prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — 17 § Bilaga 3 får genoin fyndfördelning överlåta statens rätt fill fornfynd på museum som åtar sig att vårda det på ett fillfreds ställande sätt. Metallsökare får inte medföras på fasta fomlämningar annatän vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten. Metallsökare får inte användas inom . Metallsökare får inte heller användas inom område därfornfynd av det slag som skall hembjudas enligt 4 § andra stycket fidigare harpåträffats. Sådant område omfattar fyndplatsen och den omgivande mark därytterligare fornfynd kan tänkas förekomma med hänsyn till det tidigare fyndetskaraktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseende samt förekomsten avandra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område som avsesi andrastycket. Utan hinder av vad som sägs i 19 § får metallsökareanvändas för att yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Utan hinder av vad som sägs i 18 och 19 §§ gäller attmetallsökare får medföras och användas 1. vid undersökningar av fomlämningar eller platser därfornfynd påträf fats, när undersökningen utförs av riksanfikvarieämbetet eller av någon annan efter medgivande av eller 2. om i annat fall har givit tillstånd attmedföra och använ da metallsökare till det. Ansvar m. m. Till böter eller fängelse döms den somav uppsåt eller oaktsamhet 1. gömmer, skadar, förändrar, avyttrar eller förvärvarföremål som enligt 4 § skall tillfalla eller hembjudas staten, 2. inte anmälerfornfynd enligt 5 §, 3. bryter mot 6 §, 4. bryter motbestämmelserna i 10 § andra stycket eller 5. bryter mot 18eller 19 §. Den som bryter mot 5 § har förlorat all rätt på grund avfyndet. Metallsökare som har använts vid brott enligt första stycket 5, skallförklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Vid överträdelse av beslut eller föreskrift enligt dettakapitel får fingsrätten besluta om handräckning för att åstadkomma rättelse.Ansökan om handräckning får göras av samt . I fråga om handräckning finns bestämmelser i 17 §handräckningslagen 15 (1981:847). 23 § Prop. 1987/88:104 I ärenden enligt 2 § andra stycket och 9 § får , om detbehövs, Bilaga 3 meddela föreskrift att gälla tills vidare i avvaktan på att ärendet avgörs Beslut av länsstyrelsenöverklagas hos kammarrätten när det gäller 1. fastställelse av gränserna förett fornlämningsområde enligt 2 §, 2. särskilda ordningsföreskrifterenligt 9 §, 3. fridlysning enligt 9 § eller 4. tillståndatt medföra och använda metallsökare enligt 20 § andra stycket. Detsammagäller i fråga om beslut om sådana föreskrifter som avses i 19 § tredje stycketoch som meddelas av annan myndighet än regeringen. Besluti övrigt enligt detta kapitel av eller riksanfikvarieämbetet fåröverklagas hos regeringen, om inte annat följer av 25 §. Kommunenfår överklaga beslut enligt 2 § andra stycket, 9 § första tillfjärde stycket och 12 § andra stycket. Länsstyrelsensbeslut får inte överklagas när det gäller 1. ersättningför kostnader eller skada enligt 7 § fjärde stycket, 2. ersättning enligt 8 § tredjestycket, 3. befrielse från kostnad förförundersökning eller särskild undersökning enligt 14 § andra stycket eller 4. ersättning enligt 15 § förstastycket. Densom är missnöjd med beslut som avses i första stycket skall i stället väckatalan mot staten vid fastighetsdomstol. Talan skall ha väckts frånlänsstyrelsens beslut. Ersättningsom beslutats av domstol enligt 15 § första stycket skall deponeras enligtbestämmelserna i 15 § andra stycket. Enbyggnad som är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller somingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde fårförklaras för byggnadsminne av . Bestämmelsernaom byggnadsminnen enligt detta kapitel får också till-lämpas på park, trädgårdeller annan anläggning av sådant värde som sägs i första stycket. Ifråga om byggnad av sådant värde som sägs i första stycket pch som tillhörstaten gäller de bestämmelser som regeringen meddelar om statligabyggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till annan ägare änstaten skall det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag. Bestämmelsernai detta kapitel gäller inte en byggnad som är fast fornlämning ellerkyrkobyggnad enligt denna lag. Nären byggnad förklaras för byggnadsminne, skall genom skyddsföreskrifterange på vilket sätt byggnaden skall vårdas och under- 175 hållassamt i vilka avseenden den inte får ändras. Om detbehövs får föreskrifterna också innehålla bestämmelser om att Prop.1987/88:104 ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick attbyggnadsminnets Bilaga 3 utseende och karaktär inte förvanskas. skall så långt möjligt utformas isamförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde.Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som äroundgängligen nödvändigt för att bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriskavärde. Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne kanväckas efter ansökaneller på eget initiativ. Ansökan om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminneskall innehålla uppgifter om vilken fastighet byggnaden är belägen på, ömfastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även angesvilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras förbyggnadsminne. beslut att inte förklara en byggnad förbyggnadsminne får överklagas endast av . Då fråga väckts om att en byggnad skall förklaras förbyggnadsminne, får i avvaktan på ärendets slutliga prövningmeddela förbud mot åtgärder som kan minska eller förstöra byggnadenskulturhistoriska värde. Förbudet får gälla för av högst . Omdet finns synnerliga skäl får det förlängas, dock högst förvarje gång. Om en byggnad kan antas komma ifråga som byggnadsminne,får , utan att fråga väckts om byggnadsminnesförkiaring, förordnaatt anmälan till skall göras, innan byggnaden rivs eller ändraspå ett sätt som väsentligt minskar dess kulturhistoriska värde. skall inom en månad från det anmälningen komin dit avgöra om den skall väcka fråga om byggnadsminnesförkiaring av denberörda byggnaden. Under denna frist får den anmälda åtgärden inte vidtas, utanatt har medgivit det. skall för anteckning i fastighetsbokenofördröjligen underrätta inskrivningsmyndigheten 1. då fråga väckts om att en byggnad skall förklarasför byggnadsminne, 2. då förordnandeenligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts, 3. då beslut ombyggnadsminnesförkiaring vunnit laga kraft eller hävts, eller 4. då ansökan ombyggnadsminnesförkiaring avslagits. Om ett statligt byggnadsminne har övergått till att blibyggnadsminne enligt detta kapitel, skall utfärda förklaring omdetta. , eller den som arbetarpå länsstyrel- 177 sens uppdrag har rätt att få tillträde till byggnader medtillhörande mark- 12 1987/88. områdesamt att där vidta de åtgärder och undersökningar som behövs för Prop.1987/88:104 lagens tillämpning. Ägare och innehavare av särskild rätt till fastighet harrätt till ersättning av staten om skyddsföreskrifter 1. utgör hinder för rivning av en byggnad och skadandärav är betydande i förhållande till värdet av berörd del av fastigheten, eller 2. på annat sätt innebär att pågående markanvändningavsevärt försvå ras inom berörd del av fastigheten. Ersättning enligt första stycket får, om det är lämpligt,utgå med årliga belopp med rätt för sakägaren eller staten att erhållaomprövning vid ändrade förhållanden. Medför skyddsföreskrifter att synnerligt men uppkommer vidanvändningen av fastigheten, är staten skyldig att lösa fastigheten om ägarenbegär det. Bestämmelserna enligt första stycket tillämpas också dålänsstyrelsen meddelat förbud enligt 5 §. Ersättning som därvid utgår skall, omdet finns skäl, avräknas mot ersättning som sedermera kan komma att utgå medstöd av denna paragraf. Vid tillämpningen av första och tredje styckena skall ävenbeaktas andra beslut om skyddsföreskrifter som avses i 14 kap. 8 § förstastycket 2 och 3 (1987:10), under förutsättning att beslutenmeddelats före det senaste beslutet. Föreskrifterna om föriust avrätt till ersättning eller inlösen i 11 och 12 §§ eller bestämmelserna i 15kap. 4 § gäller därvid inte. Har fråga väckts om att en byggnad skall förklaras förbyggnadsminne, får förelägga den som vill göra anspråk på ersättningeller inlösen att , från det han fått del avföreläggandet, göra anmälan om detta till . Ett sådantföreläggande skall åtföljas av uppgift om de skyddsföreskrifter som avses bliutfärdade. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden harförlorat sin rätt till ersättning eller inlösen. beslutar om ersättning och inlösen.Länsstyrelsens beslut får inte överklagas.Bestämmelser om talan vid domstol omersättning eller inlösen finns i 12 §. Uppgörelse mellan staten och sakägare i fråga omersättning skall även gälla den som senare förvärvar sakägarens rätt. Den som är missnöjd med beslut omersättning eller inlösen får väcka talan om ersättning eller inlösen mot statenvid domstol, förutsatt att han inte enligt 11 § har förlorat sin rätt. Sådantalan skall väckas vid fastighetsdomstol från länsstyrelsensbeslut. Väcks inte talan är rätten till ersättning eller inlösenförlorad. Staten får, när fråga väckts om att förklara en byggnadför byggnadsmin ne, väcka talan vid fastighetsdomstolen mot sakägare om fastställande av de villkor som skall gälla för ersättning. Om beslut om byggnadsminnes förkiaring inte kommer till stånd från det att målet avgjorts genom lagakraftägande dom, skall domen inte längre vara bindande för parterna. 13 § Prop. 1987/88:104 Om en fastighet till följd av en byggnadsminnesförkiaring minskar i värde Bilaga 3 så att den kan antas utgöra full säkerhet förborgenärerna, skall den ersättning som fastighetsägaren är berättigad tillenligt 10 § deponeras hos . Bestämmelsen gäller dock endastborgenärer som hade panträtt i fastigheten när ersättningsrätten uppkom och omersättningen skall utgå med hela beloppet samfidigt. Om en borgenär lider skada, därför att depositionen inteskett i enlighet med första stycket, är han berättigad till ersättning frånstaten. Ersättningen lämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsammagäller om en borgenär lider förlust genom att ersättningen blivit för lågtberäknad och den inte blivit prövad av domstol fill följd av överenskommelsemellan staten och fastighetsägaren eller av annan anledning. Talan omersättning enligt detta stycke skall väckas vid fastighetsdomstolen. I fråga om ersättning eller inlösen enligt 10 eller 13 §andra stycket skall expropriationslagen (1972:719) tillämpas i den månavvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag. Ersättning för minskning av fastighetens marknadsvärde ifall som avses i 10 § skall bestämmas som skillnaden mellan fastighetensmarknadsvärde före och efter beslutet. Därvid skall bortses från förväntningarom ändring av markanvändningen. Ersättning för skada enligt 10 § första stycket I skallminskas med ett belopp som motsvarar vad som enligt samma punkt skall tålasutan ersättning. Om staten begär det och det inte är uppenbart oskäligt,skall domstolen förordna att ersättning enligt 10 § första stycket skallbetalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts. Ogillas talan om ersättning eller inlösen som har väcktsav sakägare, kan domstolen förordna att han skall bära sina egna kostnader, omhan har inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbartinletts utan skälig grund, får domstolen dessutom ålägga honom att ersättastaten för dess rättegångskostnader. Föreligger särskilda skäl, får lämnatillstånd till att ett byggnadsminne ändras i strid mot skyddsföreskrifterna. får ställa de villkor för tillståndet som ärskäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren fåravse hur ändringen skall utföras samt nödvändig dokumentation. Om bibehållandet av ett byggnadsminne medför hinder ellerolägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse, fårlänsstyrelsen jämka skyddsföreskrifterna eller häva byggnadsminnesförklaringen.Länsstyrelsen får också häva en byggnadsminnesförkiaring om den framstår somändamålslös. Vid beslut om att häva en byggnadsminnesförkiaring elleratt jämka skyddsföreskrifter får , om det är skäligt, förordna attden som begär hävandet eller jämkningen skall bekosta särskild dokumentation avbyggnaden. Regeringen får häva en byggnadsminnesförkiaring ellerjämka skyddsfö- 179 reskrifter,om regeringen ger tillstånd till expropriation som rör byggnaden ellerkringliggande område och byggnadsminnesförklaringen eller skydds- Prop.1987/88:104 föreskrifterna inte kan bestå utan olägenhet förexpropriationsändamålet. Om ägaren till ett byggnadsminne försummar den vård, somåligger honom enligt skyddsföreskrifterna, får förelägga honomatt inom viss skälig tid vidta nödvändiga åtgärder. Föreläggandet får inteomfatta åtgärder som med hänsyn till byggnadens användning och omständigheternai övrigt är oskäligt betungande. Om föreläggandet inte följs, får länsstyrelsenutföra åtgärderna på ägarens bekostnad. Om ett byggnadsminne har ändrats i strid mot meddeladeskyddsföreskrifter, får förelägga ägaren att återställaändringen om det är möjligt. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Tingsrätten får besluta om handräckning för att avbrytapågående förstörelse av ett byggnadsminne eller för att återställa det. Även iannat fall får handräckning beslutas, om det behövs för att bestämmelse i dettakapitel skall efterlevas. Ansökan om handräckning får göras av ellerallmän åklagare. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i 17 §handräckningslagen (1981:847). Till böter döms den som 1. i strid motmeddelade skyddsföreskrifter river eller på annat sätt förstör ettbyggnadsminne eller ändrar det utan tillstånd enligt 15 § eller 2. bryter motförbud som meddelats enligt 5 § eller förordnande enligt 6 § första stycketeller vidtar åtgärder i strid mot bestämmelserna i 6 § andra stycket. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ettvitesförbud döms inte till böter. Överklagande m. m. Sådana beslut av enligt detta kapitel somfår överklagas skall överklagas hos kammarrätten. Beslut enligt 1, 5 eller 6 §skall gälla även om det överklagas. Innan fattar beslut som enligt detta kapitelkan medföra rätt till ersättning eller inlösen för någon annan, skalllänsstyrelsen undersöka om medel för detta finns tillgängliga. Kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter,kyrkliga inventarier och begravningsplatser är skyddade enligt bestämmelsernai detta kapitel. Kyrkobyggnader och kyrkotomter Prop. 2 § Bilaga 3 Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas ochunderhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseendeoch karaktär inte förvanskas. Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som invigtsför och som vårdas av en kyrklig kommun samt domkyrkorsom står under egen förvaltning. Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hörsamman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som äranlagda före utgången av får inte på något väsenfiigt sätt förändrasutan fillstånd av . I fråga om en kyrkobyggnad krävs allfid tillstånd förrivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i ellerändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärligautsmyckning samt för ändring av dess färgsättning. I fråga om en kyrkotomt krävs alltid tillstånd förutvidgning av tomten samt för uppförande eller väsentlig förändring avbyggnader, murar, portaler eller andra fasta anordningar på tomten. får ställa de villkor förtillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranlederändringen. Villkoren får avse hur ändringen skall utföras samt dendokumentation som behövs. Om riksanfikvarieämbetet beslutar det, skallbestämmelserna i 3 § om tillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnadeller en kyrkotomt som har tillkommit efter utgången av och som ärmärklig genom sitt kulturhistoriska värde. Sedvanliga underhållsarbeten eller brådskandereparationsåtgärder får utföras utan tillstånd. Sådana åtgärder skall utförasmed material och metoder som är lämpliga med hänsyn till byggnadens elleranläggningens kulturhistoriska värde. Kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde skallförvaras och vårdas väl. I vaije församling samt i domkyrkor som står under egenförvaltning skall det finnas en förteckning över kyrkliga inventarier avkulturhistoriskt värde. I förteckningen skall anges om ett föremål ägs ellerförvaltas av någon annan än församlingen eller och om det förvaras pånågon annan plats än i kyrkan. Förteckningen skall föras av kyrkoherden och en avkyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall vara ledamot eller suppleant i rådet. Deskall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Kontraktsprosten skall minst kontrolleraatt alla föremål i Bilaga 3 förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skallockså göras vid byte av kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i 7 § andrastycket. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen sefill att kontroll sker. I fråga om ett föremål i förteckningen krävs tillståndfrån 1. för att avyttra det om det inte ägs av någonenskild person eller släkt, 2. för att avföradet från förteckningen, 3. för att repareraeller förändra det, 4. för att flytta det från den plats där det sedangammalt hör hemma. Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana reparatio ner får inte utföras så att föremålets kulturhistoriska värde minskas. får besiktiga kyrkliga inventarier. får också besluta att ett föremålskall tas upp i förteckningen. Om det finns allvarlig fara för att ett föremål skadas,får tills vidare ta hand om det eller vidta någon annannödvändig åtgärd för att skydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas,skall samråd ske med kontraktsprosten eller biskopen. I vården av en begravningsplats skall dess betydelse somen del av kulturarvet beaktas. Begravningsplatserna skall vårdas ochunderhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. Begravningsplatser enligt detta kapitel är sådana områdeneller utrymmen som avses i lagen (1963:537) om gravrätt m. m. Bestämmelserna om begravningsplatser omfattar också sådanabyggnader på begravningsplatsen som inte är kyrkobyggnader samt fasta anordningarsåsom murar och portaler. I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgångenav krävs tillstånd av 1. för att utvidga eller på något annat sättväsentligt förändra den, 2. för att där uppföra någon ny byggnad eller fastanordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning. Om beslutar det, skallbestämmelserna i 13 § tillämpas också i fråga om en begravningsplats somtillkommit efter utgången av , om begravningsplatsen ligger invid enkyrkobyggnad som uppförts eller är märklig genom sittkulturhistoriska värde. Om det på en begravningsplats eller i byggnad på enbegravningsplats som 182 ägs och förvaltas av en borgerlig kommun finns föremål avkulturhistoriskt värde,gäller bestämmelserna i 6, 7, 9 och 10 §§ också sådana föremål. Prop.1987/88:104 Kommunen skall därvid ansvara för förteckningen samt förvaringenoch Bilaga 3 vården av föremålen. Beslut som anges i 3,9 och 13 §§ får överklagas hoskammarrätten. Sådana beslut får alltid överklagas av . Beslut enligt4 och 14 §§ får överklagas hos regeringen. Skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål Äldre svenska och ufiändska kulturföremål som anges idetta kapitel och som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet, fårinte föras ut ur landet utan särskilt tillstånd. Med svenska kulturföremål avses föremål som är eller kanantas vara framställdai eller i ett annat land av en svensk. Med utländska kulturföremål avses föremål som ärframställda i ett annat land av annan än en svensk. De gränser som hade är avgörandevid bestämmandet enligt lagen om ett föremål skall anses vara ett svensktkulturföremål. Den som vill föra ut ett kulturföremål ur landet skall hatillstånd till utförseln, om föremålet är av det slag som anges i 4-6 §§. Föremål, som har framställts , oavsettvärde: a) trycktaskrifter, kartor och bilder samt b) handskrifter påpergament eller papper. Mer än föremål oavsett värde: a) dryckeskärl,seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor, b) folkdräkter ochbroderad eller mönstervävd folklig textil, c) bonadsmåleri, d) möbler, speglar och skrin, e) golvur, väggur och bordsur, O signerade fajanser, g) musikinstmment samt h) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen. Mer än föremål med ett värde över 50 000kronor, i den mån föremålet inte kan hänföras under punkt 2: a) målningar,teckningar och skulpturer, b) föremål avkeramik, glas och porfyr, c) föremål av guld,silver och brons med undantag av mynt och medaljer samt d) ljuskronoroch vävda tapeter. Mer än50 år gamla föremål med ett värde , i den Prop.1987/88:104 mån föremålet inte kan hänföras under punkt I eller 2: Bilaga 3 a) samiskaföremål, b) icke trycktaprotokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper, c) handritadekartor och ritningar samt d) tekniska modeller och prototyper samtvetenskapliga instrument. Utländska kulturföremål, som kan antas ha kommit tillSverige 1840,och som har ett värde : a)möbler, speglaroch skrin, b)golvur, vägguroch bordsur, c)musikinstrument, d) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen, e) målningar, teckningar och skulpturer, f) föremål av keramik, glas och elfenben, g) föremål av guld, silver och brons med undantag avmynt och medaljer samt h) ljuskronor och vävda tapeter. Tillståndkrävs även för utförsel av en del av ett föremål som anges i 4 eller Ett kulturföremål får föras ut ur landet utan tillstånd,om 1. föremålets ägare flyttar från för attbosätta sig i ett annat land, 2. föremålet genom arv, testamente eller bodelning harförvärvats av en enskild person som är bosatt i annat land, 3. föremålet förs ut av en offentlig institution här ilandet eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och det skall föras tillbaka till , 4. föremålet försut av en enskild person för att användas i samband med offentligkulturverksamhet och det skall föras tillbaka till eller 5. föremålet ärtillfälligt inlånat från utlandet. Prövningen av ansökningar om tillstånd till utförsel Tillstånd till utförsel av kulturföremål skall ges, omföremålet inte är av stor betydelse för det nationella kulturarvet. Även om föremålet har stor betydelse för det nationellakulturarvet får tillstånd ges till utförsel, om föremålet förvärvas av en insfitufioni utlandet. Frågor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl.biblioteket, , , statens konstmuseer ellerStiftelsen (tillståndsmyndigheter). För varje slag av föremål som anges i 4 och 5 §§föreskriver regeringen vilken tillståndsmyndighet som skall pröva ansökan omtillstånd. Handläggningen avtillståndsärenden m. m. Prop. 10 § Bilaga3 Ansökan om tillstånd skall ges in till . stödav 9 § har föreskrivits att ansökningen skall prövas av annan tillståndsmyndighet,skall ansökningen överlämnas till denna. Rören ansökan mer än en av tillståndsmyndigheterna beslutar riksantikvarieämbetetvilken tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. får fatta beslut i ärendet först efter samråd med deneller de övriga tillståndsmyndigheter som är berörda. I sådana ärenden skallansökningen avslås, om någon av de berörda tillståndsmyndigheterna anser atttillstånd inte skall beviljas. Densom ansöker om tillstånd att föra ut ett föremål skall till ansökningen foga tvåsvartvita fotografier av föremålet. Fotografier behövs dock inte, omansökningen avser föremål som avses i 4 § 1 a) och 4 b). Fotografier behövsinte heller, om fillståndsmyndigheten medger undantag från detta krav. Sökandenskall på begäran av tillståndsmyndigheten ställa föremålet till dess förfogandeför granskning. Förvaltningslagen(1986:223) skall tillämpas även i fråga om tillståndsärenden som handläggs avStiftelsen .