prop · GB03109 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:109 om urval m.m. till högskoleutbildning Regeringenföreslår atl anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . I propositionen föreslås nya regler för urval tillhögskoleutbildning. Betyg från gymnasieskolan och motsvarande vuxenutbildningsamt studiefärdig-hetsprov föreslås utgöra de huvudsakliga grunderna för urvaltill allmänna och lokala utbildningslinjer. Poäng för arbetslivserfarenhetunder bör kunna komplettera poängen för provet. Folkhögskoleeleverbör kunna antas på grundval av studieomdöme. Vid urval till fristående kurserföreslås den lokala högskolemyndigheten besluta vilka kriterier som skallanvändas. Beslut om antagning till utbildningslinjer bör även fortsättningsviskunna överkjagas till en särskild nämnd. I propositionen föresjås också vissa mindre förändringarnär det gäller behörighet för högskoleutbildning. Den nya antagningsordningen föreslås träda i kraft vidantagningen . I 1987/88. Utdragut protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, , , , ; R. . , Hellström.Johansson, Hulterström, , G. . Proposition om urval m. m. till högskoleutbildning Reglerför behörighet, urval och antagning lill högskoleutbildning har i sina grunddragvarit gällande sedan högskolereformen 1977. Förändringar har gjorts åren 1979och 1980. En beskrivning av nu gällande bestämmelser bör fogas som bilaga 1till protokollet i detta ärende. Hösten1983 tillkallade min företrädare, statsrådet , efter bemyndigandeav regeringen , sakkunniga för att göra en översyn avreglerna. De sakkunniga antog namnet tillträdesulredning-en. Utredningenöverlämnade betänkandet (SOU 1985:57) Tillträde till högskolanjämte rapporten (SOU 1985:59) Prov för urval till högskolan. En sammanfattningav utredningens förslag bör fogas som bilaga 2 till protokollet. En förteckning över remissinstanserna och ensammanfattning av remissyttrandena bör fogas som bilaga 3 till protokollet.Vidare har ett antal skrivelser från myndigheter, organisationer och enskildakommit in som rör frågor som jag nu behandlar. Långtfram i tiden anordnade universiteten inträdesprov som villkor för att fåpåbörja högre studier. De som avlagt avgångsexamen från läroverk blev först år1864 berättigade att utan ytterligare prövning skrivas in för akademiskastudier. Studentexamen, som denna avgångsexamen sedermera kom att kallas, varockså en fömtsättning för studier vid andra högre utbildningsanstalter, t. exinom de medicinska och tekniska områdena. Utbildningvid vissa andra utbildningsanstalter likställdes med studentexamen vidantagning lill universitet och högskolor. hade det dockvarit möjligt att få dispens från examenskravet. inleddes enförsöksverksamhet som innebar att det blev möjligt att studera inom vissaämnesområden vid filosofisk fakultet utan att alla formella krav påfullständig utbildning från gymnasieskola var uppfyllda. 1987/88:109 Villkorenvar att de sökande fyllt och varit yrkesverksamma under samtatt de uppfyllde de krav på förkunskaper som gällde för studier inom resp.ämnesområde. Under1960-talel ökade antalet studerande starkt. Samfidigt var det fortfarande såatt flertalet högskolor och institutioner själva skötte sin antagning. Reglernaför urval till de linjer som hade fler sökande än utbildningsplatser komdärigenom att tilldra sig elt växande intresse. Det tedde sig orättvist, atlbestämmelserna var så olika för utbildningar av samma slag på skilda håll i landet.År 1967 fick det dåvarande universitetskanslersämbetet ansvar för en centralantagning till ett stort antal högskoleutbildningar. är utbildningen vid universitet och högskolor mer omfattande än någonsintidigare. Antalet sökande till grundläggande utbildning är cirka100000 och antalet nybörjare drygt 70000. Närmare 175000 personer studerar åriigeni högskolan. Den stora ökningen beror delvis på att högskolan efterhögskolereformen omfattar fier utbildningsanstalter . Tillbilden hör också att det nu är möjligt alt studera och alt päolika sätt komplettera sin tidigare utbildning. Deregler för behörighet och urval som tillämpas nu har i sina huvuddrag varitgällande sedan högskolereformen 1977. De erfarenheter som vunnits och deförslag om förändringar som förts fram har legat till grund för tilllrädesulredningensöverväganden och förslag. Innan jag går in på mina ställningstaganden tilldessa förslag vill jag ange några principiella utgångspunkter som ärvägledande för min bedömning. Denhögre utbildningen är en viktig del av de möjligheter till utbildning, som vikan erbjuda i vårt land. Tillgång till god utbildning är betydelsefull förvarje medborgare. Utbildning är en förutsättning för att var och en skall kunnautnyttja sina inneboende resurser, utveckla sina anlag och intressen ochfullgöra en för samhällsgemenskapen värdefull arbetsuppgift. Varje människa harrätt att utvecklas efter sina egna förutsättningar och ambitioner. De villkorsom finns för att få ta del av utbildningen vid universitet och högskolor hardärför stor betydelse för den enskilda människan och hennes möjligheter. Haneller hon bör kunna välja yrke och väg i livet efter håg och fallenhet snarareän efter tillfälligheter och social bakgrund. Denenskilde medborgaren kan ha olika önskemål om när i sitt liv han eller hon villskaffa sig kunskap genom högskoleutbildning. Många ungdomar har redan tidigtklart för sig vilken utbildning de vill välja, andra har svårare för attbestämma sig. Andra återigen kommer senare i livet, kanske efter många årsyrkesverksamhet, att vilja förbättra sina kunskaper och sin livssituation genomhögskoleutbildning. När villkoren för tillgång till högskoleutbildningenutformas, måste därför den enskildes valmöjligheter vara så stora som möjligt. Högskolanhar rätt att kräva atl den studerande är välförberedd för sina insatser. Studierna i högskolan förutsätter i allmänhet, att den studerande 3 har kunskaper motsvarande dem som kan inhämtas igymnasieskolan. 1987/88:109 Vilka krav på förkunskaper som bör ställasberor på vad högskolestudierna skall omfatta. Den studerande kan ha tillägnatsig dem på skilda sätt, genom utbildning i olika former, genom egna studiereller genom yrkesverksamhet. Kvaliteten i denna förberedelse kan varaavgörande för möjligheterna atl klara utbildningen i högskolan. Gymnasieskolanoch andra ulbildningsformer på motsvarande nivå har ansvaret för denförberedande utbildningen. I sista hand blir det dock den studerande själv, sommåste ta ansvaret för att förberedelserna är tillräckliga och göra en bedömningav sina möjligheter alt klara högskolestudierna. Den studerande har också rätt att stäl\a. Den information och vägledning, som högskolan ger om utbildningenoch vad den kräver, måste vara så klar och uttömmande som möjligt: Skillnadenmellan gymnasieskolans arbetssätt och högskolans är stor. Ungastuderande kan behöva tränas i att arbeta självständigt med fakta ochproblemlösningar. De äldre studerande i högskolan kan fordra att deraserfarenheter tas tillvara och kräva en annan studieteknik. En anpassning tillde studerande och deras skilda fömtsättningar är nödvändig om studierna skallbli framgångsrika. Efterfrågan på olika utbildningar varierar. Närefterfrågan är stor, kommer endast de högst kvalificerade in på utbildningen.När efterfrågan är låg, antas alla som är behöriga och något urval behövs inte.Behörighetskraven blir i det senare fallet ensamma avgörande för vilkakvalifikationer de studerande har. Inga ovidkommande hänsyn bör tas när behörighetskravfastställs. De skall spegla de kunskaper och erfarenheter som behövs för attden studerande skall kunna tillgodogöra sig utbildningen. När de studerandemöter högskolans krav i utbildningen, skall de kunna förstå och acceptera behörighetskraven.Behörighetskraven för någon viss utbildningslinje får således inte varamotiverade av det från saklig synpunkt omotiverade önskemålet att få väljastuderande ur en så exklusiv grupp av sökande som möjligt. Behörighetskraven, sökandestrukturen ochutbildningsorganisationen är faktorer, som är beroende av varandra. Omförkunskapskraven sätts högt, minskar behovet av urval bland de sökande.Utbildningsorganisationen också för mindre påfrestningar. Omkraven sätts lågt, ökar påfrestningarna på högskolan och deutbildningsansvariga. En förändring av antalet sökande till en utbildning kan automafisktmedföra en förändring av nivån på de studerandes förkunskaper. Detta utsätter isin lur utbildningsorganisationen för krav på förändring av utbildningen. Idetta sammanhang vill jag understryka att det huvudsakligen är högskolan, somavgör vad som krävs av den studerande för att en genomgången utbildning skallgodkännas. Bristande förkunskaper får enligt min mening inte tas till intäktför att sänka kraven enbart i syfte att den studerande skall klara studierna. De regler som gäller för att få en utbildningsplats ihögskolan måste stå i samklang med de mål för högskolan som lagts fast. Ett av målen för högskolepolitiken är alt åstadkomma en vidgad social rekrytering. studier omrekryteringen till högskoleutbildning som utförts i anslutning lill Prop.1987/88:109 sludiemedelskommitléns arbete (och , Studiemedel- medel för jämlikhet?, UHÄ:FoU projektrapport 1987:1) framgår att en stark social selektion sker såväl vidvalet av gymnasielinje som vid övergången från gymnasieskola till högskola.På. de 3- och 4- åriga linjerna i gymnasieskolan är socialgrupp I klartöverrepresenterad som socialgrupp III är starkt överrepresenterad påde 2-åriga yrkesförberedande linjerna. Den sociala ojämlikheten fortsätter ivalet till högskoleutbildning. Av de gjorda undersökningarna framgår bl. a. följande. Avtvå individer med samma studieförutsättningar och samma tidigare utbildning menmed olika social bakgrund är det mest sannolikt att individen från den högresocialgruppen väljer en utbildning, som leder fram till den bredaste behörighetenför fortsatta studier eller de mest prestigefyllda yrkena. Ett medel att vidga den sociala rekryteringen är därför atlunderlätta övergången till högskolan från de yrkesinriktade linjerna igymnasieskolan. som det är angelägel atl varje individ har en så godgrund som möjligt för sin högskoleutbildning är det viktigt att kraven päallmän och särskild behörighet inte utgör i sammanhanget ovidkommande hinderför en sådan övergång. Likaså bör vid urvalet till utbildningarna hänsyn tastill behovet av en vidgad social rekrytering. Bedömningar i samband med behörighet, urvaloch antagningtill högskoleutbildning är en del av verksamheten i högskolan. Del arbete ochde resurser som läggs ner på delta måste ställas i relation till utbildningen iövrigt och till del resultat den ger. De regler som jag nu föreslår förbehörighet och urval kommer alt gälla för huvuddelen av all högskoleutbildning.Det är viktigt atl tillämpningen av dem blir så smidig som möjligt. Det bör t.ex. vara möjligt att helt slopa urvalsförfarandet till vissa utbildningar därman redan före ansökningstillfället kan bedöma att platserna räcker till föralla sökande. Detta kan gälla många frislående kurser nien också flera allmännautbildningslinjer. Jag har angett några av de utgångspunkter jag anserviktiga vid mitt ställningstagande till utredningens förslag. 1 det följandeåterkommer jag till vad dessa utgångspunkter mera konkret innebär. Mina förslag i det följande innebär förändringar i detantagningssystem som gäller för flertalet utbildningar i högskolan. Desärskilda regler som tillämpas för vissa utbildningar, t. ex. de konstnärliga,skall gälla även fortsättningsvis. I många frågor som utredningen behandlatankommer det på regeringen att besluta. Jag kommer att ange när så är fallet. 3 Behörighet för högskoleutbildning En sökande till högskolan skall för att bli antagen ha dengrundläggande utbildning och den allmänorientering som en fullständig gymnasieutbild ning ger. Detta är vad som kallas allmän behörighet. Denna behörighet kan också uppnås genom studier i komvux eller på folkhögskola. Sökande som är och har yrkeserfarenhet har på grund härav allmän behörighet (25:4-regeln). Gymnasieutbildningen eller motsvarande utbild- 5 ning skall innefatta minst två årskurser svenska ochengelska. Den som har behörighet enligt 25:4-regeln skall ha kunskapermotsvarande två årskurser engelska. Till kraven på allmän behörighet kan läggas krav påsärskild behörighet. Dessa krav ställs upp särskilt för varje utbildningslinjeeller kurs. Sökandetill fristående kurs som har behörighet enligt 25:4- regeln får själv bedöma omhan eller hon har de kunskaper som behövs för att genomgå utbildningen(självprövningsrätt). En utförligare redovisning av behörighetskraven finns ibilaga 1. Mitt förslag: Nuvarande krav på allmän behörighet fillhögskoleutbildning skall i huvudsak gälla. Sökande till fristående kurs, som uppnått ochhar yrkesverksamhet, får själv bedöma om han eller hon har dekunskaper som behövs för att genomgå utbildningen (självprövningsrätt).Antagningsmyndighet får besluta om självprövningsrätt även för andrakategorier sökande till fristående kurs. Utredningen har föreslagit alt nuvarande krav för allmänbehörighet avseende kunskaper i svenska och engelska motsvarande två årskurserpå tvåårig linje i gymnasieskolan skärps genom att krav på minst betyget 3 ivartdera ämnet införs. Utredningen har vidare föreslagit att det skall varaantagningsmyndigheten som beslutar om självprövningsrätt skall föreligga förviss kurs eller studerandegrupp. Remissinstanserna: Många remissinstanser har ställt sigbakom förslaget om skärpning av kravet på allmän behörighet. Några äremellertid kritiska och menar att detta villkor automatiskt kommer att uteslutaen betydande, del av gymnasieeleverna från högskolestudier. Andra anser att detär bättre att förbättra undervisningen i gymnasieskolan. Flertalet högskoleenheter, liksom förenadestudentkårer (SFS) och Centralorganisationen /SR, anser att självprövningsräitenbör tas bort. Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) menar att samma krav pådokumentation bör gälla för alla studerande. i (LO)vill ha kvar självprövningsrätten och ()anser att den bör kunna utvidgas till att omfatta även andra grupper. Skälen för mitt förslag: förslag innebär att de som avslutarsin utbildning på en tvåårig linje i gymnasieskolan och inte har uppnåttbetyget 3 i svenska och engelska inte utan komplettering av sina kunskaper idessa ämnen har allmän behörighet till högskoleutbildning. Alla barn och ungdomar bör i sin utbildning få godakunskaper i svenska och engelska både med tanke på fortsatta studier och somförberedelse för yrkesverksamhet. Det måste vara grundprincipen. der senare år vidtagitsför att stärka undervisningen i svenska. har sålunda ställt sigbakom etl förslag från statsrådet alt öka timtiden i svenska med tvåsladieveckofimmar på högstadiet i 1984/85:100, bil.10, UbU 16, rskr. 1987/88:100, bil.10, s. 147) har jag föreslagit att medel anvisas för alt göra del möjligt attanordna undervisning i svenska i mindre gmpper på vissa yrkeslinjer för attdärmed stärka kvaliteten i utbildningen. Sistnämndaförändring ingår som ett led i den försöksverksamhet och del utvecklingsarbeteinom gymnasieskolan, som jag denna dag föreslår i propositionen om utvecklingav den gymnasiala yrkesutbildningen. I denna föreslär jag att en treårigförsöksperiod inleds redan nästa budgetår. Syftet är att förbättra kvalitetenpå flera av gymnasieskolans yrkeslinjer och därigenom komma ifrån den skillnadi möjligheter och valfrihet som finns mellan elever som gått en yrkeslinje ochelever som galt en mera teoretisk linje. Yrkeslinjerna inom försöksverksamhetenblir treåriga. Allaelever i försöksverksamheten skall få en bredare medborgarkompetens genom ettökat inslag av allmänna ämnen, varvid bl. a. engelska skall ingå somobligatoriskt ämne. Inyssnämnda proposition föreslår jag också att intagningen till de tvåårigaekonomiska och tekniska linjerna upphör fr. o. m. /92. Jaganmäler vidare min avsikt att göra en översyn av de fyra återstående tvååriga,icke yrkesinriktade utbildningarna i gymnasieskolan, nämligen musiklinjen,sociala linjen, estetiskt praktiska linjen och konsumtionslinjen. Avdessa utbildningar har sociala linjen haft den största övergångsfrekvensentill högskolan, bl. a. till olika former av lärarutbildning. Detta förhållandekan dock förändras , eftersom den nya grundskollärarutbildningen ställerkrav på kunskaper motsvarande tre årskurser i bl. a. svenska. Sociala linjenkvarstår dock som rekryteringsväg till förskollärarutbildningen. Avvad jag nu har anfört framgår atl utbildningen i gymnasieskolan står införstora förändringar som är ägnade att minska den skillnad i möjligheter ochvalfrihet som finns mellan elever som gått en yrkesutbildning i gymnasieskolanoch dem som gått en mera teoretisk utbildning. Det slår inte i överensstämmelsemed dessa strävanden att nu lägga fast skillnader i allmän behörighet mellandem som gått igenom en tvåårig utbildning och dem som gått igenom en tre- ellerfyraårig utbildning i gymnasieskolan. Tillträdesutredningensförslag kan också få den innebörden att studerande från tre- och fyraårigalinjer i gymnasieskolan blir obehöriga för högskolestudier, om de har betyget1 i svenska och engelska. Det relativa betygssystemet medför att en viss andelelever på dessa linjer inte kan få högre betyg och att de således måstekomplettera sin allmänna behörighet. Jag finner delta vara principielltotillfredsställande. Deelever som har svenska som modersmål kan oftast enligt utredningen läsa och tala svenska tillräckligt väl för att klara högskolestudierna. terna hänför sig framför allt till förmågan att skriva svenska. Sådana brister har enligt utredningen redovisats för klasslärarutbildningen, journalist linjen och juristlinjen. Bristerna har emellertid inte uttryckligen hänförts 7 till studerande med de lägsta betygen i gymnasieskolan. Förmågaalt kunna uttrycka sig i skrift är enligt min mening viktig för Prop.1987/88:109 varje samhällsmedborgare. Vissa utbildningar och vissa yrken ställersärskilda krav i detta avseende. För sådana högskoleutbildningar som grund- . skollärarlinjen,journalistlinjen och juristlinjen ställs numera krav på förkunskaper i svenskamotsvarande minst tre årskurser i gymnasieskolan. Denträning i förmågan att uttrycka sig som den studerande kan få under utbildningenär betydelsefull. Särskilda insatser görs nu i ökad utsträckning inomhögskolan för att utveckla de studerandes förmåga i detta avseende. Lärare isvenska språket medverkar t. ex. i jurislutbildningen. Sådana åtgärder ärbetydelsefulla och bidrar säkerligen till att de studerande får en klararebild av vilka krav som också del framtida yrket ställer. Enligt min mening börkravet på bättre kunskaper i svenska och engelska således också mötas medåtgärder som tar sikte på den enskilda utbildningens och på yrkets krav. Deallmänna behörighetskraven skall enbart spegla den generella grund som skallvara gemensam för alla studerande i högskolan. Utredningenför fram tanken om en kurs för vuxenstuderande, där tonvikten skall ligga pådels studieteknisk träning, dels diagnos av kunskaper och färdigheter icentrala ämnen - svenska, engelska och övriga förkunskapsämnen. På regeringensuppdrag har () i samråd med UHÄ belyst förutsättningarnaför att anordna en sådan utbildning. SÖ framhåller att del är möjligt attutforma en kurs med det syfte som utredningen har tänkt sig inom den ram somgäller för orienteringskursen för vuxenstuderande inom komvux. Kursen kanenligt SÖ anordnas inom komvux och folkhögskolan och olika modeller kan prövas. Föregen del anser jag att sådana kurser kan fylla en vikfig uppgift somförberedelse inför högskolestudier. De bör också kunna bidra lill att förhindraframtida studiemisslyckanden hos vuxenstuderande. SÖ bör därför få i uppdragatt medverka till att kurser med sådan inriktning kommer till stånd. Tillträdesutredningenhar framhållit att utländska studerande i många fall har allvarligastudieproblem p. g. a. bristande kunskaper i svenska. UHÄ har genomförten undersökning av den reformerade prepa-randulbildningen i svenska somstartade (1987:16). Denna utbildning ärobligatorisk för gäststuderande,.men även invandrarstuderande har tillgång tillden i mån av plats.. Utbildningen avslutas med ett prov av den muntliga ochskriftliga språkfärdigheten. Av rapporten framgår att en studerande sommisslyckas i detta prov kan gå ; upp i särskild prövning vid en gymnasieskolaeller i komvux och få betyget I eller 2 och därmed bli behörig förhögskolestudier. Jag anser det angelägelalt studerande i högskolan, som inte har svenska som modersmål, har tillräckliga kunskaper i svenska för att tillgodogöra sig utbildningen. Det prov som anordnas i anslutning till preparandutbildning- en bör kunna användas som prov även för de studerande som på annat sätt skaffat sig kunskaper i svenska språket. Givetvis bör det också vara möjligt för den studerande att på annat sätt visa sig äga motsvarande ' kunskaper. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet regering en förordnar att besluta i denna fråga. 3.2 Självprövningsrätten Prop, 1987/88:10 Enligtnuvarande bestämmelser får en sökande som uppnåtf och har yrkeserfarenhet själv bedöma om han eller hon har de kunskaper sombehövs för särskild behörighet till fristående kurser i vad avser krav pågymnasiebetyg i olika ämnen. Utredningens förslag innebär en utvidgning avdenna rätt till att avse även den allmänna behörigheten. Rätten skall dockinte vara generell ulan antagningsmyndigheten skall besluta om och när denskall kunna tillämpas. Självprövningsrättenskall inte uppfattas som någon form av dispens från behörighetskraven utan somen frihet för den sökande att på eget ansvar bedöma om de egna förkunskapernamotsvarar de uppställda kraven. UHÄ har på grundval av uppgifter frånuniversitet och högskolor redovisat övervägande goda erfarenheter av självprövningsräiten. Enligtmin mening har självprövningsrätten stor betydelse för rekryteringen lillfristående kurser av äldre studerande med erfarenheter från yrkeslivet och medavsikt att fortbilda sig inom högskolan. Krav på att förkunskaper skall kunnastyrkas kan för dem utgöra etl avgörande hinder för att söka till utbildningen.Detta gäller givetvis också de krav på kunskaper i svenska och engelska somligger i den allmänna behörigheten. Självprövningsrätten har därmed betydelseför en vidgad social rekrytering till högskolan. Detåliggande för antagningsmyndigheterna atl fatta beslut om självprövningsrätt,som utredningen tänker sig, innebär en ökad reglering och därmed en ökadadministration i förhållande till . De remissinstanser som förespråkar attlika krav bör gälla alla sökande bör emellertid tillgodoses i så måtto altantagningsmyndigheterna, som TCO föreslår, bör kunna besluta om självprövningsrätläven för andra kategorier studerande vid antagning till fristående kurs. Jaghar tidigare berört behörighetsfrågor avseende utländska studerande. Motbakgrund av vad jag där har anfört bör studerande som inte har svenska sommodersmål alltid styrka sina kunskaper i svenska. Någon självprövningsrätt fördem bör alltså inte föreligga. Jagtar nu upp vissa frågor om särskild behörighet som utredningen aktualiserat.Det bör ankomma på regeringen att besluta i dessa frågor. Jag vill emellertidredovisa min uppfattning för . Varjesökande till en utbildning skall för att kunna antas inte bara ha allmänbehörighet för högskolestudier utan också uppfylla de krav på särskildbehörighet som ställs upp för varje utbildning. Dessa krav gäller i huvudsakkunskaper i ämnen, som den sökande skall ha tillägnat sig i gymnasieskolaneller i motsvarande skolformer. De skall avse sådana kunskaper, som den sökandeanses behöva för att kunna tillgodogöra sig utbildningen. Kraven på förkunskaper igymnasieskolämnen uttrycks enligt nu gällan de bestämmelser så atl den sökande skall ha minst betyget 3, om förkun- 9 skapernaavser endast ett ämne. Om flera ämnen ingår i kraven, kan det Prop. 1987/88:109vara tillräckligt med medelbetyget 3 i grupper av dem.