prop · GB03116 · 1987-12-31 00:00:00 — I mitt förslag, som innehåller ett högre totalbelopp,en högre bidragsandel och ett högre fribelopp och där bostadsbidragetsbetydelse har minskats väsentligt, får marfjinaleffekterna mindre betydelse. Närdet gäller hänsynstagandet till egen förmögenhet förordar jag att den upphörhelt i det nya systemet. Mitt förslag motiveras främst av att egen förmögenhetkan reducera andra förmåner och att avkastningen läggs till inkomsten och kanreducera studiemedlen. Härigenom påverkar en förmögenhet ändå de studiesocialaförmånerna och en ytterligare prövning skulle kunna upplevas som oskälig. Ettslopande av förmögenhetsprövningen leder till en förenklad administration. Deproblem som finns när det gäller att ta ställning till i vilken mån enförmögenhet är att betrakta som bunden eller realiserbar elimineras också. Minaförslag om ett nytt inkomstbegrepp vid prövning mot egen inkomst och avsk£iffandetav hänsynstagandet till behållen förmögenhet innebär att studiemedel kan erhållasvid högre inkomst än . Med basbelopp skulle den inkomstgräns dåreduceringen börjar och rätten till studiemedel helt upphöra 3 viden inkomst på nära . Rätten till studiebidrag upphör vid enbruttoinkomst på . kommitténs uppfattning,att det knappast kan hävdas att man vid dessa inkomster behöver ett bidrag föratt börja studera, och förordar således i likhet med kommittén attreduktionsreglerna utformas så, att reduktionen först avser bidraget ochdärefter återbetalningsmedlen. Mittförslag: Den övre åldersgränsen för studiemedel bibehålls vid . Om detfinns särskilda skäl kan studiemedel beviljas även för sökande som är äldre än45 år. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Två remissinstanser, RRV och CSN, förordar en höjd åldersgräns till . Skålenför mitt förslag: Studiemedel kan enligt nuvarande regler utgå . Om det finns särskilda skäl kan studiemedel beviljas till . Åldersgränsenär satt huvudsakligen med hänsyn till att den studerande ska ha en rimligchans att hinna återbetala sin studieskuld imder sin återstående yrkesverksammatid. Enligt kommitténs förslag skall en studerande som har uppburitstudiemedel vara återbetal-ningspliktig för sitt studielån även efterpensionsåldern. I det fallet hade det varit rimligt att föreslå en höjdåldersgräns. förordar jag i det följande att studieskulden ävenfortsättningsvis avskrivs vid pensionsåldern. Därmed anser jag det intemotiverat att nu höja åldersgränsen. Liksom bör studiemedel kunna utgåför studier efter om det finns särskilda skäl. 2.2.6 Antal terminer med studiemedel Mitt förslag: Förstudier under högskolenivån begränsas antalet studiemedelsberättigade terminertill högst sex. Antalet terminer för högskolestudier kvarstår vid högst tolv.Liksom bör undantag från huvudregeln kunna medges på grund av särskildaskäl. Kommitténs förslag:överensstämmer med mitt förslag när det gäller gymnasie- och högskolestudier.Däremot föreslår kommittén att det totala antalet terminer för studier på såvälgymnasial som högskolenivå bör maximeras till 14 terminer. Remissinstanserna: Fleraremissinstanser instämmer i att antalet terminer med studiestöd bör begränsas.CSN och UHÄ anser att det finns anledning att ytterligare begränsa dengenerella rätten till studiemedel. De föreslår att det maximala antalet terminermed generell rätt bestäms till sex terminer på gymnasial och tio terminer påeftergymnasial nivå. UHÄ poängterar dock att denna mer begränsade generellarätt förutsätter att undantag i ökad utsträckning ges vid särskilda skäl. ,Rörelselblkhögskolornas intresseorganisation och de flestastuderandeorganisationerna anser do:k att antalet studiemedelsberättigadeterminer bör utökas i förhållande till kommittéförslaget. Ingenav de remissinstanser, som yttrat sig i denna fråga, instämmer ikommittéförslaget att antalet terminer med studiestöd på gymnasial nivå skallpåverka möjligheterna att få studiestöd för längre högskoleutbildningar. Skälenför mitt förslag: Studiemedlen kommer även i fortsättningen att bestå av enbidragsdel och en lånedel. Lånedelen kommer visserligen att vara mindre äntidigare, men den kommer inte att vara lika starkt subventionerad som hittills.För studerande med långa utbildningar kan återbetalningen därför blibetungande. finns det få begränsningar i studiemöjligheterna på olika utbildningsnivåer.En studerande kan antas till ett stort antal utbildningar och kurser, utan atträtten till studier ifrågasätts. Den enda egentliga restriktionen avser rättentill studiestöd. Mot denna bakgrund anser jag det än viktigare att begränsadet antal terminer för vilka studiemedel kan utgå. Det är orimligt att enenskild studerande utan prövning skall kunna genomgå flera utbildningar i rad,uppbära studiestöd och belägga utbildningsplatser, som sökande utan tidigareutbildning står i kö för. Urindividens synpunkt kan begränsningen i antalet tillåtna studieterminer geanledning till en bättre studieplanering. Långa studier, som inte leder tillexamina eller yrken som efterfrågas på arbetsmarknaden, kan bli en tung kost.nadsbördabåde för den enskilde och för samhället. Skolornas syo-konsulenter,högskolornas studievägledare och arbetsmarknadsmyndigheternas personal börkunna ge värdefull hjälp och vägledning inför studieplaneringen. Normalt bör, liksom enligtnuvarande praxis, studiemedel kunna beviljas för någon eller några terminerutöver de uppsatta gränserna för att en studerande skall kunna slutföra enlängre gymnasie- eller högskoleutbildning, t.ex. en fyraårig tekniskgymnasielinje eller en läkarutbildning. Undantag bör också göras för enstuderande som har fått studiemedel för studier på grundskolenivå. Liksomremissinstanserna anser inte heller jag att man bör sätta ett tak för dettotala antalet terminer. Detta skulle i vissa fall kunna medföra att destuderande som har haft studiemedel för sina gymnasiala studier skulle hindrasatt genomgå en lång högskoleutbildning. Begränsningenav den tid varunder statligt studiestöd kan utgå bör enligt min mening delssyfta till att påskynda och effektivisera gymnasiestudierna, dels attförhindra att den som redan har studerat ett stort antal terminer påhögskolenivån och kanske även på lägre nivå därefter påbörjar en ny högskoleutbildning. 1987/88: 116 Mitt förslag: Ingaändringar görs av de meritkrav som ställs på de studerande. Kommitténs förslag:Överensstämmer med mitt förslag. 1987/88: 116värderingsreglerna för gymnasiala studier bör ses över av CSN inom ramen förmyndighetens ordinarie översynsarbete. Remissinstanserna:CSN instämmer i kommitténs bedömning beträffande eftergymnasiala utbildningar.När det gäller studerande i folkhögskola och gymnasieskola ser CSN inget behovav någon översyn. Beträffande komvux avser CSN att ta upp överläggningar medSÖ för att diskutera erfarenheterna av nuvarande ordning. SÖanser att en elev i gymnasial utbildning som har rätt att fortsätta till nästatermin eller årskurs i princip bör beviljas stöd, liksom en elev som avsärskilda skäl medges att gå om en kurs. SFSföreslår att kravet på 30 poäng för erhållande av studiemedel även börgälla för de bundna studierna i eftergymnasial utbildning. SFS anser vidareatt det krav som ställs för att en utstraffad skall återvinna rätten tillstudiemedel är för hårt. Skälenför mitt förslag: I likhet med kommittén anser jag att de meritkrav som ställspå de studerande i eftergymnasiala utbildningar är rimliga. Jag instämmer ocksåi uppfattningen att CSN inom ramen för det ordinarie översynsarbetet och isamråd med SÖ bör se över de nuvarande meritvärderingsreglerna för degymnasiala studierna, framför allt för komvux. 2.2.8 Gränsdragning mot studiehjälpssystemet Mittförslag: All utbildning i gymnasieskolan för ungdomar skallhänföras till studiehjälpssystemet. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansertvassynpunkten CSN tillstyrker kommitténs förslag. SÖ anser att den rimligasteavvägningen är att studiehjälp utgår under de första tre årens gymnasialastudier, även om det tredje året har karaktär av påbyggnadsutbildning. Skälenför mitt förslag: De avgränsningar som görs utgår från karaktären på dengymnasiala utbildningen. De påbyggnadsutbildningar som förutsätteravgångsbetyg från teoretisk gymnasieutbildning betraktas som eftergymnasialautbildningar och hänförs till studiemedelssystemet. De påbyggnadsutbildningar,som förutsätter avgångsbetyg från yrkesinriktad gymnasial utbildning, hänförsemellertid till gymnasiala utbildningar och därmed också till studiehjälpssystemet.Nuvarande regler leder således till att jämngamla elever på samma gymnasieskolakan få olika former av studiestöd beroende på hur den valda studievägenklassificeras i utbildningshänseende. Jag finner inte detta motiverat och anserinte att det finns någon anledning att klassificera påbyggnadsutbildningarnaolika. Skillnadernai ekonomiska villkor mellan studiehjälps- och studie medelssystemen har tidigare utgjort ett hinder för att man konse kvent skulle föra all utbildning som hör till gymnasieskolan till stu diehjälpssystemet. Många påbyggnadsutbildningar finns t.ex. bara på ett fåtal orter, och eleverna i dessa utbildningar blir därmed hänvisa- 39 de till eget boende på skolorten.Under sådana förhållanden krävs stu- diefinansieringsvillkor,som inte kunde erbjudas i studiehjälpssystemet. Studiebidraget ochinackorderingstilläggen har emellertid höjts påtagligt . Jaganser liksom studiemedelskommittén att det är viktigt att undvika att de studerandeskuldsätter sig redan på gymnasienivån. .Alla gymnasieskoleelever under 20 årbör därför få studiehjälp. De studerande ipåbyggnadskurser i gymnasieskolan som vid reformens i kraftträdande fårstudiemedel skall dock kunna slutföra sina studier med samma studiestöd, dvs.studiemedel. 1987/88: 116 Mitt förslag:Studiemedel för högskolestudier utomlands skall i allmänhet kunna utgå.Regeringen bemyndigas att fatta beslut om villkoren för att få studiemedel förstudier utomlands. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Kommittén föreslår dessutom att CSNfrån fall till fall bör kunna bedöma om studiemedel skall beviljas med utgångspunkti besluten om högskolans dimensionering. Remissinstansernassynpunkten CSN tillstyrker kommittéför-slaget och en attitydförändring sominnebär att studiemedel i allmänhet bör utgå om inte skäl talar däi-emot, istället för som att studiemedel i princip inte utgår om inte särskildaskäl motiverar det. Även UHÄ, SAF och instämmer i kommittéförslaget. SFS tillstyrker engenerösare studiemedelstilldelning, men anser inte att CSN skall bedömautbildningsdimensioneringen och kostnadsläget i andra länder. SFS framhålleratt det är viktigt att reglema anpassas till utbildningssamarbetet med deeuropeiska och de nordiska länderna. Skälenför mitt förslag: Det är enligt min mening positivt att det finns svenskastuderande som förlägger en del av sina studier eller t,o,m. hela utbildningentill ett annat land. I det nordiska samarbetet finns det planer på attunderlätta ett sådant studieutbyte genom stipendier som skall täcka destuderandes extrakostnader för studier i annat nordiskt land. Det förs ocksådiskussioner inom det europiska samarbetet om att underlätta studier i annateuropeiskt land. Vidstudier inom utgåi- redan studiemedel på samma villkor som vid studieri . Även för studier utom bör studiemedel kunna utgå, underförutsättning att utbildningen håller en kvalitet som i stort sett är jämförlDarmed den svenska utbildningens. CSN kan vid bedömningen av olika utländskautbildningars kvalitet utnyttja den kompetens som finns t.ex. hos SvenskaInstitutet och hos universitets- och högskoleämbetet. Det väl utveckladenordiska samarbetet gör att CSN också kan utnyttja den kompetens vid bedömningav utländska utbildningars kvalitet, som finns hos de övriga nordiskastudiestödsmyndigheterna. Ilikhet med studiemedelskommittén tror jag inte att antalet studerande somsöker och får studiemedel för studier utomlands kommer att öka dramatiskt omreglerna blir mer generösa. Det är dyrt att stu- dera utomlands även om manfår studiemedel. Den som tar ett sådant Prop. 1987/88: 116 steg har sannoliktförvissat sig om att utbildningen kommer till nytta . Det finnssåledes inte någon anledning att tro att besluten om de svenskahögskolelinjernas dimensionering kommer att sättas ur spel genom studierutomlands. Jag anser inte heller att det finns någon anledning att räkna mednågra extra kostnader för studiemedel åt utlandsstuderande. De studerande, somtar på sig olägenheter och extra kostnader för studier utomlands, är så studiemotiveradeatt de med all säkerhet annars skulle begära studiemedel för studier iSverige. Tvärtom kan utlandsstudier i många fall innebära en besparing, eftersomtrycket på det svenska högskolesystemet kan minska. Eftersomskillnaderna i kostnadsläge mellan olika länder är stora bör studiemedlen kunnadifferentieras. CSN bör kunna fastställa den rimliga nivån för resp. land. Iförsta hand innebär detta att studielånen skall kunna minskas för studier iländer, där levnadsomkostnaderna är så låga att studiemedelsbeloppet uppenbartär för högt. Höga kursavgifter bör dock, liksom enligt nuvarande praxis, kunnaberättiga till extra studiemedel. Detnuvarande återbetalningssystemet har gällt under . Det haruppenbarligen varit mycket gynnsamt för flertalet av de studerande.Studiemedelskommittén visar t.ex. att räntesubventionen på utbetalade lånemedelunder beräknas uppgå till mer ån . För det övervägandeflertalet av studiemedelstagarna har återbetalningsbördan inte varit särskiltbetungande. Av totalt 640 000 personer som var avgiftsskyldiga under år 1987hade en årsavgift . av låntagarna hade en årsavgiftsom var högre än . Många av dessa kan dessutom ansöka om att fåavgiften nedsatt, eftersom denna inte behöver erläggas med belopp som är högreän av skillnaden mellan avgiftsunderlaget och avgiftsgränsen. Deallra flesta låntagarna har små skulder. hade t.ex. avdet totala antalet studiemedelstagare en skuld . Endast åttaprocent hade en skuld som översteg . Ävenom systemet i sina huvuddrag har fungerat tillfredsställande är det ändåuppenbart att det har brister. har skulderna ökatrelativt snabbt. Av dem som ännu inte var avgiftsskyldiga varandelen med skulder . mer än dubbelt så hög som förhela gruppen studiemedelstagare. Det år i huvudsak de, som lånat under1980-talet och som påbörjat sin återbetalning, som har stora skulderoch avgifter i förhållande till betalningsförmågan. återbetalningshänseende mest utsatta gruppen studieme- 4j delstagareutgörs sannolikt av dem, som i vuxen ålder skuldsatt sig förstudier både på gymnasie- och högskolenivå. Dessa personer har ofta såväl högskuld som kort återbetalningstid och relativt låg lön. Samtidigtsom det övervägande flertalet alltså har en i förhållande till sin ekonomiskaförmåga lindrig skuldbörda finns det en växande grupp för vilka återbetalningenär mycket betungande. Det är troligt att denna tendens består ominte reglerna förändras. Genomsystemets konstruktion blir utfallet för den enskilde resp. staten i hög gradberoende av hur stor inflationen är. Vid hög inflation blir systemet relativtkostsamt for staten, medan låntagarna då gör motsvarande vinster. Ominflationen å andra sidan är låg blir statens kostnader relativt låga, medansystemet i motsvarande grad blir mindre förmånligt för de återbetalningsskyldiga.Dessa inbyggda konsekvenser har medfört betydande orättvisor mellan olikagenerationer studerande. Ettytterligare problem med det nuvarande återbetalningssystemet år att det ärdetaljerat och krångligt. Det är mycket svårt för en enskild återbetalare atttill fullo förstå konsekvenserna av skuldsättning. Det förekommer sannoliktatt eljest studiemotiverade personer, inte minst vuxenstuderande, av dennaanledning avstår från att påbörja studier. Jaghar tidigare redovisat vilkti principer jag anser bör vara vägledande vidutformningen av det nya studiemedelssystemet. Mot denna bakgrund, och medhänsyn till erliarenheterna av de nuvarande återbetalningsreglerna, övergårjag nu till att lägga fram förslag om ett nytt återbetalningssystem. 1987/88: 116 2.3.2 Påbörjande av återbetidning Mitt förslag:Återbetalningen påbörjas tidigast efter det studierna avslutats. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De studerandes organisationer är liksom TCO negativa till kommitténs förslag omslopemde av de två återbetalningsfria åren som gäller i nuvarandeåterbetalningssystem. CSN och tillstyrker förslaget. Skälen för mitt förslag: Enlijtnu gällemde regler påbörjas återbetalningen först under det tredje året efterdet att studiestöd senast uppburits. De två återbetalningsfria åren innebär enbetydande subvention. Jag anser, i konsekvens med huvudiiu-iktningen i mittförslag, att även denna subvention bör överföras till beviljningen av studiemedel.Med hänsyn till konstruktionen av det nya återbetalningssystemet kommer dennaförändring, enligt min mening, inte att medföra några orimligt hårdaåterbetalningskrav. Eftersom återbetalningen i enlighet med mitt förslag underde första två återbetalnings-åren i normalfallet kommer att baseras på inkomstsom intjänats blir årsbeloppen under denna periodsannolikt relativt låga. De möjligheter till nedsättning av årsbeloppet som jagi det följande kommer att föreslå är ägnade att ytterligare minska riskernaför en allt för hög återbetalningsbörda i början av återbetalningen. Mitt förslag:Återbetalning skall ske med ett årligt belopp om av denåterbetalningsskyldiges inkomst. Med inkomst avses sammanräknad inkomst enligttaxeringen till statlig inkomstskatt året före återbetalningsåret. För den somär bosatt utomlands eller är skall den årliga återbetalningen utgöra en tjugondelav skulden, dock av basbeloppet. Kommitténs förslag:Överensstämmer med mitt förslag när det gäller procentsatsen. Kommittén hardock föreslagit att den som saknar inkomst skall återbetala avbasbeloppet. I fråga om inkomstbegrepp har kommittén föreslagit den statligttaxerade inkomsten med tillägg för underskottsavdrag. För utomlands bosatta harkommittén föreslagit att den årliga avgiften skall utgöra en tjugondel avskulden, dock av basbeloppet. Kommittén har vidare föreslagitatt årsbeloppet för sjömän beräknas med hänsyn till den beskattningsbarainkomsten enligt sjömansskattelagen med tillägg för underskott i förvärvskälla. Remissinstanserna: En istort sett enig remissopinion har tillstyrkt att ett inkomstrelateratåterbetalningssystem införs. När det gäller procentsatsen vid beräkning av årsbeloppetär opinionen emellertid mer splittrad. Flera remissinstanser har förordat ettsystem där inte någon återbetalning krävs vid inkomster under en viss gräns. CSNhar föreslagit ett system där återbetalning sker av den del avinkomsten som överstiger två basbelopp. I fråga om den föreslagnaminimiavgiften har flertalet instanser som yttrat sig avstyrkt denna. Bland de remissinstansersom har yttrat sig beträffande inkomstbegreppet finns en samstämmiguppfattning om att detta bör hämtas från beskattningsreglerna. När det gällerval av inkomstbegrepp fördelar sig opinionen ganska jämnt mellan begreppentaxerad inkomst, taxerad inkomst med tillägg för underskottsavdrag ochsammanräknad inkomst. CSN och SFS förordeu* sammanräknad inkomst. CSN föreslår att årsbeloppetskall utgöra en femtondel av skulden för såväl utomlands bosatta som försjömän. Enligt nämndens uppfattning skulle kommitténs förslag medföra enalltför lång återbetalningstid. Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Ett inkomstrelaterat återbetalningssystem är rättvist ochenkelt. Genom att återbetalningsbördan avpassas med hänsyn till den enskildesinkomst undviks att någon får en i förhållande till sin betalningsförmåga alltför tung återbetalningsbörda. Eftersom alla återbetalar en viss andel av sin inkomstblir konsekvenserna av skuldsättningen relativt enkla att överblicka för denenskilde. Skälen för mitt förslag: Idet nuvarande studiemedelssystemet är studiemedelsavgiften i första handberoende av skuldens storlek. Genom att i stället göra återbetalningenberoende av den återbetalnings-skyldiges betalningsförmåga uppnås flerafördelar. Ettinkomstrelaterat system är, enligt min mening, mer rättvist. De som har högainkomster kommer att få erlägga höga årsbelopp me- danmotsatsen gäller för dem med låg inkomst. För flertalet av de Prop. 1987/88:116 återbetalningsskyldiga innebär förslaget att de kommer att bli skuldfriasnabbare än enligt nuvarande regler medan andra får en mer utsträcktåterbetalningstid. Principen innebär för den enskilde att tyngdpunkten iåterbetalningen i regel kommer att förskjutas från återbetalningsperiodensbörjan till ett senare skede i livet med i normalfallet förbättradbetalningsförmåga. Jaganser att det är av väsentlig betydelse för systemets funktion att reglerna ärtydliga och enkla. Därigenom ges den enskilde goda möjligheter att bedömakonsekvenserna av skuldsättningen. Inte minst har detta betydelse når detgäller att motverka social snedrekrytering till högre studier. Ett s)'stembaserat på en generell avgift, uttryckt som en viss procentsats av inkomstenår, enligt min uppfattning, enklare ån andra förslag som har presenterats. Ilikhet med kommittén anser jag också att huvudprincipen i det nyaåterbetalningssystemet skall vara att samtliga låntagare skall betala tillbakasina studieskulder. Systemet bör inte konstrueras så generöst att stora grupperav låntagare redan på förhand vet att de aldrig kommer att behöva betalatillbaka hela skulden. Det är därför angeläget att t.ex. de låntagare, som harmöjlighet att välja deltidsarbete på grund av att den totala familjeekonominär god, ändå skall betala någon del av sina studieskulder. Marginaleffekternaför den som höjer sin lön eller ökar sin arbetstid blir också betydande i ettsystem där återbetalningen påbörjas vid en viss inkomstnivå. Dessa problemundanröjs i ett konsekvent genomfort inkomstrelaterat system. är enligt min mening väl avvägd. Vid en inkomst på t.ex. 100 000kr. blir årsbeloppet , medan en inkomst på . medJÖrett årsbelopp på . Jag anser för min del att belopp i denna storleksordningär rimliga. 1 vissa fall bör det emellertid vara möjliit att kunna få årsbeloppetnedsatt. Jag återkommer till detta. Ilikhet med flertalet remissinstanser, som har yttrat sig i frågan, anser jaginte att det är rimligt att den som saknar inkomst skall krävas pååterbetalning. Jag avstyrker därför kommitténs förslag om minimiavgift. Studiemedelskommitténhar vid sin genomgång av olika inkomstbegrepp funnit att övervägande skältalar för att detta bör hämtas från beskattningsreglerna. Trots vissa bristeruppfyller dessa bäst kraven på rättvisa i jämförelse med övriga tänkbarainkomstbegrepp. Staten lägger också ned ett omfsttande arbete på att successivtundanröja de brister som finns i beskattningens värderingsmetoder. Jag delarkommitténs uppfattning i denna fråga. Minaförslag innebär att samma inkomstbegrepp skall användas såväl vid beviljningsom vid återbetalning. Särskilt vid beviljning av studiemedel ställs krav påatt den enskilde själv skall beräkna sin inkomst. Av detta följer, förutom attdet inkomstbegrepp som väljs bör uppfylla rimliga krav på rättvisa, att kravenpå enkelhet och entydighet bör vara mycket höga. Det är dessutom av betydelseatt ett så enhetligt inkomstbegrepp som möjligt används inom olika förmånssystem. Inom beskattningen finnstre tänkbara inkomstbegrepp som bör öv- Prop. 1987/88: 116 ervägas,nämligen taxerad inkomst, taxerad inkomst med tillägg av underskottsavdrag ochsammanräknad inkomst. Sammanräknadinkomst är enligt min mening enklare och tydligare än det avstudiemedelskommittén förordade inkomstbegreppet, taxerad inkomst med tilläggför underskottsavdrag. Skillnaden mellan de olika begreppen är emellertid ipraktiken mycket liten. Kommitténs förslag innebär att avdrag för kostnader förpensionsförsäkringar, underhåll för barn samt förlustavdrag godtas vidfastställande av årsbeloppet.