prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — bör i övrigt genom allmänna råd m,m, stödja länsstyrelserna i deras prövningsverksamhet. Jagvill avslutningsvis understryka att det är nödvändigt av att de olikatillsynsmyndigheterna samarbetar nära och konstruktivt. börsom jag har anfört följa tillsynsarbetet vid övriga myndigheter samt hämtain och ställa samman de uppgifter om tillsynsverksamheten som behövs föruppföljning eller utvärdering. Jag avser att återkomma till regeringen medförslag till bemyndigande i MF för naturvärdsverket att ålägga länsstyrelseroch kommuner att avrapportera den tillsyn som bedrivs och resultatet av den. Enligtmiljöskyddslagstiftningen skall företag och kommuner inte bara kontrollera sinegen verksamhet och utsläppen från denna utan även utsläppens verkningar iomgivningen, s,k, recipienf/confro//. Utredningen föreslår att ansvaret församordningen av denna verksamhet beträffande vattenmiljön även fortsättningsvisskall åvila . Jag delar utredningens uppfattning i denna frågaoch vill i det sammanhanget bl, a, framhålla det arbete som åtgärdsgruppernamot havsföroreningar utför och där recipientkontrollen utgör en viktig del.Givetvis bör länsstyrelserna samråda med och berörda kommunerför att få bästa möjliga samordning med övrig omgivningskontroll, Recipientkontrollenför luftföroreningar har, som utredningen anför, en stark anknytning tillluftmiljön i tätorterna. Här har framför allt biltrafiken en avgörandebetydelse. Kommunernas ansvar i planfrågor och deras arbete med bl, a,trafikplanering gör det därför naturligt att komrhunerna är huvtidintressenteri recipientkontrollen beträffande luftmiljön. Utredningen föreslär att berördastatliga och kommunala intressenter bör diskutera lämpliga lösningar, bl. a.vad gäller principerna för ansvarsfördelning, inriktning och finansiering. Jagdelar utredningens uppfattning även i denna fräga och förutsätter att frågan iförsta hand diskuteras mellan och kommunförbundet. Vadgäller samordningen mellan enskilda recipientkontroUprogram för olika geografiska områden bör natur\'ärdsverket ha ett viktigt ansvar både vad avser metoder och utvärdering av resultaten. Verket har tidigare utarbetat allmänna råd för vattenrecipientkontrollen. Verket bör nu på lämpligt sätt medverka till att en samordning sker för mark- och luftunder sökningar. De förändringar och denutveckling av tillsynsarbetet enligt ML jag nu föreslår innebär att stora ochdelvis förändrade krav kommer att ställas på hanteringen av data fränkontrollen av utsläpp och recipienter, liksom frän uppföljningen avförsurningens utveckling m. m. Behovet av ADB-stöd i denna verksamhet växer.Naturvårdsverket bedriver ett projekt, kalkning, recipient,utsläppskontroll (KRUT) i syfte att ta fram ett nytt ADB-system förmiljöskyddsarbetet i bred bemärkelse. Hos länsstyrelserna och i kommunernasker en betydande ADB-utveckling, varvid ofta data frän miljöskyddsområdetbehandlas integrerat med data från kunskapsförsöijningen i övrigt på regionaloch nivå. Utredningen föreslår motden bakgrund jag kort angivit att målsättningen och inriktningen för ADB pämiljöskyddsområdet ses över. Vidare anser utredningen att börslutföra , Jagdelar utredningens uppfattning att naturvärdsverket bör slutföra KRUT-projektetoch komma med ett förslag till informationssystem för miljödata tilllänsstyrelserna och miljö- och hälsoskyddsnämnderna. En slutlig bedömning avmöjligheter och problem med ett centralt sammanhållet system för hantering avmiljödata bör göras när projektet har utvärderats. Enligt vad jag har erfaritavser att redovisa en sådan utvärdering , Idetta sammanhang vill jag ocksä stryka under betydelsen av att kunna få framsammanställningar av miljödata pä riksnivå och för större regioner. Likaså ärdet angeläget att utveckla den periodiska - oftast ärliga -miljöstatistiken föratt kunna följa upp effekterna av miljöskyddsarbetet och förändringar imiljösituationen. Sådana sammanställningar är ett nödvändigt underiag inteminst för bedömningar av åtgärdsbehovet. Ansvaret för de arbetsuppgifter somjag här nämnt åvilar i första hand naturvärdsverket och statistiskacentralbyrån. Jag utgär frän att dessa myndigheter i nära samarbete vidarefördet utvecklingsarbete som bedrivs. 10.4 Instansordningen i miljöskyddsärenden m. m. Mitt förslag:Instansordningen ändras i miljöskyddsärenden. Länsstyrelsernas beslut itillståndsärenden liksom naturvärdsverkets och länsstyrelsernas beslut itillsynsärenden får överklagas hos konces-sionsnärtinden i stället för hosregeringen. Nämndens beslut i sädana ärenden får inte överklagas. Regler införsom nämndens handläggning av överklagade ärenden. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Organisationsutredningensförslag: Vissa ideella organisationer skall fä rätt att överklagamiljöskyddsärenden. Remissinstanserna:Remissinstanserna är positiva till promemorieförslaget. hardock menat att det bäst överensstämmer med lagstiftningen om koncessionsnämndenprövar enbart tillståndsfrågorna. Verket har föreslagit attfrågor om tillsyn får överklagas hos naturvårds- Prop. 1987/88:85 verket istället. Några remissinstanser har pekat på att den föreslagna ordningen ledertill att ett tillsynsärende kan prövas i tre instanser, om en miljö- ochhälsoskyddsnämnd är första instans, och i två instanser, om naturvårdsverketeller en länsstyrelse är första instans. Flertaletremissinstanser är negativa till organisationsutredningens förslag omöverklaganderätt för ideella organisationer. Skälenför mitt förslag: År1984 fastställde riktlinjer för en systematisk översyn av reglerna omrätt att överklaga ärenden till regeringen (prop, 1983/84:120, KU23, rskr,250), Riktlinjerna innebär bl, a, att regeringen skall befrias från sådanaärenden som kan prövas i flera instanser under regeringen och som inte kräverett ställningstagande av regeringen som politiskt organ. Riksdagenhar anvisat flera olika metoder som skall användas för att nå delta mål. Enmetod som skall användas är att man när det är ändamålsenligt låter någoncentral myndighet under regeringen ta över uppgiften att som högsta instansöverpröva länsstyrelsebeslut. Underår 1987 inkom till regeringen 173 överklagade ärenden enligt ML varav 128 frånlänsstyrelserna och 43 frän koncessionsnämnden. Ärendena bereds inom miljö- ochenergidepartementet. En stor del av miljöskyddsarbetet inom departementetupptas av att hantera frän länsstyrelserna överklagade ärenden. Jaghar tidigare anmält för regeringen (prop, 1986/87:135) att ändrade regler förinstansordningen har föreslagits i departementspromemorian (Ds Jo 1985:3)Ändrad instansordning i miljöskyddsärenden, I promemorian föresläs att beslutav en länsstyrelse i ett tillständsärende enligt ML får överklagas i stället för hos regeringen. Beslut avnaturvårdsverket eller en länsstyrelse i ett tillsynsärende enligt ML fårenligt promemorian också överklagas hos koncessionsnämnden i stället för hosregeringen. Den föreslagna instansordningen för överklagade tillsynsärendenomfattar även sådana avgöranden där har fattat beslut i ett ditöverklagat tillsynsärende. Näruppgiften att pröva överklaganden i tillståndsärenden enligt ML lades påregeringen angavs som skäl att lämplighetsfrågor dominerade i ärendena och attprövningen därför borde ankomma på regeringen och inte på någon domstol. Vadgäller fillsynsbeslut diskuterades inte vid tillkomsten av ML frågan om sädanabeslut skulle kunna överklagas till regeringen. Under senarelagstiftningsarbete har emellertid framhållits, att det bäst överensstämde medlagstiftningens uppbyggnad om talan mot beslut av ochlänsstyrelse i fråga om tillsyn fördes direkt hos regeringen. Föregen del vill jag framhålla att det inte framstår som nödvändigt avrättssäkerhetsskäl att behälla den nuvarande ordningen enligt vilken länsstyrelsebesluti tillstånds- och tillsynsfrågor kan överklagas till regeringen. tar över prövningen av tillständsärenden, där länsstyrelsenhar avgjort frågan i första instans, eller sådana tillsynsären- den ivilka beslut har fattats av en länsstyrelse eller , Prop.1987/88:85 bordedetta vara en tillräcklig garanti för att kraven på rättssäkerhet blir Att somliga ärenden domineras av lämplighetsfrågor behöverinte heller hindra att överprövningen görs av någon annan myndighet änregeringen. De riktlinjer, som jag inledningsvis nämnde, innebär attregeringens befattning med förvaltningsärenden bör inriktas på sådana frågordär det behövs en politisk styrning av praxis. har underläng tid prövat tillståndsärenden, där lämplighetsfrägor har utgjort ettviktigt inslag. har i sitt remissyttrande föreslagit atttillsynsärenden skall få överklagas hos verket. Till detta vill jag anföraföljande. är tillsynsmyndighet enligt 38 § ML och hardärigenom vittgående befogenheter att på olika sätt ingripa mot miljöfarligverksamhet. Bl, a. fär verket överklaga beslut i tillsynsfrågor enligt 40 och41 §§ samt 43 § andra stycket ML, Eftersom imiljöskyddslagstiftningen har givits ställning som part, är det inte förenligtmed kraven pä en allsidig prövning av ett överklagat tillsynsärende att låtanaturvårdsverket pröva ett sådant ärende. När det gäller ärenden om tillsyn kanjag även konstatera att frågor om tillstånd och tillsyn har ettnära samband. Jag anser därför i konsekvens med vad jag har föreslagit beträffandeöverklagade tillståndsärenden att ett beslut, som fattats av en tillsynsmyndighet,bör fä överklagas hos avgörande i stället förhos regeringen. Därigenom behälls också en enhetlig uppbyggnad avlagstiftningen i fråga om instansordningen för överklagande avmiljöskyddsärenden. Den omständigheten att koncessionsnämnden enligt mittförslag blir tredje instans i tillsynsärenden där en miljö- ochhälsoskyddsnämnd är första instans bör inte utgöra något hinder. Det är enligtmin mening viktigt med en enhetlig praxis inom landet när det gällermiljöskyddsfrågor, och koncessionsnämnden är den myndighet som framstår sombäst lämpad att forma en sådan praxis. 1 fråga om tillståndsärenden behövs ibland en avvägningmellan olika allmänna intressen av stor betydelse för samhällsutvecklingen.Prövningen bör i sä fall göras av regeringen. Detta gäller bl, a, ärenden där 6§ andra stycket ML är tillämplig, dvs, ärenden där den befarade olägenhetenantingen innebär att ett stort antal människor fär sina levnadsförhållandenväsentligt försämrade, att betydande förlust från naturvårdssynpunkt uppkommereller att något liknande allmänt intresse skadas avsevärt, men verksamheten ärav synnerlig betydelse för näringslivet eller för orten eller eljest fränallmän synpunkt. Sådana ärenden är enligt 16 § ML undantagna frånkoncessionsnämndens eller prövning och skall underställasregeringen för avgörande. Ett ärendeenligt ML kan emellertid även i andra fall än de som avses i 6 § andra stycket innebära att sädana övergripande avvägningar måste göras att det slutliga avgörandet bör ankomma pä regeringen. Detta kan t.ex, vara fallet om avgörandet har stor ekonomisk eller principiell betydel se eller har stor betydelse för sysselsättningen. Ytterligare skäl kan vara att praxis bör ändras eller saknas, 265 Eftersomett beslut i ett överklagat tillståndsärende inte bör få överklä- Prop.1987/88:85 gas vidare, i enlighet med vad som sägs i de nämnda riktlinjerna omrätt att överklaga myndighetsbeslut till regeringen, bör det finnas enmöjlighet för koncessionsnämnden att överlämna ett överklagat ärende som är avsådan särskild beskaffenhet till regeringens prövning. börsjälv kunna avgöra när detta lämpligen bör ske. Dessutom bör en frågahänskjutas till regeringens prövning när begär det.Möjligheten till överlämnande bör dock utnyttjas restriktivt. Det fårförutsättas att företrädesvis kommer att begära att ett ärendeöverlämnas till regeringen när verket anser att frågan kräver ett politisktställningstagande av regeringen. Ävennär det gäller tillsynsärenden kan emellertid i enstaka fall förekomma, attprövningen bör ankomma på regeringen. och naturvärdsverketbör därför ha s;amma möjlighet som i tillständsärenden att underställa ärendetregeringens prövning, 1promemorian har föreslagits att ett överklagande av föreskrifter eller beslut,som har meddelats av med stöd av 8a § andra och tredje styckenaML, även i fortsättningen skall prövas av regeringen. Jag delar dennauppfattning. Befogenheten att meddela särskilda föreskrifter för ett sådantområde får av regeringen överlåtas till ,. De föreskrifter som kanmeddelas i fräga om ett visst område kan innebära en precisering av de vanligatillätlighetsreglerna i 4-7 §§ ML, Enligt min bedömning kan det i fråga om enöverprövning av föreskrifter eller beslut enligt 8a § andra och tredje styckenaML vara aktuellt med en sådan styrning av praxis som bör förbehållasregeringen. Regeringen bör därför även vara sista instans i dessaärenden. Detta gäller givetvis även vid de ändringar av 8 a § som jag harföreslagit i avsnitt 4.4. Rättenför miljöorganisationer m.fi. att överklaga beslut enligt ML Utöver den somberörs av ett beslut har naturvärdsverket, kommunerna och de lokalaarbetstagarorganisationerna klagorätt enligt ML. fåröverklaga beslut som har meddelats i frågor om tillstånd och i frågor som avsesi 8 a § andra eller tredje styckena, 40, 41 §§ eller 43 § andra stycket.Kommunen och sådana lokala arbetstagarorganisationer som organiserararbetstagare i den verksamhet som avses med beslutet har rätt att överklaga beslutsom har meddelats i frågor om tillstånd och i frågor som avses i 8a § andraeller tredje styckena. har föreslagit att den rättatt överklaga beslut ,enligt ML som kommunerna och de lokalaarbetstagarorganisationerna har tillerkänts skall vidgas till att omfatta ocksåorganisationer som företräder ideella eller vetenskapliga natur- ellermiljöskyddsintressen. Det bör enligt utredningen ankomma pä regeringen attbestämma vilka organisationer som skulle ges en klagorätt enligt ML. Deideella och vetenskapliga organisationerna uträttar enligt min mening ettvikfigt arbete för att rikta vår uppmärksamhet på miljöproblemen.Prövningsmyndigheterna har i sitt arbete ofta beaktat den kunskap som finnsinom mänga sammanslutningar. ning är det sålundavanligt att företrädare för olika organisationer, som Prop. 1987/88:85berörs av den aktuella frågan, bereds tillfälle att framföra sina synpunkter. NärML infördes fick naturvärdsverket rätt att föra talan mot beslut avkoncessionsnämnden eller för att ta till vara allmänna intressen.Genom en ändring är 1981 i ML vidgades naturvärdsverkets klagorätt sä att deninte längre var begränsad till ärenden ay allmänt intresse. I stället skullemiljöskyddsintresset som sådant vara avgörande för om naturvärdsverket skulleutnyttja sina utökade möjligheter till att överklaga. Vid samma tillfällevidgades klagorätten till att omfatta kommunerna och de lokalaarbetstagarorganisationerna. Kommunernas klagorätt motiverades med att denborde ses som ett led i strävandena att stärka kommunernas ställning pä ML:sområde. En utgångspunkt för att ge de fackliga organisationerna klagorätt vardet ansvar dessa organisationer har för arbetsmiljöfrågorna och de ökademöjligheter till en allsidig prövning i frågor om sambandet mellan den yttreoch inre miljön som en reform av det angivna slaget skulle innebära.Utredningen har tagit bl. a, denna utvidgade klagorätt som skäl för sittförslag. Deflesta remissinstanserna har varit kritiska mot utredningens förslag.Naturvårdsverket har hänvisat till de uttalanden som gjordes i anfördaproposition om ändring i ML och ansett att vad som dä sades alltjämt harbärighet. Jag kan för egen del konstatera att regeringen i sin praxis harintagit en generös hållning till vilka som skall anses ha klagorätt enligt MLoch jag förutsätter att koncessionsnämnden fortsätter pä den vägen. Med deregler som gäller har alla enskilda som berörs av ett beslut möjlighetatt överklaga. Det kan här även erinras om att förvaltningslagen (1986:223)inte hindrar att en juridisk person, t, ex, en förening, uppträder som ombudför enskilda sakägare. Jag är därför inte beredd att tillstyrka utredningensförslag. Koncessionsnämndenshandläggning av överklagade ärenden med mitt förslag kommer att bli även enöverprövningsinstans, bör jävsreglerna i 12 § ML mera knytas till reglerna omdomarjäv i . Koncessionsnämndenbör ha ett eget utredningsansvar. Det innebär att koncessionsnämndens prövningav ett överklagande inte bör begränsas av det material som parterna åberopareller som i övrigt finns tillgängligt i ärendet. Som regel fär det visserligenantas att den beslutande myndigheten redan har skaffat in den utredning sombehövs. Nämnden bör emellertid kunna bestämma att en myndighet eller någonannan sakkunnig gör en utredning. Nämnden mäste också själv kunna görautredningar. Att koncessionsnämnden pä detta sätt åläggs ett ansvar förutredningen, utesluter inte att nämnden kan återförvisa ett ärende till enlägre instans, om nämnden skulle finna att avgörandet grundas pä ettotillräckligt material. Detta kan t, ex, bli fallet om nya omständigheter avvikt åberopas först i koncessionsnämnden. Som huvudregel bör denallmänna förvaltningsrättsliga principen om skriftligt förfarande gälla vid handläggningen av överklagade ärenden, 267 Sammanträdeeller besiktning bör kunna hällas om det behövs för att komplettera denskriftliga utredningen. Därvid bör ingen skillnad göras mellantillständsärenden och övriga ärenden. Nämnden bör ha stor frihet att självavgöra i vilka fall sammanträde eller besiktning behövs. En annan fräga är vilkenkommunikationsplikt som bör åligga koncessionsnämnden i ett överklagat ärende.Koncessionsnämnden är en förvaltningsmyndighet och reglerna iförvaltningslagen är således tillämpliga för förfarandet i nämnden, om inteavvikande bestämmelser har meddelats i annan lag eller förordning. Det finnsskäl att beakta följande, Sakägarkret-sen kan vara så omfattande att det avpraktiska skäl kan vara svårt att bereda alla berörda tillfälle att yttra sig iett ärende som överklagats av sökanden. Det kan vara lämpligt attkoncessionsnämnden i sådana fall kungör att överklagande skett av sökanden.Därigenom bereds sakägarna tillfälle att yttra sig. Om koncessionsnämnden avgörett överklagat tillständsärende utan att hålla sammanträde, framstår det sommest ändamålsenligt att nämnden i fråga om nya uppgifter av vikt för sakens prövningkommunicerar dessa uppgifter genom vanligt brev med de sakägare som tidigarehar yttrat sig i ärendet och med klaganden, om inte uppgifterna kommer frändenne. De personer som sålunda berörs av förfarandet är att bedöma som parterenligt 17 § förvaltningslagen. skall också bereda destatliga och kommunala myndigheter som har ett väsentligt intresse att bevaka ifrågan fillfälle att yttra sig. Om nämnden hållersammanträde i ett överklagat tillståndsärende, bör kallelse utgå till parternagenom brev eller genom kungörelse. Är sammanträde begränsat till att avsevissa frågor får nämnden göra en egen bedömning vilka parter som berörs av defrågor som skall behandlas och kalla enbart dessa parter. Även berördamyndigheter skall naturligtvis kallas till sammanträdet. Vad som har sagts nu omkoncessionsnämndens kommunikationsskyldighet m, m, i ett överklagattillståndsärende bör ocksä kunna tillämpas när det är ett tillsynsärende somhar överklagats hos nämnden. 10.5Villkoren i tillståndsbeslut m. m. Mitt förslag: Villkoren iett tillståndsbeslut avseende en miljöfarlig verksamhet skall kunna ändras ominförandet av en ny kontroll- och mätteknik kan ge bättre tillsynsmöjligheter.Om ett villkor ändras efter tio är, fär ändringar göras i andravillkor, som tidigare prövats enligt 24 eller 25 § ML, oavsett hur länge dessavillkor varit gällande. Förbud får meddelas mot verksamhet som hartillätits, om det genom verksamheten uppkommit någon olägenhet av väsentligbetydelse som inte kunde förutses när verksamheten tilläts. I sädana fall kantillståndet ocksä återkallas. Länsstyrelse får självmant ta upp frågan omomprövning. Möjligheternautökas att med stöd av 40 § första stycket ML meddela förelägganden som rörverksamhet som inte är tillståndspliktig. Organisationsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med Prop. 1987/88:85 mitt. Därutöver harutredningen föreslagit att en särskild grund för att ompröva villkor itillståndsbeslut skall vara att en annan utformning av villkoret avsevärtunderlättar kontrollen samt att en bestämmelse införs om rätt förkoncessionsnämnden att överiämna till naturvärdsverket att fastställa villkor itillståndsbeslut. Vidare har utredningen föreslagit en särskild lag omskyldighet att söka tillstånd för den som bedriver miljöfarlig verksamhetenligt äldre ordning. Remissinstanserna:Många remissinstanser har varit positiva till utredningens förslag. Några,däribland koncessionsnämnden, anser att utredningens förslag urholkarrättskraften hos ett tillstånd. Skälenför mitt förslag: har pekat pä att villkorensutformning är helt avgörande för att tillsynen skall bli effektiv ochändamålsenligt utformad och också för att miljöskyddsmyndigheterna skall hamöjlighet att framgångsrikt ingripa mot uppkomna olägenheter. Syftetmed tillståndsprövningen är att samhället skall ges tillfälle att på förhandbedöma om effekterna av en planerad miljöfarlig verksamhet blir sådana attverksamheten kan tillåtas. Formuleringen av villkoren för ett tillstånd innebärsålunda en bedömning av vilka krav som i det enskilda fallet måste ställas påen miljöfarlig verksamhet för att den inte skall strida mot de allmänt hållnatillåtlighetsreglerna i ML, Utredningenhar framhållit att det finns många verksamheter där villkoren är säutformade att de inte låter sig kontrolleras och tolkas pä ett effektivt sätt.Det är enligt min mening angeläget att tillståndsmyndigheten vid utformningenav villkoren håller i minnet att ett uppställt villkor skall varaotvetydigt formulerat och kunna kontrolleras. Villkoren måste alltså varaentydiga. Huvudregelni ML är att_viUkor_kan ändras . Såväl en rapport frånriksrevisionsverket om ML:s tillämpning som organisafionsutredningensredovisning visar dock en låg omprövningstakt. En översyn av gällande tillståndoch villkor är av största betydelse för att ML:s tillämpning skall kunnaeffekfiviseras. Förändringar i omgivningen, bättre kunskap ommiljöförhållanden och den tekniska utvecklingen leder också till att samhälletsmiljökrav ändras. Det är enligt min mening angeläget att länsstyrelserna i vartfall senast efter det att tio är har förflutit gör en systematisk bedömning avom det finns skäl att ändra villkor i gällande tillstånd. Som en förutsättning föratt omprövning av villkor skall ske innan har förflutit gäller bl, a. att användningen av ny process- eller reningstek nik skulle medföra en väsentlig förbättring från miljöskyddssynpunkt. Det är emellertid inte bara process- och reningstekniken som utvecklas utan även tekniken för kontroll och övervakning av utsläpp. En annan mätut rustning kan t, ex, ge möjligheter att upptäcka nya störningskällor som bör åtgärdas. En kontinuerlig övervakning kan ocksä medföra lägre kostnader för kontrollen än täta stickprov. Ofta är dock villkoren utformade så att de styr valet av kontrollteknik, vilket försvårar den tekniska utvecklingen pä kontrollomrädet. Villkor bör därför kunna ändras sä att ny mätteknik kan införas. Jag biträder utredningens förslag om ett tillägg till 24 § ML så att 269 intebara ny process- och reningsteknik utan även ny teknik för mätning Prop.1987/88:85 m. m. kan utgöra en grund för omprövning av villkor. Omprövningbör också kunna ske om verksamheten har visat sig medfö-|ra någon olägenhet sominte förutsågs när tillstånd gavs. Det nuvarande kravetatn sådan olägenhetskall vara betydajtde bör slopas, men givetvis måste tillständsmyndigheternafortfarande göra en skälighetsbedömning. För att underlätta att villkoren blirkonsekventa, föreslär jag ocksä att reglerna i 29 a § ML ändras sä att det blirmöjligt att när villkor som har gällt ändras också ändra sådanavillkor i tillståndsbeslutet som har prövats pä begäran enligt 26 § ML avnaturvärdsverket, även om dessa villkor inte har varit i kraft så .