prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — lösningsmedel" och att motsvarande ändringar börgöras i 31 och 36 §§. En sädan ändring bör göras även i I §. När det gäller utformningen av den nya specialindikationeni 4 § (den s. k. sociala indikationen) bedömer jag atl den formulering somlagrådet har föreslagit något bättre än remissens ansluter till vad som avses.Jag anser dock atl ordet "föröda" är något ålderdomligt och föreslårdärför alt ordet ersätts med etl modernare ord som lill sitt innehåll ärjämförbart med "föröda", nämligen "förstöra". Den kompletterande sociala indikationen föreslås därmedgälla fall då någon till följd av sitt missbruk löper uppenbar risk atlförstöra sitt liv. För beslut om tvångsvård måste naturligtvis ocksåförutsättningarna i övrigt vara uppfyllda. Jag vill i delta sammanhang pä nyttunderstryka atl avsikten med den sociala indikationen är all kunna ingripa päett tidigare stadium av missbruket än vad som har kunnat ske och nya indikationen framför allt tar sikte på de yngre vuxna missbrukarna.Tanken är alt ett ingripande skall kunna ske när etl missbruk är så omfattandeatt uppenbara och betydande sociala skadeverkningar är nära förestående ommissbruket fortsätter, även om några allvarliga medicinska skadeverkningarännu inte har kunnat konstaleras. Jag har inga erinringar mot lagrådets uttalanden ianslutning lill 20 §. Jag godtar lagrådets synpunkter beträffande 44 § och anseratt paragrafen bör ändras i väsentlig överensstämmelse med lagrådets förslag. I detta sammanhang vill jag göra elt påpekande beträffande45 §. Enligt punkten 2 i denna paragraf ges socialnämnden rätt all begärapolishandräckning för all föra den som skall beredas vård eller som äromedelbart omhändertagen enligt denna lag lill ell sjukhus. Elt behov avpolishandräckning för alt föra en missbrukare lill sjukhus kan också uppkommaunder vårdtiden. Som punkten 4 är utformad innefattar den en rätl för den somförestår vården vid ett LVM-hem alt begära sådan handräckning. I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts ilagförslagels 7, 16, 31 och 45 §§. I förslaget lill lag om ändring i socialtjänstlagen(1980:620) har en redaktionell ändring gjorts i 11 §. 2 LVM-vårdens resurser och innehåll Prop. Vårdenligt LVM skall lämnas genom hem som drivs av landstingskommuner ellerkommuner och som enligt en institutionsplan är särskilt avsedda att lämna sädanvård. För de missbrukare som behöver särskilt noggrann tillsyn skall det finnashem som är anpassade för en sädan tillsyn. Den som är intagen på ett sädant hemfår hindras all avvika från hemmet. De övriga hemmen har ingakvarhållningsmöjligheter. Däremot kan biträde av polis begäras för attefterforska och hämta tillbaka en inlagen som avvikit. Antaletplatser vid LVM-hemmen har reducerats kraftigt och uppgår förnärvarande till närmare I 200 fördelade på 33 hem. Sju av hemmen är hem försärskilt noggrann tillsyn med totalt 204 platser. tillkommerytterligare tio sådana platser genom atl motsvarande antal platser vid elt avde befintliga LVM-hemmen anpassas för särskilt noggrann tillsyn. Plalsantaletvid LVM-hemmen har minskat med ca 250 sedan är 1982, då LVM trädde i kraft. LVM-hemmenvarierar kraftigt i storlek. Del största har 80 och det minsta fem platser.Närmare hälften av hemmen har mer än 40 platser. Utvecklingen går emellertidmot mindre enheter. Undersamma period som plalsantalet minskat har antalet intagningar enligt LVM ökatkraftigt. Ökningen uppgick lill . gjordes drygtI 200 intagningar enligt LVM. Jämförsuppgifterna om antalet platser vid LVM-hemmen med antalet intagningar enligtLVM, kan platsantalet synas mer än väl svara mot behoven. LVM-klienterna utgöremellertid en minoritet av LVM-hemmens klienter. Huvuddelen av de missbrukaresom vårdas pä dessa hem har sökt sig dit frivilligt. Socialberedningenskartläggningar visar alt av de klienter som skrevs ul frånLVM-hemmen hade vårdats enligl LVM; De övriga,dvs. , hade vårdals frivilligt enligl socialtjänstlagen. Andelentvängsvårdade klienter var högre vid hemmen för särskilt noggrann tillsyn ()än vid de övriga LVM-hemmen (). Andelen tvängsvårdade klienter varieradekraftigt mellan hemmen inom resp. kategori. Tillbilden hör också alt det har varil förenat med betydande svårigheter atl beredanarkotikamissbrukare LVM-vård under de år lagen varit i kraft. Fram till förett par år sedan fanns del inga LVM-hem som anpassats för narkomanvård.Samtliga hem var inriktade pä värd av alkoholmissbrukare och endast etl fåtalvar beredda all ta emot narkotikamissbrukare. Svårigheterna atl hitta lämpligaplaceringar har blivit större i takt med atl antalet narkotikamissbrukare somdömts fill LVM-vård ökat. Enligl inlagningssla-fistiken svaradenarkotikamissbrukarna för 71 intagningar jämfört med 1982.Enligl beredningen är emellertid antalet narkotikamissbmkare troligenunderskattat i den officiella statistiken. i , somsvarar för det största antalet ansökningar som gäller narkotikamissbrukare,redovisar i sin statistik atl 128 narkotikamissbrukare hade erhållit vårdenligl LVM under är 1986. Förstår 1986 tillskapades särskilda resurser för LVM-vård av narkotika- ° missbrukare.Då tillkom LVM-hemmet Serafen (20 platser) i Prop. 1987/88:147kommun och den s. k. Avgiftningsenheten (fem platser) i kommun saml ensärskild avdelning (tio platser) på Frösö behandlingshem. harytteriigare två sådana hem tillkommit, Råiambshov och Salber-ga med vardera tioplatser. , som är huvudman för båda dessa hem, planerar attstarta ytterligare tvä LVM-hem för narkotikamissbrukare under år 1988.Samtliga som är speciellt avsedda för narkofikamissbrukare finnspå hem för särskilt noggrann tillsyn. Det hänger samman med atl huvudmännengjort bedömningen att LVM-vården för flertalet narkotikamissbrukare måste skepå hem med kvarhållningsrätt. Socialberedningenframhåller all bristen på för narkotikamissbrukare har lett tillatt den beslutade LVM-vården i vissa fall aldrig har kommit fill stånd eller, iandra fall, atl ingen tagit initiafiv till LVM-vård, trots alt sådan vårdframstått som starkt motiverad. Somjag återkommer till i det följande delar jag beredningens bedömning allsärskilda statliga medel bör anvisas för att påskynda utbyggnaden ochutvecklingen av LVM-vården för narkotikamissbrukare. Socialberedningenkonstaterar att det inte är möjligt all diskutera LVM-vårdens innehåll som omdel handlar om behandlingsmässigt enhetliga problem. Det finns avgörandeskillnader i livssituation, värdbehov och rehabiliteringsmöjligheter mellangruppen yngre, vuxna missbmkare - lill vilka narkotikamissbrukarna som regelhör - och den äldre missbmkar-gruppen. Beredningen har därför valt att skiljamellan LVM-vård med lägre faktiska rehabilileringsmål och LVM-vård med högresådana mål. Ävenför mig förefaller denna distinktion ofrånkomlig, men jag anser altden inrymmer vissa risker, något som beredningen ocksä understryker. Den fårsålunda inte tolkas som ett uttryck för uppgivenhet i förhållande till nägon avmissbrukargrupperna. Även om det är nödvändigt att de faktiskarehabiliteringsmålen safts lägre för vissa än för andra måste syftet medLVM-vården alltid vara att åstadkomma positiva förändringar hos missbrukarna,utöver den tillfälliga förbättring som själva perioden på LVM-hemmet kaninnebära. LVM-vården skall ses som en utgångspunkt för motivationsarbete ochplanering av vård- och stödinsatser, som i de flesta fall måste fortgå efterdet att vården enligt LVM har avslutals. Detbör vidare understrykas atl även om målen mäste sällas lägre för de äldremissbmkarna, som grupp betraktad, finns det åtskilliga individuella undantag.Graden av behandlingsbarhel och motivafion för en mer krävande behandling ärdessutom påverkbar. De konkreta behandlingsmålen för en enskild klient bördärtor aldrig betraktas som en gång för alla fastställda. Jaganser mot den bakgmnden, i likhet med beredningen, att del måste finnas LVM-hem med olika inriktning och kravnivåer. Det är en utomor- 229 dentligtsvår uppgift att inom ramen för elt och samma LVM-hem tillgodo- Prop.1987/88:147 se elt flertal olika klienlgmppers skiftande vårdbehov. ex. vara att värden vid ett LVM-hem som ställs inför uppgiften att vårdasåväl äldre, gravt skadade alkoholmissbrukare som yngre missbrukare generelltges en alltför stark inriktning på omhändertagande. Utvecklingen har gått mol en merdifferentierad vård både vad avser målgrupper och behandlingsinnehåll. VissaLVM-hem, företrädesvis de som vänder sig till äldre alkoholmissbmkare, är huvudsakligeninriktade på vad som brukar beskrivas som omvårdnad. Andra har utvecklatvärdprogram med mer aktivt problembearbetande och motiverande inslag. Det är enligt min mening angeläget alt utvecklingen mot enmer behand-lingsorienlerad uppläggning av vårdinnehållet vid LVM-hemmen fortsätter.Samtidigt finns det skäl alt erinra om atl LVM-hemmen i ökadutsträckning har fält ta emot klienter som är sä utslagna och fysiskt ochpsykiskt nedgångna att de inte klarar av alltför långtgående krav på deltagandeoch aktivitet. Det finns alltså behov av LVM-hem som kan erbjuda en mindrekravfylld vård. Som jag återkommer lill i det följande behöver delta emellertidinle innebära alt LVM-vården för dessa missbmkare inriktas på elt passivtomhändertagande. 2.2.2 LVM-vård med lägre faktiska rehabiliteringsmål Den stora majoriteten av LVM-klienterna är alkoholmissbrukare.Socialberedningen konstaterar atl för flertalet av dem gäller att missbrukethar pågått länge, oftast . De allra flesta har sedan lång fidinte haft någon anknytning lill arbetsmarknaden. En del är definitivt bortafrån arbetsmarknaden genom förtidspensionering. Det är få som har kvar socialakontakter utanför missbrukargrupperna. De flesta har haft en omfattande kontakt med olikavärdinslanser. Många har tidigare vårdats upprepade gånger på institutioner föralkoholmissbrukare och många har decennielänga kontakter med socialtjänstenbakom sig. Sjukvårdskonsumtionen är också hög. Det är alltså människor med massiva problem somtvångsvärden möter. Atl kräva av vårdpersonalen alt den inom ramen för enenstaka behandlingsinsats skall kunna ästadkomma en långtgående rehabiliteringi dessa fall, är att ställa uppenbara överkrav. Även om en fullständig rehabilitering ofta är omöjlig altuppnå är emellertid mäl som en minskad alkoholkonsumtion, längre nyktraperioder och en förbättrad social situafion helt realisfiska i många fall.Fakfiska behand-lingsmäl av delta slag kanske kan sägas vara uttryck för en lågambition, men i den män de uppnäs, kan de ändå innebära avsevärda förbättringarav såväl missbrukarnas som deras anhörigas situation. Vårdtiden på ett LVM-hem har ofta en bokstavligenlivsavgörande belydelse. en tids nykterhet i en avskild miljö är riskenstor alt de ofta myckel nedgångna klienter som blir föremål för LVM-vård gårunder. För många av dessa klienter är sjukhusvård föreintagningen på LVM-hemmet nödvändig, i första hand för avgiftning. flera håll etl fungerandesamarbete mellan hälso- och sjukvärden och Prop. 1987/88:147 LVM-hemmen.Den föreslagna lagändringen när det gäller inledande sjukhusvård, som jagtidigare har redogjort för, bör kunna leda lill att fler alkoholmissbrukare färsina behov av medicinsk värd tillgodosedda på sjukhus i LVM-vårdensinledningsskede. Vårdperiodenpå LVM-hemmet har den vikfiga men begränsade funktionen atl skapaförutsättningar för utslussningen i öppna vårdformer och kan i allmänhet göraskort. Klienterna behöver återhämta sig fysiskt och psykiskt och få hjälp medsocial sanering och planering. De kan bl. a. ha en tilltrasslad ekonomi medomfattande skulder av olika slag, problem i boendel och inte minst för demsom är arbetsföra - svårigheter alt få arbete eller annan meningsfullsysselsättning. Klienternahar sinsemellan myckel olika behov och förutsättningar. Det är av dessa skälangeläget atl vårdarbetet bygger på en ingående kännedom om varje klientsresurser och svårigheter. Intensiteten i kontakten och kraven på klienten måsteutformas olika utifrån denna kunskap. Alltför låga krav riskerar alt leda lillalt ingen utveckling kommer till stånd och all klienten passiviseras. Alltförhöga krav riskerar å andra sidan atl leda till alt klienten misslyckas i sinaansträngningar. Fören del klienter är den fortsatta vården planerad redan vid inskrivningen päLVM-hemmet. Det gäller t.ex. de klienter som redan har en fungerandeslödkontakt och ingår i nägon form av öppenvärdsverksamhet, som klienten kanåtergå till efter LVM-vården. Förflertalet föreligger inte denna situation. LVM-vård har ofta aktualiserats iett läge då alla tidigare ansträngningar misslyckats. Trots alt många underläng tid haft kontakt med olika värdinslanser saknas ofta mer djupgåendekunskaper om klienternas problem. En grundlig utredning är i allmänhetnödvändig som ell led i ansträngningarna att hitta realistiska alternativ förden forisatta värden. Del är bl. a. viktigt att få en bild av vilka tidigarevårdinsatser som har gjorts och vilka resultat de har gett. Medutgångspunkt i denna utredning kan de efterföljande öppenvårdsinsatsernaplaneras. Att upprätta fylliga och realistiska behandlingsplaner är ellcentralt inslag i LVM-hemmens arbete. upprättas i allmänhetbehandlingsplaner pä LVM-hemmen men i stor utsträckning är dessa formuleradetidigt och sedan inle reviderade. Det innebär att de blir mindreanvändbara som redskap för de fortsatta vårdinsatserna. Delär viktigt atl planeringen genomförs tillsammans med klienten och atl den ocksågodtas av honom. Somjag redan har understrukit är det avgörande för vårdens resultat hur stödinsatsernainom den öppna värden utformas och genomförs. Iallmänhet är behovet av stödinsatser omfattande. Deltagande i avgränsade ochkortvariga behandlingsprogram eller enbart en slödkontakt med ensocialsekreterare är ofta inte en tillräcklig insats. Det krävs i de flestafall stödinsatser av olika slag som sträcker sig över . Enav socialsekreterarnas viktigare uppgifter i dessa fall är alt la initiafiv 231 fill auklienten får del stöd och den hjälp han behöver från andra instanser. Prop.1987/88:147 Här spelar inte minst samarbetet med kommunernas hemtjänst encentral roll. På mänga håll bedriver betydelsefull verksamhetför lunga missbmkare. De frivilliga organisafionerna spelar en viktig roll,inte minst när det gäller alt rekrytera stöd- och kontaktpersoner. Självfalletbör också olika specialresurser för missbrukare utnyttjas iuppföljningsarbetet, t.ex. basstafioner, dagcenlraler, alkoholpolikliniker ochandra liknande vårdformer. Som jag har framhållit kan det i många fallvara lämpligt atl den inledande fasen av denna uppföljande värd ges med stöd avLVM. LVM-vård är, även i de fall målen för insatserna ärförhållandevis låga, elt kvalificerat arbete. Det är viktigt atl personalen hargod psykologisk insikt för atl rätt kunna bedöma klienternas behov ochförutsättningar. Vårdpersonalen måste vidare besitta stora mätt av uthållighetoch engagemang för alt arbetet skall bli framgångsrikt. Kontinueriighandledning och återkommande fortbildning bör vara självklara inslag iverksamheten. 2.2.3 LVM-vård med högre faktiska rehabiliteringsmål För flertalet narkotikamissbrukare och åtskilliga av deyngre vuxna alkoholmissbrukarna är det, både med hänsyn till deras ålder ochde risker ett fortsatt tungt missbruk innebär, nödvändigt att arbeta medförhållandevis höga rehabilileringsmål. Även om det finns mycket som tyder på att LVM-vårdenställs inför likartade svårigheter i arbetet med dessa båda missbrukargrupper,kan konstaleras alt de problem som rör narkotikamissbrukarna har domineratdebatten. En förklaring till alt en så stor del av uppmärksamheten har kommitatl knytas lill den förhållandevis lilla grupp klienter som narkotikamissbrukarnautgör i LVM-vården, är all tvångsvård av vuxna narkotikamissbrukare är någotrelafivt nytt för . Del fanns inga erfarenheter av hurtvångsvärden av dessa missbrukare skulle utformas på socialtjänstensinstilutioner när LVM trädde i kraft. Till bilden hör också all mänga - inte minst inomnarkomanvården -menade au de praktiska fömtsättningama för att beredanarkofikamissbrukarna vård enligt LVM saknades. Del fanns inga instilutionervars personal hade de kunskaper och erfarenheter som krävdes för alt behandlanarkotikamissbrukarna. Den uppfattningen delades i allmänhet ocksä avpersonalen på . Fä av hemmen har, som framgått tidigare, varitberedda alt ta emot narkotikamissbrukare. Erfarenheterna visar att de narkotikamissbrukare somhittills kommit i fräga för LVM-vård är tungt belastade i olika avseenden. De har i allmän het elt långvarigt missbruk och flera misslyckade behandlingsförsök bak om sig. Många är kriminellt belastade och kvinnorna ofta prostituerade. Därtill kommer att inslaget av mer eller mindre grava psykiska störningar är betydande och att en relativt stor andel är HlV-smiftade. missbmkarna beskrivs oftaav vårdpersonal vid LVM-hemmen som en Prop. 1987/88:147 grupp med svaga, omens några, motiv för att förändra sin livsföring i avgörande hänseenden. Utsikternaatt de vårdinsatser som kan göras för dessa missbrukare skall kunna leda lillpositiva förändringar kan framstå som utomordentligt dystra. Somsocialberedningen framhåller finns det emellertid inget empiriskt stöd för attknyta de positiva förväntningarna enbart till de klienter som redan från börjanär behandlingsmotiverade. Motivationen är påverkbar och i hög grad beroende avbehandlingsinnehållet och behandlarnas förhållningssätt. Alt behandlarna harfilllro till den egna behandlingsmetoden och kan förmedla ett hopp om att enförändring är möjlig till klienten spelar en avgörande roll.Behandlingsorganisationens och behandlarnas betydelse när det gäller atl lockafram och vidmakthålla klientens vilja till förändring har ofta underskattats idiskussionerna om behandlingsarbete med missbmkare. Det finns flera studier somvisar att sådana faktorer har större belydelse än att klienten är motiverad däbehandlingen inleds. Detär för tidigt att dra några bestämda slutsatser om hur LVM-vården förnarkotikamissbrukarna skall organiseras med utgångspunkt frän de erfarenhetersom gjorts vid de särskilda LVM-hemmen för narkofikamissbrukare i Stockholmoch . Den personal som skall arbeta inom denna vårdsektor kommer att fäpröva sig fram och successivt utveckla såväl vårdens innehåll som den samverkanmed övriga länkar i vårdkedjan som krävs för att insatserna skall kunna geresultat. Det rör sig således i hög grad om en pionjärinsats och etlutvecklingsarbete. Vissa preliminära slutsatser kan emellertid dras. Enav förutsättningarna för att ett tvångsingripande skall framstå sommeningsfullt på är att vården kan ges ett sådant innehåll att denkan skapa motivation för fortsatt behandling i frivilliga former. Denprimära uppgiften i vårdens inledningsskede är att se till att klientenavgiftas under medicinskt betryggande former. Själva avgiftningen är visserligeni allmänhet medicinskt sett relativt okomplicerad när det gällernarkotikanfiissbmkare. De fysiska abstinensbesvären kan vara påtagliga men ärsällan livshotande. Däremot innebär avgiftningen en svår psykisk påfrestning.Missbrukaren blir sårbar och ångestfylld och upplever oftast de objektivt settmåttliga fysiska abstinensbesvären som mycket smärtsamma. Detta är ett motivför att avgiftningen ofta mäste kombineras med någon form avpsykofarmakabehandling. Därtill kommer alt LVM-klienterna i allmänhet är svårtfysiskt och psykiskt nedgångna och i behov av såväl somatiska som psykiatriskainsatser. Somframgått av vad jag har anfört i avsnittet om inledande sjukhusvård anser jag atl det är realistiskt alt räkna med alt det kommer att finnas klienter - i synnerhet narkotikamissbrukare - som motsätter sig varje form av vård och som därför inle kommer all kunna beredas vård på sjukhus. Det innebär att vissa av LVM-hemmen måste ha tillgång lill erforderliga medicinska och psykiatriska resurser. Dessa resurser bör 233 16 1987/88. komma lill stånd genom sjukvårdshuvudmannens försorg ienlighet med Prop. 1987/88:147 den allmänna ansvarsfördelning mellansocialtjänst och hälso- och sjukvård som gäller inom bl. a. detta omräde. Erfarenheterna talar för all det är nödvändigt attutveckla särskilda vårdprogram inom för narkotikamissbrukarna. Somjag har framhållit är gränserna mellan de olika missbrukargruppernaflytande. Biandmissbruk av alkohol och narkotika är av allt aft döma ökande,särskilt bland de yngre missbrukarna. Dessa missbrukare bereds ofta vårdinom den specialiserade narkomanvården - åtminstone i de fall narkotika är detdominerande missbruksmedlet. Del finns enligt min mening mycket som talar föratl samvård av narkotika- och biandmissbrukare är en framkomlig väg även iLVM-vården. I första hand bör särskilda LVM-hem tillskapas för dessamissbrukare. Andra lösningar som kan övervägas är att inrätta särskildaavdelningar för narkotika- och biandmissbrukare vid ytterligare nägot ellernågra av de befintliga LVM-hemmen. Detta prövas på Frösöbehandlingshem. Jag anser vidare att det är nödvändigt atl vissa av debefintliga LVM-hemmen, som ett led i den utveckling som skerinom värdsektorn, utvecklar särskilda vårdprogram för de yngre, vuxnaalkoholmissbrukarna. Del kan vidare finnas skäl för en viss differentiering avvårdprogrammen med hänsyn till åldersfördelningen bland narkotikamissbrukarna.Även om narkotikamissbrukarna i LVM-vården som grupp betraktad är väsentligtyngre än alkoholmissbrukarna finns det en viss åldersspridning i gruppen. Enfjärdedel av de narkotikamissbrukare som skrevs in på LVM-hemmen under år 1986var och var . Erfarenheterna frånnarkomanvården i övrigt tyder på alt värdprogrammen för de yngre av de vuxnamissbrukarna bör ges elt annat innehåll än de program som vänder sig till denågot äldre. Som socialberedningen framhåller bör den metodik som utvecklatsvid de s. k. Hasselakollekliven kunna ge viss vägledning vid utformningen avprogrammen för missbrukarna i åldrarna närmast . En annan grund för differentiering som kan övervägas ärkön. En påfallande hög andel av de narkotikamissbrukare som bereds vård enligtLVM är kvinnor. svarade kvinnorna för av de intagningar enligt LVMsom rörde narkotikamissbrukarna. De kvinnliga alkoholmissbmkarna svarar för enväsentligt lägre, men ökande, andel av intagningarna. Det främsta motivet försärskilda program för kvinnor i LVM-vården är atl erfarenheterna tyder på attdet är svärl att rehabilitera dem inom ramen för det gängse behandlingsutbudetför missbrukare såväl inom som i den övriga missbrukarvården. Detförefaller rimligt att anta att möjligheterna till rehabilitering ökar om manutvecklar särskilda vårdprogram för kvinnor i missbrukarvården. I sammanhangetkan nämnas all ell av kommuns LVM-hem uteslutande vänder sig lillkvinnliga narkotikamissbrukare. När del gäller narkotikamissbrukarna lyder erfarenheternahittills på atl 234 LVM-vårdenför flertalet - efter eventuell inledande sjukhusvård - mäste Prop. 1987/88:147ske eller åtminstone påbörjas vid hem för särskilt noggrann fillsyn, dvs. Å andra sidan bör inte vården vid LVM-hemmen för narkofikamissbmkaregenerellt utformas med hänsyn till de mest rymningsbenägna och utagerandeklienternas situation. Inte heller när det gäller narkotikamissbmkarna bör naturiigtvisLVM-vården göras mer ingripande än situationen i det enskilda fallet kräver. Delär ett starkt mofiv för en differentiering av klienterna med hänsyn till delskiftande behovet av begränsningar av rörelsefriheten . Jag vill vidare, i likhet med beredningen, understryka atlman inte enbart kan förlita sig på inlåsning och yttre kontroll. En sådanutveckling skulle enligt min mening omöjliggöra en utveckling av metodiken i LVM-vården.Den mäste ha sin tyngdpunkt i personliga relationer mellan behandlare ochklienter och inte i en opersonlig yttre kontroll. Ambitionen måste vara attskapa ett behandlingsklimal som gör det möjligt att bygga vad som har kallats"mänskliga murar". Behandlingsinnehållet måste utformas så att detger utrymme för kontakt och intensiv påverkan.