prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — TCO avvisar allt tvång som inle kan hänföras lill despeciella situationer som uppstår när frivilligvård visat sig otillräckligt.Etl sådant vårdlvång framstår som särskilt oacceptabelt om resurserna förvården tvånget omfattar är bristfälliga. TCO kan inle accepteraall man använder en värdlag för förvaring. TCO accepterar däremot LVM medtvångsvård i vissa speciella situationer, men anser atl starkt utökade resurserför vård och behandling behövs. I dessa situationer skall tvånget ses som en möjlighettill frihet från missbruk till skillnad frän tvånget att missbruka.Missbrukaren själv kan inte i detta skede inse värdet av denna behandling menväl förhoppningsvis i ett senare skede när problemen bearbetats. TCO villdärför poänglera viklen av atl tvångsvården upphör så snart missbrukaren ärvillig atl ta emot frivilligvård och atl målsättning för detta bör vara föreutsatta max-gränser. TCO tillstyrker att tid utanför LVM-hemmet inle inräknas ifiden för tvångsvården. lOGT/NTO anser all tvång behövs i vissa lägen för alträdda människoliv och inleda ett molivationsarbete. Tvång är då en akutinsatsoch hjälp för stunden. Det finns dock ingen forskning eller egentlig erfarenhetsom visar atl tvånget skulle ha en avgörande betydelse för atl åstadkomma enbrytning med missbruket och dess destruktiva effekter och för atl bryta socialisolering. Den svagaste punkten i vårdarbetet är den s. k.eftervården. Många missbrukare genomgår framgångsrika behandlingsprogram. Menefter programmets slut har de att återvända lill tidigare miljöer i vilka ingaförändringar skett. Långsiktigt framgångsrik vård måste ha som en av sinaviktigaste inslag miljöarbete och familjebehandling. Efter den egentligabehandlingstidens slut bör den tidigare missbrukaren fä möjlighet alt återvändalill en annorlunda livsföring och med nya inslag i sin personliga livsmiljö.Delta kommer all prövas i bl. a. lOGT/NTOs värdkedja för vilken regeringenbeviljat särskilda ekonomiska medel. Nio remissinstanser motsätter sig längre Ivångsvårdslider.Dessa är BRÅ, länsrälten i , , /SR, LO, FöreningenSveriges socialchefer, . BRA framhåller all del torde förekomma allvarliga bristerinom värden av missbrukare. "som förflutit sedan LVM trädde ikraft har antalet I9I platser i LVM-hem minskat med . metodikhar varit kännetecknande för LVM-vården. Skilda vårdideologier Prop.1987/88:147 hos beslutsfattare och vårdpersonal synes också ha skapatsvårigheter av Bilaga 3 olika slag. Gällande vårdtider har inle tagits ianspråk på grund av omfattande avvikelser från institutionerna. Del äruppenbart att den nuvarande tvångsvården inle gått att genomföra på det sättsom varit avsikten när lagen trädde i kraft. Det är därför enligl BRÅ:suppfattning svårt atl i nuvarande läge förorda en utvidgning av tvånget. Tidenför tvångsvärd bör inle föriängas innan de möjligheter till tvångsvård, som fn. föreligger, har kunnat utnyttjas på ett effektivt sätt. Under allaförhållanden är det ytterst angeläget att den frivilliga missbruksvärdenerhåller tillräckliga resurser. Eftersom det torde vara svårt att påvisa ettpositivt samband mellan tvång och behandlingsresultat, bör stor restriktivitetiakttas vid en utvidgning av vårdtiden. Länsrätteni hänvisar till alt beredningen framhåller atl bl. a. vårdensinnehåll och behandlingspersonalens motivation och utbildning har betydelseför vårdresultatet. Innanman löst dessa frågor och sålunda vet vilken vård man talar om och som erbjudsmissbrukarna är del inle meningsfullt alt diskutera om vårdtiden enligt LVMbör vara tvä, fyra eller . Den som blir berövad sin frihet har rätttill en planerad, realistisk och effektiv vård. I annat fall har samhället interätt att beröva någon hans frihet med motivering alt han skall fä värd.Länsrälten anser inte atl vårdtidens längd bör ändras . Länsrättenlillstyrker i princip den föreslagna regeln i 21 § om atl det endast äreffektiv vårdtid som skall inräknas. Den föreslagna regeln blir emellertidofullständig på så sätt att den inte garanterar att vården bedrivs . En oavbruten tids vistelse på institution behandlingshemtorde vara en förutsällning för att ett motivationsarbete skall kunna bedrivas. Än viktigare synes delta vara om värdtiden är sä kort som . Länsrättenföreslår att man överväger atl komplettera 20 och 21 §§ i LVM-förslaget med enbestämmelse som säger att en missbrukare måste ha haft en sammanhängandevårdtid av viss längd för atl vården skall upphöra. Värd enligt LVM skullel.ex. upphöra när vården pågått , om den under den tiden pågåttoavbrutet under en lid av minst en månad. Om den sistnämnda förutsättningeninle är uppfylld bör vårdtiden kunna förlängas till dess del villkoret äruppfyllt, dock längst lill som f. n. . Norrköpingskommun understryker atl tvångsvård av grava alkoholmissbrukare inte har myckelatt ge . mening kan i huvudsak samma grundsyn tillämpas som iMinnesotamodelen med den skillnaden att omvårdnad samt intensiva stödkontaklerför atl lösa arbets-, bostads- och isoleringsproblem får relativt störrebelydelse. Man måste också - som utredningen framhåller - anpassarehabilileringsmålen lill vad som är realistiskt och satsa rejält på en förbättrad uppföljning. Detvittnar om vilsenhet och uppgivenhet atl trots den massiva kunskap som finns om den instiluliondla alkoholislvårdens begränsade effekter lägga fram lagförslag som skulle pressa kommunerna att förskjuta resurs användningen mot utökad institutionsvård. Utredningensförslag borde ha präglats av krav främst pä den öppen- vård, som den själv iflera skrivningar betecknas som otillräcklig såväl Prop. 1987/88:147 kvantitativtsom kvalitativt. Det är ju de isolerade institufionsvisldserna Bilaga 3 som enligt utredningen - ger anledning lill pessimism. /SRanser all beredningens resonemang om vårdtiden är förvirrande och oklart. Tvångsvårdenskall beslå för atl ha effekt, men de flesta LVM-klienterna harinte "behov av en institutionsvistelse som överstiger någon eller ett parmånader". I stället skall tvångsvården bedrivas i öppna och"frivilliga" former. Delta synes enligl /SR:s mening vara ettåterinförande av försöksutskrivningsinsimmentet. Motiveringen att vården päLVM-hem är alltför skyddande för att klienterna skall klara en övergäng lillplötslig frihet synes vara uttryck för en i dagens oacceptabel,palernalistisk vårdideologi. Vårdtidenskall enligt S ACO/SR:s mening för att vara meningsfull beräknas till effektivvårdtid enligl beredningens förslag. Vårdfiden skall fastställas från börjandå beslutet om vård enligt LVM fattas, varför avskaffande avförlängningsinslitutet är riktigt och konsekvent. Det finns dock i betänkandetinte redovisat några godtagbara skäl varför vårdtiden skall överstiga i daggällande maximala . Erfarenheternahar visat atl behandlingstiden förefaller alltför kort för eltframgångsrikt resultat. En förlängning med ytterligare styckar uppbehandlingstiden på ett olyckligt sätt. LO delar därför beredningensuppfattning all behandlingstiden bör vara mer sammanhållen och längre ännuvarande ivåmånadersperiod. LOär emellertid inle beredd att tillstyrka atl vårdtiden förlängs till sexmånader. Vimenar alt vårdtiden bör maximeras lill de som dagenslagstiftningen möjliggör, dock med den förändringen att bör varasammanhållen på det sätt som socialberedningen skisserar. Liksom beredningenockså anger, bör vårdtiden pä LVM-hem göras sä kort som möjligt och klienten såsnart del finns förutsättningar slussas över till någon annan lämplig värdform. FöreningenSveriges socialchefer påpekar alt del är svårt all realisera målsättningen atltvångsvård skall leda över lill fortsalt frivillig behandling, bl. a. genomatt använda 15 § LVM. Skalldenna målsättning kunna realiseras, vilket är elt av målen med betänkandetsförslag, krävs enligt föreningens mening all man relativt snabbt kan få enövergång från LVM-hemmet lill frivilliginstilulionen. Värdtiden vid LVM-hemmetbör således vara kort. Om missbrukaren går kvar längre lid cementeras hansambivalens och motstånd inför behandling. Avvad som ovan sagts följer atl föreningen molsäller sig den utökning av vårdtiden som föreslås. Principen måste vara att tvångsvården skall bryta missbruket, ge missbrukaren möjlighet all tillfriskna fysiskt och psykiskt, samt motivera för och planera fortsalla insatser. insatsermäste ske inom den frivilliga vården. I delta finns givetvis svärig- 13 1987/88. heter, men de kan inle lösas genom all man, somberedningen tänker sig, Prop. 1987/88:147 ha påtryckningsmedlet altåteruppta tvångsvården. I stället måste man Bilaga 3 arbeta för atl reelltförbättra de insatser som kan göras för de LVM-vårdade. I flertalet fall ärproblemet alt det saknas resurser för alt ge ett fortsatt slöd i frivilligaformer som svarar mol behoven. Påtryckningar av formell nalur, som atl tvångsvård kanåterupptas, har erfarenhetsmässigt ringa effekt. I betänkandet refererar manlill de informella påtryckningarnas betydelse inom all missbruksvård (s.258-259), och tar del lill intäkt för alt skapa påtryckningsmedel genomförlängd vårdtid. Man tycks dä inte se den fundamentala skillnaden mellan depåtryckningar, eller snarare den påverkan, som utövas utifrån en genuinmänsklig relation och de formella påtryckningarna. Alt del förstnämnda fungerarberor på att rdafionen grundas på ömsesidigt förtroende och respekt på detmänskliga planet, något som knappast kan etableras genom en isoleradIvångsvårdsinsals. Föreningen bedömer vidare del som sannolikt atl förslagetom ökad vårdtid leder till längre sammanlagda vårdlider i LVM-fall. Effekten avdetta blir antingen alt utrymmet för frivillig vård blir mindre eller altkommuner och landsting måste skapa nya resurser. RFHL betonar de svårigheter som föreligger vid utslussningfrån LVM-vård till behandling i frivilliga former. Vi tror inle, alt huvudskälet för de svårigheter somdokumenterats härvidlag LVM varil i kraft, beror på dennuvarande korta tiden plus i vissa fall. Nej, svaretfår sökas på annat håll. Motståndet mot LVM-vård är vida utbrett blandnarkomanvärdare. Frägan om vård- och behandlingsansvaret i samband med"försöksulskriv-ning" till frivilliga vårdformer är oklar. Dessutomhandlar debatten om LVM-vård för narkotikamissbrukare uteslutande om behovet avparagraf 18-hem, dvs. del är övervakning, tillsyn och kontroll som betonas fördenna grupp. Resultaten från LVM-vården visar all man i bästa fall bara kanräkna med alt motivera kring lill fortsatt frivillig vård. Erfarenheternavisar även atl man uppnår del målet inom ramen för nuvarande tidsgränser. Ellersom personal pä LVM-hem uttrycker det: "Klarar man inle av att motiveraför fortsalt frivillig vård , klarar man del inte sedan helleroavsett hur långa tider som gäller". Effekten av beredningens förslag blirdärför alt vårdtiderna på LVM-hemmen för den stora majoriteten kommer atlförlängas. Långa vårdtider leder lill passivi-sering och instilutionsskador.RFHL säger därför nej lill beredningens förslag om förlängd fidsgräns förtvängsomhänderlagandel. Ansträngningarna bör i stället inriktas på att höjavärdkvaliteten för atl pä sä sätt uppnå alt fler kan motiveras till fortsattbehandling under frivilliga former. RFHL anser alt den form av LVM-vård vi förespråkar (avgiftning, medicinsk vård och motivation) även kan ges på häkten och kriminalvårds- anstalter. Dessa enheter har erhållit resurslillskolt just för atl bättre kunna svara mol missbrukares behov i nämnda avseenden. Därför avvisar vi beredningens förslag om att vistelselid på häkten och kriminalvårdsanstalter ej skall räknas som vårdtid enligt LVM och föreslår atl beslut om LVM-omhändertagande skall upphöra då den enskilde häk tas eller döms lill fängelsestraff. Beredningens syn på verkställighet av vårdlid understryker inriktningen på korrektion under tvång och går pä tvärs mol uttalandena om atl nuvarande LVM:s syften bör ligga fast. Beträffande beräkning av vårdlid då den enskilde är avviken från LVM-hemmet, verkar det rimligt att denna lid ej inräknas i vårdtiden. bedömningen vilar dock påuppfattningen att värdtiden inle bör översliga Prop. 1987/88:147 . AL7?0anser all beredningen tycks ha arbetat under mottot: "ont skall med ontfördrivas" eller eventuellt trott sig arbeta med en revidering av brottsbalken.ALRO anser alt nuvarande lagstiftning mer än väl tillgodoser den tid som behövsför avgiftning och motivation. Beredningensäger atl tvånget skall ges ett nytt och bättre innehåll. Del finns dock inte iSverige eller på annal håll i världen exempel på hur tvång kan förenas mednågon form av bestående behandlingsresultat. Ett exempel på detta är denmisslyckade s. k. kriminalvården. Alt straffa bort ell missbruk under tvångtorde enligl vår uppfattning vara psykologiskt omöjligt. Närberedningen försöker ge del nya tvånget substans, har man sneglat päHassdarördsen och dess metodik i förhoppning om atl detta går alt överföra tillvuxna missbrukare. Denna förhoppning torde vara lika galen som att påstå att viinte skulle fä några missbrukare om vi älerinförde aga i skola och hem. Beredningentar upp frågan om rymningarna från befintliga LVM-hem. Enligl vår mening måste6 månaders tvångslid skapa elt oerhört trots hos klienten, vilket kommer attinnebära fler rymningar saml drogmissbruk på dessa institutioner. För attförhndra detta får förmodligen ivångsvårdsin-slitutionerna ges enfängdsdiknande karaktär, vilket allvarligt kommer alt skada missbrukarensmotivation till förändring. Molivationsarbetemed missbrukare är inte alla gånger lätt, men bör framgångsrikt kunna bedrivasinom ramen för befinfiig lagstiftning, om resurser ställs till förfogandebeträffande utbildning av institutionspersonal samt socialarbetare. Verdandianser inte att beredningen har något egentligt argument för varför vårdtidenskall vara just högst , utan "det verkar vara etlresultat av en bedömning av hur långt man ev. kan få med sig den allmännaopinionen för en föriängning av tvångsvården". anser all vårdtidenbör omfatta . UHÄ,AMS, statskontoret, RRV, SCB och behandlar inle förslagen. 3.7.1Socialnämndens skyldigheter och föreståndarensredovisningsskyldighet Ettfåtal av remissinstanserna har invändningar mot förslaget atl socialnämndensskyldighet alt under vårdfiden anordna vård för missbrukaren utanför LVM-hemmetslås fast i lagen liksom förslaget alt föreståndaren skall åläggas enredovisningsskyldighet gentemot styrelsen i de fall en missbrukare efter tremånader fortfarande vistas pä ett LVM-hem utan att värd i annan form prövats. Föreningen , SACOISR och ALROavvisar helt tanken på atl vårdtiden enligl LVM skall kunna utnyttjas för vårdutanför LVM-hemmet. Socialstyrelsenavstyrker förslaget om föreståndarens redovisningsskyl- 195 dighet med mofiveringenatl regeln kan leda till atl klienten slussas till vård Prop. 1987/88:147 utanför LVM-hemmet innan han är mogen för det. Utgångspunktenär, som framgår av socialtjänstlagen, att det är den enskilde klientensvårdbehov som skall styra valet av behandlingsinsatser och inte någon schablon.Lagen bör ställa tydliga krav på de behandlingsansvariga att ta reda på varjeklients vård- och behandlingsbehov och utforma vården därefter, öm klientensålunda efter noggranna undersökningar och observafioner konstateras hanödvändiga förutsättningar för och behov av vård utanför LVM-hemmet skall hangivetvis tillförsäkras sådan vård. Kammarrätteni finner inte atl bestämmelsen är nödvändig. "Det åliggerstyrelsen att hälla sig underrättad om de intagnas vårdsituation även utananmälan som avses i denna paragraf." Göteborgskommun förordar att LVM-slyrelserna upphör. I stället bör socialnämnden"ges ett avgörande inflytande över beslut som rör placeringen ochvårdtiden. En sådan förskjutning av ansvaret från medför i sin tur att behovet av en särskild, politiskt sammansattstyrelse minskar". Någraremissinstanser har synpunkter på alt enskilt drivna hem kan utnyttjas för värdutanför LVM-hemmet . i och länanser det betänkligt om man genom en förlängning av vårdfiden vidgarmöjlighetema att använda privata institutioner för värd under den tidtvängsbeslut föreligger. RFHL och har liknande invändningar. RFHLanser alt det är rimligt all vård utanför LVM-hemmet i ökad utsträckning skallkunna ges vid hem som drivs av enskild huvudman, men motsätter sig aft vårdenges vid institutioner som drivs med framträdande vinstmotiv. RFHL anser att hemsom drivs av ideella organisationer i samverkan med myndigheter bildar enkategori av enskilt drivna hem som ej kan jämställas med sådana privatavinstinriktade behandlingshem. 3.7.2Socialnämndens skyldigheter efter vårdtiden Majoritetenav de remissinstanser som uttalat sig i frågan tillstyrker förslaget attsocialnämnden aktivt skall verka för att den enskilde efter värdtiden färbostad och arbete eller utbildning samt se till atl han får personligt stödeller behandling för att komma ifrån sitt missbruk. Arvikakommun anser alt socialnämndens ansvar i dessa avseenden redan framgår avsocialtjänstlagen. framhåller att beredningen inte ställer tillräckligaoch lydliga krav på kommunernas skyldigheter i samband med etttvängsomhändertagande. "Den enskilde måste ges möjlighet att på allvarförändra sin sociala situation. Här spelar möjligheter lill erforderligutbildning, arbete, bostad, gemenskap etc. en avgörande roll." Hdsingsborgskommun delar beredningens synsätt, men anser det tveksamt om rätten tillbostad och arbete skall regleras i värdlagstiflningen. 3.8 Inledande sjukhusvård Prop. Bilaga 3 Förslagen om inledande sjukhusvård samt överläkarens underrättelseskyldighetoch kvarhållningsrätt har fått elt övervägande positivt mottagande underremissbehandlingen. De remissinstanser som tillstyrker förslaget ärdomstolsverket, , , kammarrätten iJönköping, länsrälten I , länsstyrelserna i ochKopparbergs län. , , , och Uppsalakommuner, , , /SR, RNS och RFHL. anser att de befogenheter som denföreslagna ändringen ger överläkaren är "acceptabla, enär de insatts påett logiskt sätt i ett vårdsammanhang, som syftar till patientens bästa".Styrelsen framhåller emellertid att man haft förhoppningen alt beredningen"i fråga om inledande sjukhusvård skulle ha lagt ell förslag som innebarmöjlighet till kvarhållning av klienten under den behövliga vårdtiden påsjukhuset". finner för sin del inte den avvägningsom gjorts mellan olika intressen i denna fråga vara "orimlig", ävenom förbundet anför en viss tveksamhet fill kvarhållningsräften. Om förslagetkommer till praktisk tillämpning utgår styrelsen frän att det kommer att finnasmöjlighet lill omprövning om ölägenheterna för hälso- och sjukvården skullebli påtagliga. ifrågasätter emellerfid värdet av förslagetatl LVM kompletteras med bestämmelser om polishandräckning för att inställamissbrukare lill sjukhus. Syftet med detta är inte alt tvinga missbrukarentill värd utan att en läkare skall kunna informera om den frivilliga hälso- ochsjukvård som slår till buds. Efter den ändring av LVM den åliggerdel socialnämnden att initiera inledande sjukhusvård och alt i det sammanhangetinformera och motivera missbruakren alt acceptera inledande frivilligsjukhusvård. En tvångsmässig information dämtöver och under polishandräckningter sig för styrelsen knappast meningsfull. TCO år positiv till förslaget men påpekar attkvarhållningsrätten kan vålla problem, om det inle skall förekomma låstaavdelningar på kroppssjukhus. I annat fall bör övervägas om inte särskildalästa avgiftningsenhe-ter för de missbrukare som inte vill avgifta sigfrivilligt bör inrättas. Några av de remissinstanser som är positiva fill förslagetbetonar att det måste finnas hälso- och sjukvårdsresurser även på LVM-hemmen. i betonar att det ärnödvändigt att hälso-och sjukvårdsresurser byggs in som en naturligt del iLVM-hemmet. De avvikningar som sker i samband med avgiftning på annat hållkan därigenom undvikas. kommun anser att beredningens förslag bör kunnaulgöra en lösning på problemet med den inledande sjukhusvården. Kommunenbetonar emellertid att det ändå förutsätts att LVM-hemmen fär erforderligasjukvårdsresurser. /SR betonar att det är synneriigen viktigt attprincipen om frivillig- hel i hälso- och sjukvården upprätthälls i de fall psykiatrisk tvångslagstift ning inle är tillämplig. Med den mycket restriktiva utformning som för slaget om temporär kvarhållningsmöjligheten fäll, finner emellertid /SR atl detta kan godtas. /SR föreslär vidare att några 197 LVM-hem i landet geserforderliga medicinska resurser, så atl LVM-klien- Prop. 1987/88:147 terfår adekvat medicinskt omhändertagande också i de fall där inledande Bilaga3 sjukhusvård inte kan komma fill stånd. Treremissinstanser tillstyrker i sak men föreslår vissa kompletteringar av regeln.RA anser all förslaget om kvarhållningsrätten har tvä svagheter. För det förstaär bestämmelsen fakultativ och för del andra saknas möjligheter tillpolishandräckning på begäran av överläkaren. Det förstnämnda förhållandel kanenligl RÅ leda lill all tillämpningen av bestämmelsen kan bli olika vid olikahälso- och sjukvårdsenheter. Det vore därför bättre att ange atl överläkaren sålångt som möjligt skall tillse att missbrukaren hindras från all lämnasjukhuset innan del säkerställts att han kan föras över till elt LVM-hem ochatt överläkaren vid behov skall begära polishandräckning för ändamålet. Delsenare förslaget motiveras med all beredningens förslag om atl överläkarenskall underrätta socialnämnden eller LVM-hemmet medför en fördröjning. RPS ochKammarrätten i anser i likhet med RÅ alt kvarhållningsrätten börkombineras med en skyldighet för polismyndigheten all på framställning avöveriäkaren lämna biträde för att inställa missbrukaren på LVM-hemmet. Fyraremissinstanser, som är mer eller mindre positiva till förslaget, vill hafrågan om kvarhållningsrätten ytterligare belyst. Statskontoret anser altberedningen inle har belyst hälso- och sjukvårdspersonalens risktagande isammanhanget. Denna fråga bör belysas ytterligare innan etl slutligt ställningstagandegörs. kommun ser positivt på förslaget om kvarhållningsrätten men harsvårt all se hur delta i praktiken låter sig göra. Ytterligare diskussioner omde praktiska förutsättningarna bör föregå beslut i denna fråga. ALRO tar inteställning lill förslaget och anser att frägan om kvarhållningsrätten börutredas närmare. Länsrätten i anser alt de praktiska problem somföljer av beredningens förslag inte är tillräckligt utredda. Enligt länsrättensmening bör förslaget om kvarhållningsrätten utredas ytterligare. Sjuremissinstanser anser att beredningens förslag inte är tillräckliga för altlösa problemen. Länsrätten i anser det inte försvarligt atlförmena en missbrukare erforderlig medicinsk behandling för all hälso-ochsjukvården inte vill eller kan ta emot denne eller av nägot annat skäl. Kaneller vill samhället inte erbjuda sjukhusvård med betryggande bevakning ochkvarhållningsskyldighel får motsvarande resurser byggas upp pä annal håll. Omnågon är föremål för elt beslut om tvångsvård förefaller det vara ett onödigthymlande alt ens diskutera om erforderlig vård skall fä ges med tvång, del somkan diskuteras är vad som utgör erforderlig vård och var denna skall ges. Länsrättenpåpekar vidare att det inle finns någotförbud i regeringsformen eller i någon konvention som anslutit sig tillmol atl - om delta anses påkallat och lämpligt beslutar om atlmedicinsk behandling skall ges mot missbmkarens vilja eller alt missbrukarenskall kvarhållas på sjukhus mol sin vilja. Delstörsta problemet förefaller heller inle vara tvängsvårdade missbru- käre som avböjer medicinsk behandling utan missbrukare somaldrig er- Prop. 1987/88:147 bjuds sädan behandling. För den missbrukaresom - med skyldighet atl Bilaga 3 kvarstanna - befinner sig pä ett ställedär del finns medicinsk behandling alt få när abstinensbesvären sätter in lärproblemet i allmänhet inte vara om behandlingen skall behöva ges med tvång. i anser atl detrimmar illa atl den som berövas friheten har möjlighet att avslå från en del avvården som bedöms som viktig.