämmelser med avseende på missbruk av företagshemlighelersom har delgetts någon i förtroende. Ansvar inträder sålunda för den som äranställd och som obehörigen använder sig av eller yppararbetsgivarens yrkeshemlighet, om avsikten är att uppnå en fördel eller attåstadkomma skada. Om sådan avsikt finns, inträder straffansvar även för annan,t. ex. en tidigare anställd som blivit anförtrodd en teknisk förebild för attutföra arbete eller eljest för affärsändamål, såvida den som har anförtrottsförebilden obehörigen använder sig av denna. Bestämmelserna har i mycket litenutsträckning kommit till praktisk användning. I vissa fall kan även brottsbalkensbestämmelse om trolöshet mot huvudman (10 kap. 5 § BrB) vara av intresse. Utredningenhar av sin fältundersökning dragit slutsatsen att de svåraste Prop. 1987/88:155problemen när del gäller skydd av förelagshemligheter uppkommer vid anställdasoch tidigare anställdas förtroendemissbruk. TCO har vänt sig mot dettauttalande och framhållit atl organisationens erfarenhet är att lojaliteten motdet egna företaget är påtagligt stark bland svenska tjänstemän. Med anledninghärav vill jag göra klart att det givelvis inte är fråga om någon generellmisstroendeförklaring mot dem som är anställda om man konstaterar att del ärhos denna kategori som de största riskerna för missbruk av företagshemligheterföreligger. Anställda kommer i störte utsträckning än andra grupper i kontaktmed företagshemligheter. Ju störte kretsen blir och ju fler uppgifter somsprids, desto störte blir också risken för läckage. Närman tar ställning till frågan om vilken påföljd som bör komma i fråga i fall dåen anställd eller tidigare anställd gör sig skyldig till missbruk avföretagshemligheter bör man hålla i minnet att det är fråga om ett brott mot ettingånget avtal. I svensk rätt är det en lång tradition att söka undvikastraffpåföljder när andra effektiva sanklionsformer står till buds för attupprätthålla respekten för ingångna avlal. Delta gäller inle minst inom det arbetsrätlsligaområdet. Enligt min mening torde skadestånd ensamt eller i kombination medandra arbetsrätlsliga reaktioner såsom avskedande eller uppsägning normalt varaen tillräcklig sanktionsform. Ävenom således starka skäl talar för en avkriminalisering enligt utredningensförslag, kan man inte helt bortse från att vissa centrala befattningshavare i etlföretag intar en särskild förtroendeslällning, har tillgång till merinformation än andra och också har större möjligheter atl för egen vinningutnyttja och missbruka situationen. För dessa fall kan etl straffhot fylla enfunktion. Utredningen föreslog mot denna bakgrund en viss utvidgning avstadgandet i 10 kap; 5 § om trolöshet mot huvudman. Utredningenönskade genom sitt förslag uppnå alt inle endast den som i förtroende fåll allför annan sköta ekonomisk angelågenhet skulle omfattas av straffbestämmelsen.Denna skulle även innefatta sådana nyckelpersoner som fått att sköta tekniskangelägenhet. Vidremissbehandlingen rönte förslaget ingen egentlig kritik. Vad utredningenåsyftade har redan uppnåtts genom den ändring av 10 kap. 5 § somgenomförts för att förstärka det straffrättsliga skyddet vid gärningar som haranknytning lill automatisk information- och databehandling (prop. 1985/86:65).Även den som har anförtrotts alt självständigt handha eller övervaka skötsel aven kvalificerad teknisk uppgift kan sålunda numera ställas till ansvar förtrolöshet mot huvudman, om han missbrukar sin förtroendeslällning till skadaför sin huvudman. Motbakgrund av vad jag nu anfört anser jag alt anställdas missbruk av företagshemlighelerinte bör vara kriminaliserat i den nya lagen. Överträder en arbetstagare den ilagen uppställda tystnadsplikten skall detta förfarande således inte helleromfattas av straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § . Missbruk avförelagshemligheter bör i slället följas av skadestånd. Närdet gäller atl skapa skadeståndsregler som är ägnade atl förhindra alt företagshemligheter som anställda kommer i kontakt med i sin anställ- 18 ning okontrollerat försvidare fmns det anledning atl knyta an till den Prop. 1987/88:155 lojaliletspliktför de anställda som i allmänhet anses följa av anställningavtalet. Har enarbetsgivare i förtroende delgett en anställd en hemlig uppgift, dvs.klargjort atl det år fråga om en uppgift som inte får föras vidare, står del ulomdiskussion att uppgiften inte får ges spridning. Men den lojaliletsplikt somföljer med elt anställningsförhållande sträcker sig längre än så. Lojalitelspliktenfår nämligen anses innefatta atl den anställde i sin anställning inte medvetetfår agera på ett säll som skadar arbetsgivaren. Har en arbetstagare i sinanställning tillgång lill hemliga uppgifter eller delges han sådana utan attdet uttryckligen klargörs att uppgifterna lämnas i förtroende, fär dessasåledes inte föras vidare, om en sädan åtgärd skulle skada arbetsgivaren. Detär alltså fräga om missbruk av en företagshemlighet inte bara när en anställd obehörigenutnyttjar eller röjer en hemlighet som anförtrotts honom ulan även närutnyttjandet eller röjandet avsett uppgifter som han har haft tillgäng till isin anställning och som han har insett eller - med sin insikt om företagetsverksamhet - borde ha insett hade karaklär av företagshemlighet. Ett sädantmissbruk fär anses klandervärt vare sig det sker uppsåtligen eller av oaktsamhet.Lagregeln om detta bör vara inriktad pä den anställdes obehöriga utnyttjandeeller röjande av en förelagshemlighet. Sker utnyttjandet eller röjandet medarbetsgivarens medgivande eller eljest på grund av tjänsten, är det självfalletinte obehörigt. Delfinns här anledning att sätta en anställds utnyttjande eller röjande av en itjänsten mottagen förelagshemlighet i relation till det tidigare behandladebrottet företagsspioneri. När del gäller förtroendemissbruk, har den anställdei och för sin tjänsteutövning fält del av uppgiften och kanske t. o. m. haft eltdirekt behov av den. Han har dä inle företagit sig nägot olovligt för att kommaöver uppgiften. Det är alltsä inle fråga om företagsspioneri, om en anställd istrid med arbetsgivarens intresse utnyttjar överskottsinformation som finnstillgänglig på den del av arbetsplatsen där han normalt har rätt alt uppehållasig eller i material som han använder när han fullgör sina åligganden. Omarbetstagaren uppsöker en annan avdelning på arbetsplatsen eller om han, iavsikt att komma ål en hemlighet som han inte behöver för atl fullgöra sinauppgifter, rekvirerar särskill material, kan det däremot vara fråga omföretagsspioneri trots atl tillträdel, rekvisitionen eller vad det nu kan varafråga om har skett med hjälp av tjänsteställningen. Delhittills anförda lar sikte på utnyttjande och röjande av förelagshemligheterunder anställningens bestånd. Som jag nämnde gäller bestämmelsen i IKLendast handlande som sker , såvida inte skyddsobjektet ären leknisk förebild. Till förmån för den huvudlinje som utredningen harförordat och som innebär att den anställde sedan anställningen har upphört färutnyttja vad han har inhämtat under anställningen talar intresset av en iprincip fri konkurtens. Del ligger såväl i samhällets som i den enskildearbetstagarens intresse all denne efter anställningens upphörande kan utnyttjaoch vidareutveckla den kunskap, yrkeserfarenhet och skicklighet som hanförvärvat under anställningen. Blandremissinstanserna råder slor enighet om denna huvudlinje såvitt 19 gällersådana företagshemligheter som inte har formen av tekniska förebil- Prop.1987/88:155 der och som inte heller har dokumenterats på nägot sålt. Däremothar fiera remissinstanser kritiserat utredningens förslag att denna huvudregelockså skall gälla beträffande tekniska förebilder o.d. advokatsamfundframhåller sålunda atl rättslägel med en sådan lösning skulle skilja sig fråndet som gäller i våra viktigaste konkurtentländer. a. industriförbundmenar atl ett ansvar bör kvarstå efter anställningens upphörande fördokumenterade hemligheter säsom tekniska förebilder eller föreskrifter. Föregen del vill jag framhålla alt en företagshemlighets skyddsvärde inte har nägotsamband med den form som hemligheten har fått. En företagshemlighel som inle ärdokumenterad i nägon form kan vara väl sä skyddsvärd som en dokumenterad. Attunder sådana förhållanden basera arbetstagarens ansvar pä vilken formföretagshemligheten har fått innebär att andra faktorer än skyddsvärdet läggstill grund för ansvaret. Detta kan inte vara riktigt. Jag ansluter mig därför idelta hänseende till utredningsförslaget. Huvudlinjen om en arbetstagares rättatl efter anställningens slut utnyttja vad han under tidigare anställning harinhämtat skall således i princip gälla oberoende av om företagshemlighetenmaterialiserats eller ej. Vadjag nu har anfört innebär inte att jag anser att den tidigare anställde alltidskulle kunna fä röja en företagshemlighet.