prop · GB03102 · 1987-12-31 00:00:00 — Av de arbetslösa ungdomarsom befann sig i ungdomslag och som hade någon form avgymnasieutbildning utgjorde de som hade gått konsumtionslinjen en stor grupp.Inte heller har konsumtionslinjen varit ett attraktivt valalternativ för demsom sökt gymnasieutbildning efter : antalet förstahandssökande tillkonsumtionslinjen har minskat starkt . I det fortsattakursplanearbetet bör övervägas huruvida vissa ämnen frän konsumtionslinjen börtillföras andra studievägar. Ävenden tvååriga sociala linjen har haft drastiskt minskandeelevtillströmning. Dess profil är allmänt studieförberedande genom att den gerallmän behörighet till högskolestudier. Mänga av eleverna från linjen har sökttill klasslärarutbildningen. Riksdagensbeslut om lärarutbildning för (prop. 1984/85:122, UbU 31, rskr.366) innebär att de särskilda behörighetsvillkoren för tillträde till den nya grundskollärarutbildningenkommer att skärpas. Den nuvarande tvååriga sociala linjen kommer inte atträcka som grund för tillträde till denna utbildning. Intressetför musiklinjen och den estetiskt-praktiska linjen är stort men elevplatser relativt få. Ingen av linjerna är direkt yrkesförberedande. Där emot ges stort tidsutrymme för musikämnen resp. estetiskt-praktiska ämnen. Genom sina mycket små undervisningsgrupper är de, i synnerhet musiklinjen, relativt dyra i drift. På musiklinjen upptarmusikämnena nästa halva utbildningstiden. 1987/88:102 Linjen fanns redanvid gymnasieskolans tillkomst /72 men bedrevs ända fram /81 som försöksverksamhet. Estetisk-prakfisk linje tillkom läsåret1984/85 och bedrivs som försöksverksamhet , fram till ochmed /89. I årets budgetproposition föreslår jag en förlängning avförsöksverksamheten t.o.m. /91. Enligtmin mening är det angeläget att, oberoende av den pågående försöksverksamheten,utreda dessa linjers ställning i gymnasieskolan med hänsyn bl. a. tillelevernas möjligheter på arbetsmarknaden. 7 Studiernas organisation m. m. 7.1 Arbetsformer i yrkesutbildningen ÖGYframhåller vikten av att uppmärksamma den ömsesidiga påverkan som finns mellanhur yrkesinriktad utbildning läggs upp och arbetsorganisationen i arbetslivet.Nya produktionsmetoder påverkar med nödvändighet också arbetsorganisationen.Förändringar av denna har i princip alltid som mål att effektivisera och rationaliseraproduktionen oavsett om den avser varor eller tjänster. För de anställda kanförändringar i sämsta fall leda till att arbetsuppgifterna blir ensidigare,mindre kvalificerade, bundna till den tekniska utrustningen och attarbetsgemenskapen minskar. Omvänt kan den leda till att arbetstagaren får merkvalificerade och stimulerande arbetsuppgifter och att möjligheterna tillpersonlig utveckling ökar. Hur utfallet blir är i stor utsträckning beroende avarbetstagarens kunskaper, förmåga och möjlighet att medverka iförändringsprocessen. Yrkesutbildningens innehåll, organisation och inte minstarbetssätt spelar därför en betydande roll för hur arbetsorganisationenutvecklas . Jag anser i detta sammanhang att det är viktigt attbetona den yrkesidentitet som eleverna skall få i den nya yrkesutbildningen.Det är rimligt att anta att de elever som genomgått en yrkesutbildning av detslag jag här föreslår utifrån sina mer gedigna kunskaper kommer att ställastora anspråk på att själva få påverka sin arbetssituation ute i arbetslivet. Inomutbildningen måste man i ökad utsträckning träna både samarbetsformer ochsjälvständigt arbete. Den systematiserade yrkesträningen måste kompletterasmed projektarbeten. Fleraremissinstanser kommenterar ÖGY:s diskussion i fråga om arbets former. Så menar t. ex. LO att ett utökat samarbete mellan skola och arbetsliv kan leda till att nya arbetsformer utvecklas även i skolan. i ifrågasätter om det inte är själva sättet att arbeta i skolan och inte bara arbetsformerna i yrkesutbildningen som måste vidareutvecklas. i anser att arbetsformerna också påverkas av andra faktorer, såsom hur modulindel ningen behandlas i det fortsatta kursplanearbetet, läromedlen samt.utbild- ningen och fortbildningen av lärare och instruktörer. SÖ påtalar den ensi diga könsuppdelningen av elever på de nuvarande tvååriga yrkesinriktade linjerna. Yrkeslärarna har ett stort ansvar, enligt SÖ, när det gäller be- 55 handlingenav ämnesstoffet så att det blir lika tillgängligt för pojkar och Prop.1987/88:102 flickoroch även hur arbetsformerna kan utvecklas för att främja detta Undervisningensuppläggning och arbetsorganisationen är därför enligt min mening särskiltangelägna frågor att uppmärksamma på sädana yrkesinriktade studievägar därflickorna är i minoritet. Det är viktigt att flickorna, särskilt i början avutbildningen, möts av positiva förväntningar både i skolan och päarbetsplatsen. Utgångspunkten för flickorna, särskilt när det gäller tekniskainlärningsmoment, är ofta att de inte har samma erfarenhetsbakgrund att byggapå som pojkarna. Det faktum att de har valt en otradifionell utbildning börvittna om deras seriösa avsikt med yrkesutbildningen. Detta bör tas tillvaraså snart som möjligt i utbildningen exempelvis genom att de får särskiltgrundlig handledning och färdighetsträning i vissa tekniska avsnitt. 7.2 Hjälp till elever med studiesvårigheter ÖGYredovisar resultatet av två undersökningar , som bådavisar att en stor andel av eleverna i gymnasieskolan hellre skulle ha arbetatän gått i skolan. Detråder i gymnasieskolan stor spridning mellan elevernas förkunskaper, mognadoch intressen. Vissa elever är skoltrötta i . Det ärdärför enligt ÖGY angeläget att eleverna inte upplever gymnasieskolan som endirekt fortsättning pä . Många elever har känt skolleda underhögstadietiden och ser med stort intresse fram mot att få möjlighet att utbildasig för ett bestämt yrke eller yrkesområde. För dessa är det viktigt attstudieinledningen har en klar yrkesinriktning och att skolan tar derasyrkesplaner på allvar. Enligt min mening är det därför viktigt att arbetsplatsförläggaen del av utbildningen redan i årskurs 1. Särskild omsorg bör härvid läggas iinledningsskedet på undervisningen av flickor, som valt att gå pä en förflickor otraditionell studieväg. Detta bör gälla för både den skolförlagda ochkanske, i synnerhet, den arbetsplatsförlagda undervisningen. Vissaelevers svårigheter i den första årskursen kan enligt ÖGY till en del förklarasav en för stor andel allmänna ämnen. Stoffet i dessa ger inte eleverna etttillräckligt konkret intryck av den yrkesinriktning de valt. Det är därförnaturligt att något minska inslaget av sådana ämnen under denna årskurs ochomfördela ämnena över de tre årskurserna. Genom att ansvaret för timmarnasårskursfördelning överlåts till skolhuvudmännen anser jag att förutsättningarnapåtagligt förbättras att tillmötesgå elevernas skiftande behov. ÖGY påpekar attrepresentanterna för arbetslivet under utrednings tiden nästan genomgående framfört önskemål om ambitionshöjningar i olika avseenden. Härvid har bl. a. kraven på ökade kunskaper inom mate- . matik, data och språk speciellt betonats. Förväntningarna pä elevernas studieresultat är således högt ställda. Däremot hade arbetslivsrepresentan terna nästan inga förslag som syftar till att underlätta studierna för elever som kan få svårigheter. Minaförslag får ses mot denna bakgrund. Syftet är att genom olika Prop.1987/88:102 åtgärder skapa balans mellan dels elevernas önskemål ochförutsättningar att klara studierna och dels att tillfredsställa samhällets ocharbetslivets krav på väl utbildade samhällsmedborgare och kunnig arbetskraft. ÖGY föreslär att elevernas förstahandsval skall få störregenomslag i gymnasieskolan sä långt som tillgängliga resurser medger detta.Förstahandsvalets betydelse för elevernas motivation får ej underskattas. Ävendenna uppfattning delar jag i princip men anser liksom ÖGY att ett fullständigttillmötesgående av elevernas önskemål inte är möjligt att realisera av bl. Denna aspekt kommer jag att belysa närmare (avsniU8.1). Invandrarungdomar har som jag fidigare framhållit i högregrad sökt sig till de yrkesinriktade linjerna än till de mer teoretisktinriktade. Jag vill erinra om att det för dessa elever finns en möjlighet attdelta i de introduktionskurser för invandrare som erbjuds i gymnasieskolan.Det är också i fortsättningen viktigt att deras särskilda behov av stödbeaktas, alldeles speciellt i de fall då de inte genomgått hela sina grundskolai . I det föregående (avsnitt 3.4) har jag redovisat skälenför en indelning av karaktärsämnenas kursplaner i moduler. Jag vill här heltkort beskriva några av fördelarna med detta system ur den enskilde elevensperspektiv. Genom modulindelningen får eleverna bättre överblick överämnesstoffet som varje elev kan notera sina egna framsteg genom att väldefinieradedelmål uppnäs. Elever som får svårigheter att fillägna sig kunskapsstoffet inomen modul får möjlighet att använda fid för inlärningen. Genom införandet av det nya statsbidragssystemet fr. o. m.den 1 juli 1987 har skolhuvudmännen fått större frihet att fördela timresursenefter de lokala behoven. Styrelsen för skolan är skyldig att fastställa en planmed allmänna riktlinjer för användningen av timmar för förstärkningsändamål.Härvid skall främst hänsyn tas till elever med särskilt behov av stöd och hjälpi sitt skolarbete. Även behovet av extra stöd till flickor som valt otraditionellastudievägar bör omfattas av denna plan. Jag har i årets budgetproposition anslutit mig till ÖGY:soch SÖ:s förslag om en extra resurstilldelning så att gruppstorleken iundervisningen i ämnet svenska kan bli densamma som i karaktärsämnet. Detta förslaggäller generellt för de yrkesinriktade studievägarna alltså även sådana som ejär berörda av försöksverksamhet. Om en elev trots stödinsatser har påtagliga studiesvärigheter,bör vederbörande enligt min uppfattning liksom , fä övergå till s.k. mindre studiekurs. Rätten att delta i föriängd undervisning bör också gällaenligt nuvarande bestämmelser. Sammanfattningsvis vill jag anföra att förslagen i dennaproposition och årets budgetproposition innebär avsevärda förbäUringar när detgäller att under försöksverksamheten ge elever med svårigheter i skolarbetet enbra yrkesutbildning. Jag vill särskilt peka på följande: o yrkesinriktadstudieinledning med en något mindre andel allmänna oarbetsplatsförläggning redan i första årskursen Prop. omodulindelningen av karaktärsämnet med möjligheter till varierande studietid och bättre överblick o lokal frihet att årskursfördelaundervisningstiden o extra resurser för att minska gruppstorlekarna i t. ex.ämnet svenska. 8 Gymnasieskolans anpassning till ett samhälle iförändring har en ständigt ökande andel av ungdomskullarnafortsatt till gymnasieskolan efter . är det 97procent av ungdomarna som efter söker direkt vidare tillgymnasieskolan. Denna utveckling är, enligt ÖGY, inte enbart ett uttryck förett ökat studieintresse utan speglar också minskade möjligheter för ungdomaratt få arbete efter . var sökandeintresset starktinriktat på teoretiska studier. Därefter ökade intresset för yrkesinriktadestudier. skedde en 50-procentig ökning av andelenyrkeslinje-studerande. Den studieväg som växte kraftigast varden tvååriga vårdlinjen. har de sökande visat ett förnyatintresse för treåriga linjer. Oroväckande däremot är de drasfiskt minskandesökandetalen till verkstadsteknisk linje och social servicelinje. ÖGY föreslår att stor hänsyn bör tas till ungdomarnasförstahandsval inför besluten om gymnasieskolans organisation. Detta främst medtanke på den bristande överensstämmelsen mellan ungdomarnas önskemål omutbildning och de yrkesinriktade studievägarnas utläggning. För närvarandebrukar i medeltal av de sökande få sina förstahandsvaltillgodosedda men variationerna är stora mellan studievägarna och också lokaltsett. De största bristerna härvidlag företer inte oväntat de yrkesinriktadestudievägarna. En stor mängd remissinstanser, däribland AMS och många länsskol-nämnder,har anmält betänkligheter möt detta förslag. Man har därvid hänvisat till denstora vikten av att dimensionering av utbildning och, i möjligaste mån,ungdomars val bör svara mot arbetsmarknadens behov att utbildad arbetskraft.Jag vill i det följande försöka belysa några av de många aspekter som begreppet"arbetsmarknadens behov" har och vilka följder de har haft förungdomarna. Frågan om arbetsmarknadens behov av utbildad arbetskrafthar inga entydiga svar. Skall den unge välja med hänsyn till det långsiktiga behovet ' eller ett framtida tänkt behov bör han studera LU 87 ochannat prognosma terial; är det det riksövergripande behovet som den unga flickan skall inrikta sig mot måste hon också vara beredd att flytta; om det är det regionala eller det lokala behovet eller det akuta behovet som skall vara vägledande kan förutsättningarna ha ändrats när den unga individen har avslutat sin utbildning. Förnärvarande är det nästan uteslutande pojkarna som söker sig till Prop.1987/88:102 utbildningarna inom det tekniskt-industriella studievägsområdet.Hösten 1985 fanns det ca 900 flickor bland de 18 500 intagna på dessastudievägar. I de relativt få fall dä flickor har sökt och blivit intagna på pojkdomineradeyrkesinriktade studievägar avbröt nästan hälften av flickorna studierna, enligten undersökning som SÖ gjorde för två är sedan. Det är en avbrottsfrekvens somvida överstiger pojkarnas på dessa linjer och den avviker också marknät frånpojkarnas studieavbrottsfrekvens på flickdominerade linjer. Det har också visatsig att de flickor som genomgått pojkdomineran-de utbildningar har haftbetydande svårigheter att fä arbete inom utbildningsområdet. Enligt min mening vilar det ett stort ansvar päskolledning, lärare, arbetsgivare, handledare och arbetskamrater att stödjaflickor som väljer pojkdominerade yrkesutbildningar. När det blir aktuellt attsöka arbete förutsätter jag att arbetsförmedlingen särskilt akfivt engagerarsig för flickorna. Härvidlag borde de nyinrättade lokalaarbetsförmedlingsnämnderna ha en uppgift att fylla. Det rapporteras stora skillnader i arbetslöshet beroendepä vilken linje i gymnasieskolan ungdomarna har gått. Exempel på linjer som hargivit eleverna särskilda svårigheter pä arbetsmarknaden är, enligt en undersökningsom SCB gjort, konsumtionslinjen och linjen för social service. I ungdomslagenutgör flickor från konsumtionslinjen, den tvååriga distributions- ochkontorslinjen och den tvååriga ekonomiska linjen det dominerande inslaget,enligt AMS. De nämnda linjerna är starkt flickdominerade. Ändå torde inte flickornas och pojkarnas olikautbildningsval och möjligheterna att fä fram lämplig sysselsättning efterolika utbildningar förklara varför betydligt fler kvinnor än män deltar iungdomslag. Den andel som deltagit i ungdomslag är nämligen högre för kvinnorän för män efter praktiskt taget samtliga utbildningar. En förklaring härtillkan vara att kvinnor med t. ex. tekniskt inriktade utbildningar har svårare attfå arbete inom sitt yrkesområde och att de då är tvungna att accepteraarbetsuppgifter av värd- eller servicekaraktär, även om de har en tekniskutbildning. En annan förklaring skulle kunna vara att även icke studiemotiveradeflickor väljer en yrkesobestämd och i grunden studieinriktad utbildning, somkräver ytterligare studier för att leda till arbete. En tredje orsak kan, varaatt de yrkesutbildningar som flickorna väljer framförallt inom vård-ochkontorsområdet leder huvudsakligen till den statliga och kommunala/landstingskommunala arbetsmarknaden. Kraven pä meritering är oftast strängaredär än i det privata näringslivet. Jag kommer att i det följande ge exempel på tvåverksamhetsområden med stor obalans mellan arbetsmarknadens behov av utbildadarbetskraft och ungdomarnas val av utbildning. Inom den offentliga tjänstesektorn är svårigheterna attrekrytera arbets kraft stora, särskilt inom områdena hälso- och sjukvård samt barn- och äldreomsorg. Orsakerna är liknaride dem inom industrin. Brist på arbets kraft med adekvat utbildning samt ett för litet intresse bland arbetssökande att ta dessa arbeten. Flera av de studievägar i gymnasieskolan som leder till dessa arbeten har varit mycket eftersökta men . harsökandeintresset för dem avtagit. Gymnasieskolans tvååriga sociala Prop.1987/88:102 servicelinje, som leder till arbete inom äldreomsorgen, har nästanända sedan utbildningen startade haft svårt att rekrytera elever. Jagvill i detta sammanhang erinra om att mina förslag avseende försöksverksamhetomfattar den sociala servicelinjen, vilket också innebär att linjen ses överinom ramen för SÖ:s kursplanearbete. I sammanhanget vill jag också nämna denförsöksverksamhet med en social service- och omvårdnadslinje som /88. Datakunskap är ett av ämnena pä tim- och kursplanen. Detta ärenligt min mening ett utmärkt exempel på hur teknologi kan föras in ivärdutbildningar som oftast är "flickutbildning-ar". Detär viktigt att vård- och omsorgsutbildningarna får en bättre balans mellanpojkar och flickor. Detta senare är en ytterst viktig aspekt avjämställdhetsarbetet som ofta förbises. Jag kommer som tidigare framgått uppmärksamtatt följa de nya försöksverksamheterna i detta avseende. Problembildenär i viss mån densamma när det gäller den Verkstadstekniska utbildningen.Svårigheterna att besätta platserna tillskrivs av AMS främst"ointresse" från de arbetssökandes sida att ta ett industriarbete. Dettaointresse avspeglas, enligt AMS, också i ungdomarnas bristande intresse attsöka gymnasieutbildning som leder till dessa arbeten inom industrin. Detär uppenbart att det inte brustit i kommunernas vilja att anordna den tvåårigaVerkstadstekniska linjen, trots att investeringskostnaderna är höga. Tvärtomhar det kommit att bli betydligt fler platser i förhållande till antalet förstahandssökandevilket har lett till att klasserna till mer än en tredjedel har fyllts medelever som inte valt utbildningen i första hand. Dessutom har verkstadslinjenhela fiden haft stora vakanser i klasserna och många avhopp. Verkstadsteknisklinje har en stor arbetsmarknad. Enligt min mening har skolmyndigheter ochhuvudmän alltför mycket tagit hänsyn fill arbetsmarknadens behov och intetillräckligt beaktat ungdomarnas låga intresse för utbildningen. Detta senaregäller också branschintressenterna. Om ungdomar systematiskt flyr en utbildningär det en signal, ett symptom, som måste tas på allvar. Detta bör snabbt kunnaleda fill exempelvis en granskning av utbildningsinnehållet eller en analys avde arbetsuppgifter som i realiteten står den nyutbildade till buds påarbetsmarknaden. ÖGY:s betänkanden innehåller i detta sammanhang många förslagtill det nu förestående utvecklingsarbetet. 8.2 Signal- och planeringssystem, beslutsnivåer Användningenav begreppet signalsystem i utbildningsdebatten härstam mar från den utbildningsekonomiska utredningen. Härmed avses den pro cess som krävs för att sända och mottaga signaler om förändringsbehov i utbildningssystemet. För att ett sådant system skall fungera krävs att det finns såväl signalavsändare som signalmottagare och att dessa befinner sig "on line" med varandra. Signalsystem och planeringssystem är länkar i en kedja som syftar fill att 60 anpassautbildningsväsendet efter de skiftande behov som finns i det Prop.1987/88:102 Signalsystemet är de impulser på vilket det mer med beslutom dimensionering, organisation och lokalisering på skilda Den utbildningsekonomiska utredningen fann att dagenssignalsystem uppvisar brister i flera olika avseenden. Motsvarande iakttagelserhar också RRV redovisat i en revisionsrapport som framlagts "Dimensionering och lokalisering av viss yrkesutbildning". En väl fungerande beslutsordning för gymnasieskolan börbeakta avvägningen av utbildningsutbudet mellan arbetsmarknadens behov ochelevernas val, kraven på likvärdig tillgång till utbildning i olika regionersamt en ändamålsenlig hushållning med samhällets resurser. Gymnasieskolans planeringssystem omformades inför läsåret1983/84 i riktning mot decentraliserade, av länsskolnämnderna fattade beslut omgymnasieorganisation inom de länsramar som SÖ ärligen beslutar om. Regeringenuppdrog 1983 ät SÖ att i samråd med statskontoret utvärdera det nyaplaneringssystemet för gymnasieskolan. Underlag för redovisningen skulleenligt regeringsbeslutet tas fram i samverkan med länsskolnämnderna samtSvenska kommunförbundet och . SÖ har överlämnatdelredovisningar 1983 och 1984 samt slutredovisning . SÖ:s förslag till förbättring av planeringssystemetinnebär: - att statsmakternas beslut om ärselevplatser skallavse totalt antal platser för riket fördelat på direktramen och lilla ramen och att SÖ skall fördela platserna på länen med samma uppdelning dvs. att avskaffa sektorsra marna inom direktramen attstatsmakterna vid behov skall kunna styra dimensioneringen av enskilda linjeomrädeneller studievägar genom allmänna riktlinjer eller genom angivande av ett högstaantal ärselevplatser atthuvudmännens och länsskolnämndernas mer långsiktiga ställningstagande tillorganisationen av gymnasieskolan skall avse år 4 och att det skall redovisas påvåren i samband med omfördelningsbesluten för den organisation som startar kommandehöst - att berörda myndigheter skall få i uppdrag attutarbeta förslag om samordning av de olika informationssystemen på gymnasial nivå. SÖ framhåller också att en reell utbildningssamverkanskulle kunna underlättas om beslutstillfällena på länsplanet i fråga omgymnasieskolans organisation och timresurser till komvux ägde rum . De förslag som jag här förut har lagt fram angåenderiktlinjer för yrkesut bildningen innebär att premisserna ändras i flera avseenden. Det torde t. ex. komma att krävas ett ännu bättre samarbete mellan utbildningsplanerande myndigheter och organisationer pä olika nivåer. Som exempel kan tas den ökade arbetsplatsförläggningen och de centrala respektive lokala urvalen av moduler att förlägga till arbetslivet, den ökade kontakten med arbetsplatser för yrkesläraren i form av både tillsyn och yrkesstudier samt utbildning av handledare. ÖGY föreslär attpermanenta kursplanegrupper bildas med representan- Prop. 1987/88:102 terför utbildningsmyndigheter och yrkesnämnder eller motsvarandebranschparter. SÖ bör svara för ledningen av dessa gruppers arbete. Idet nu föreslagna modulsystemet ökar möjligheterna för signalerna att få genomslagskraftvia kursplanegrupperna under förutsättning att kursplanerna får fastställas avSÖ. Snabbast genomslagskraft i landets gymnasieskolor får signalerna i denmodell jag föreslagit för försöksverksamheten och där fastställer engemensam ramtimplan för de yrkesinriktade studievägarna. Detär min bestämda uppfattning att gymnasieskolans planeringssystem sedan startenhela tiden blivit mer flexibelt. Trots detta uppfattas rutinerna fortfarande avmånga som stela och svåra att överblicka. Mänga skolhuvudman framhåller i sinaremissvar att den nuvarande uppdelningen av årselevplatserna på sektorer verkarhindrande då det t. ex. gäller att tillmötesgå elevernas förstahandsval ochdet lokala arbetslivets behov. Regeringenhar tidigare i olika sammanhang uttryckt önskemål om att den regionalautbildningsplaneringen bättre än måste samordnas. En strävan är att iökad omfattning aktivera och utbildningsplanerande myndighetersamt skolhuvudmännen för att fä ökad effektivitet vid planeringen av det lokalautbildningsutbudet. Ipropositionen (prop. 1986/87:127) om fortsatt decentralisering inom högskolanhar jag betonat vikten av att länsstyrelsernas roll i utbildningsplaneringen ilänen stärks och att regeringen får större möjligheter att samordna olika regionalpolifiskainsatser som även innefattar högskoleutbildningen. Signal-och planeringssystemet bör således ses som delar i ett större system, där detallt mer tydligt framgår att kommunernas ansvar för ungdomarnas sysselsättningökar som kraven på hushållning med samhällets resurser måste kvarstå. Därförär det enligt min mening angeläget att kommunerna får ökade möjligheter attfriare organisera sin gymnasieskola efter lokala önskemål och behov.