prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — Som jag anfört kommerålderdomshem att behövas även i framtidens äldreomsorg. Hemmen bör docksuccessivt utvecklas så att de kan erbjuda ett bra boende, eget hyreskontraktpå bostaden samt god service och vård. Statsbidragsförändringen i kombinationmed lånereglerna för byggande av ålderdomshem skapar förutsättningar fördetta. Kommunerna ges möjligheter att med utgångspunkt i de förutsättningar sområder i varje enskild kommun utforma äldreomsorgen på bästa sätt. Såsomjag tidigare redovisat avser jag att föreslå regeringen atttillsätta en delegation för att bereda frågan om en förändring av huvudmannaskapm.m. Delegationens arbete bör inriktas på att deförändringar som blir aktuella skall kunna genomföras fr.o.m. . Isamband med detta kan förändringar av statsbidraget, som utskottet anfört, blimotiverade. 12 Uppföljning och utvärdering Minbedömning: Samhällets uppföljning och utvärdering av äldreomsorgen behöverförbättras. Statistiken inom hälso- och sjukvård samt börsamordnas för att förbättra möjligheterna till uppföljning inom äldreomsorgen. Socialstyrelsenbör i samarbete méd statskontoret se över nuvarande statistik föräldreomsorgen och föreslå hur ett framtida informations- ochuppföljningssystem skall kunna utformas. Äldreberedningensbedömning: Överensstämmer i huvudsak med min bedömning. Remissinstanserna:De remissinstariser som' yttrat sig om statistikfrågor delar i huvudsakberedningens bedömning. Skälenför min bedömning: Den nuvarande statistiken inom äldreomsorgen är sektorielltuppbyggd vilket innebär att den är uppdelad i olika verksamhetsområden. Det ärdärför svårt att få en sariilad bild av det totala service- ochvårdutnyttjandet inom ett visst geografiskt område. Att göra sammanställningarav uppgifter från olika statistikkällor är tids- och resurskrävande, vilketförsvårar möjligheterna att få en aktuell bild av förhållandena.Tillförlitligheten i statistiken är inte heller alltid så god som den bör vara.Vidare saknas löpande statistik över vilka grupper som utnyttjar olikatjänster. Jag bedömer det vara avstor vikt att få en riktig bild av utvecklingen inom äldreomsorgen. Statistikenmåste på ett bättre sätt äri spegla det aktuella läget och äveninnehålla uppgifter om planerade förändringar i verksamheten. Det är särskiltangeläget att statistiken belyser förhållanden som rör resurser, konsumtion ochekonomi. Av betydelse är vidare att statistiken ger rnöjligheter till jämförelser mellan olikakommuner och landsting samt mellan olika enheter hos resp. huvudman. Sådanauppgifter är nödvändiga för att kunna utvärdera och fortlöpande följa upputvecklingen inom äldreomsorgen. Det är en viktig uppgift för socialstyrelsenatt följa och analysera utvecklingen på området. I detta arbete bör jämförelsermellan olika huvudmän bl.a. med hjälp av s.k. nyckeltal kunna utvecklas. En viktigfråga när det gäller statistikinsamling är avvägningen mellan mängden insamladeuppgifter och uppgifternas kvalitet. En strävan bör vara att samla in ettbegränsat antal uppgifter, som i gengäld håller hög kvalitet, är relevanta ochhar strategisk betydelse. En översynav den nuvarande statistiken inom äldreomsorgen bör komma till stånd med denutgångspunkt jag nu har redovisat. Jag avser att återkomma till regeringen medförslag om att ge i uppdrag att i samarbete med statskontoretse över nuvarande statistik vad gäller äldreomsorgen och föreslå hur ettinformations- och uppföljningssystem skall utformas. Samråd bör därvid ske medstatistiska centralbyrån, Spri, och . 13 Planering i samverkan Mitt förslag: Primärkommunen skall planera sina insatserför äldre. Planeringen skall utformas i samverkan med landstingskommunen samtandra samhällsorgan och organisationer. En bestämmelse härom förs in isocialtjänstlagen (1980:620). Sambandet mellan kommunens och landstingskommunens planeringav sina service- och vårdinsatser och kommunernas bostadsförsörjningsplaneringbör förstärkas. Planeringenbör utformas efter de lokala förutsättningarna. Äldreberedningens förslag: Överensstämmer i huvudsak medmitt förslag. Remissinstanserna: Av trettiofyra remissinstanser, somyttrat sig om. ett lagfäst planeringsansvar, tillstyrker tjugosex förslaget,medan två är emot och fem är tveksamma. Skälen för mitt förslag: Primärkommunerna har ansvaret försocialtjänsten och landstingskommunerna ansvarar för hälso- och sjukvården.Härigenom är ansvaret för samhällets service och vård till äldre delat mellantvå huvudmän. Jag hartidigare framhållit att den service och vård som samhället erbjuder äldre stårinför betydande förändringar. För att skapa goda förutsättningar förgenomförande av dessa förändringar har jag förordat en betydande överflyttningav ansvar och uppgifter från landstingskommuner till primärkommuner. Avsiktenmed detta är att det politiska och ekonomiska ansvaret för äldreomsorgen skallbli mer enhetligt än . Enligt min bedömning skulle en sådanförändring avsevärt förbättra möjligheterna till samordning och samverkan inomsamhällets service och vård till äldre. Jag vill dock framhålla att alla problem som förnärvarande finns på området inte löses genom den förordade förändringen. Äveni framtiden Prop. 1987/88:176 kommer behovet av samordning mellanlänssjukvårdens olika kliniker och den lokala servicen och vården att varabetydande. Om primärkommunerna stegvis skall ersätta delar av den vård, som nubedrivs inom landstingskommunernas länssjukvård, med alternativ inomsocialtjänsten föreligger behov av samordning och planering. För att en sådanprocess skall kunna genomföras utan att äldre skall riskera att fara illa krävsen väl fungerande och mellan huvudmännen samordnad planering. Det finns även påtagliga funktionella samordningsbehovmellan och primärvården å den ena sidan och länssjukvårdensolika kliniker såsom medicin-, kirurg- och ortopedkliniker samt psykiatriskaoch geriatriska kliniker å andra sidan. Det kan t.ex. vara fråga om attutveckla de rehabiliterande inslagen i service och vård till äldre samt attförbättra vården för människor med åldersdemens. Samverkan mellan personal inomdessa olika delar av hälso- och sjukvården och är av storbetydelse för att äldreomsorgen skall fungera väl. Samordningsbehov mellan olika kommunala facknämnder samtmellan kommunen och primärvård kommer även att vara-uttalade. Förändringar i befolkningens sammansättning kommer attställa stora krav på äldreomsorgens resurser. Mycket talar för att utvecklingenframöver måste ske under relativ knapphet vad gäller ekonomiska och personellaresurser. Enligt min mening är det nödvändigt att gemensamma prioriteringarläggs till grund för huvudmännens verksamhetsutveckling. Gemensamma avvägningarav hur personalbehoven skall kunna tillgodoses och hur det tillgängligaekonomiska utrymmet bäst skall användas är ytterligare motiv för en samordnadplanering. Slutligen vill jag framhålla att det är av stor betydelseatt de organisationer som företräder äldre människor ges tillfälle atttillsammans med huvudmännen i ett sammanhang överväga utvecklingen avsamhällets service och vård till äldre. Jag vill understryka att det är de enskildasbehov av service och vård, som skall utgöra utgångspunkt i planeringen. Enaktiv medverkan från pensionärsorganisationerna och från andra berörda parter isamhället ser jag därför som mycket angelägen. Landstingskommunerna har enligt 7 § hälso- och sjukvårdslagen(1982:763) skyldighet att planera hälso- och sjukvården med utgångspunkt ibefolkningens behov av hälso- och sjukvård. Denna planering omfattarsjälvfallet även äldre människors behov av hälso- och sjukvård. Enligt 8 §skall landstingskommunen samverka med samhällsorgan, organisationer ochenskilda. Socialtjänstlagen (1980:620) ger primärkommunerna ettomfattande ansvar för att de som vistas i kommunen fär det stöd och den hjälpde behöver. skall verka för att äldre människor får möjlighet attleva och bo självständigt och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskapmed andra. För primärkommunerna finns emellertid ingenskyldighet att planera insatser för äldre människor annat än påindividnivå. I samband med socialtjänstlagens införande övervägdesbehovet av 109 9 Riksdttgen 1987/88. särskilt reglerad planering av den kommunalaäldreomsorgen. 1987/88:176 remissinstanser framförde att det borde införas en lagstadgad sådan skyldig- -. het, i likhet med vad som gäller för barnomsorgen.Föredragande departe- ', , mentschefen förordade emellertid i socialtjänstpropositionen (1979/80:1) att ,. planeringen av äldreomsorgen borde ingå som en naturligdel i planeringen av hela och hänvisade till pågåendeplaneringsaktiviteter i kommunerna samt till ett då aktuellt samarbetsprojektmellan centrala myndigheter och organisationer. I detta samarbetsprojekt.Primärvård -äldreomsorger, förordades en samordning av huvudmännens verksamhetsplanering.I samband med projektet rekommenderade och sina medlemmar att i samarbete planera utvecklingen aväldreomsorgen. Jag har erfarit att och ien ännu icke publicerad rapport till regeringen redovisar att avkommunerna numera har utarbetat äldreomsorgsplaner eller program på området.Alla är dock inte antagna av kommunfullmäktige eller kommunstyrelse. I tre avfyra kommuner har planen tagits fram i samarbete med landstingskommunen. Dettavisar att flertalet huvudmän nu uppmärksammat behovet av planering påäldreomsorgsområdet. Jag finner det emellertid angeläget att huvudmännenintensifierar sin planering av insatserna för äldre samt att planeringenbedrivs i nära samverkan mellan huvudmännen. Landstingskommunen har förnärvarande en lagfäst skyldighet att planera sina insatser i samverkan medandra samhällsorgan, bl.a. med primärkommunen. Jag föreslår att primärkommunenåläggs skyldighet att planera sina insatser för äldre i samverkan med bl.a.landstingskommunen. En föreskrift härom bör tas in i socialtjänstlagen.Härigenom får både landstingskommun och primärkommun ett lagfäst ansvar att isamverkan planera sina insatser för äldre. Behovet av samordning med näraliggande områden bör ävenbeaktas. Jag tänker här särskilt på utvecklingen inom den psykiatriska vårdenoch handikappomsorgerna. Planeringsskyldigheten bör inte ytterligare preciserasgenom-på central nivå särskilt utfärdade bestämmelser. och statskontoret har i sina remissvar anfört betänkligheter mot ett nytt omfattande och formaliserat planeringssystem. Med tanke på de skilda - förutsättningar kommunerna och landstingen har är detenligt min mening nödvändigt att dessa själva kan bestämma form, avgränsningoch uppläggning av sin planering. En skyldighet för kommunerna att upprätta en plan för sinainsatser för äldre människor behöver inte heller innebära att kommunerna åläggs att > utarbetaett särskilt plandokument för äldreomsorgen. Minbedömning är att planeringsarbetet bör kunna bedrivas på kommun nivå eller i större kommuner på kommundelsnivå. Planeringen bör förutom huvudmännens lokala resurser även omfatta de vårdresurser som visserligen finns inom länssjukvården, men som har stor betydelse för den lokala servicen och vårdens utveckling. Utgångspunkten bör vara äldre människors behov av service och vård, oberoende av i vilken form eller hos vilken huvudman behoven tillgodoses. Planeringen aväldreomsorgen' bör knytas nära till annan planering i kommunen, i första handkommunens bostadsförsörjningsplanering. Jag har erfarit att det för närvarandeinte sällan finns brister i samordningen mellan bostadsförsörjningsplaneringenoch kommunernas och landstingskommunernas verksamhetsplanering. Det är därförviktigt att den här förordade planeringen samordnas med primärkommunernasbostadsförsörjningsplanering. Härigenom kan en ömsesidig anpassning ayförändringarna inom service- och vårdområdet och bostadssektorn komma tillstånd. Det är också angeläget att planeringen av äldreomsorgen knyts an till detillgänglighetsplaner, som kommunerna kan upprätta för att förbättrafillgängligheten i bostadsområden för personer med handikapp. Den planering somjag nu förordar bör vidare kunna utgöra ett viktigt underlag i denöversiktsplanering som kommunerna förutsätts bedriva enligt (1987:10). Prop..1987/88:176 14 Forsknings- och utveckUngsarbete Minbedömning: bör på central nivå svara för samordning avdokumentation och information om forsknings- och utvecklingsarbete inomäldreområdet. Utvecklingsarbeteoch försöksverksamhet inom äldreområdet bör utgöra naturliga inslag iverksamheten hos de huvudmän som ansvarar för service och vård. Samordning avutvecklingsarbetet på regional nivå bör eftersträvas. börinitiera och utvärdera sådant regionalt samarbete. Styrelsen bör för ändamåletdisponera tre milj. kr. av utvecklingsmedlen inomramen för statsbidraget till den sociala hemhjälpen. Äldreberedningensbedömning: Överensstämmer till sin inriktning med min bedömning. Remissinstanserna:Tillstyrker i allt väsentligt beredningens bedömning. Skälenför min bedömning: Ökade kunskaper behövs för att kunna utveckla äldreomsorgen.Inte minst behövs kunskaper om hur den enskilde upplever den förändradeutformningen av service och vårdinsatserna. Det är därför angeläget medsatsningar på forsknings- och utvecklingsverksamhet inom äldreområdet. Äldre människors situationöch roll i samhället bör studeras med avseende såväl på de äldres socialanätverk som samspelet niellan formell och informell service och vård. Detbehövs kartläggningar och analyser av hur samhällets insatser för de äldrefördelas mellan olika grupper. Vidare måste bättre metoder utvecklas,för attmäta och värdera behov av olika service- och vårdinsatser, inte minst vadgäller de allra äldsta och äldre invandrare. Beskrivningar, analyser ochutvärderingar av både traditionella och nya verksamheter behöver göras liksomstudier av äldre människors möjligheter till inflytande i olika service- ochvårdsituationer. Kunskaper om hur rehabiliteringen för äldre människor kanutvecklas är nödvändiga tillsammans med studier av effekter av förebyggandeaktiviteter. omstruktureringen av service och vård medför behov avstudier kring prop 1987/88:176 organisation, beslutsprocesser, ekonomi,effekter samt personal- och arbetsmiljöfrågor. Såväl partsekonomiska som samhällsekonomiskaanalyser är nödvändiga, exempelvis för att klarlägga hur avgifter, skatter ochbidrag påverkar olika grupper och vilka effekter detta får för utnyttjandet avservice och vård. Studier som belyser styreffekter av befintliga eller alternativainstitutionella system är också angelägna. Självfallet behövs det bådemetodologisk och teoretisk grundforskning om åldrandet, om äldre människorslevnadsförhållanden och om service och vård. Forskningen om äldres levnadsförhållanden och om serviceoch vård har framför allt finansierats av Delegationen för social forskning(DSF). Andra, finansiärer har varit . () har bl.a. samordnat finansieringenav vissa större projekt. har forskningsråden avsatt störreresurser till äldreforskningen . En del stora projekt har haft tvärvetenskaplig karaktär.På några orter, t.ex. vid universiteten i , och , finnsockså informella grupper av forskare från olika institutioner som regelbundetutbyter erfarenheter. Det finns även exempel på ett mer strukturerattvärvetenskapligt samarbete mellan olika institutioner, liksom på utvecklatsamarbete i forskningsfrågor mellan kommuner, landsting och universitet. Ävenenskilda kommuner och landsting har organiserade former för forsknings- ochutvecklingsarbete med tvärvetenskaplig inriktning. Bl.a. på grund av äldreforskningens tvärvetenskapligakaraktär bör det utarbetas ett samlat program på liknande sätt som skett inomhandikappforskningen. Regeringen har därför gett DSF och FRN i uppdragatt utarbeta ett sådant initiativprogram. Detta skall innehålla en kartläggningoch värdering av nuvarande äldreforskning samt förslag till samordning ochprioriteringar av angelägna områden för den fortsatta forskningen. Den långsiktiga kompetensuppbyggnaden inom olikaforskningsområden är angelägen. Stöd till en sådan utveckling ges i form avanmaningar till sektorsforskningsorganen att i ökad utsträckning göralångsiktiga åtaganden såsom att finansiera tjänster inom universitet ochhögskolor. Genom sådana åtgärder kan rekryteringen av forskarstuderande tillområdet underlättas. Det är önskvärt att äldreforskningen har nära anknytningtill högskolan, särskilt till de institutioner som utbildar personal förservice och vård. Det är likaså viktigt med en nära anknytning till denpraktiska verksamheten, exempelvis genom att yrkesföreträdare och ansvariga förolika verksamheter inom kommuner och landsting ingår i projektorganisationer.Vidare bör huvudmännen stimulera sin personal till fort- och vidareutbildningför att på , så sätt utveckla kontakterna mellan verksamheten, utbildningen ochforskningen. I kommuneroch landsting pågår ett omfattande utvecklingsarbete i fråga om service och vård till äldre. Huvuddelen av detta arbete finansierar huvudmännen själva. finns särskilda utvecklingsmedel inom ramen för statsbidraget till den sociala hemhjälpen, vilka har stimulerat utvecklingsarbetet inom kommunerna. har 70 milj. kr. sammanlagt ca 315 projekt. Många kommuner har fått stödtill en översyn av Prop. 1987/88:176 äldreomsorgen och till en förbättradsamverkan mellan olika verksamheter och organisationer. Utifrån erfarenheternafrån genomförda och pågående projekt koncentreras bidragsgivningen numera tillett mindre antal delområden. Det utvecklingsarbete som bedrivs av enskilda kommuner formasutifrån de lokala förutsättningarna. I synnerhet för mindre kommuner kan detdock vara svårt att upprätthålla beredskapen och kompetensen för ett kontinuerligtoch till sitt innehåll växlande förändringsarbete. Även andra kommuner harbehov av exempelvis metodologiskt stöd och av att kunna få del av andraserfarenheter. har initierat en stödorganisation, därpersoner som är engagerade i likartade utvecklingsarbeten inom olika kommuner,träffas regelbundet för att utbyta erfarenheter och få stimulans i detfortsatta arbetet. Detta arbetssätt kan kombineras med fortbildningsinsatsersåsom i den handläggarutbildning som Spri bedriver tillsammans med och med ekonomiskt stöd från regeringen. Det är också önskvärtatt mer systematiskt främja utvecklingsarbete inom ett län eller inom enregion, som ett led i att utjämna de mellankommunala variationerna i fråga omutbud, arbetsorganisation m.m. Från utvecklingsmedlen till den sociala hemhjälpen hargetts bidrag till några helt eller delvis länsövergripande samordningsprojekt.Ett par ansökningar om bidrag till skapandet av utvecklingscentra för socialhemtjänst och hemsjukvård har inkommit. Jag ser uppenbara fördelar omdet pä detta sätt kan byggas upp ett ändamålsenligt och samordnat stöd för detlångsiktiga utvecklingsarbetet i samverkan mellan kommuner, landsting ochhögskolor. Den fortsatta bidragsgivningen bör därför bl.a. syfta till attstödja uppbyggnaden av en regionalt samordnad utvecklingsverksamhet, där inteminst kopplingen mellan forskare och praktiker kan få stor betydelse. I ettsådant arbete har en viktig roll som idégivare och som centralförmedlare av kunskaper och erfarenheter. Det är därför min avsikt att föreslåregeringen att låta fördetta ändamål disponera 3 milj. kr. avutvecklingsmedlen inom ramen för statsbidraget till den sociala hemhjälpenunder vardera av de kommande två budgetåren. Vid sidan av denna regionala organisation förkunskapsuppbyggnad och erfarenhetsutbyte är det angeläget att skapa ettcentralt sammanhållet system som kan tillhandahålla en kontinuerligt uppdateradinformation om forsknings- och utvecklingsarbete inom äldreomsorgen.Socialstyrelsen har på initiativ av DSF påbörjat uppbyggnaden av ettsådant system. Syftet med detta bör även vara att stimulera till ökadekontakter mellan dem som berörs och att främja personalens delaktighet ochengagemang i förändringsarbetet. bör ge hög prioritet åt att isamarbete med berörda intressenter utveckla detta informationssystem. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomsocialdepartementet upprättats förslag till 1. lag om ersättning och ledighet för närståendevård, -' 2. lag om ändring 3. lag om ändring 4. lag om ändring 5. lag om ändring 6. lag om ändring 7. lag om ändring lagen(1962:381) om allmän försäkring, . lagen(1981:691) om socialavgifter, kommunalskattelagen(1928:370), semesteriagen(1977:480), studiestödslagen(1973:349), 8.lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620). nr1 i samråd med chefen för och, såvitt avser ledighet från anställning, chefenför , nr2, 3 och 8 i samråd med chefen för , nr4 i samråd med chefen för , nr5 i samråd med chefen för , nr6 i samråd med chefen för och nr7 i samråd med chefen för . Lagförslagenunder 1 (bestämmelserna om ledighet från anställning), 4,5 och 7 faller inomlagrådets granskningsområde. Förslagen är emellertid av sådan beskaffenhet attjag anser att lagrådets hörande skulle vara utan betydelse. 16 Specialmotivering till lagförslagen 16.1 Förslaget till lag om ersättning och ledighet för närståendevård ; Lagenavser endast vård som lämnas inom riket. Vidareskall såväl den närstående vårdaren som den vårdade vara inskrivna hos allmänförsäkringskassa enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. Villkoretinnebär bl.a. krav på att båda är bosatta i riket och har uppnått denåldersgräns som föreskrivs i 1 kap. 4 § AFL. Paragrafenanger de grundläggande förutsättningarna för rätt till ersättning. En förutsättning för rätten till ersättning, och därmed också för rätten till ledighet, är att vården lämnas till en svårt sjuk person. Med uttrycketföi-stås i ' detta sammanhang att den vårdades hälsotillstånd är så nedsatt att det föreligger ett påtagligt hot mot den sjukes liv. Om så är fallet skall bedömas utifrån den sjukes individuella förutsättningar. En sjukdom, som om den drabbar en yngre och i övrigt frisk person får ett lindrigt förlopp, kan för en äldre eller redan tidigare sjuklig person vara livshotande. Kravet på att det skall föreligga ett påtagligt hot mot den sjukes liv som förutsättning för att lagens förmåner skall kunna tas i anspråk utesluter inte fall där hopp finns om. en förbättring av hälsotillståndet. Det krävs vidare inte att hotet skall innebära en i tiden föreliggande fara för den sjukes liv. Även sjukdomstillstånd som kan förväntas gå in i ett akut skede först efter någon . tid kan uppfylla lagens villkor. Som exempel härpå har jagi den allmänna Prop. 1987/88:176 motiveringen pekat på cancersjukdomar. Det ligger i sakens natur att en svårt sjuk person som skall vårdas i hemmet inte ständigt är i behov av omfattande sjukvårdande insatser. T.ex kan detta bero på att vissa kvalifice rade insatser inte längre bedöms varameningsfulla. Det kan också bero på att s.k. växelvård bedöms vara en lämplig vårdform. Med växelvård avses att ' patienten är föremål för vårdinsatser på ett sjukhus medan han ges vård i hemmet. För rätt till ersättning fordras att allvaret isjukdomstill-, ståndet styrks genom ett läkarutlåtande ellerundantagsvis på annat sätt. Till detta återkommer jag vid 14 §. Den person som ger vården skall vara närstående iförhållande till den . I begreppet närstående ligger att vårdaren ochden sjuke skall ha nära relationer till varandra. Hit hör av naturliga skäl främstanhöriga, dvs. makar, föräldrar, barn, syskon etc. Även andra kategorier äremellertid att räkna som närstående i lagens mening. Goda vänner och grannarutan släktrelationer till den sjuke kan vara att hänföra till denna grupp.Någon utredning huruvida den som önskar vårda en svårt sjuk person är att ansesom närstående skall normalt inte behöva göras. En uppgift i ansökan bör iregel vara tillräcklig: Det får nämligen som regel förutsättas att den som ärberedd att bistå den sjuke, på det sätt som det här är fråga om, också harsådana relationer till den sjuke som fordras enligt lagen; Självfallet måstedet också förutsättas att vården kommer till stånd i samförstånd mellan allaberörda, dvs. den sjuke eller dennes företrädare, den tilltänkte vårdaren,medicinskt ansvariga samt den sociala .