prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Viär ense med utredningen om dessa bestämningar. understryker vi, attde medför, att en stor personkrets har rätt att få god man förordnad. Till utvecklingav denna synpunkt framhåller vi, att nästan alla, som befinner sig påpsykiatriska sjukhus och på värdhem inom omsorgerna om psykisktutvecklingsstörda, är beroende av sådan hjälp som en god man förordnas för attlämna. Enligt vär mening gäller det i hög grad även utvecklingsstörda igruppbostäder och personer som flyttat ut från psykiatriska sjukhus. Detgäller i många fall även t. ex. vuxna utvecklingsstörda, som bor kvar hos sinaföräldrar eller hos andra anhöriga. Vi ser det nämligen så, att stöd från engod man behövs fortlöpande för att bevaka den enskildes rätt. Denna gäller bl.a., att socialtjänst- och omsorger uppfyller kvalitetskraven enligtsocialtjänst- och omsorgslagarna. Den gode mannen behövs också för hjälp medatt överklaga beslut om bistånd och omsorger, som den enskilde är missnöjd med.Det sagda begränsar sig enligt vår övertygelse inte till de nämndahandikappgrupperna. Åtskilliga andra finner i sin vardag behov av ett effektivtstöd från en person som i egenskap av god man förordnats att lämna det. - finner det dock angeläget alt den gode mannens behörighet och förhållande till tredje man ytterligare preciseras så att det klarare framgår vilka uppgifter som ingår i förordnandet enligt 11 kap. 4 § . Det kan i ett enskilt fall vara svårt att avgöra om en rättshandling faller inom ramen för den behörighet som anges i denna paragraf och därigenom blir bindande för huvudmannen och gällande mot tredje man. Utredningenföreslår att det nuvarande godmansinsfitutet behålls i stort sett oförändrat.När det gäller förordnande av god man i de speciella situationer som anges inuvarande 18 kap. I, 2 och 4 §§ FB föranleder förslaget inga erinringar.Däremot vill samfundet på nedan anförda skäl anmäla tveksamhet i fråga om ettbibehållande av möjligheten atl förordna god man i sådant fall som anges i 18kap. 3 § FB (11 kap. 4 § i föreslagna lydelsen). Deav utredningen föreslagna reglerna i 11 kap. 5 oeh 6 §§ FB, att enrättshandling som gode mannen företar för huvudmannen inom ramen för sittförordnande i princip blir ogiltig om huvudmannens samtycke inte inhämtats samtatt gode mannen är skyldig att ersätta godtroende tredje man den skada som kandrabba denne vid sädan ogiltighet, gör enligt samfundets mening godmanskapettill ett sä grannlaga och ekonomiskt riskfyllt uppdrag att förvaltare och inlegod man bör förordnas i de fall då minsta risk för s. k. kollideranderättshandlingar föreligger. Redan svårigheten att med den föreslagnaregleringen rekrytera gode män torde i praktiken framtvinga en sådan utveckling. Detsagda leder fram till att utrymmet för förordnande av god man i de fall somanges i förslagets 11 kap. 4 § FB kan förväntas bli mycket litet. Då fara förkolliderande rättshandlingar kan skönjas bör följaktligen förvaltare förordnas,och i övriga fall torde huvudmannens tillstånd som regel inte vara allvarligareän att hans hjälpbehov kan tillgodoses med en fullmäkfig e.dyl. och utan attgod man behöver tillgripas. Väl kan tänkas fall där huvudmannen - t. ex. pågrund av medvetslöshet efter olycksfall - är ur stånd att utfärda fullmakt. Ejheller för dessa fåtaliga fall synes ett bibehållande av möjligheten filt godmansförordnandejämlikt 11 kap. 4 § FB vara motiverat, eftersom hjälpbehovet där kantillgodoses genom interimisfiskt förvaltarförordnande jämlikt 11 kap. 19 § FB. Sammantagetär det således samfundets bedömning att de godmanskap som kan bli aktuellaenligt förslagets 11 kap. 4 § FB är så få att det kan ifrågasättas ommöjligheten att förordna god man i dessa situationer bör behållas, eftersom deti sådana fall bör vara möjligt alt i stället förordna förvaltare och därvid minimeraingreppet mot den enskilde genom att utforma förvaltaruppdraget sä att debegränsas till enbart de frägor där ett oundgängligt hjälpbehov föreligger. Förett avskaffande av möjligheten att förordna god man i dessa fall talar även attsåväl lagsfiftningen inom ifrågavarande rättsområde som domstolshandläggningenav hithörande frägor skulle förenklas avsevärt. Med stöd av det anförda villsamfundet förorda att 11 kap. 4 § FB utgår ur förslaget. Omförslaget om det utvidgade skadeståndsansvaret för gode män ändå genomförs bör god man aldrig kunna förordnas utan samtycke från den som avses med godmansförordnandet. Om man, som utredningen föreslår, vill efterbilda de skadeståndsregler som gäller för en fullmäktig enligt 69 avtalslagen,måste i konsekvensens namn liknande krav kunna ställas på Prop. 1987/88:32 huvudmanneni ett godmansförordnande som på den som lämnar fullmakten. För detta talaräven det underliga i synsättet att den mer ingripande åtgärden förvaltarskap(liksom tidigare omyndighetsförklaringar) skall tillgripas för personer somhar förmåga till självständigt handlande. Den mindre ingripande åtgärden godmansförordnandefillgrips emellertid ofta för personer som mer eller mindre helt saknar förmågatill initiativ och självständigt handlande. Detta är en absurd konsekvens avregelsystemet som är mycket svår att förklara för de inblandade parterna. Överförmyndarnämndenanser att de nuvarande godmanskap enligt 18 kap. 3 § FB är ett bra verktyg föratt ge bistånd åt enskilda. De inrättade godmanskapen har fungerat utan någrastörte problem. De få gånger huvudmannen agerat i strid med gode mannensdispositioner, har det mestadels varit fråga om att huvudmannen påverkats av nägonutomstående. Med de ändrade grunderna för förordnande av ett förvaltarskaptorde liknande situafioner kunna undvikas. Föratt tydligare markera den principiella skillnaden mellan den tvångs-mässiganaturen i ett förvaltarskap och frivilligheten i ett godmanskap, bör god maninte kunna förordnas utan samtycke från den enskilde eller med mindre denenskilde är ur ständ att lämna sitt samtycke. Möjligheten att förordna god manutan samtycke, när särskilda skäl finns, bör därför utgå. Överförmyndarnämndenanser således, med den mindre ändring som föreslagits, att godmanskapet börbehållas i sin nuvarande form. Utredningenför en diskussion om gode mannens uppgifter och utvecklar dessa särskiltavseende skyldigheten att söria för huvudmannens person. Innebörden i dennaskyldighet exemplifieras av att gode mannen skall tillse att huvudmannens medelanvänds fill hans nytta. Därutöver nämns att gode mannen skall bevakahuvudmannens rätt i personliga frågor, exempelvis i kontakt med olikamyndigheter. Exemplen är givna mot bakgrund av det bistånd som kan ges avanhöriga och kontaktpersoner enligt socialtjänst- och omsorgslagstiftningen. I1974-års lagstiftning lyftes skyldigheten att söria för huvudmans person framsamtidigt som rätt att få arvode för arbetet med den personliga omvårdnadeninfördes. har givit rekommendationer om storleken påarvodena. Stora insatser i personlig omvårdnad utförs av såväl förmyndare somgode män. Mycket av det konkreta arbetet som utförs liknar till sin karaktäruppgifter som många anhöriga utför och som ligger inom en kontaktpersonsverksamhetsfält. Överförmyndarnämndenanser att tiden är mogen att mer än vad som 70 sketti förslaget precisera förvaltaren och gode mannens uppgifter att söria Prop.1987/88:32 för huvudmannens person. Ett klarläggande skulle preciseraförvaltarens och gode mannens skyldigheter, förebygga kompetenskonflikter pch felakfigaförväntriingar från de inblandade samt skapa klarare arvodesregler. Riksförbundetför utvecklingsstöra barn, ungdomar och vuxna: Somväntat har som en följd av att godmanskap enligt 18:3 infördes,antalet omyndigförklaringar kraftigt minskat. Det kan emellerfid konstaterasatt vissa svagheter alltjämt vidlåder godmansinstitutet. Föratt god man skall utses krävs enligt 18:3 ett av sjukdom, hämmad förståndsutvecklingeller liknande förhållande betingat behov av bistånd med att bevaka sin rätt,förvalta sin egendom eller söria för sin person. God man skall emellertidendast förordnas "där så erfordras". Utredningen föreslår sammakriterier med tillägget att god man skall förordnas "om det behövs". Utredningenför ett resonemang om behovet av god man för den personligaintressebevakningen. Utredningen har stannat för uppfattningen att det åven ifortsättningen bör vara möjligt att förordna god man med uppgift att bevakahuvudmannens personliga intressen. Vi delar denna uppfattning. Vihar emellertid av och till mött uppfattningen hos överförmyndare och domstolaratt en person som åtnjuter särskilda omsorger enligt omsorgslagen får sinapersonliga intressen tillfredsställande bevakade genom omsorgsförvaltningensförsorg, varför god man inte skulle behövas. Enligl denna uppfattning skullebehov av god man inte uppkomma förtån vid en eventuell konfliktsituation ellerom fråga av annan anledning uppkommer angående besvär över beslut enligtomsorgslagen. Vi vänder oss mot detta synsätt. Godemannen har enligt omsorgslagen skyldighet att begära särskilda omsorger i defall då den utvecklingsstörde uppenbart saknar förmåga att på egen handta ställning till frågan. Om den utvecklingsstörde inte får de särskildaomsorger han begär finns möjlighet till förvaltningsbesvär. I omsorgslagen sägsbeträffande de särskilda omsorgerna bl.a. att de skall syfta till att ge den utvecklingsslördemöjlighet att leva som andra och i gemenskap med andra. Den utvecklingsstördeskall genom de särskilda omsorgerna tillförsäkras goda levnadsvillkor. I sittyttrande över förslaget till omsorgslag framhöll lagrådet med hänvisning tilldet nu anförda att fall kan tänkas då den enskilde visserligen kommer iåtnjutande av viss omsorg men gör gällande att den lämnade omsorgen inte fyllerlagens krav på hur en sådan omsorg bör vara beskaffad. Domstolsprövningenkommer dä att avse utformningen av den särskilda omsorgen, i vart fall på detsättet att domstolen uttalar sig om humvida den särskilda omsorgen ärtillräcklig med beaktande av de kvalitetskrav som uppställs i omsorgslagen. Enföljd av det sagda blir atl gode mannens insatser behövs inte bara i initialskedet när särskilda omsorger söks utan även för fortsatt bevak- 71 ningsarbetebeträffande omsorgernas utformning och för att när så erford- Prop. 1987/88:32 rasöverklaga beslut rörande omsorger. Det kan i sammanhanget påpekas attomsorgslagens 10 § ålägger omsorgsnämnden att fortlöpande samräda med denutvecklingsstördes närstående. Till närstående räknas enligt uttalande ispecialmotiveringen bl.a. förmyndare och god man. är ocksåskyldig att fill överförmyndaren anmäla när en utvecklingsstörd behöver godman. Motbakgrund av dessa förhållanden är det olyckligt att 11 kap. 4 § i utredningenslagförslag fått en utformning som liksom nu gällande lag ger uttryck för eninte önskvärd restriktivitet när det gäller att utse god man. Paragrafen börange att god man skall utses för den som tillhör personkretsen och har etthjälpbehov om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Iutredningens förslag fill kap. 13 finns allmänna bestämmelser om förmyndares,god mans och förvaltares phkter. Enligt vår mening saknas anledning att haolika formuleringar när det gäller förmyndare och godman-förvaltare. I likhetmed förmyndare bör god man och förvaltare vara skyldiga att med omsorg och nitvårda myndlingens rätt och främja hans bästa. Ispecialmotiveringen fill 13 kap. 4 § understryks att även god man och förvaltaremed begränsat uppdrag skall hålla sig informerad om huvudmannenslevnadsförhållanden och ha vissa kurativa uppgifter. Det bör tilläggas attförvaltare och god man också måste kunna ta initiativ om huvudmannen har efticke uppfyllt hjälpbehov och om så behövs överklaga beslut rörandesamhällsinsatser. 2.2 Den gode mannens behörighet och förhållandet tilltredje man Utredningensförslag om att uttryckligen reglera den gode mannens behörighet att företrädahuvudmannen tillstyrks av hovrätten. Ifråga om godmanskapsinstitutet delar kammarrätten utredningens bedömning i vadgäller behovet av lagstiftning för alt undvika de problem som kan uppkomma bl.a. genom att säväl en god man som hans huvudman har rätt att vidta åtgärder medavseende på huvudmannens egendom. Enligt kammartättens mening synes dock hinderinte möta att överlämna ät rätten att, om behov föreligger, förordna att en godman i fråga om viss egendom eller vissa rättsliga angelägenheter - i enlighetmed vad som gäller - skall kunna vidta erforderiiga åtgärder utanhuvudmannens samtycke. 7.2.2Den gode mannens behörighet ochförhåUandet tid tredje man De problemsom diskuteras i detta avsnitt saknar huvudsakligen relevans omden av tingsrätten förordade linjen väljes. Enligt denna förordnas ju 72 godman överhuvudtaget aldrig i sådana fall där huvudmannen är i stånd att Prop.1987/88:32 ge uttryck för sin vilja pä etl sätt som förtjänar att tagas påallvar. Det är i sådana fall fullt tillräckligt med det bistånd som lämnas inomramen för sociallagstiftningen. Utredningens resonemang och förslag är i självaverket utorhordentliga argument mo/just den föreslagna ordningen. Åtskilliga problemoch krav på utredningen kommer i efterhand att uppstå, om man i varie enskiltfall skall ha atl ta ställning till huruvida huvudmannens vilja beaktats itillräcklig omfattning. Märk nämligen atl del i dessa fall är fråga om huvudmänav högst skiftande karaktär och att det av godmansförord-nandena knappast kanförväntas framgå huruvida huvudmannen är i sådant skick att man kan underlåtaatt höra honom. Det är inte heller realistiskt att räkna med att risken för s.k.kolliderande rättshandlingar elimineras enbart genom att huvudmannen säger sigsamtycka fill den gode mannens agerande. Fråga är ju i förevarande fall intesällan om människor som saknar förmåga till enhetligt och konsekvent handlande. Tingsrättenåterkommer med ytterligare synpunkter i anslutning till specialmotiveringen. Deföreslagna reglerna torde väl spegla vad som formellt anses gälla redan i dagslägetmen knappast vad som i praktiken tillämpas. Betydande svårigheter kommer atluppkomma om krav av förevarande slag uttryckligen ställs, härom vittnar redande av utredningen tagna exemplen. Som ytterligare exempel må tagasinskrivningsmyndighets handläggningsmtiner vid prövning av ansökningar omlagfart, när säljaren inte undertecknat personligen utan endast genom särskiltförordnad god man. Idagsläget torde detta genomgående accepteras av inskrivningsmyndigheterna utannärmare funderingar eller krav på särskild utredning. Upphöjs föreliggandeförslag till lag torde inskrivningsmyndigheterna bli tvungna att infordrautredning i varie enskilt fall rörande orsaken till att huvudmannens samtyckeej inhämtats. Härefter följer känsliga avvägningar humvida samtycke kanundvaras. Prövningar av detta slag har man eljest sökt undvika inom ramen förden starkt formaliserade inskrivningsproceduren. Mesl påtagliga blir problemennär god man förordnats med stöd av föreslagna 11:3 (tidigare 18:4). I dagslägettorde aldrig gode mannens fulla rättshandlingsförmåga ifrågasättas i dessafall, även om man strikt formelh möjligen skulle kunna göra det. Vadsålunda anförts utgör först och främsl argument mot att de nuvaran de l8:3-godemännen (föreslagna ll:4-godemännen) bibehålls. Vidhåller man trots allt att så skall ske, finns i sig inte någon erinran mot paragrafen såvitt avser dessa gode män. Såvitt avser de gode män som kommer att förordnas med stöd av föreslagna 11 kap. 1-3 §§ avstyrks emellertid be stämt lagstiftning av förevarande innehåll. Del är i dessa fall fråga om företrädare för personer som antingen är underåriga (och just därför i behov av laga ställföreträdare) eller frånvarande (och därigenom ur stånd att bevaka sin rätt, personligen eller genom ombud). I de fallen framstår 73 föreslagnabestämmelser i 11 kap. 5 § som direkt olämpliga. Skall något Prop. 1987/88:32 överhuvudtagetutsägas i lagen, så bör det vara motsatsen, dvs. gode mannen bör, påsamma sätt som en förmyndare, ha full rätt att (under redovisnings- ochskadeståndsansvar) företräda den underårige eller bortovarande. Skulle en sådangod man vara oförsiktig nog att inte beakta synpunkter från en "bortovarande"som plötsligt dyker upp, torde skadeståndsansvar bli aktuellt. Vadangår föreslagna ändringar t fråga om god man instämmer tingsrätten utom i vadavser ogiltighet av rättshandling som god man ingått för huvudmannen utandennes samtycke med åtföljande skadeståndsskyldighet för gode mannen gentemot godtroendetredje man. Följderna av de föreslagna ändringarna bör närmare övervägas avhänsyn fill dels den allmänna omsättningens intressen och dels svårigheten fören god man att i alla uppkommande situationer kunna erhålla ett entydigtsamtycke från huvudmannen. Denföreslagna regelns inverkan pä processbehörigheten synes inte tillräckligtbelyst. Vidare kunde det ha varit av intresse att fä följderna av regelnbelysta när det gäller exempelvis inskrivningsmyndighets eller fastighetsbildningsmyndighetsprövning av fångeshandling, varigenom god man utan företett skriftligt samtyckefrån huvudmannen sålt en huvudmannen tillhörig fastighet. Skall det då åliggamyndigheterna att kontrollera om det finns samtycke eller om samtycke ej kunnatinhämtas och räcker det i så fall med att inhämta upplysningar från godemannen? Skall en mer omfattande undersökning göras eller kan möjligenmyndigheten utgå från att överförmyndaren prövat frägan i sitt ärende enligt 15kap. Enligt tingsrättens mening har tillräckliga skälinte anförts för att frångå nuvarande rättsläge, enligt vilket gode mannen medtredje man kan träffa avtal som binder huvudmannen. Ändringarifråga om institutet god man Enligtutredningsförslaget skall en god man som regel vara skyldig att inhämtahuvudmannens samtycke innan han ingår rättshandlingar för dennes räkning. "Huvudmannen skall, liksom enligt gällande lagstiftning, behälla sinrättshandlingsförmåga. Tingsrättendelar utredningens uppfaUning att med de föreslagna ändringarna risken för attden gode mannen och huvudmannen ingår kolliderande rättshandlingar kommer attminska avsevärt. Därmed har den största nackdelen med det nuvarande godmansinstitutetundanröjts. Tingsrätten tillstyrker de föreslagna ändringarna i godmansinstitutetmed följande påpekanden. Tingsrättenifrågasätter om inte bestämmelsen i 11 kap. 5 § bör förtydli gas. Med den föreslagna formuleringen framgår det inte att den gode 74 mannen inte behöverinhämta samtycke från en underårig huvudman (jfr Prop. 1987/88:32 betänkandet s. 195 ö). Desakrättsliga bestämmelser som utredningen föreslår i 11 kap. 5-6 §§ kan te sigalltför ingripande mot en godtroende tredje man i de fall då gode mannenhandlar inom ramen för förordnandet men utan samtycke från huvudmannen ochsådant samtycke erfordras. Det kan i vart fall ifrågasättas om tredje man isådant fall är tillräckligt skyddad genom bestämmelsen om skadestånd. Ipraktiken är det ju möjligt för en avtalskontrahent att konstatera omhuvudmannen handlar inom ramen för sitt förordnande men näst intill omöjligtatt avgöra om huvudmannens samtycke finns eller inte erfordras i det särskildafallet. Visserligen skyddas tredje man ibland av presumfionsregeln i 11 kap. 5§ andra stycket men för sädana rättshandlingar som avses där torde eneventuell förlust vara lättare att bära. För övrigt bör övervägas om begreppet"den dagliga hushållningen" sä väl täcker t. ex. hyresbetalningar,vilka enligt utredningens motiv skall omfattas av presumtionsregeln (s. 195). Deav utredningen föreslagna ändringarna belräffande god man markerar dennesställning som biträde åt huvudmannen. Problemet med kollideranderättshandlingar mellan den gode mannen och huvudmannen torde minska dä man börkunna utgå ifrån att huvudmannen i allmänhet avhåller sig från att i efterhandhandla i strid mot en åtgärd som han tidigare gett sitt samtycke till.Riksförsäkringsverket finner det dock angeläget att den gode mannens behörighetoch förhållande till tredje man ytterligare preciseras sä att det klarareframgår vilka uppgifter som ingår i förordnandet enligt 11 kap. 4 § föräldrabalken.Det kan i ett enskilt fall vara svårt att avgöra om en rättshandling fallerinom ramen för den behörighet som anges i denna paragraf och därigenom blirbindande för huvudmannen och gällande mot tredje man. Svårigheterkan också uppstä för tredje man om han i princip alltid måste kontrollera atthuvudmannen lämnat sitt samtycke cHer att detta inte kunnat inhämtas för attvara säker på att en rättshandling blir giltig gentemot huvudmannen. I övrigthänvisas till vad som sägs under 7.3 om förvaltarskap. Beträffandegodmansförordnande gäller att huvudmannen har kvar sin rätlshandlingsförmåga och att rättshandlingar som han ingår blir bindande mol tredje man även om en god man förordnats för honom. En central registrering av godmansförordnanden kan därför anses onödig utan in skrivning vid den tingsrätt där huvudmannen är bosatt bör vara tillräcklig. 1987/88:3 2 Beträffandegodmanskap enligt 18 kap. 4 § harjag vid olika tillfällenframfört uppfattningen att den nuvarande regleringen inte i alla avseenden är invändningsfri.Vad jag har haft erinringar mot är framför allt att gällande beslämmelser intetar tillräcklig hänsyn till alt huvudmannen har kvar sin rättsligahandlingsförmåga utan ger gode mannen vidsträckta formella befogenheter atthandla efter eget skön. Utredningens förslag innebär såvitt jag kan finna altde problem jag har haft anledning att uppmärksamma fått en tillfredsställandelösning. Dennärmare regleringen av godmansinstitutet. Om bestämmelsen i 11 kap. 5 § FBinförs torde med största sannolikhet vid bedömandet av frågan om samtyckelämnats en nästan omöjlig bevissituation uppkomma. Tredje man kommer attdrabbas onödigt hårt. Möjligheterna att kontrollera om samtycke lämnats tordebli små. Fråga är också om inte förslaget på denna punkl och beträffande denefterföljande skadeståndsskyldigheten skulle få den konsekvensen att fåpersoner vill åtaga sig ett godmansförordnande. Enligt förbundets mening bördärför gränsen för en handlings ogiltighet och för skadeståndsskyldighet drasvid att den gode mannen handlar utanför sitt förordnande. Iförhållande till tredje man föreslås i 11 kap. 5 § att den gode mannen måsteinhämta huvudmannens samtycke till rättshandling, för att den skall blibindande, såvida ej huvudmannens tillständ utgör hinder för inhämtande avdennes mening. En särskild regel föreslås för rättshandlingar, som sedvanligenföretas för den dagliga hushållningen, där huvudmannens samtycke skall ansesföreligga, om denne icke givit uttryck för annat till den mot vilkenrättshandling riktar sig. Omföretagen rättshandling ej blir bindande föreslås i 11 kap. 6 § att gode mannenblir skadeståndsskyldig gentemot godtroende tredje man. Omdetta förslag genomförs innebär det risk för byråkralisering av gode männensoch överförmyndarnas verksamhet. Överförmyndarnakommer alt få ännu svårare än att få personer att ställa upp som godemän, då de kan komma att ådömas skadestånd till stora belopp för enrättshandling, som enligt gode mannen företagits för huvudmannens bästa. Godemannen kommer ej att kunna godtaga muntligt medgivande frän huvudmannen frånbevissynpunkt. Det förekommer ofta, att en gammal/sjuk person lämnar sittmedgivande för att strax därefter säga, att så icke skett. Såsom andraalternativ mäste gode mannen inför varie rättshandling, om huvudmannens medgivandeej kan erhållas, infordra läkarintyg. Föratl en överförmyndare skall kunna godkänna en föreslagen eller vidtagen rättshandling fordras ett medgivande från huvudmannen eller 76 Detta kan kommaatt innebära en fördröjning i beslutsfattandet, Prop. 1987/88:32 som kanvara till skada för huvudmannen. Föratt tredje man skall kunna känna sig helt säker om, att en rättshandling ärbindande, kommer han att behöva fordra skriftligt medgivande eller läkarintyg.Detta kan också komma att innebära svårigheter för gode män att pä bästa sätttillvarata huvudmans intresse, dä tredje man kan bli mindre benägen till attingå en rättshandling via en god man.