prop · GB03133 · 1987-12-31 00:00:00 — Rätten att avge en sådan förklaring får bara utnyttjas i undantags fall, och förklaringen skall framföras sedan underrättelsen kommit 11 En vägran alt ta emot en deltagare kan grundas på en Prop.1987/88:133 bedömning att vederbörande ej uppfyller de krav som ställs i frägaom att iaktta sekretess enligt artikel 13 eller i övrigt enligt punkt 2 iartikel 14. I punkt 2 anges dekvalifikationskrav som ställs på en expert som deltar i kommitténs arbete. Ifråga om opartiskhet och oberoende ställs samma krav som på kommitténsledamöter. Experterna lyder under kommittén och har att följa dessinstruktioner. Då en stat har förklarat atl den önskar alt en expert ellernågon annan som biträder kommittén ej skall delta vid ett besök, kan kommitténbegära att staten skall ange skälen för dess ståndpunkt. Den information somkommittén därvid erhåller bhr konfidentiell. I denna artikd anges att staten skall utse en myndighetoch eventuellt en person med vilken kommittén kan hålla kontakt. skall la emot undertätldser enligt artikel 8. Staten är såledesskyldig alt anvisa kommittén en sådan "kontaktmyndighet". Staten böräven utse en särskild tjänsteman som kan bistå kommittén då elt besök genomförs.Kommittén skall undertältas om namnet på denna person. Denna artikel anger att kommitténs ledamöter och experterskall åtnjuta immunitet och privilegier. De närmare reglerna härom återfinns ien bilaga till konventionen. De immunitelsregler som anges i bilaganöverensstämmer i allt väsentligt med vad som gäller för ledamöterna i deneuropeiska kommissionen och den europeiska domstolen enligt artikel 59 ieuropakonventionen och det andra och fjärde protokollet till den allmännaöverenskommelsen av rörande privilegier ochimmunitet. I denna artikel ges bestämmelser om konventionensförhållande till andra folkrättsliga instrument och den nationellalagstiftningen. Vidare anges hur kommittén och dess uppgifter förhåller sigtill den europeiska kommissionen och domstolen saml till andra inlernationellaorgan. I punkt 1 anges att konventioneninte kan åberopas i avsikt alt begränsa etl mer omfattande skydd som kan finnasi andra internationella överenskommelser eller i en konventionsslals egenrättsordning. Att den nationella rättsordningen ger utrymme för etl meringående förfarande än del som kommittén tillämpar skall ej hindra kommitténfrån att utföra sina åligganden och inte heller kunna åberopas för atlbegränsa motsvarande kontrollmöjligheter enligt nationell rätt. Att samarbetemed ett motsvarande organ på nationell basis kan förekomma följer avbestämmelsen om samarbete i artikel 3. I punkt 2 anges alt konventionen inte får inkräkta på denbehörighet som 12 tillkommer den europeiskakommissionen och den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Inteheller påverkas de skyldigheter staterna har iklätt sig enligteuropakonventionen. Härav följer att kommittén ej skall befatta sig med sådanasaker som redan är föremål för prövning inför kommissionen eller domstolen.Kommittén skall inte heller själv göra tolkningar av bestämmelserna ieuropakonventionen eller dess tilläggsprotokoll. Det kan tilläggas att denomständigheten atl kommittén granskat, eller är i färd med att granska enenskild persons fall, inte hindrar denne från att anmäla sitt fall till deneuropeiska kommissionen. Avsikten är således atl en invändning från en statenligt artikel 27 punkt 1 b i om att saken är föremål förbehandling av ell annat internationellt organ, inte skall kunna göras i dennasituation. Artikel 27 punkt 1 b i anger bl. a. atlkommissionen inte får ta upp sådana enskilda klagomål till prövning som redanär föremål för internationell granskning i annan ordning. I punkt 3 ges vid nationella och internationellaväpnade konflikter företräde för den besöksverksamhet som bedrivs bl. a. avInternationella röda korskommittén (ICRC) enligt Genévekonventioneroch dess till-läggsprotokoll. Ingenting hindrar dock kommittén från atl besökaplatser som ICRC ej har möjlighet atl besöka regelbundet. I fredsfid fårkommittén från fall till fall avgöra i vad mån besöken kan utföras avkommittén, om liknande besök görs av ICRC. Skälen för att en avgränsning görsmot det arbete som utförs av ICRC är bl. a. atl dess arbetssätt är myckelsnarlikt det som kommer att gälla för kommittén. Dessaartiklar innehåller slutbestämmelser vilka är utformade efter mönster avmotsvarande artiklar i andra konventioner antagna av Europarådetsministerkommitt. Frågan om ikraftträdande och ratifikation har berörts iinledningen. Det bör understrykas att det i artikel 21 anges att inga reservationerfår göras till konventionens bestämmelser. 4.1 Svensk anslutning till konventionen Mitt förslag:Riksdagen skall godkänna den europeiska konventionen till förhindrande avtortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Skälenför mitt förslag: Dessvärte måste män konstatera att tortyr och tortyrliknandemetoder används på flera olika håll i världen i skilda sammanhang. Rapporterfrån ideella organisationer som Amnesty Internafio-nal och andra talar sitttydliga språk. Men det är sannolikt inte inom som de värsta övergreppenförekommer. Detta innebär dock inte att skyddet mot tortyr m. m. i ejskulle kunna förbättras. heller inte bortse fränatt konventionsarbetet i på detta område kan Prop. 1987/88:133 tjänasom förebild i andra delar av världen. Som jag har nämnt i inledningen innehåller artikel3 i ett kategoriskt förbud mot användning av tortyr,omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Denna konventioninnehåller inte någon närmare definition av dessa begrepp. Genom denrättspraxis som skapas av konventionsorganen, den europeiska kommissionen ochden europeiska domstolen, dras emellertid gränserna upp för vad som faller inomartikelns tillämpningsområde. I det mdlanstatliga målet , ,, mot definierade sålunda kommissionenbegreppet omänsklig behandling som en sådan behandling som avsiktligtförorsakar allvarligt fysiskt eller psykiskt lidande vilket i den föreliggandesituationen är oberättigat. I målet mot framhölldomstolen att en behandling, för att falla inom tillämpningsområdet för artikel3, skall uppnå en viss miniminivå. Bedömningen härav måste, uttalade domstolen,naturligen vara relativ beroende på samtliga omständigheter i målet såsomvaraktigheten av behandlingen, dess fysiska och psykiska följder och i vissafall offrets kön, ålder, hälsotillstånd m. m. Av senare rättspraxis framgår att artikel 3 blirtillämplig inte bara på de allvarliga fall av tortyr och omänsklig behandlingsom förekommer i de sammanhang där man vanligen möter begreppen, såsom vidförhör med frihetsberövade personer i samband med politiska eller andraoroligheter. I målet Tyrer mot fann domstolensålunda att kroppsaga som en femtonårig pojke hade ådömts av en domstol somstraff för en förseelse ej föll under begreppet tortyr men likväl utgjordesådan förnedrande behandling som avses i artikel 3. Straffet, som verkställdesav polismyndigheten, innebar att pojken i närvaro av sin far och en läkaretilldelades tre slag med ris över sin nakna bakdel. Domstolen fann att även ombestraffningen inte medförde några allvarligare eller mer långvariga fysiskaskadeverkningar så utgjorde den etl angrepp på just det som artikel 3 avser attskydda, nämligen en persons värdighet och fysiska integritet. Konventionen till förhindrande av tortyr m. m.definierar inte begreppen i artikel 3 i europakonvenfionen. Det ankommer inteheller på den kommitté som skall upprättas att göra sådana bestämningar.Kommitténs uppgift blir endast att granska och undersöka förhållandena förfrihetsberövade personer, påtala missförhållanden för inhemska myndigheter ochföreslå förbättringar. Den skall därvid beredas tillträde till alla de platserdär människor som av olika skäl har berövats sin frihet är placerade. Genomdetta system ges ett internationellt organ möjlighet till insyn, vilket redan isig medför att staterna kan förväntas bli observanta på och ingripa mot sådanamissförhållanden som kan tänkas falla inom fillämpningsområdet för artikel 3 ieuropakonventionen. Som framgår av artikel 17 i den nu ifrågavarandekonventionen utgör inte en pågående granskning av kommittén något hinder fören enskild person att anföra klagomål fill den europeiska kommissionen för demänskliga rättigheterna. Denkontrollmekanism som konventionen tillskapar kommer att utgöra 14 ett värdefullt tillskotttill det skydd mot tortyr som ges i europakonvenfio-nen och i andrainternationella regelsystem som stärker skyddet för mänskliga rättigheter.Konventionen kan förväntas bli ratificerad av flertalet av Europarådetsmedlemsstater. har i enlighet med sina utrikespolitiska traditioneraktivt värnat om skyddet för mänskliga rättigheter. Utifrån allmänna synpunkterär det därför angeläget att också genom att ratificera konventionentill förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling ellerbestraffning ger stöd åt det intemafionella arbete som bedrivs i avsikt attförbättra förhållandena på detta område. kommer huvudsakligen att belasta ett befintligt anslag iEuroparådets ordinarie budget avseende rese- och traktamentskostnader förexperter på området för mänskliga rättigheter. Några kostnader kommer dock ej attuppstå förrän konventionen har trätt i kraft. Det svenska bidraget tillEuroparådets ordinarie budget uppgår till ca 12,9 milj. FRF.Den eventuella ökning av det svenska bidraget som konventionen kan medföra iframtiden, kan endast bli av marginell natur. 4.2 Behovet av lagstiftning 4.2.1 Skyldigheten att tillåta besök m. m. Mitt förslag: Ensärskild lag införs med anledning av tillträde till den europeiskakonventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning. Syftet med lagen är att säkerställa att Sverigeskall kunna fullgöra sina åtaganden enligt konventionen. Skälenför mitt förslag: Inför en svensk ratifikation av konventionen måste detövervägas om existerande svensk lagstiftning ger utrymme för tillämpning avkonventionens regelsystem eller om lagstiftning behövs. Somfidigare har nämnts innebär konventionen att staterna tillåter den enligtkonventionen bildade kommittén att besöka alla de platser inom statensterritorium där personer som av en offentlig myndighet har berövats sin frihetär placerade. Omfattningen av detta åtagande harjag tidigare berört i sambandmed redogörelsen för innehållet i artikel 2 i konventionen. Skyldighetenatt lämna kommittén tillträde omfattar således endast sådana platser därfrihetsberövade personer är placerade till följd av en myndighets beslut ellerannan åtgärd. Begreppetfrihetsberövande skall enligt kommentaren till konventionen ges samma innebördsom det erhållit i den rättspraxis som har utvecklats av den europeiskakommissionen och domstolen vid dessa organs tolkning och tillämpning av artikel5 i . Det finns ett antal avgöranden av konventionsorganenrörande innebörden av detta begrepp. Helt klart är att en förvaring på slutenanstalt såsom häktad eller dömd Likaså utgör husarrest under övervakning ett fri- Prop.1987/88:133 hetsberövande i konventionens mening. Tvångsvistelse på särskildort torde också bli att bedöma som frihetsberövande, i varje fall då vistelsensker under fortlöpande övervakning utan möjlighet för den frihetsberövade atlfå kontakt med andra personer än familjemedlemmar och andra intagna, och dåvistelsen fortgår . Vad gäller svenska förhållanden torde de platsersom kan komma ifråga för besök enligt konventionen utgöras främst avkriminalvårdsanstalter, allmänna häkten, polisarrester, rättspsykiatriskakliniker och sjukhus där intagna bereds vård enligt lagen (1966:293) om slutenpsykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) samt vissa hem för vård eller boende inommissbrukarvården. Som har nämnts innehåller begreppetfrihetsberövande ej någon klar definition vare sig i eller iden nu ifrågavarande konventionen. Särskilt beträffande den vård somtillhandahålls inom sociallagstiftningens ram kan gränsdragningsproblemuppkomma. Jag åsyftar här, utöver den vård som bedrivs med stöd av den nyssnämnda LSPV, den vård som bedrivs med stöd av lagen (1985:569) om införande avlagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.,smiftskyddslagen (1968:231), lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU) och lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall(LVM). Vården med stöd av LSPV bedrivs i allt störreutsträckning på psykiatriska kliniker på vanliga sjukhus och inte på storaspecialiserade mentalsjukhus. Dessa kliniker och sjukhus kan bli föremål förbesök enligt konventionen. Vården enligt omsorgslagstiftningen kan under ettövergångsskede bedrivas tvångsvis och sker då pä särskilda vårdhem ellerspecialsjukhus som drivs av landstingskommuner eller kommuner. Även här kanbesök tänkas komma ifråga. Den som lider av en allmänfarlig eller venerisksjukdom kan enligt de förutsättningar som anges i smittskyddslagen tvångsvisintas på sjukhus. Vård enligt LVU bedrivs i familjehem eller i etthem för vård eller boende. Enligt denna lag kan de som skall stå under särskiltnoggrann tillsyn beredas plats på hem som är särskilt anpassade härför. Deungas rörelsefrihet kan här begränsas, och den som ansvarar för vården hargivits särskilda befogenheter för att vården skall kunna genomföras. Också enligt LVM skall vård ges på ett hem som haren kommun eller en landstingskommun som huvudman. För de missbrukare sombehöver särskilt noggrann tillsyn finns speciella hem som är anpassade försådan tillsyn. Från ett sådant hem får en intagen hindras att avvika.Beträffande de övriga hemmen saknas rättsliga möjligheter att hålla kvar enintagen. Däremot kan biträde av polis begäras för att efterforska och hämtatillbaka den intagne. Som har nämnts i anslutning fill redogörelsen förinnehållet i artikel 2 står det helt klart att besök kan komma i fråga på såväl privata som offentliga institutioner under förutsättning att de intagna kan anses vara berövade sin frihet och frihetsberövandet är en följdv en-offentlig myn- 16 I viss utsträckning kan således de speciella hem och inrättningarsom jag nu har nämnt tänkas komma i fråga för ett besök av kommittén. Gällandesvensk rätt torde i och för sig inte utgöra ett direkt hinder mot att låtakommittén besöka de platser och insfitutioner som avses. Det föreliggeremellertid inte någon skyldighet för myndigheter eller för enskilda med ansvarför sådana institutioner som kan bli föremål för besök alt lämna kommittén tillträdetill dessa på sätt konventionen föreskriver. För att säkerställa att Sverigeskall kunna fullgöra sitt åtagande enligt konventionen i detta hänseende krävsatt en sädan skyldighet åläggs statliga och kommunala myndigheter och andra somhar ansvar för de inrättningar där frihetsberövade personer finns. Såvitt avserstatliga myndigheter kan en sådan skyldighet föreskrivas av regeringen iförordning. De inrättningar inom och inom hälso- och sjukvårdensom kan bli berörda drivs emellertid av kommuner eller landstingskommuner ellerav frivilliga organisationer. De familjehem som tar emot barn och ungdomar samtmissbrukare är enskilda hem. Deskyldigheter som kommunala myndigheter och enskilda åläggs måste anges i lag.En sådan lag bör då ej begränsas till detta område utan bör gälla konventionenshela tillämpningsområde i . I lagen bör vidare ges föreskrifter omenskilda myndigheters skyldigheter enligt konventionen i fråga om att lämnakommittén erforderligt bistånd m. m. samt hur en myndighet skall förfara om ensituation som kan påkalla fillämpning av artikel 9 i konventionen skulleuppkomma. Mittförslag: Lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall ändras såatt kommitténs ledamöter och experter tillförsäkras det skydd som förutsätts ikonventionen. Skälen för mitt förslag: Som har nämnts iredogörelsen för innehållet i konventionen upptar denna regler om immunitet ochprivilegier för kommitténs ledamöter och experter. Dessa reglers materiellainnehåll överensstämmer i allt väsentligt med vad som redan gäller förmedlemsstaternas representanter 1 , för ledamöterna i den europeiskakommissionen och den europeiska domstolen enligt artikel 59 i europakonventionenoch i det andra och Qärde tilläggsprotokollet till den allmänna överenskommelsenav rörande privilegier och immunitet. Dessaregler har tidigare införlivats med svensk rätt, se 4 § lagen (1976:661,omtryckt 1987:341) om immunitet och privilegier i vissa fall och punkterna 4, 6och 12 i bilagan till denna lag. tillträde till konventionen medföratt ett tillägg bör göras till bilagan fill lagen. Mitt förslag: Deföreslagna lagändringarna skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. 2 1987/88. Skälen för mitt förslag: Enligt artikel 19 ikonventionen träder den i kraft i den månad som följer efterutgången av en period från den dag då sju medlemsstater iEuroparådet har uttryckt sitt samtycke till att vara bundna av konventionen. Iförhållande till en medlemsstat som senare uttrycker sitt samtycke till attvara bunden av konventionen träder den i kraft i den månadsom följer efter utgången av en period från den dag dåratifikationsinstrumentet har deponerats. Medhänsyn till att det inte kan förutses när konventionen kommeratt träda i kraft, förordar jag att det får ankomma på regeringen att förordnaom de föreslagna lagändringarna skall träda i kraft. Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslagtill 1. lag med anledning av Sverigestillträde till den europeiska konventionen mot tortyr m. m. 2. lag om ändring i lagen(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. 6.1 Förslaget till lag med anledning av tillträdetill den europeiska konventionen mot tortyr m. m. Medtillämpning av den metod som i allmänhet brukar användas vid lagstiftning medanledning av tillträde till konvenfioner skulle konvenfio-nens fullständigabenämning anges i lagens rubrik. Eftersom lagrubriken skulle bli onödigtsvårläst med denna metod anser jag att man bör ge den en något enklareutformning. Någon risk för missförstånd om lagens innebörd torde knappastföreligga. Dennabestämmelse anger lagens tillämpningsområde. Den gäller således inte för andrainternationella åtaganden än de som följer av tillträde till denaktuella europeiska konventionen. Idenna paragraf anges vad som är huvudsyftet med lagen, nämligen att ge kommittén rätt att här i riket genomföra besök på sätt konventionen föreskriver. Enligt denna paragraf skall sålunda kommittén ges tillträde till 18 alla platser inom riketdär personer som av olika skäl har berövats sin F*rop. frihet är placerade. a. kriminalvårdsanstalter, allmänna häkten, polisarrester, rättspsykiatriskakliniker, sjukhus där intagna bereds vård enligt LSPV samt hem förvård eller boende och familjehem i den mån där finns personer som kananses berövade sin frihet i mening.Som har nämnts vid redogörelsen för konventionstexten avses alla former avfrihetsberövanden som hänför sig till en myndighets åtgärd, oavsett om de grundar sigpå ett formellt beslut eller ej. Som förutsättning för att ett besök skall tillåtasgäller att besöket skall avse en granskning av intagna personers behandling ochatt regeringen har undertättats om besöket enligt artikel 8 punkt 1 ikonventionen. Undertätldser enligt artikel 8 bör tillställasutrikesdepartementet. Jag avser att föreslå regeringen besluta att kommitténskall informeras om att undertätldser enligt artikel 8 skall tillställasutrikesdepartementets rättsavdelning (jfr artikd 15). Iartikel 3 i konvenfionen anges att kommittén och den berörda statens myndigheterskall samarbeta med varandra. I enlighet med denna samar-betsskyldighet åläggsi artikel 8 i konventionen den berörda staten att på olika sätt underlättakommitténs arbete. I denna paragraf anges alt berörda myndigheter,organisationer eller enskilda skaU lämna kommittén erforderligt biträde på detsätt som anges i artikel 8 i konventionen. Vad avser punkt 1 bör framhållas att rätten attfritt röra sig inom ett område inte utesluter att kommiltledamöter åtföljs aven representant för den berörda staten. I den mån en enskild inrättning inomsocialtjänsten skall inspekteras är det lämpligt att berörd socialnämndbiträder kommittén. I punkt 2 anges att kommittén skall beredasfillfälle till enskilt samtal med personer som berövats sin frihet. Sådanasamtal kan givetvis endast komma ifråga, om den berörda personen önskarmedverka därtill. Motsätter sig en person samtal med kommitténsrepresentanter, måste dessa dock få en möjlighet att försäkra sig om attbeslutet grundar sig på personens fria vilja. I sådana fall är det naturligtvisbäst om personen i fråga själv inför kommittén förklarar att han inte villsamtala med dess representanter. Vägrar personen medverka till detta, fårfrägan lösas på annat sätt i samråd med kommittén. Med andra personer som kange upplysningar avses här t. ex. anhöriga, läkare och ett eventuellt juridisktombud för en frihetsberövad person. Naturligtvis föreligger det inte hellerför dessa personer någon skyldighet att lämna upplysningar till kommitténsrepresentanter. Information som avses i punkt 3 kan vara tillgångtill behandlings- eller patientjournaler. Gällande sekretessregler torde i det stora flertalet fallinte hindra att sådan information lämnas. Utlämnandet sker ju i den enskildes intresse. Att ufiämna uppgift om enskild till kommittén torde därför oftast inte kunna anses vara till men för den enskilde. Om uppgiftsskyldigheten skrivs in i lagen, behöver emellertid någon skadeprövning inte göras. Bestämmelsen i 1 kap. 3 §sekretesslagen (1980:100) ger stöd för en sådan Prop. 1987/88:133föreskrift. Dennaparagraf motiveras av den speciella undantagsregel som finns i artikel 9 ikonvenfionen. I paragrafen åläggs den som vill göra invändningar mot ett besökatt anmäla detta till regeringen genast efter det att kännedom har erhållits omett förestående besök. Jag anser det lämpligast atl låta det ankomma påregeringen att ta ställning till om invändningar skall framföras till kommitténoch om överläggningar skall inledas på sätt som anges i artikel 9 ikonventionen. Som framgår av konventionstexten skall sådana överläggningarinledas i förekommande fall. De materiella förutsättningarna under vilkainvändningar kan göras har berörts i redogörelsen för innehållet i artikd 9 ikonventionen. Bestämmelsen riktar sig fill myndigheter. Om enenskild institufion eller inrättning berörs, ligger det enligt min mening isakens natur att företrädare för dessa kan vända sig till närmast ansvarigatillsynsmyndighet. Denna myndighet kan sedan anmäla saken fill regeringen. I ett andra stycke i parsrafen ges en bestämmelseom att regeringen får besluta om förflyttning av frihetsberövade personer såatt kommittén skall kunna fullgöra sin uppgift. Av artikel 9 punkt 2 i konventionenframgår att en sådan förflyttning kan bli resultatet av överläggningar mellankommittén och regeringen enligt artikel 9 när invändningar enligt artikelnrests. Det är lämpligt att låta regeringen kunna fatta beslut om förflyttningmed hänsyn till den skyndsamhet som erfordras i dessa fall. Jag vill framhålla att det även i de situationersom avses i artikel 9 är en för kommittén och den berörda staten rimligöverenskommelse som skall eftersträvas i den anda av samförstånd på vilkenkonventionen vilar. Förregler om immunitet och privilegier görs här en hänvisning fill lagen (1976:661)om immunitet och privilegier i vissa fall. 6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) omimmunitet och privilegier i vissa fall I frågaom detta förslag hänvisas till avsnitt 4.2.2. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen dels att godkänna den europeiska konventionen tillförhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, 20 delsaft anta förslagen till Prop. 1. lag med anledning av Sverigesfillträde till den europeiska konvenfionen mot tortyr m. m., 2. lag om ändring i lagen(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall.