prop · GB0369 · 1987-12-31 00:00:00 — Enannan metod som enligt riktlinjerna skall användas för att befria regeringenfrån de ärenden som inte kräver ett ställningstagande från regeringen sompolitiskt organ är att man skär av instansordningen så attförvaltningsmyndigheter under regeringen prövar vissa grupper av ärenden somhögsta instans. Metoden har använts bl. a. i fråga om beslut av sädana nämndersom har en funktion och organisation som Hknar domstolarnas (domstolsliknandenämnder). Det gäller t. ex. kriminalvårdsnämndens beslut om villkorligfrigivning enligt 26 kap. 9 § , värnpliktsnämndens beslut ombefrielse frän eller anstånd med tjänstgöring enligt varnpliktslagen (1941:967,omtryckt 1969:378), psykiatriska nämndens beslut om tvängsintagning enligtlagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (omtryckt1982:782), buss- och taxivär-deringsnämndens beslut om inlösen avtrafikrörelser enligt 3 kap. 7 § yrkestrafiklagen (1979:559) ochresegarantinämndens beslut om ianspråktagande av säkerhet enligtresegaranUlagen (1972:204). Ocksånär det gäller en del beslut av centrala ämbetsverk och länsstyrelser harmöjligheten att överklaga skurits av. är t. ex. högstainstans i vissa dispens- och licensfrägor enligt jaktlagstiftningen.Socialstyrelsen är slutinstans i rillståndsfrågor enligt lagen (1977:293) omhandel med drycker och lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel.Riksskatteverket prövar som högsta instans frågor om tillstånd att lägga omräkenskapsår enligt bokföringslagen (1976:125). Som ytterligare exempel kannämnas att är andra och sista instans i hittegodsärenden enligtlagen (1938:121) om hittegods. Deav fastlagda riktlinjerna tar som sagt sikte pä regeringens befattning med överklaganden. Men regeringen prövar också åtskilliga förvaltningsärenden som första och enda instans. Ocksä när det gäller sådana ärenden har statsmaktema länge strävat efter att befria regeringen från att pröva frågor som inte kräver politiska ställningstaganden. Som exempel på förvaltningsärenden där regeringen kvarstår som enda pröv ningsinstans kan nämnas ärenden om tillstånd enligt lagstiftningen om kontroll över krigsmateriel, tillstånd till expropriarion, tillstånd till indu strietableringar enligt lagstiftningen om hushållning med naturresurser 13 samt tillstånd till utländska förvärv av svenska företag. Deförvaltningsbeslut som regeringen eller förvaltningsmyndigheter un- Prop.1987/88:69 der regeringen sålunda meddelar kan överprövas av regeringsrätteninom ramen för resningsinstitutet. Enligt 11 kap. 11 § regeringsformen (RF)ankommer det nämligen på regeringsrätten att bevilja resning i avgjorda ärendenför vilka regeringen, en förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet ärhögsta instans. I andra fall - dvs. främst när allmän domstol är slutinstans -är det högsta domstolen som prövar frågor om resning. Närmare bestämmelser omdetta kan enligt paragrafen meddelas i lag. om resning ger alltsåen viss möjlighet till domstolsprövning av bl. a. regeringsbeslut. Resningsinstitutethar gammal hävd i svensk rätt. I 1809 ärs RF behandlades frågan om resning i19 §, Efter regeringsrättens tillkomst hade lagrummet den innebörden att dettill regeringsrättens kompetens förde "mål av beskaffenhet att tillhöradess eller kammarrättens slutliga prövning", Alla andra mål tillhördehögsta domstolens kompetens. räckvidd bestämdes genomuttrycket "bryta dom åter". 1 praxis kom resningsinstitutet tidigtatt anses tillämpligt inte bara i mål som hade prövats av domstol utan även iandra mål där avgörandet hade karaktär av rättstillämpning. Redan i denutformning resningsinstitutet hade i 1809 ärs RF ansågs det tillämpligt päregeringsärenden som innebar rättstillämpning. Dennya grundlagsbestämmelsen om resning ansluter sig nära till den äldre. Enskillnad är dock som framgått att det är högsta domstolen utanregeringsrätten som prövar frågor om resning i ärenden där regeringen eller enförvaltningsmyndighet är högsta eller enda instans. Närdet gäller sädana frågor om resning som högsta domstolen skall pröva finns detnärmare bestämmelser i 58 kap, (RB), Dessa bestämmelserinnebär bl, a, att resning kan beviljas, om den rättsrill-lämpning som liggertill grund för domen uppenbart strider mot lag. Några motsvarande föreskrifterfinns inte för regeringsrätten. Detta medför att det i viss män är oklartvilken prövning som skall göras i resningsärenden hos regeringsrätten, I denrättsvetenskapliga litteraturen (se t, ex, Hans Ragnemalm,Förvaltningsprocessrättens grunder, 1987, s, 134 f,) har hävdats att regeringsrätteni dessa ärenden regelmässigt gör totalbedömningar av diskretionär karaktär ochanvänder sin befogenhet att bevilja resning för att åstadkomma korrigeringar avbeslut som pä de mest skilda sätt blivit påtagligt felaktiga men som inte kanöverklagas i ordinär väg. Regeringsrätten skulle alltså gä betydligt längre änhögsta domstolen i sin prövning. Detbör framhållas att något krav pä prövningstillstånd inte gäller iresningsärenden (jfr 35 § förvaltningsprocesslagen 1971:291, paragrafen ändradsenast 1980:275), Beträffandeutvecklingen under senare är bör rilläggas att den nya för valtningslagen (1986:223) som gäller frän /87 syftar rill att ytterligare stärka rättssäkerheten i själva förvaltningsförfarandet. Lagen bygger på uppfattningen att tyngdpunkten i förfarandet bör förskjutas nedåt i instansordningen, särskilt mot den första instansen (prop. 1985/86:80 s, 12), Viktiga inslag är nya regler om att myndigheterna skall lämna vägledning och annan service till enskilda parter i förvaltningsären- 14 denoch i ökad utsträckning själva ompröva felaktiga beslut. 3.1 En ny möjlighet till domstolsprövning Mitt förslag: Isyfte att säkerställa att svensk rätt motsvarar europa-konvenrionens krav påtillgång till domstolsprövning införs en ny möjlighet att få beslut somregeringen och andra myndigheter meddelar i förvaltningsärenden prövade iregeringsrätten. Den nya prövningsmöjligheten utformas som ett komplement tillde prövningsmöjligheter som finns . Införandet av den följs upp genomområdesvisa översyner av lagstiftningen pä de områden som berörs. Promemorieförslagetöverensstämmer,i det väsentliga med mitt förslag. Remissinstanserna: Nästanalla remissinstanser vitsordar reformbehovet. De stöder uppfattningen att detmed hänsyn rill åtaganden enligt konventionen bör införas en nymöjlighet till domstolsprövning pä åtskilliga områden där regeringen eller enförvaltningsmyndighet är högsta eller enda prövningsinstans. När detgäller frågan hur denna prövningsmöjlighet bör utformas går meningarna isär. De flesta, bl. a.regeringsrättens ledamöter, hovrätten för Nedre , kammarrätten iJönköping och JO, tillstyrker en överprövningsmöj-lighet i regeringsrätten enligthuvudlinjerna i promemorieförslaget. Från flera håll betonas att en sådanlösning bör följas upp genom områdesvisa översyner av lagstiftningen så att manpå sikt i möjlig män tillgodoser behovet av domstolsprövning genomspecialregler om överklagande till kammarrätt eller genom andraspecialregleringar som avpassas efter varje områdes särart. En minoritet - däriblandett par instanser som företräder den juridiska forskningen och någranäringslivsorganisationer - avstyrker förslaget. Dessa instansers synpunktergår bl, a, ut på att man i stället för att bygga ut den nuvarande ordningen meden ny prövningsmöjlighet bör flytta ärenden från regeringen till kammarrätternagenom områdesvisa åtgärder. Skälen för mitt förslag:Som jag redan har varit inne pä har det under mänga år i pågått enutveckling mot att förvaltningsärenden i allt större utsträckning kanöverprövas av domstolar. Det huvudsakliga syftet med det reformarbete som harbedrivits har varit att stärka den enskildes rättsskydd. Strävandena attförbättra den enskildes rättssäkerhet pä förvaltningsområdet har nyligenmanifesterats i den nya förvaltningslagen. Dessa strävanden mäste givetvisfortsätta ocksä . I första hand är det enangelägenhet på det nationella planet att sätta upp de mål som bör eftersträvasvid utbyggnaden av rättsskyddet här i . Helt naturligt har vi emellerridanledning att se på förhållandena i andra länder och undersöka om vi frän demkan hämta idéer om hur en sådan utbyggnad kan ske. I särskilt hög grad gällerdetta de rättssäkerhetsgarantier som kan ses som gemensamma för länderna i värkulturkrets och som har kommit till uttryck i . Dessarättssäkerhetsgarantier har kommit i blick- Prop,1987/88:69 punkten. Konventionens grundläggande konstruktion har skapat vissaproblem. Detta sammanhänger med att den griper över ett mycket vitt områdesamtidigt som den i åtskilliga hänseenden är tämligen allmänt hållen och därmedger stort utrymme för olika tolkningar, I takt med att antalet mål kraftigt harökat har den europeiska domstolen utvecklat en alltmer extensivpraxis. Det gäller bl, a, domstolens tolkning av konventionens krav påtillgång till domstolsprövning. Beträffandedetta krav står det klart att domstolen har tolkat konventionen pä ett sättsom inte förutsågs när tilUrädde denna. Kravet har ansetts omfatta intebara civilrättsliga tvister utan ocksä vissa tvister om tillämpningen avoffenfligrättsliga regler med anknytning till äganderätten, rätten att utövaett yrke m. m. En sammanfattning av domstolens praxis på området har gjorts iregeringskansliet och bör fogas protokollet som bilaga 5. Tvä av de fallsom redovisas i sammanfattningen (fallen och Pudas) har avgjorts efterdet att lagrådsremissen avlämnades. Lagrådet har emellertid vid sin granskninghaft tillgång till också dessa avgöranden. Ävennär det gäller proceduren för anhållande och häktning har det visat sig att deneuropeiska domstolen numera tolkar konventionen på ett annat sätt än somförutsägs när vi tillträdde den. Jag har närmare belyst detta i prop.1986/87:112 (bl. a. s, 23 och 24) där det ocksä föresläs sädana ändringar iregelsystemet pä detta område att vår lagstiftning kommer att anpassas till dentolkning som domstolen har ställt sig bakom, Pägrund av konventionens omfattande räckvidd kan det självfallet även beträffandeandra särskilda frågor finnas utrymme för diskussion när det gällerförhållandet mellan konventionen och den svenska lagstiftningen. Det kundedärför synas ändamålsenligt att genomföra en mera generell utredning om hur värlagstiftning förhåller sig till konventionen. Medhänsyn till hur konventionens kontrollapparat fungerar skulle en sådanutredning dock knappast vara meningsfull. Det är den europeiska domstolen som isista hand har tillagts befogenhet att avgöra uppkommande tolkningsfrågor. Närdet gäller frågor som för svensk del skulle kunna tänkas komma upp tilldiskussion torde generellt gälla att det knappast är möjligt att på förhand medtillräcklig grad av säkerhet förutse domstolens ståndpunkt. De antaganden somen eventuell svensk utredning skulle kunna göra i detta hänseende skulle därförbli av föga värde. Även för framtiden torde man sålunda i stället fä väljalinjen att noga följa domstolens avgöranden i konkreta fall. NärSverige Ullträdde konventionen utgick vi från att svensk lag uppfyll de dess krav och att således bortsett frän vissa frågor där förbehåll gjordes kunde ta på sig konventionens förpliktelser utan att ändra sin lagstiftning (prop. 1951:165 s. 11). Om emellertid den europeiska domstolen tolkar konventionen på ett annat sätt, bör givetvis se till att svensk lag med minsta möjliga eftersläpning motsvarar våra internario- nella förpliktelser. Såvitt rör det rättsområde som här är aktuellt pekar rättsfallen från i riktning mot att det måste finnas en möjlighet till domstolsprövning i en del grupper av ärenden där regeringen 16 eller enförvaltningsmyndighet är högsta eller enda prövningsinstans Prop.1987/88:69 (t. ex, i ärenden enligt expropriations-, förköps- ochjordförvärvslagstiftningen). Bedömningenförsväras dock av att de flesta rättsfallen tar sikte pä förhållanden i andraländer, I de fall som avser svenska förhållanden (se bilaga 5) har domstolenvisserligen uttalat att resningsinstitutet inte uppfyller fordringarna enligtartikel 6 men lämnat en motivering som ger anledning till tvekan huruvidauttalandet bygger på en riktig uppfattning om det rådande rättslägetbeträffande detta institut. Vilken betydelse missuppfattningen i sä fall harhaft för utgången i målen är svårt att säga, I sammanhanget bör ocksä beaktasatt rättsfallen ger ett allmänt intryck av att domstolens praxis är stadd i enutveckling vars slutpunkt nu inte kan överblickas. Detsagda kan anföras till stöd för att frågan om anpassning av vår lagstiftningtill tolkning av artikel 6 bör anstå i väntan på den fortsattautvecklingen av domstolens praxis, Å andra sidan är det självfallet önskvärtatt man i möjligaste män förebygger att svensk rätt kommer att stå ikonflikt med den rättsbildning som sker i . Försvensk del har en huvudtanke bakom reformarbetet varit att ärendenskall avgöras på ett riktigt och rättssaken sätt redan i första instans så i möjlig män slipper de olägenheter i form av tidsutdräkt m, m, som enprövning i högre instans ofta medför. Detta utesluter givetvis inte attmöjligheten att överklaga har en betydelsefull funktion att fylla ocksä ifortsättningen. Somframgått av min bakgrundsteckning har vi två huvudtyper avinstansordningar i förvaltningsärenden: en förvaltningsväg där regeringen ellernågon förvaltningsmyndighet är slutinstans och en domstolsväg därregeringsrätten i allmänhet är högsta instans. Reglerna om vilka ärenden somskall gä den ena resp, andra vägen bygger på principer som lades fast vidregeringsrättens tillkomst , Principerna innebär att ärenden där prövningenhuvudsakligen går ut på att tillämpa rättsregler bör kunna överklagas tilldomstol medan andra ärenden prövas i administrativ ordning även efteröverklagande. Dessaprinciper ger inte alltid någon klar ledning. Pä många områden ärlagstiftningen sä utformad att den prövning som skall göras har inslag av såvälrättslig bedömning som lämplighetsavvägning eller någon annan sådan meraskönsmässig bedömning. Det är t, ex, inte ovanligt att lagar innehåller termeroch begrepp som till en del får sitt innehåll genom en intresseavvägning. Attnågon klar rågång inte finns mellan ärenden där den rättsliga prövningen är detövervägande momentet och ärenden där skönsmässiga bedömningar dominerarillustreras av att det finns viktiga inslag av rättslig bedömning i en deltyper av ärenden som regeringen eller någon förvaltningsmyndighet prövarsom högsta instans, Å andra sidan ligger åtskilliga tillämpningsfrågor somnärmast kan karakteriseras som lämplighetsbedömningar hosförvaltningsdomstolarna. kan det varatillfälligheter eller historiska skäl som ligger bakom den nuvarande ordningen med överklagande förvaltningsvägen, I andra 17 2 1987/88. fallhar denna tillkommit efter ingående principiella överväganden, Pä Prop. 1987/88:69åtskilliga områden bygger lagstiftningen pä att regeringen som ett naturligtled i utövningen av den styrande makt som enligt regeringsformen tillkommerregeringen eller någon förvaltningsmyndighet med en speciell kompetens skallstyra utvecklingen genom att pröva förvaltningsärenden som högsta eller endainstans, I dessa fall kan man inte utan ingripande ändringar i systemet övergeden nuvarande ordningen. Fråganär vad som bör göras mot den bakgrunden, om man som jag sä snabbt som möjligtvill säkerställa att svensk rätt motsvarar konventionens krav pä tillgång tilldomstolsprövning. Områdesvisaöversyner eller en generell lösning? Enriktlinje för utvecklingen på bör vara att man omrädesvis övervägeri vilken mån det är ändamålsenligt att ersätta den överprövning som skeri administrativ ordning med domstolsprövning. Som exempel på fall där en sådanändring av instansordningen bör övervägas kan nämnas ärenden om auktorisationav bevakningsföretag, ärenden om godkännande för anställning hos ettauktoriserat bevakningsföretag och ärenden om förordnande att varaordningsvakt, I promemorian Ds Ju 1987:4, som utarbetats ijustitiedepartementet, har föreslagits att uppgiften att pröva överklaganden iärenden av dessa slag skall flyttas frän regeringen till kammarrätt. Förslagethar remissbehandlats, och frågan övervägs nu i , Ocksäi en del ärenden där en förvaltningsmyndighet är högsta instans kan detfinnas skäl att låta domstolsprövning ersätta överprövning i administrativordning. När det exempelvis gäller tillståndsfrågor enligt lagen (1977:293) omhandel med drycker, där är andra och högsta instans, harsålunda alkoholhandelsutredningen föreslagit att överklagande skall kunna sketill kammarrätt i stället (jfr SOU 1985:15), Förslaget har remissbehandlatsoch övervägs nu i . Jagförordar en fortsatt översyn av de aktuella författningarna med målsättningenatt noga undersöka i vad män det är ändamålsenligt att låta domstolsprövningersätta överprövning i administrativ ordning. Självfallet bor man då ocksåuppmärksamma i vad mån det kan finnas skäl att flytta någon ärendegrupp imotsatt riktning. Denna översyn kan i viss utsträckning samordnas med detpågående arbetet att anpassa reglerna om över-klagbarhet och instansordning iolika lagar och förordningar till de riktlinjer för regeringens befattning medöverklaganden som har fastställt är 1984, Med ledning averfarenheterna från det arbetet står det klart att översynerna kan blitidskrävande. Mankan alltså inte räkna med att ett sådant arbete ger resultat förrän sä småningom. Som lagrådet framhållit är det också tydligt att lösningen att låta domstolsprövning ersätta överprövning i administrativ ordning inte står till buds i fräga om alla de förvaltningsbeslut som det här gäller. Jag förordar därtör i likhet med det stora flertalet remissinstanser att man i första hand skapar en mera generell möjlighet att få förvaltningsbeslut domstolsprövade. Härigenom kan en reform få ett snabbt och brett genom slag, vilket är av vikt på grund av våra konventionsåtaganden. Utgångspunkter för en generell reglering Prop. Den generella prövningsmöjligheten bör utformas så att deninte rubbar grundvalarna för domstolsväsendets och förvaltningens struktur ochförhållande till varandra. Den bör därför inte ersätta utan komplettera denuvarande möjligheterna till prövning förvaltningsvägen. Dessa bör alltjämtvara det primära för den som vill ha en överprövning av ett förvaltningsbeslut.Endast den som uttömt dessa möjligheter bör ha rätt att utnyttja den nyamöjligheten till domstolsprövning. Denna bör ta sikte pä det förhållandet att prövningen i endel typer av ärenden som gäller myndighetsutövning mot enskilda och för vilkaregeringen eller någon förvaltningsmyndighet är högsta instans har viktigainslag av rättslig bedömning även om intresseavvägningar och andra skönsmässigaöverväganden skall dominera prövningen. Överprövningen hos domstolen börinriktas på frågor om rättsenlighet. Frågan om vilken eller vilka domstolar som skall göraprövningar av detta slag bör bedömas med hänsyn till att det är svårt att ensteoretiskt dra en klar gräns mellan rättsliga och skönsmässiga bedömningar.Lagstiftningen på förvaltningsområdet är i allmänhet inte utformad med hänsyntill att en sådan distinktion skall göras. Den innehåller ibland termer ochbegrepp som delvis skall få sitt innehåll genom avvägningar av politisk natur.Här kan vanskliga gränsdragningsfrågor uppkomma, Nägra närmare föreskrifter omhur gränsen skall dras är knappast möjliga att ge inom ramen för en generellreglering. Den rättsbildning som har skett vid tillämpning avkommunalbesvärsinstitutet och för vilken regeringsrätten är prejudikatinstanskan dock ge ledning. Det sagda talar för att uppgiften att vara domstolsinstansbör läggas på en enda, högt kvalificerad domstol med förutsättningar att skapaoch upprätthålla en fast praxis. Jag förordar att regeringsrätten fåruppgiften. Ett ytteriigare skäl för detta är att det nya prövningsinstitutet däkan samordnas med resningsinstitutet på ett smidigt sätt. Genom sinresnings-prövning har regeringsrätten för övrigt redan en viss erfarenhet avatt överpröva bl, a, regeringsbeslut. Med en sådan lösning kan ocksä bestämmelserna om den nyaprövningsmöjligheten utformas sä att de blir fä och enkla, 1 likhet med vadsom gäller för resningsinstitutet bör man kunna överlämna till regeringsrättenatt själv avgöra hur en del frågor i sammanhanget skall lösas. Läggs prövningenpä en mindre kvalificerad instans, behövs däremot en mer utförlig reglering,något som kan medföra nackdelar från andra synpunkter. En generell möjlighet till domstolsprövning enligt deriktlinjer som jag här har angett innebär otvivelaktigt en nyhet av principiellbetydelse. Något helt nytt i värt rättssystem är det dock inte frågan om.Utgångspunkten för all offentlig maktutövning i vårt land är att denna ärlagbunden (1 kap, I § tredje stycket RF), är också regeringensbeslut underkastade den form av legalitetskontroll som ligger iresningsinstitutet och den s, k, lagprövningsrätten (11 kap, 14 § RF), Ett par remissinstanser har ifrågasatt om en nyprövningsmöjlighet av detta slag innebär något egentligt nytt i förhållandetill den möjlighet till överprövning som redan finns inom ramen förresningsinstitutet. anledning av detta villjag framhålla att det inte finns nägra uttryckliga regler omvilken prövning som man har rätt till i resningsärenden hos regeringsrätten, Iresningsärenden hos högsta domstolen gäller däremot enligt en bestämmelse irättegångsbalken (58 kap, 1 § första stycket 4) att resning får beviljas, omden rättstillämpning som ligger till grund för avgörandet uppenbartstrider mot lag. Dessa förhållanden kan ha bidragit till att europadomstolenhar ansett att möjligheten att begära resning i regeringsrätten inte uppfyllerkonventionens krav på tillgång till domstolsprövning. För att man skallsäkerställa att svensk rätt motsvarar våra konventionsåtaganden behövs enlagstiftning som anger uttryckligt att den som berörs av ett förvaltningsbesluthar rätt att få en domstolsprövning av om beslutet står i överensstämmelse medgällande bestämmelser och att denna rätt gäller oavsett om resning kanbeviljas. Mittförslag förutsätter att antalet ärenden som den nya prövningsmöjligheten gerupphov till i regeringsrätten inte blir alltför stort. Andra uppgifter somdomstolen har får inte bli lidande. Detta bör beaktas när man tar ställningtill vilket tillämpningsområde den nya möjligheten bör ha. Jag går in pä denfrågan i nästa avsnitt. Givetvisbör man också se till att verkställigheten av beslut inte fördröjs i onödangenom den nya prövningsmöjligheten. Jag återkommer till detta längre fram. Prop,1987/88:69 3.2 Tillämpningsområdet för den nya prövningsmöjligheten Mittförslag: Ett avgörande i ett förvaltningsärende som inte kan komma under någonannan domstols prövning skall kunna överprövas i regeringsrätten, om ärendetrör något förhållande som avses i 8 kap. 2 eller 3 § regeringsformen, dvs. rörtillämpningen av civilrättsliga eller "betungande" offentligrättsliganormer. Från denna regelföreskrivs vissa undantag. Bl, a, undantas beslut av vissa domstolsliknandenämnder. Undantag görs också för beslut i utlänningsärenden,medborgarskapsärenden, ärenden om värnpliktigas och reservpersonals inkallelseoch tjänstgöring inom försvarsmakten, vapenfriärenden, skatteärenden, ärendenom dispens och vissa andra särskilda åtgärder inom ramen för den ekonomiskapolitiken och inflationsbekämpningen, krigsmaterielärenden samt ärenden omimport- eller exporttillstånd på det kärntekniska området. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. De undantag som jag föreslär ärdock fler än i promemorian. Remissinstanserna: Deflesta stöder förslaget att tillämpningsområdet skall knytas till 8 kap, 2 och3 §§ regeringsformen (RF), Nägra tvivlar pä att domstolsliknande nämnder kangodtas som domstolar i konventionens mening. Från ett par häll ifrågasätts omundantaget för utlänningsärenden går att förena med konventionen. Enremissinstans konstaterar att prome- morieförslagettäcker sådana dispensbeslut m, m, på skatteområdet som i Prop.