prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Skadornapå vissa kulturmiljövärden har nått en sådan omfattning att snararäddningsåtgärder måste sättas in för att hejda förstörelsen av särskiltvärdefulla och utsatta objekt. Det gäller främst kulturminnena i sten men ocksåbl. a bronsskulpturer, metallkonstmktioner och glasmålningar. RAÄföreslår därför att ett särskilt bidragsanslag inrättas för skydd ochkonservering av kulturminnen och kulturföremål. Bidragen bör lämnas efter sammagrunder som gäller för bidrag till kulturhistoriska överkostnader inombyggnadsvården. Enväsentlig del av forsknings- och utvecklingsarbetet om nedbrytning,konservering och underhåll bör knytas till det löpandeinventerings- och konserveringsarbetet. RAÄ föreslår därför att bidragen tillskydd och konservering får täcka även forsknings- och utvecklingsinsatser.Härutöver behöver direkta forskningsinsatser finansieras av forskningsrådenoch andra forskningsstödjande organ efter sedvanlig prövning. Angelägnasådana forskningområden gäller bl. a. svenska stenmaterial, nedbrytning avföremål av andra material, klimatets och de biologiska processernas betydelsesamt synergisfiska och katalytiska effekter i nedbrytningsförloppet.Materialekologisk forskning är viktig liksom utveckling av metoder fördokumentation, analys och konservering. RAÄföreslår att utbildningen om luftföroreningsproblemen skall förbättras för deyrkeskategorier som är engagerade i vård, konservering och restaurering. EnligtRAÄ bör slutligen myndigheten ges ett samlat ansvar för uppföljning,samordning och information vad gäller luftföroreningarnas effekter påkulturmiljö värden. Särskilda medel bör anvisas för ett databaseratinformafionssystem. Sammanlagtföreslår RAÄ att 34 milj. kr. anvisas för insatser under en treårsperiodfördelat på 10, II och 13 milj. kr. för vardera budgetåren 1988/89,1989/90 och 1990/91. Därvid bör insatserna efter hand förskjutas fråninventering och dokumentation till direkta skydds- och konserveringsarbeten. Skälenför mitt förslag: Regeringens uppdrag till RAÄ att utarbeta ett förslag till handlingsprogram för att motverka luftföroreningar nas effekter på kulturmiljövärden skall ses möt bakgmnd av att dessa skadeverkningar kommit att framstå som ett hot mot viktiga kulturvärden. undertecknade konvention för bevarande av arkitektoniska kulturarv (European Convention of the Conserva- 124 tion of the ArchitecturalHeritage), vari bl. a. ingår ett åtagande att vidta Prop. 1987/88:104 åtgärderför att motverka den nedbrytning av vårt fysiska kulturarv som förorsakas avluftföroreningarna. Inom ramen för den europeiska säkerhetskonferensens (ESK)uppföljningsmöten har också engagerat sig för internationella insatserinom området. Idetta sammanhang kan det också finnas anledning att uppmärksamma statenshistoriska museums utställning Luftangrepp, som på ett tydligt sätt kunnatåskådliggöra de långsiktiga effekterna av luftföroreningarnas inverkan påkulturhistoriskt värdefulla byggnader m. m. Detär en självklarhet att de viktigaste åtgärderna är de som leder tillbegränsningar av utsläppen av föroreningar vid källan. Detta är emellertid enfråga som inte kan lösas inom ramen för kulturmiljövården. Hotetfrån luftföroreningarna mot landets kulturarv är dock ett viktigt argument vid sidan av hoten mot vår hälsa och natur - för kraftfulla åtgärder motskadliga utsläpp. Jag vill i detta avseende hänvisa till de förslag som chefenför miljö- och redovisat för i propositionen(prop. 1987/88:85) om miljöpolitiken inför 1990-talet. Då hotet motkulturmiljövärden är särskilt påtagligt i de större tätorterna vill jag häräven erinra om betydelsen av det arbete som kommer att utföras av den utredningsom chefen för enligt regeringens proposifion(prop. 1987/88:59 s. 83) om trafikpolitiken inför 1990-talet kommer att föreslåregeringen att tillsätta med uppgift att ta fram ett samlat underlag för attbegränsa trafikens hälso- och miljöeffekter i storstädema. Ifråga om de kulturvärden som hotas av förstöring går det inte att avvaktaeffekterna av minskade utsläpp. Det behövs också omedelbara åtgärder för atträdda de kulturminnen som är utsatta för akut och pågående förstöring. Försådana insatser finner jag att RAÄ:s förslag till handlingsprogram är välavvägt. Jag har därför beräknat medel under anslaget Kulturmiljövård sominnebär att detta anslag tillförs 5 milj. kr. från /89 förinsatser mot luftföroreningarnas och försurningens skadeverkningar. Chefen förmiljö- och har vidare i propositionen om miljöpolitikeninför föreslagit regeringen att föreslå att över XIVhuvudtiteln anvisa RAÄ 5 milj. kr. Sammantaget föreslår regeringen därför att10 milj. kr. anslås till RAÄ för att genomföra handlingsprogrammet. Jag räknarmed att insatserna enligt programmet skall rymmas inom denna årsram. Tilldenna summa bör emellertid också läggas den medelsökning om 1 milj. kr. somanslagits till RAÄ:s forsknings- och utvecklingsarbete rörandeluftföroreningarnas effekter i enlighet med beslut om forskning(prop. 1986/87:80 bil. 6 s. 153, KrU 16, rskr. Jag återkommer till dennärmare regleringen av medelstilldelningen under avsnittet Anslagsberäkningar. Genomresursförstärkningen säkras RAÄ:s möjligheter att ta ett samlat ansvar för attvillkoren för bevarandet av kulturminnen klarläggs och förbättras i ett brettperspektiv. Detär angeläget att programmets genomförande omfattar alla tänkta led av arbetet - inventering och dokumentation, skydd och konservering, 125 utbildningsamt forskning och utvecklingsarbete - samt att insatserna Prop.1987/88:104 inom de olika leden kan samverka effektivt. Det är naturligt attinsatserna inledningsvis ges en koncentration till inventerings- ochdokumentationsinsatser så att ett bättre grepp om den samlade hotbilden kanerhållas. Idenna kartläggning är det viktigt att bl. a. den insamling av miljödata somkommunerna och länsstyrelserna svarar för utnyttjas och där så krävskompletteras med data för kulturmiljövårdens behov. Det är därför viktigt attRAÄ genomför programmet i ett löpande samråd med SNV. När det gällerbedömningarna av insatser rörande kulturföremål bör RAÄ på motsvarande sättsamverka med bl. a. de berörda ansvarsmuseerna. Medstöd av en särskild förordning (1981:447) ges statsbidrag till vård avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse. RAÄ får besluta om sådant bidrag fillkulturhistoriskt motiverade s. k. överkostnader i samband med byggnadsarbeten.Redan nu kan bidrag lämnas till kostnader för sådana konserverings- ochskyddsåtgärder som motiveras av luftföroreningarnas effekter. Det är därförnaturligt att behovet av ökade insatser i detta avseende kanaliseras via detbefintliga stödsystemet. Härför krävs ingen ändring av reglerna förbidragsgivningen. För att möjliggöra erforderliga insatser bör dock delar av demedel jag föreslår användas för att förstärka de bidragsmedel som redan finns. Jagvill understryka att stafiiga bidrag till skydd och konservering, liksom tillbyggnadsvård i övrigt, skall fungera som stimulans till ägarnas egetansvarstagande för de kulturvärden som de förfogar över. Ifråga om programmets forskningsavsnitt vill jag hänvisa till vad jag tidigareanfört i regeringens proposition om forskning. Jag betonade där bl. a.betydelsen av att ett effektivt samarbete och en god samordning med denforsknings- och utvecklingsverksamhet som bedrivs internationellt. Detankommer på RAÄ att, i samverkan med de olika organ som här berörs, ansvara föratt genomförandet av det svenska handlingsprogrammet kan ske på grundval av eninternationell, gemensam kunskapsbas. Jagerinrar i sammanhanget om det ansvar regeringen givit styrelsen för tekniskutveckling för deltagande i det europeiska samarbetsprojektetEurocare. Detta projekt drivs såsom en förstudie i anslutning till detvästeuropeiska forsknings- och utvecklingssammarbetet EUREKA. Det har engageratforskare från ett tiotal länder. Det syftar fill att i samverkan mellankulturmiljövården, forskningen och industrin utveckla analys-ochbehandlingstekniken inom konservering samt att skapa en marknad för nyaprodukter och metoder inom detta fält. Handlingsprogrammetsavsnitt om information, samordning och uppföljning liksom överväganden omutbildningsbehov m.m. bör utformas bl.a. mot bakgrund av kraven på en effektivkunskapsuppbyggnad. Programmet ställer nya krav på myndighetens tekniskainstitution i detta avseende. Institutionen måste kunna tillhandahålla enerforderlig bas avseende den tekniska kompetens för det samlade ansvar som börläggas på RAÄ. Jagvill i sammanhanget erinra om att regeringen uppdragit åt UHÄ att i samråd med berörda myndigheter se över fortbildningen inom museiväsen det. Jag räknar med att de utbildningsfrågor som aktualiserats av RAÄ i vissa avseenden kan beaktas inom ramen för detta uppdrag. 3.2 Vården avkulturlandskap och fomlämningar Mittförslag: Insatser görs för att kraftigare fästa uppmärksamheten påodlingslandskapets kulturvärden. Samverkan mellan kultur- och naturvårdandeinsatser för bevarande av kulturlandskap utvecklas ytterligare. RAÄ ges ökaderesurser för säkerställande och vård av kulturlandskapets miljöer och förvården av fomlämningar. Arbetsgruppensförslag: I promemorian med förslag till kulturminneslag har arbetsgruppen ävenbehandlat skyddet för kulturvärden i odlingslandskapet. Arbetsgruppen harframhållit att kulturminneslägen är inriktad på skyddet av de enskilda kulturminnena,medan skyddet för samlade värdefulla miljöer i kulturlandskapet i huvudsak börtillgodoses med stöd av annan lagstiftning, främst PBL och NVL. Den hänvisar idetta avseende bl. a. till NVL:s förarbeten (prop. 1964:148) medmotivuttalanden om att institutet naturteservat även är avsett för skydd av t.ex. fäbodvallar, ängs-och hagmarker m. m., dit kulturmiljöintressen ilandskapet ofta knyts. Enligtarbetsgruppen är hindren för en mer aktiv tillämpning av NVL för skydd avkulturmiljövärden i första hand av ekonomisk och administrativ art.Arbetsgruppen anknyter i detta sammanhang till naturvårdsförvaltningskommitténsom i betänkandet (Ds Jo 1986:4 s. 87) Våra naturvårdsobjekt, framhållit attansvarsfördelningen mellan natur- och kulturminnesvården är oklar när detgäller säkerställande och vård av kulturlandskapet. Enligt kommittén saknasbl. a principiella ställningstaganden av statsmakterna om i vilkenutsträckning kulturintressen i landskapet skall tillgodoses inom ramen förnaturvårdsorganisationen. Remissinstanserna:Arbetsgruppens syn på lagstiftningen om skydd för värdefullakulturlandskapsmiljöer har i princip delats av remissinstanserna. SNVframhåller att knappheten på resurser för naturvården medför att verket intekan prioritera insatser för skydd och vård av kulturlandskapsmiljöer somenbart är av riksintresse för kulturminnesvården. Lantbmkar-nas riksförbundanser att kulturlandskapsvården lider brist på helhetssyn. Riktigmarkanvändning innebär god kulturminnesvård och är samfidigt en förutsättningför bevarandet av naturvårdsvärden i odlingslandskapet. En sådan syn bör enligtriksförbundet i högre grad komma till uttryck i naturvårdsarbetet. Skälen för mittförslag: Iett kulturmiljövårdande perspektiv är dagens kulturlandskap eller odlingslandskapsumman av hur marken i olika former utnyttjats i ekonomiskt avseende underflera århundraden. I det traditionella svenska kulturlandskapet kanbrukningscentrum - byn eller gården - tillsammans med inägorna - åker och äng -samt landskapets olika gräns- och sambandslinjer - hägnader, fädrev,ägogränser och vägar - ses som grundelemen- teni detta landskap. Men också utmarken - skogen för bete, ved- och Prop.1987/88:104 virkesfångst - var en del av systemet. Detta landskap har efterhand kommit att förändras i hög grad, men har också ofta i sig bevarat viktigagrundelement från äldre markanvändningar. Kulturiandskapetär därmed en viktig del av det levande svenska kulturarvet. Kulturlandskapet,med dess mångfasetterade innehåll från många skeden, ger oss möjligheter attförstå och uppfatta landskapets historiska utveckling. Därmed förmedlar detockså insikter om hela vårt kulturella arv och om tidigare generationersvillkor för liv och arbete. Det innefattar de kulturbetingade biotoper förväxt- och djurliv, som vi numera uppfattar som väsentliga och ofta specifiktsvenska värden i landskapsbilden. Kulturlandskapetsöverlevnad är framför allt beroende av livskraften i de areella näringarna påsamma sätt som kulturiandskapets kultur-, natur-och skönhetsvärden ärnödvändiga för dem som brukar landskapet. Den viktigastekulturiandskapsvården sker därför genom att jordbruksnäringen, liksomskogsbmket, utnyttjar förutsättningarna att, inom ramen för ett rationelltmarkutnyttjande, ta till vara de olika värdena. Hot häremot finns bl. a. ilandsbygdens avfolkning, i jordbrukets överskottsproduktion, i motiven för attta jordbruksmark ur produktion, lägga mark i träda, i igenplanteringen av odlingsmarkliksom i delar av modern brukningsteknik t. ex. där hävden av landskapetsövergångszoner mellan åker och skog sätts ur spel. Ansvaretför kulturiandskapets vård måste därför vara ett inslag i politiken för jord-och skogsbruket. Hänsynsregleri jord- och skogsbrukets sektorslagar Eftersamråd med chefen för jordbmksdepartementet vill jag i detta sammanhangkommentera arbetsgruppens förslag om vissa ändringar i lagen om skötsel avjordbruksmark och i skogsvårdslagen. Arbetsgruppen har föreslagit att debestämmelser om hänsyn till naturvårdsintressen resp. till andra allmännaintressen som finns i dessa lagar skall förtydligas med avseende påkulturminnesvården. Ifråga om skogsbruket finns redan, som arbetsgruppen har påpekat, föreskrifteroch allmänna råd utfärdade om den hänsyn som skall tas till kulturminnesvårdensintressen i samband med bl. a. avverkning, skogsvård och skogs vägbyggande.Även om det är angeläget att redan själva lagtexten är tydlig beträffande deolika hänsyn som skall tas i skogsbruket, finns i materiellt hänseende såledesinte något behov av att göra ändringar i skogsvårdslagen såsom gruppenföreslagit. Någon oklarhet finns inte om förhällandet att skogsbruket skallbedrivas under hänsynstagande till bl. a. kulturminnesvården. Motsvarande föreskrifteroch allmänna råd har utfärdats för jordbruket. Dessa omarbetas , bl. a. med hänsyn till den omställning av jordbmksproduktionen som har påbörjats. Jag kan emellertid dela arbets gruppens uppfattning att grunden för de nämnda föreskrifterna bör marke ras något klarare i lagstiftningen på jordbrukets område. Inom jordbruks departementet övervägs av andra skäl vissa ändringar i 128 lagen om skötsel avjordbruksmark. Frågan kommer naturligt in i dessa Prop. 1987/88:104överväganden. Vårdoch säkerställande av värdefulla miljöer i odlingslandskapet Vidsidan av den generella behandling som ges kulturlandskapsfrågorna inom ramenför de vidare aspekterna på markanvändningen krävs emellertid också specifikakultur- och naturvårdsinsatser. Det är dock viktigt att hålla i minnet attsådana insatser aldrig kan ges en bredd eller omfattning som kan ersättanäringarnas eget hänsynstagande. De selektiva insatserna måste dock göras föratt slå vakt om särskilda bevarandevärden och viktiga miljöer. Jagvill i detta sammanhang erinra om de förslag som chefen för jordbruksdepartementetpresenterat i budgetpropositionen 1988 (prop. 1987/88:100 bil. 11 s. 46) omanvändningen av de medel som under nionde huvudtiteln anvisas för bidrag fillskogsvård m. m. (IX D 6). Bidragsramen för restaurering av glesa skogaroch för lövskogsplantering kan utnyttjas för att bekosta s. k.naturvärdesundersökningar på de marker som aktualiseras för åtgärder. Reglernaför bidragsgivningen är också omgärdade av bestämmelser som syftar till attskydda de särskilda natur-och kulturvärden som finns. gällersjälvfallet skogsvårdslagstiftningens hänsynsregler. Enligtpropositionen bör nu emellertid ifrågavarande bidrag också i vissa fall kunnautnyttjas för att stödja upprättande av samlade program och åtgärder förrestaurering av glesa skogar, lövskogsplantering och aktiv natur- ochkulturvård i samband med att skogsplantering aktualieras. Jagvill också erinra om det riktade stöd till jordbruksföretag som gesöver miljö- och huvudtitel (XIV B 6. Särskilda projekt påmiljövårdens område). utgår sådant stöd från naturvårdsverketmed 10 milj. kr. för bevarande av ett urval värdefulla ängs- och hagmarker.Genom detta stöd kan både de naturvärden och de kulturvärden som dessa markslagrepresenterar tillgodoses. Medlen fördelas därför i regel efter samråd med RAÄ. Enligtvad jag erfarit kommer jordbruksministern senare denna dag att föreslåregeringen att i proposition till om vissa miljöförbättrandeåtgärder i jordbruket m. m. föreslå att ytterligare medel anvisas för detnämnda ändamålet. Projektetkan därmed anföras som ett gott exempel på insatser för kulturlandskapet somkännetecknas av en helhetssyn på kulturlandskapets bevarandefrågor. Frågor omsamordning mellan natur- och kulturvårdande insatser har emellertidaktualiserats av både naturvårdsförvaltningskommittén och i arbetsgruppenspromemoria Kulturminneslag. Det gäller dels naturvårdslagens tillämpning förskydd av kulturvärden liksom utgångspunkterna för prioriteringen av deekonomiska resurserna för säkerställande och vård av främst naturreservat. Ipromemorian Kulturminneslag avvisas behovet av ett särskilt insfitut för säkerställande av kulturlandskapsmiljöer med hänvisning till möjlighe ten att tillämpa naturvårdslagens institut. Möjligheten att kombinera t. ex. 129 9 1987/88. beslutom naturreservat och byggnadsminnesförklaringar påtalas också Prop. 1987/88:104när det gäller skydd för miljöer där bevarandevärdena består i sambandet mellanbebyggelse och landskap. Remissinstanserna har också i princip godtagitargumentationen med dess hänvisning till naturvårdslagens förarbeten (prop.1964:148 s. 45 och 85) samt där angivna motiv för lagens tillämpningsområde. Inteheller jag har uppfattningen att det är lämpligt att t. ex. i kulturminneslageninföra särskilda kulturvårdande skyddsinsfitut för behov som redan i och försig kan tillgodoses genom naturvårdslagen. Det är emellertid angeläget atttillämpningsområdet för bestämmelserna om bl. a. naturreservat är tydligtuttryckta i naturvårdslagen. När det gäller kulturvärden i den yttre miljön ärsålunda den avgränsning som gjordes i motiven till propositionutformad bl. a. mot bakgrund av tillämpningsområdet för numera upphävdabestämmelser i byggnadslagen. Därtill kommer att synen på kulturlandskapetsbevarandevärden har utvecklats sedan naturvårdslagens tillkomst. Enligtden anmälan miljö- och energiministern gjort i propositionen om miljövårdeninför föreslås en översyn av naturvårdslagen. Det kan därför i detsammanhanget finnas skäl att också göra närmare överväganden om utformningenav naturvårdslagens bestämmelser om kulturvärden. Ocksånär det gäller allmänna samordningsfrågor mellan natur- och kulturmiljövårdenvill jag hänvisa till miljö- och energiministerns föredragning i den nämndapropositionen. I enlighet med denna vill jag betona att vården avkulturlandskapet bör kännetecknas av en helhetssyn på dess bevarandevärden. Detär inte heller möjligt att dra någon fast gräns mellan kulturlandskapetskultur- och naturvärden, vilka i hög grad befruktar och betingar varandra. Skyddetför den kulturbetingade och faunan förutsätter bevarande av miljönskulturhistoriska identitet. På motsvarande sätt är det självklart att bevarandeav kulturhistoriskt värdefulla miljöer, t. ex. rester av ålderdomligainägosystem, vägar och bebyggelser inte kan ske tillfredställande om inte dessaanläggningar och spår kan iakttas som en del i den äldre agrara ekonominsutnyttjande av marken. Ensträvan efter helhetssyn måste därför vara vägledande både för naturvården ochkulturmiljövården. Det är självfallet så att de delvis olikartadeutgångspunkterna för värdering av vilka miljöer som är mest angelägna attskydda kan leda till olika prioriteringar från resp. sektors synpunkt. Detmåste dock vara en viktig uppgift frärnst för de centrala verken, RAÄ och SNV,att utveckla sektorssamverkan på ett sådant sätt att de offentliga insatsernafår största möjliga utfall i form av bevarade kulturlandskapsvärden. Påregional nivå underlättas denna samverkan genom att svarar bådeför kulturmiljövården och naturvården. Förkulturmiljövården gäller att särskilda resurser för insatser i kultur landskapet i princip saknas. Det har inneburit att kostnader för att tillgodo se kulturvärden, t. ex. inom naturreservaten i kulturlandskapet, har fått ske inom ramen för naturvårdsanslagen. Att dessa delvis ges en sådan användning är visserligen rimligt med hänsyn till karaktären av de värden 130 som skall skyddas. Det bördock vara en viktig förutsättning för en vidare Prop. 1987/88:104utveckling av kulturlandskapsvården att också RAÄ kan bära vissa delar avkostnaderna för insatserna. Jaganser därför att RAÄ bör filldelas särskilda medel för insatser för vård ochsäkerställande av kulturlandskapets värden. Jag har sålunda beräknat att RAÄ:sanslag bör ökas med 4 milj. kr. för detta ändamål. Insatserna bör göras isamverkan med länsstyrelserna. Naturvårdens bedömningar kan då också naturligtvägas in vid användningen av medlen. Jag återkommer till denna medelsberäkningunder avsnittet Anslagsberäkningar. Ocksåinom ramen för de mera traditionella områdena för kulturminnesvården vårdenav byggnader och fomlämningar - finns det anledning att betona vikten avsambanden med kulturlandskapet. Det innebär att också den agrara bebyggelsenoch fornlämningarna skall ses och värderas som delar i den helhet som kanutgöras av en samlad miljö i kulturlandskapet. Inombyggnadsvården överenstämmer ett sådant synsätt med förslaget attkulturminneslagen bör innehålla bestämmelser om att byggna/ler som ärkulturhistoriskt synnerligen märkliga, inte bara som solitärer, utan också somen del av en kulturhistoriskt synneriigen märklig miljö, bör kunna förklarasför byggnadsminnen. Med denna utgångspunkt är det också naturligt att RAÄ, t.ex. i uppgiften att ge bidrag till vård av kulturhistoriskt värdefullabyggnader, i ökad utsträckning väger in värdet av den samlade miljön vidbidragsfördelningen. Särskild uppmärksamhet bör i detta avseende ges värdefullbebyggelse inom kulturminnesvårdens riksintressen. Fastafomlämningar bör i kulturminneslagen liksom tidigare i fornminneslagen varaskyddade mot ingrepp och förstörelse. Fornminnesskyddet är dock för mångafomlämningar inte fullgott såvitt det inte kombineras med hävd av marken somgör det möjligt för lekmannen att uppfatta fornlämningen. Det gäller i höggrad de fomlämningar som är karakteristiska för kulturlandskapet -förhistoriska gravfält, bebyggelselämningar och lämningar efter äldre tidersarbetsliv och näringsfång. Ibudgetpropositionen 1986 (prop. 1985/86:100 bil. 10 s. 437-438) redovi sade jag min syn på fornvårdens inriktning med betoning på vikten av den enskilde markägarens ansvar inom ramen för en naturlig markhävd. Vård av fomlämningar med allmänna medel måste förbehållas ett urval av fornminnesplatser som det från olika synpunkter är angeläget att hålla öppna och väl tillgängliga för allmänheten. Likaså betonade jag vikten av en samverkan mellan statens och kommunernas insatser inom detta områ de. Enligt vad jag erfarit svarar också numera flera kommuner för huvud delen av forn vården inom sina gränser. Att utveckla samarbetet med 131 kommunernai denna fråga bör ses som en viktig uppgift för RAÄ, länsstyrelserna ochlänsmuseerna. Fornvården i statlig regihar till stor del finansierats genom arbetsmarknadspolitiska insatseri form av beredskapsarbeten. I och med att beredskapsarbetenas omfattningminskar som en följd av en ändrad inriktning av de sysselsättningspolifiskaåtgärderna bedömer jag det därför som angeläget att särskilda resurser förfornvård kan tillföras RAÄ. Jag beräknar att RAÄ:s anslag bör tillföras 6 milj.kr för detta ändamål. Också dessa medel bör ses i ett nära sammanhang med.de insatser för kulturlandskapets vård som jagtidigare behandlat.