prop · GB03124 · 1987-12-31 00:00:00 — Enligt11 kap. 4 § i FB-förslaget skall, om det behövs, god man förordnas om någon pägrund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd ellerliknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalla sinegendom eller sörja för sin person. Om den bistånds-behövandes"tillstånd" inte hindrar atl hans eller hennes mening inhämtas, fårdock förordnande inte meddelas utan samtycke. Förslaget överensstämmer i sakmed vad som gäller , med undantag för att enligt gällande rättförordnande kan meddelas oberoende av samtycke, om särskilda skäl föreligger. Enligt11 kap. 7 § skall förordnande av förvaltare meddelas under sammaförutsättningar som gäller för förordnande av god man med det tillägget att delinte är "tillräckligt" att god man förordnas eller alt denbiständsbe-hövande fär hjälp på något annat mindre ingripande sätt. Förordnandeav förvaltare enligl förslaget motsvaras i gällande rätl närmast av omyndigförklaring. Förvaltarförordnande skiljer sig från omyndigförklaring däri att förordnandet inte medför att den som det avser förlorar sin rösträtt och att det efter omständigheterna kan begränsas till sin räckvidd. I likhet med vad fallet är vid omyndigförklaring föreligger 229 den i förhällande till eftgodmansförordnande betydelsefulla principiella Prop. 1987/88:124 skillnaden altden enskilde genom elt förordnande av förvaltare berövas möjligheten att självföreta rättshandlingar inom ramen för förordnandet. Ett förvaltarförordnandekan också, bortsett frän rätten att rösta i allmänna val, liksom förnärvarande omyndigförklaring, innebära alt den enskilde i princip förlorar sinhandlingsfrihet i rättsligt hänseende. Motbakgmnd av vad som anförts om förvaltarförordnandets karaktär bör fränrättssäkerhetssynpunkt uppmärksammas den skillnad som föreligger mellan ettsådant förordnande enligt förslaget och omyndigförklaring, när del gäller degrundläggande förutsättningarna för att åtgärden skall få ske. Föromyndigförklaring gäller andra och snävare förutsättningar ände som är uppställda för förordnande av god. Enligt 10 kap. 1 § FB kansålunda omyndigförklaring av den som fyllt aderton är endast komma i fråga, omhan på grund av psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykiskabnormitet av annat slag är ur stånd att värda sig eller sin egendom. Dennaskillnad i förhållande till vad som krävs för ett godmansförordnande har iförslaget inte bibehållits när det gäller förordnande av förvaltare. Samma skälsom skall föreligga för etl förordnande av god man skall i stället kunnautgöra grund för elt förordnande av förvaltare, om det inte är"fillräckligt" med en god man eller andra mindre ingripande insatser. Detanförda kan i tillspetsad form sammanfattas sålunda: I gällande rätt utlösesgodmansförordnande pä i princip lägre nivä, rekvisitmässigt, än den som krävsför omyndigförklaring, men godmanskap får därjämte förekomma också när desträngare rekvisiten för omyndigförklaring i och för sig är för handen men detbefinnes tillräckligt med god man. I förslaget däremot blir de nu gällandelägre rekvisiten för godmansförordnande gällande över hela faltet, men enupptrappning till förvaltarskap - omyndigförklaringens efterföljare - skall fåske så snart det inte anses tillräckligt med god man. Förordnandeav förvaltare enligt förslaget är, liksom omyndigförklaring, en åtgärd av djuptingripande natur för den enskilde och rör dennes integritet. Det kan intebortses ifrån alt, i de fall den enskilde bestrider att grund för att förordnaförvaltare för honom föreligger, den ovannämnda skillnaden mellan förslaget ochnuvarande ordning i fräga om rekvisiten mäste få betydelse frånrättssäkerhetssynpunkt. Med hänsyn härtill är det inte en tillfredsställandelösning alt förvaltarförordnande inte skall vara en pä självständigaförutsättningar grundad åtgärd utan kunna ske under hänvisning endast till attdet inte anses "tillräckligt" med en god man eller mindre ingripandeåtgärder. Underhänvisning till det anförda förordar lagrådet atl förordnande av förvaltare gesen självständig reglering. Lagrådet föreslår därför att 11 kap. 7 § utformas säatt det för att förvaltare skall kunna förordnas skall krävas förutom attförutsättningar för godmanskap föreligger att den enskilde är ur stånd attvårda sig eller sin egendom. B)Redan de under A anförda skälen talar för att man bör ha ett absolut kriterium - en tröskel - för att förvaltarskap skall fä komma i fräga och ej 230 bör falla tillbaka endastpä för godmans- och förvaltarskap gemensamma Prop. 1987/88:124 kriterier,påbyggda med en sorts svärgripbar stegringskala som antages utvisa att man ivissa fall når upp till en nivä, där del är otillräckligt medgodmansförordnande och där förvaltarskapsreglerna därför skall slå till. Ensärskild betänklighet mot en stegringskala av antydd art föranleds av denbetydelse som i förslaget tillmäts vägrat samtycke frän den biståndsbe-hövandessida och detta bäde när det gäller utverkande av godmansförordnande och närdet gäller särskild förvallningsätgärd av redan förordnad god man. Flerstädes iremissprotokollet framgår att vid vägrat samtycke fömtsatts atl fräga uppkommerom att tillgripa förvaltarförordnande (som leder till att samtyckesfrågan blirirrelevant). Uttalandenai angiven del leder ofrånkomligen fill olustiga associationer beträffandetvångssituationer som den biständsbehövande kan bli försatt i: "Samtyckerdu inte, så får vi ordna sä alt du blir satt under förvaltare." Förslagetssakliga och terminologiska förändringar kan inte undanskymma all även iframtiden den enskilde biständsbehövande kommer att uppleva såsom enintegritetsstörning att "bli satt under förvaltare", lika väl som hannu kan lida av att "bli satt under förmyndare". Särskilttänker lagrådet i det sammanhanget på del fallet att en god man väcker fråga omen förvaltningsåtgärd som angår djupt kända livsangelägenheter hos denbiständsbehövande. Som exempel må nämnas att någon som, objekfivt sett, ärpredestinerad att kvarbli pä en längvärdsinstitution resten av sitt livföreställer sig att han kommer att kunna återvända hem lill sin gamla tillvaro.Och i följd av den tron vägrar atl ge sitt samtycke exempelvis till att godemannen säger upp hans bostadslägenhet eller säljer hans jordbruksfastighet. Detfår inte vara så, att elt vägrat samtycke i dylika och liknande situationerskall utlösa ett förvaltarskap, om inte förutsättningar härför i övrigtföreligger. En marginal även för oekonomiska önskemål från denbiståndsbehövandes sida bör medges i tillämpningen (jfr förslagets 13 kap. 3 §FB). Det bör fasthållas, att en god man eller förvaltare inte bör se som enprimär uppgift att bevaka den hjälpbehövandes arvingars intressen. Resonemangetunder punkt B bör enligt min mening avslutas med filläggande av följandestycke. Nuavhandlad frågeställning leder till spörsmålet om det möjligen kan vara tillfördel att ha en sorts mellanform mellan stadiet för godmanskap och stadiet förförvaltarskap när det gäller vägrat samtycke i en uppkommen konkret fräga.Efter modell av nuvarande 6 kap. 6 § GB (jfr 7 kap. 8 § ÄklB) kan man länka sigatt i fall av vägrat samtycke låta rätten fälla utslaget om i det enskildafallet en ifrågasatt rättshandling är tillåtlig eller icke. Jag nöjer mig medatt utan detaljförslag framföra denna tanke beträffande nu berördkonfliktsituation; platsen för en sådan reglering kunde vara i slutet av 11kap. 5 § i förslaget. C)Förslaget utmärks av en strävan atl sudda ut spåren efter del nuvarande omyndigförklaringsinsfitutetseffekt atl en omyndigförklarad är diskvalifi- 231 cerad för vissafunkfioner. Polifiskt har därvid stått i förgrunden att röst- Prop.1987/88:124 rätten ej skall gå förlorad för den som i det framfida systemetskall vara berövad sin rältshandlingsförmäga. I den delen har lagrådet ingenanledning alt resa några invändningar, vilket redan givits tillkänna ilagrådets delutlätande beträffande remissens grundlagsfrågor. Däremotvill lagrådet kraftigt reagera mot att omyndigförklaringens efterföljare dettotala eller partiella förvaltarskapet ej alls skulle utgöradiskvalifikafionsgrund när det gäller behörigheten att ombesörja andraindividers rältsangelägenheter. Att den som i det framfida systemet blir helteller parfidlt frånkänd rätlshandlingsförmåga i sin egen rättssfär, skulle enligllag ha behörighet att handha motsvarande rättsangelägenheter för annansräkning, är klart otillfredsställande och inkonsekvent. Kravetpå konsekvens i lagstiftningen (jfr 8 kap. 18 § tredje stycket punkten 1-4 RF)medför ovillkorligen, alt i det nya systemet inbyggs en spärr, utvisande att enperson, som är föremål för förvaltarförordnande, ocksä lagligen är frånkändbehörighet alt för annans räkning företa rättshandlingar som han inte ägerföreta för egen räkning. Principen måste villkorslöst inkrivas i FB. Därvid börden naturliga platsen vara förslagets 11 kap. 9 §, där förvaltarensensamrädighet fastslås. Lagrådet återkommer under nämnda lagrum lill frågan ombestämmelsens utformning. nu anfört bör få återverkningar i första hand inom FB:s egetregelsystem. Uttryckligen bör således göras reservationer i förslagets 10 kap.1, 2 och 4 §§ som väsentligen gäller förälders förmyndarkapacitet; tillreservationernas utformning återkommer lagrådet under berörda lagrum. Med engenerell regel av den behörighelsdiskvalificerande natur som lagrådet förordarför 11 kap. 9 §:s del torde kunna avvaras liknande reglering i vad avserurvalet inför rättens förordnande av god man eller förvaltare;lämplighetskravet torde i de sammanhangen vara tillfyllest. D)Det under punkt C avhandlade spörsmålet har företrädesvis gått ut på att inomFB:s regelsystem bör gälla att den, som genom förvaltarskapsförordnande helteller partiellt frånkänts rättshandUngsförmäga inom sin egen rätlssfär,omöjligen skall kunna bli lagligen tillerkänd behörighet att företagamotsvarande rättshandlingar för annans räkning. Principenmäste rimligen slå igenom på alla områden där fräga uppkommer om att berördindivid skulle vara anförtrodd att företaga rättshandlingar för annansräkning, t. ex. när det giiller ansvariga funktionärer på associationsrättensfält eller i verksamhet av den art som utövas av advokater, revisorer m.fl. Ävenutanför området, där rättshandlingar för annans räkning är i fråga, måste taskonsekvensen att den som genom förvaltarskap är frånkänd rätlshandlingsförmågainom sin egen rättssfär, inte skall kunna utöva beslutanderätt i andrasrättsangelägenheter av motsvarande slag. Särskilt framträdande blir härvidlagde som har domamppgifter, men även de som betrolts med myndighetsutövning iövrigt måste tas i beaktande. Medhänsyn till del anförda måste lagrådet framhålla såsom nödvändigt att det lagligen fastsläs, atl den som blir föremål för förvaltarskap blir /' motsvarande mån obehörig att på andra områden fylla funkfioner som innefattar beslutsfattande av betydelse för andras rättsställning. Att från grunden startaett arbete med att närmare kartlägga vilka lag- Prop. 1987/88:124stiftningsålgärder som på en mångfald områden behövs för nu behandlat ändamälär en uppgift som inte ankommer pä lagrådet. Lagrådet vill dock nämna dettekniska grepp som förekom vid förmynderskapslagens tillkomst 1924. Då ansågsatt när det ej var möjligt att inom förmynderskaps-lagstiftningens ram lösavissa problem vars räckvidd nådde in pä ett flertal andra rättsområden, ensärskild lag skulle stiftas. Resultatet blev då lag om verkan avavtal, som slutits under inflytande av mbbad själsverksamhet. I sak skallnaturligtvis inte dragas några paralleller mellan den lagstiftningen och nuförevarande problemställning. Men tekniskt kan det med verkan för alla berördarättsområden tänkas att ha en frislående lag om verkan av alt förvaltarskapanordnats för någon. Lagrådet är medvetet om att en lösning av antydd art inteslår i samklang med elt av den tilltänkta reformens syften - atl undvika sådanintegritetsstörande stämpel som omyndigförklaringen ansetts medföra. Men dettasyfte bör inte vinnas fill priset av alt man i den kommande lagsfiftningenaccepterar oformligheter och nytillskapade risker i rättslivel. Enlösning - på ena eller andra sättet - av de problem som behandlats i dennapunkt, torde man väl hinna frambringa, eftersom lagstiftningen avses träda ikraft först . Lagrådet behandlar alltsä det remitteradeärendet under fömtsättande av att en kompletteringslösning av de i denna punktberörda problemen arbetas fram. E) Såväli förslagets lagtext som i den allmänna och speciella motivering en används uttrycken hälsotillstånd (11 kap. 4 § och 17 §), sinnestillstånd (11 kap. 5 §) och tillstånd utan närmare precisering av uttryckens inne börd. Detta kan enligt lagrådets mening ge upphov fill tvekan om vad som avses i de skilda situationerna. Lagrådet vill därför framhålla atl det vore önskvärt, om det under ärendets fortsatta gång gjordes en precisering av den avsedda innebörden av de använda uttryckssätten. F) Beträffandeen formell fräga avseende lagtextens utformning är att anföra följande. När det gäller att i förslaget språkligt precisera att man åsyftar den som är föremål för godmansförordnande eller förvaltarskaps förordnande, används termen "huvudmannen". Den använda terminolo gin har otvivelaktigt sin förankring i lagmofivs och i den juridiska litteratu rens gängse uttryckssätt, vari behandlas relationen mellan en huvudman och en syssloman/fullmäkfig. Menbeteckningen "huvudman" leder ofrånkomligen till missvisandeassociafioner när beteckningen används i här förevarande sammanhang, avseendeen reglering som inskränker individens självbestämmanderätt. Visst är denenskilde, biständsbehövande personen centralfiguren i de sammanhang som är ifråga - alla åtgärder skall vara till hans nytta. Men han är i en situafionvari han saknar ett av huvudmannaskapets viktigaste element, nämligenbehörighet att dirigera vad som genom en mellanman skall åtgöras i hansrättsliga angelägenheter. Medhänsyn till att nu föreslagen reglering går ul på att anvisa metoder att åstadkomma atl huvudintressentens dirigerande kompetens beskärs totalt eller i vart fall pä ett ingripande sätt, framstår det som något verklig hetsfrämmande, att beteckna honom som "huvudman" i den rättsligen i 233 stort sett maktlösaposition, vari hans hälsa eller levnadsomständigheter i Prop. 1987/88:124övrigt försatt honom. Frännu angivna utgångspunkter vill lagrådet avstyrka att i lagtexten användsuttrycket "huvudmannen". Försök till andra formuleringar redovisas idet följande. Delvis återfinns dessa i utlåtandets huvudtext, nämligen när detgäller bestämmelser som föreslås ändrade även i andra hänseenden. I övrigtredovisas formuleringsändringarna i en bilaga 1 till utlåtandet. G)Även om ett beslut om omyndigförklaring har sin gmnd i alt den det gällersaknar förmåga atl ta vård om sina angelägenheter och därför behöver enförmyndare, innebär gällande ordning inte att den omyndige helt skjuts åtsidan. Det finns vissa rättshandlingar som är sä nära knutna till den enskildesperson att denne trots en omyndigförklaring fömtsatts själv medverka fill dem.Sä är fallet vid ingående av äktenskap (2 kap. 2 § ÄktB), adoption (4 kap. 2och 5 a §§ FB), upprättande av äktenskapsförord (7 kap. 3 § andra stycketÄktB), arvsavsägdse (17 kap. 2 § andra stycket ÄB) och upprättande avtestamente (9 kap. 1 § ÄB). Någon ändring beträffande den enskildes egenmedverkan har inte föreslagits. För att en rättshandling skall bli giltigkrävs dock , utom vad gäller upprättande av testamente, samtyckefrån förmyndaren. Anledningen till detta är att det gäller rättshandlingar somgriper djupt in i den enskildes förhållanden. Det har inte ansettstillfredsställande att helt lägga avgörandet i dessa frågor i den omyndigesegen hand. Iremissförslaget upptages inte något motsvarande krav på samtycke till derättshandlingar av personlig natur som företas av den för vilken förvaltarehar förordnats. Någon närmare motivering varför kravet på samtycke slopats harinte lämnats. Orsaken synes få sökas i förslagets strävan att undvika reglersom särbehandlar den för vilken förvaltare förordnats. Den särskildaskyddsaspekt som inryms i den nuvarande lagstiftningen har fått träda ibakgmnden. En viss spärr till skydd för den enskilde ligger i den allmännaregeln att den omyndige måste ha förmåga att bedöma den rättshandling som är ifråga, för att den skall bli giltig. Beträffandeingående av äktenskapsförord och avtal om arvsavsägdse synes remissförslagetutgå frän att ett förvaltarförordnande kan innefatta en vetorätt förförvaltaren mot rättshandlingar som företas av den enskilde. Enligt lagrådetsmening är det dock knappast möjligt atl utforma förordnanden på det sättet. Deskyddssynpunkter som ligger bakom den nuvarande lagstiftningen gör sig enligt lagrådets mening fortfarande gällande med samma styrka. Det bör framhållas, att avtal och andra rättshandlingar på det personliga området kan ha mer långtgående verkningar än mänga rättshandlingar på det rent ekonomiska planet. Någon olägenhet med att inhämta samtycke har inte framkommit. Att detta skulle innebära någon diskriminerande ' särbehandling som strider mot4'örslagets allmänna syften kan lagrådet inte heller finna. Det bör även påpekas att en viss olikhet i förhållande fill de övriga nordiska länderna kommer att skapas om förslaget genomförs. Lagrådet får under hänvisning till det anförda förorda att de nuvarande kraven på samtycke till rättshandlingar av rent personlig natur, som före- 234 tas av enomyndigförklarad, fär gälla även beträffande den för vilken Prop.1987/88:124 förvaltare förordnats. Lagtextförslagi enlighet med det nii anförda kommer i det följande att presenteras under 2kap. 2 § och 7 kap. 3 § ÄktB, 4 kap. 2 § och 5 a § FB samt 17 kap. 2 § ÄB. 2 och 5 a §§ Enligtgällande rätt fär omyndigförklarad varken adoptera eller adopteras utanförmyndarens samtycke. Remissförslaget innehåller inte någon motsvarandeföreskrift beträffande den som har förvaltare. Lagrådet hänvisar till vad somanförts i inledningen under punkt G och förordar att samtycke i dessa fallskall inhämtas från förvaltaren. Lagtexten kan förslagsvis ges följandelydelse: 2§: "Den, för vilken förvaltare är förordnad, får inte utan förvaltarenssamtycke antaga adoptivbarn." 5a §: "Den som-- dessa makar. Samtyckeenligt-- barnets förmyndare. Den,för vilken förvaltare är förordnad, fär inte adopteras utan förvaltarenssamtycke." 1,2 och 4 §§ Avskäl som lagrådet anfört under inledningens punkt B förordas att i förevarandeparagrafer görs ändringar - vilka sammanhänger med lagrådets förslag under 11kap. 9 § i enlighet med följande avfatlningsförslag: 1 §:"Den som--- vara förmyndare. Attförälders eller särskilt förordnad förmyndares behörighet att vidrättshandlingar företräda underårig kan vara begränsad eller utesluten följerav 11 kap. 9 § andra stycket." 2 §:"För barn--- dessa förmyndare. Dören av föräldrarna eller är någon av dem underårig eller blir någon av demenfiedigad från eller eljest obehörig att utöva förmynderskapet, är den andrebarnets förmyndare. Förbarn--- ensam förmyndare." 4§: "Har en underårig inte någon förmyndare, skall rätten förordna sådan.När förmyndare enligt II kap. 9 § blir obehörig att företaga rättshandlingarför annans räkning, skall rätten, om det inte är obehövligt, förordnaförmyndare med uppgift att för en underårigs räkning företaga motsvaranderättshandlingar." Tillden sistnämnda föreskriften kan fogas kommentaren, att förordnan de av förmyndare kan vara onödigt, om det förefinnes en andra föräldra- förmyndare med oinskränkt rältshandlingsförmäga. Närfråga är om rättshandlingar eller om rättegäng mellan, ä ena sidan, någon somhar ställföreträdare enligt FB och, å andra sidan, ställföreträdaren ellernågon med viss anknytning till denne gäller, som en allmän regel attställföreträdaren inte får företräda den som ställföreträdarskapet avser.Enligt 11 kap. 2 § andra stycket skall i dessa fall en god man förordnas. Förrättshandlingsfallens dd ges en föreskrift därom i första meningen genom enhänvisning till 13 kap. 2 §. Att en god man skall förordnas i rättegångs-fallenregleras genom en särskild bestämmelse i 11 kap. 2 § andra meningen. Denbestämmelsen får anses innebära atl ställföreträdaren inte heller i dessa fallfår företräda den som ställföreträdarskapet avser. Detkan ifrågasättas om inte för båda de nämnda fallen förbudet för enställföreträdare enligt FB alt uppträda som sådan lämpligen borde regleras i 13kap. En för fallen gemensam föreskrift att en god man skall förordnasskulle därvid kunna ges i 11 kap. 2 § andra stycket genom en hänvisning fill 13kap. Med en sådan ordning skulle II kap. 2 § andra stycketkunna utformas pä följande sätt: "Godman skall även förordnas, när den som har en förmyndare, god man ellerförvaltare skall företa en rättshandling eller vara part i en rättegång ochbehöver biträde men enligt 13 kap. 2 § inte kan företrädas av förmyndaren, dengode mannen eller förvaltaren." Tredjestycket kan lämpligen formuleras pä följande sätt: "Godman skall också i annat fall än som avses i första eller andra stycket förordnasför den som har förmyndare, god man eller förvaltare, om det förekommer enangelägenhet i vilken han har ett intresse som strider mot sådan företrädareseller dennes makes intresse. Rätten skall meddela sådant förordnande omförmyndaren, den gode mannen eller förvaltaren eller den som denne i sådanegenskap företräder begär det eller del annars är lämpligt." Bådastyckena har avfattats så, all man undviker termen huvudman. föreslagna bestämmelsens andra mening behandlas läget när den enskildes "hälsotillstånd"hindrar att vederbörandes mening inhämtas. I gällande rätt talas i motsvaranderegel (18 kap. 3 §) i stället bara om "tillstånd". Sistnämnda uttrycksynes vara att föredraga, då man bör kunna la i beaktande hinder av enderapsykisk eller fysisk natur och jämväl fall där dylika förhållanden förekommer ikombination. Bestämmelsenbehandlar situationer, dä god mans rättshandlingar blir oförbindande för den som biträds av god man. Anledningen kan därvid vara att angelägenheten har fallit utanför godmansförordnandets ram eller att samtycke inte förelegat ehum sådant kunnat inhämtas. ringen nämns möjlighetenatt gode mannen utverkar "ett generellt sam- Prop. 1987/88:124tycke" till rättshandlingar inom ramen för uppdraget. Lagrådetvill i det sammanhanget framhålla möjligheten att för gode mannen utställs engeneralfullmakt, varmed undviks sådana kalamileler som åsyftas i paragrafen.Genom en generalfullmakt för en anförvant eller annan närstående torde t.ex.längvårdspatienter redan med nuvarande ordning ofta kunna få sina ekonomiskaangelägenheter omskötta; detta f.ö. oavsett om godmanskap är anordnat eller ej. Detförhållandet att ett förordnande av förvaltare pä ett annat och mer ingripandesätt än ett förordnande av god man påverkar den enskildes möjligheter atlföreta rättshandlingar bör komma till uttryck när det gäller förutsättningarnaför att ett förvaltarförordnande skall kunna meddelas. Det bör sålunda, sominledningsvis anförts under A, för elt sådant förordnande krävas att denenskilde är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Med en sådanförutsättning för åtgärden bör också, i enlighet med remissförslaget,överförmyndaren kunna ges rätt att närmare bestämma uppdragets omfattning.Lagrådet föreslär med beaktande av det anförda att paragrafen ges följandelydelse: "Omnågon beträffande vilken det föreligger en sådan situation som anges i 4 § ärur stånd alt värda sig eller sin egendom, fär rätten förordna förvaltare förhonom eller henne. Förvaltare får dock inte förordnas, om det är tillräckligtatt god man förordnas eller att den enskilde pä något annat mindre ingripandesätt fär hjälp. Förvaltaruppdragetskall anpassas till den enskildes behov i varje särskilt fall och fårbegränsas till atl avse viss egendom eller angelägenhet eller egendomöverstigande ett visst värde. Rätlenfär överlåta åt överförmyndaren alt närmare bestämma uppdragetsomfattning."