prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 21 kap. 10 a § En offentlig försvarare som överklagat ett beslut omersättning får i den högre instansen åberopa nya omständigheter tiU stöd försitt anspråk endast om det finns skäl för det. Denna lag träder i kraft , Utdragur protokoll vid sammanträde 1987/88:73 Bilaga7 Närvarande:f d, regeringsrådet , regeringsrådet och justitierådetMagnusson, Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådels yttrande överförslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429), m, m. Förslagenhar inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn , Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Förslagettill ändring i rättshjälpslagen Underde är räUshjälpslagen har v,aril i krafl har den ändrats . Den hardärmed också blivit alltmer komplicerad och svårtillgänglig. De ytterligareändringar som föresläs är knappast ägnade att göra lagen enklare. Del är attbeklaga alt del inte har ansetts möjligt att nu ta etl större grepp i syfte attgöra rättshjälpssystemet lättare att handskas med, Lagiiädethar emellertid förståelse för alt, när del föresläs ändringar som sakligt settär såpass begränsade som i detta ärende, man behåller den nuvarande lagens ram.Det kan också med visst fog sägas att lagen, med alla dess ofullkomligheter,efter hamd har kommit att bli inarbetad hos de myndigheter och andra som oftakommer i kontakt med den. Detfår dock anses angeläget att arbetet på en revision av rätlshjälpssys-temetfortsätter. Lagrådet noterar med tillfredsställelse att bl. a. sådana frågorsom gäller domstolars och andra myndigheters beslutsbefogenheter är underutredning. Lagrådet vill i det sammanhanget understyrka det önskvärda i attolika rättshjälpsfrågor inte bara handläggs inom den myndighet som är bästskickad för uppgiften utan också hanteras på den nivå inom myndigheten som ärmest rationell. Denna fråga berördes i prop, 1978/79:90, där det ansågs böraövervägas alt i vissa fall låta domstolar avgöra rättshjälpsärenden i en mindrekvalificerad sammansättning än den som gäller för själva saken (prop, s 495 o,517), Iparagrafens andra stycke regleras frågan i vad män en underhällsbörda skallpåverka den rältssökandes beräknade årsinkomst vid bedömningen av om han ärberättigad till allmän rättshjälp. Enligt den föreslagna nya lydelsen skallendast underhåll till närslående beaktas. Vilkasom innefattas i begreppet närstående anges inte i lagtexten. Enligt motiven är emellertid avsikten att hit skall höra make, tidigare make, sambo, egna barn och sådana styvbarn som den rältssökande är under hållsskyldig mot enligt 7 kap, 5 § , 146 Begreppetnärstående har i andra sammanhang en mera vidsträckt inne- Prop. 1987/88:73 börd(se t, ex, 35 § 1 a mom, kommunalskattelagen). Vill man alt begreppet Bilaga 7här skall ha den angivna, inskränktare omfattningen, bör detta lämpligenframgå av lagtexten. Det mest praktiska synes emellertid vara att man inte allsanvänder sig av begreppet närstående i lagen ulan i stället direkt anger dekategorier som avses. Om härvid ordet sambo nämns utan närmare precisering fårdet ges den innebörd som det har i allmänt språkbruk (jfr prop. 1986/87:1 s.394). Innebörden blir därmed vidsträcktare än enligt 1 § lagen (1987: 232) omsambors gemensamma hem. Lagrådetföreslår alltså att andra stycket i förevarande paragraf inleds på följande sätt: "Bidrar den rättssökande till underhållet av make, fidigare make, sambo, eget barn eller annans barn som den rältssökande är under hållsskyldig mot enligt 7 kap, 5 § , ökas beloppet enligt första stycket " Paragrafensförsta stycke föreslås bli kompletterat med en ny punkt 9, enligt vilken allmänrättshjälp inte fär beviljas i angelägenhet rörande trafiksskadeersätlningenligt trafikskadelagen (1975: 1410) eller rörande skadestånd som kan betalasfrån en föreliggande ansvarsförsäkring. Från denna regel uppställs emellertidvissa undanlag, såvitt gäller den skadelidande. Denne skall således enligtförslaget kunna beviljas allmän rättshjälp, om angelägenheten rör annan skadaän personskada eller är anhängig vid domstol. Undantagetbeträffande den skadelidande har utformats med utgångspunkt i den praxis somenligt motiven normalt tillämpas av försäkringsbolagen och som innebär attbolagens åtaganden i fråga om den skadelidandes kostnader för juridisktbiträde vid skaderegleringen begränsas till personskador. Vid andra skador -sakskador eller rena förmögenhetsskador liksom när skadeståndsärendet hargått till domstol brukar, enligt vad som anges i motiven, försäkringsbolageninte ta något ansvar för den skadelidandes kostnader för förfarandet. Att,som här har skett, utforma en lagregel på grundval av försäkringsbolagenspraxis medför vissa problem. Formellt sett är bolagen oförhindrade att ändrasin praxis och kan därmed ocksä rycka undan grunden för lagsfiflningen, Ipraktiken torde dock bolagens praxis genom lagstiftningen i viss grad låsasfast. Det är då angelägel att denna praxis är ändamålsenligt utformad. Det torde få accepterasatt etl försäkringsbolag som har meddelat en trafikförsäkring eller ansvarsförsäkring upphör all ta ansvar för den skade lidandes förfarandekostnader när skadeslåndsärendet har gått sä långt som till domstol. Lagrådet har således ingenting att invända mot att lagstiftning en utformas i enlighet med en sådan praxis. Att däremot, när det gäller skadereglering utom rätta, göra skillnad mellan å ena sidan personskador och å andra sidan sakskador och allmänna förmögenhetsskador framstår som diskutabelt. I åtskilliga fall torde etl skadeständsärende innefatta såväl en personskada som en annan typ av skada. Att i så fall göra en 147 uppdelning,så att försäkringsbolaget står för endast en del av den skadeli- Prop. 1987/88:73 dandes förfarandekoslnader, förefaller mindre praktiskt. En klar förenk-Bilaga 7 ling av systemet skulle uppnås, om bolagen helt och hållet lar pä sigförfarandekostnaderna utom rätta såväl i fallen med blandade skador som när detenbart är fråga om sakskada eller allmän förmögenhetsskada. Lagrådet saknarunderlag för alt bedöma hur stora försäkringsbolagens kostnadsökningar i såfall skulle bli. Under förutsättning att kostnadsökningarna inte blir alltförstora får det emellertid anses önskvärt all bolagens praxis ändras pä angivetsätt, I den diskuterade undantagsregeln i punkt 9 skulle i så fall föreskrivasendast all den skadelidande får beviljas rättshjälp, om angelägenheten är anghärigigvid domstol, Iett nytt fiärde stycke har tagits in en bestämmelse om allmän rättshjälp iangelägenhet rörande bodelning. Lagrådet har ingen erinran mot bestämmelsen isak. Hela paragrafen skulle emellertid vinna i överskådlighel, om bestämmelsenlas in som en särskild punkt, lämpligen punkt 7, i första stycket. Bestämmelsenkan dä ges följande lydelse: "7, i angelägenhet rörande bodelning, om detinte finns särskilda skäl med hänsyn till boets beskaffenhet och makarnaspersonliga förhållanden." Somföljd av vad som har föreslagits fär punkterna 7-9 i det remitteradeförslaget numreras om. Iparagrafens första stycke bör, på samma sätt som i 6 § andra stycket, anges de personkalegoriersom avses innefattade i begreppet närstående. RäUshjälpslagenär uppbyggd pä sådant sätt alt det förutsätts att beslut om ersättning tillbiträde skall meddelas när mål eller ärende avgöres (jfr ex, vis 28 och 32 §§),Härav torde följa att begäran om ersättning skall inges före målets ellerärendets avgörande. Några uttryckliga bestämmelser härom finns inte i räUshjälpslagen,I finns emellertid allmänna bestämmelser i 18 kap, 14 § somsäger att då rätten avgör mål, vari part yrkat ersättning förrättegångskostnad, skall rätten besluta om rättegångskostnaden.Vidare stadgas i paragrafen att part skall framställa yrkande omrättegångskostnad innan handläggningen avslutas och att, om han inte gör del,får han inte därefter föra talan om den kostnad som uppkommit vid domstolen.Denna bestämmelse har, med undantag för enstaka, speciella fall, tillämpats avde domstolar för vilka gäller i fråga om kostnad enligt räUshjälpslagen, Någonbestämmelse som svarar mot 18 kap, 14 § gäller däremot intebeträffande rättegångskostnad vid förvaltningsdomstolar. Regeringsrätten harockså funnit att begäran om ersättning för rättshjälp i regeringsrätten, som biträdeenligt räUshjälpslagen lämnat in till regeringsrätten efter det att måletavgjorts, skulle tas upp till prövning och att domstolen borde fastställaersättningen, RÅ 1980 2:43 (pleniavgörande), Dentolkning som regeringsrätten sålunda funnit ofrånkomlig medför up- Prop.1987/88:73 penbara olägenheter, (Jfr bl, a, RÅ 1982 2:26,) Bilaga 7 Ävenom denna fråga inte uttryckligen behandlas i remissen är de föreslagna femteoch sjätte styckena utformade på sådant sätt att den brist i lagstiftningen,som ligger däri att någon motsvarighet fill bestämmelserna i 18 kap, 14 §rättegångsbalken inte gäller för förvaltningsdomstolarna, nu kan anses blibotad. Detföreslagna femte stycket innebär alltså för det första att ersättning tillbiträde skall fastställas i samband med att den rättsliga angelägenheten avgörsgenom dom eller beslut eller avslutas pä annat sätt och att fastställandesåledes inte fär ske tidigare eller . Härav följer att begäran om ersättningmåste ske innan handläggningen avslutas och att ersättningsanspråk somframställs senare skall avvisas. Såsomupptagits i det föreslagna sjätte stycket behövs dock någon slags ventil förspeciella fall. För att understryka den innebörd av femte stycket, som angivitsi det föregående, bör sjätte stycket lämpligen avfattas på följande sätt:"Om ett biträde har underlåtit alt i lid begära ersättning vid den domstolsom haft att besluta om den och biträdel därigenom har förlorat rätten att fåersättning fastställd av domstolen, får rättshjälpsnämnden fastställaersättning under förutsättning att biträdel inte kände till att angelägenhetenvarit anhängig vid domstolen eller alt underlåtenheten beror pä något annatursäktligt misstag. Ersättningen skall då alltid stanna på staten." Meddenna lösning förlorar regeringsrättens nyssnämnda pleniavgöran- . Detkan anmärkas att för förvaltningsdomstolarnas del skulle frågan ha kunnat lösasgenom att i förvaltningsprocesslagen hänvisa till 18 kap, 14 § rättegångsbalken.Eftersom frågan om rättegångskostnader i allmänhet inte behandlas i förvaltningsprocesslagenoch då den i remissen föreslagna ordningen behövs för andra myndigheter, är denvalda lösningen alt föredra. Denföreslagna ordningen för fastställande av ersättning till biträde vid allmänrättshjälp bör gälla även för fastställande av ersättning till offentligt biträde,I 44 § bör alltså hänvisas även till 22 § femte och sjätte styckena. Paragrafenhar kompletterats med en bestämmelse som är avsedd att ge rättshjälpsbiträdenbefogenhet att på rättshjälpens bekostnad besluta om utredning i mindreomfattning även när angelägenheten är anhängig vid domstol. Som förutsättningför denna befogenhet gäller dock enligt det remitterade förslaget att någonutredningskostnad för den rättssökande inte har uppkommit före rättegängen. Den angivnaförutsättningen leder till alt rättshjälpsbiträden avskärs från möjligheten att besluta om utredning under rättegången även i sådana fall då del har gjorts utredning i en helt annan fräga eller då den tidigare utredningskostnaden har uppgått fill etl mycket blygsamt belopp. Att den uppställda förutsättningen kan få ett sådant resultat förefaller 149 mindre tillfredsställandeoch talar för att den fär utgå. Intresset av att i Prop. 1987/88:73möjligaste mån förenkla lagstiftningen talar i samma riktning. De ökade Bilaga 7 rättshjälpskostnader som kan uppstå, om rättshjälpsbiträden alltid fårrätt att besluta om utredning i den omfattning som följer av huvudregeln, tordeockså vara försumbara. Medhänsyn till del anförda föreslår lagrådet att paragrafens andra mening fårföljande lydelse: "Utöver vad som följer av utgärersättning ocksä för sådan sakkunnig som avses i 40 kap. 19 § rättegångsbalkenmed sammanlagt högst ." Iförsta stycket punkt 2 har sedan rättshjälpslagen infördes funnits enbestämmelse om att rättshjälpen skall upphöra om oriktig uppgift lämnats avsökanden och rättshjälpen inte skulle ha beviljats om riklig uppgift lämnats.Den föreslagna ändringen innebär att rättshjälpen även skall upphöra omsökanden underlåtit att lämna en uppgift som han visste eller hade skäliganledning anta var av betydelse för hans ansökan och rättshjälp inte skulle habeviljats om fullständiga uppgifter hade lämnats. Innebördenav det föreslagna tillägget skall ses mot bakgrund av vad som för närvarandegäller enligt punkt 2 dvs. vad som avses i räUshjälpslagen med uttrycketoriktig uppgift. Något förtydligande uttalande om detta har inte tidigaregjorts i förarbetena till rättshjälpslagen eller ändringar i denna lag. Däremotfinns det säväl i kommiltéförslagel som i remissen uttalanden om vad som avsesmed oriktig uppgift som grund för rättshjälpens upphörande. Enligt kommitténhar krifik riklats mot alt beslut om rättshjälpens upphörande f.n, intemeddelas, om sökanden i sin ansökan visserligen inte lämnat direkt oriktigauppgifter men underlåtit att nämna en viss omständighet av betydelse, t, ex,att den angelägenhet för vilken rättshjälpen beviljats hade visst samband meden av sökanden bedriven näringsverksamhet. I remissen anges att tillägget i 34§ första stycket punkt 2 syftar på i och för sig korrekta men ofullständigauppgifter. Inomåtskilliga rättsområden medför oriktig uppgift och oriktigt meddelandepåföljder och sanktioner av olika slag. Sä är fallet inom skatteområdet bl, a,vad gäller skattetillägg och eftertaxering enligt taxeringslagen (1956:623) ochskattebedrägeri och vårdslös skatteuppgift enligt skattebrottslagen (1971:69).I dessa författningar har begreppet oriktig uppgift samma innebörd (se prop.1971:10 s, 247), Därmed avses positivt oriktig uppgift, bristfällig ochofullständig uppgift samt underiåtenhet att lämna uppgift av betydelse, Sammabetydelse av begreppet oriktig uppgift tillämpas allmänt inomförvaltningsrätten. Enligt lagrådels mening ärdel angeläget alt begreppet oriktig uppgift har samma innebörd i rättshjälpslagen som i de nämnda författningarna. Med oriktig uppgift bör således i rättshjälpslagen inte säsom nu föreslagits avses endast positivt oriktiga uppgifter. Även ofullständiga och utelämnade upp gifter bör inbegripas i begreppet. Vid denna tolkning av vad som är oriktig uppgift skall det föreslagna tillägget i bestämmelsen utgå. Om, såsom del anges i remissen, rättshjälpen i vissa fall bör kunna kvarstå trots att i och 150 försig oriktiga uppgifter lämnats, synes delta böra lösas genom att en Prop.1987/88: 73 säkerhetsventil införs. (Jfr 116 h § taxeringslagen.) Denav lagrådet beskrivna tolkningen av begreppet orikfig uppgift stämmer meduttalanden i rätlshjälpshandbok. I handboken (34.1 s, 3) sägsatt med oriktig uppgift åsyftas i första hand oriktiga uppgifter om denrättssökandes ekonomiska förhållanden men även sådana förhållanden som anges i8 § räUshjälpslagen, Även förtigande av uppgifter anses enligt handboken somoriktig uppgift. tolkning av begreppet oriktig uppgift uppnås överensstämmelse meddet föreslagna tillägget i 15 §, enligt vilket lämnande av "orikfiguppgift" kan utgöra grund för jämkning av rältshjälpsavgift. mening bör den risk som kan föreligga att en sökande oavsiktligtutelämnar en uppgift av betydelse för rättshjälpen eller endast lämnar enofullständig sådan uppgift kunna minimeras genom utformningen av en nyansökningsblankett, 1 blanketten bör utrymme ges för uppgifter som bl, a,förhållanden som avses i 8 § rättshjälpslagen och för särskilda upplysningar. Lagrådetföreslår sålunda att 34 § första stycket punkt 2 inte ändras. Iparagrafens andra stycke bör, som förutskickats under 22 §, tas in enhänvisning även till 22 § femte och sjätte styckena. Enligtparagrafen, som är ny, fär ett biträde som har klagat över ett ersättningsbeslutåberopa nya omständigheter i högre instans endast om del finns skäl för del.Syftet med bestämmelsen är att förmå biträdena att tillhandahälla den förstainstansen ett fullgott underlag för bedömningen av den begärda ersättningensskälighet. Redani dag torde det åligga rättshjälpsbiträden att se till att de domstolar ochandra myndigheter som har alt pröva biträdenas ersättningsanspråk i förstainstans har ett tillfredsställande underlag för prövningen. Frågan om hur passutförliga koslnadsräkningar biträdena bör vara skyldiga att ge in hardiskuterats i förarbetena till gällande lagrelger och har också belysts irättspraxis. Delkan starkt ifrågasättas om den nu diskuterade bestämmelsen är ägnad att medföraen skärpning av biträdenas åligganden och därmed en förbättrad kostnadskontrolli första instans. Det bör observeras att det endast krävs "skäl" föratt ett biträde skall få åberopa nya omständigheter i den högre instansen. Tilldetta kommer att den föreslagna bestämmelsen stämmer mindre väl med 37 § förstastycket förvaltningsprocesslagen, där det beträffande mål som kräverprövningstillstånd sägs att omständighet eller bevis, som klaganden åberoparförst i regeringsrätten, fär beaktas endast om det föreligger särskilda skäl. Medhänsyn till del anförda avstyrker lagrådet att paragrafen införs, 151 Förslaget till lag omändring i Prop. 1987/88: 73 Deomständigheter som har anförts mot den föreslagna 49 c § rättshjälpslagentalar till stor del också mot förslaget till 21 kap, 10 a § rättegångsbalken.Även enligt denna paragraf är det tillräckligt med "skäl" för att nyaomständigheter skall få åberopas i högre instans, och det kan starkt ifrågasättasom paragrafen kommer att medföra en bättre kostnadskontroll i underinstansen. Lagrådetförordar därför att även 21 kap, 10 a § får utgå. 1987/88: 73 Propositionenshuvudsakliga Innehåll ..................... .... 1 1, Lag om ändring i räUshjälpslagen(1972:429) ....... 2 2, Lag om ändring irättegångsbalken ..................... 19 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , 20 1 Inledning ........................................................ .. 20 2 Allmän motivering.............................................. .. 24 2.1 Utgångspunkter ........................................ .. 24 2.2 Den allmänna rättshjälpenstillämpningsområde.. .. 27 2.2.1 Rättshjälp i angelägenheter somrör skadestånd 27 2.2.2 Rättshjälp i angelägenheter somrör fastigheter, byggnader, motordrivna fordon, eller båtar............................. .. 30 2.2.3 Rättshjälp vid bodelning.......................... .. 34 2.2.4 Allmän rättshjälp iutlänningsärenden ...... 37 2.3 Vilka skall ha rätt fill allmänrättshjälp?............. 2.4 De rättssökandes andel avkostnaderna .......... 43 2.4.1 Rättshjälps- ochtilläggsavgifterna ......... .. 43 2.4.2 Försäkringsersättning för rältshjälpsavgiflen 49 2.5 Rättshjälpensförmåner ................................ 50 2.5.1 Inledning ........................................... 50 2.5.2 Utomprocessuell utredare -privat sakkunnig - tekniskt biträde 50 2.5.3 Blodundersökning ifaderskapsmål............. 53 2.5.4 Ansvarsförbindelse ............................... .. 55 2.6 Förordnandeav biträde m.m ......................... .. 56 2.6.1 Inledning ............................................ .. 56 2.6.2 Vem får förordnas tillbiträde? 2.6.3 Rättshjälpsbiträdels rätt attsätta annan i sitt ställe ,,,, 59 2.6.4 Biträdesbyte ....................................... 60 2.7 Omprövningav rältshjälpsfrågor...................... 61 2.7.1 Rättshjälp i högre instans ....................... 61 2.7.2 Jämkning av egenavgiften .................... .. 61 2.7.3 Rättshjälpens upphörande .................... 62 2.8 Ersättningsfrågor ...................................... 64 2.8.1 Grunderna för att bestämma biträdesersällningen 64 2.8.2 Retroaktiv biträdesersättning................... 66 2.8.3 Kostnadskontrollen ................................ 68 2.8.4 När skall ersättningenfastställas? 2.9 Ansvaretför rältshjälpskostnader i vissa fall ... 71 2.9.1 Inledning ............................................. 71 2.9.2 Medparts ansvar för rättshjälpskostnadervid gemensam talan 72 2.10 Rättshjälp åt misstänkt ibrottmål ................. 73 2.11 Rättshjälp genom offentligtbiträde ................. 76 2.11.1 Inledning ............................................ 76 2.11.2 Tillämpningsområdet.............................. 78 2.11.2.1 Inledning .................................. .. 78 2.11.2.2 Offentligt biträde i ärendenenligt 10 § lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk värd i vissafall (LSPV).. 79 153 2.11.2.1 Offentligt biträde vid förvarslagandeenligt ut- Prop, 1987/88:73 länningslagen (1980: 376) ............................ 80 2.11.2.2 Offentligt biträde vid vissatvångsåtgärder enligt smittskyddslagen (1968: 231)............................... 81 2.11.3 Presumtionsregeln om rätt tillbiträde .... 83 2.11.4 Vem fär förordnas filloffentligt biträde? 2.12 Rådgivning.................................................. 86 2.13 Organisationsfrågor .................................... 88 2.13.1 Inledning .......................................... 88 2.13.2 Vissa myndigheters behörigheti frågor om allmän rättshjälp 89 2.13.3 Vissa myndigheters behörighet ifrågor om offentligt biträde 90 2.13.4 Behörigheten att fastställa bilrädesersätlning 91 2.14 Verkställighet av avräkningsbeslutm, m........... .. 93 2.15 Ikraftträdande m, m ................................... .. 95 3 Upprättade lagförslag ....................................... .. 95 4 Specialmolivering ............................................ .. 95 4.1 Förslaget till lag om ändring iräUshjälpslagen (1972:429) ,,,, 95 4.2 Förslaget till lag om ändring irättegångsbalken . 5 Hemställan .................................................... . 114 6 Beslut............................................................. . 114 Bilaga1 Sammanfattning av rättshjälpskommilléns huvudbetän kande (SOU 1984:66) Den allmänna rättshjälpen 115 Bilaga2 Sammanfattning av rättshjälpskommilléns betänkande (SOU 1985:4) Rättshjälp, Offenfiiga biträden, organisa tionsfrågor m, m..................................... . 119 Bilaga3 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över Bilaga4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över Bilaga5 Regeringens beslut (dnr 1763-83) 126 Bilaga6 De till lagrådet remitterade lagförslagen 129 Bilaga7 Lagrådets yttrande .......................... 146 Tryckeri, 1987 154