prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — De bör ha karaktären av ett positivt instrumentsom skall vägleda ägaren vid hans vård och underhåll av byggnaden. I vissaavseenden kan de fylla funktionen av att precisera och konkretisera dekrav som redan gäller enligt andra lagar vid tillbyggnader, ombyggnader ochandra ändringar av befintliga byggnader. 3.4.3 Förfarande vidbyggnadsminnesförkiaring, anmälningsplikt Mittförslag: Byggnadsminneslagens regler om förfarandet vid byggnadsminnesförkiaringförs i sak över till nya lagen. De kompletteras dock med regler omanmälningsplikt inför åtgärder med vissa byggnader som inte är byggnadsminnenmen som kan komma i fråga som sådana. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser har i princip godtagit arbetsgruppens förslag. Skälen för mitt förslag:Förfarandereglerna i BML innebär i huvudsak följande. Fråga ombyggnadsminnesförkiaring kan tas upp av såväl efter ansökan sompå initiativ. När frågan väckts har möjlighet attför förbjuda åtgärder som kan äventyra byggnadens värde. Länsstyrelsenskall alltid underrätta inskrivningsmyndigheten om att fråga ombyggnadsminnesförkiaring har väckts, så att det kan antecknas ifastighetsboken. Dessutom gäller attlänsstyrelsen, för att kunna företa de undersökningar som är nödvändiga, hartillträde fill en byggnad beträffande vilken fråga om byggnadsminnesförkiaringhar väckts. Sådan tillträdesrätt gäller sedan också om byggnadsminnesförkiaringkommer till stånd. Dessa förfaranderegler harenligt min mening visat sig ändamålsenliga. De bör därför i sak oförändradeföras över till kulturminneslagen. I samband därmed kan vissa förtydligandengöras. Så bör t. ex. direkt av lagtexten framgå att kan ta uppen fråga om byggnadsminnesförkiaring på eget initiativ. I ett hänseende böremellertid förfarandereglerna kompletteras. Jag föreslår sålunda attlänsstyrelsen får rätt att beträffande vissa byggnader, som inte ärbyggnadsminnen, föreskriva att de inte får rivas eller ändras utan att dentilltänkta åtgärden först har anmälts till och haften på sig att bedöma om den bör väcka fråga ombyggnadsminnesförkiaring. Sådana förordnanden bör få utfärdas beträffandebyggnader som kan antas komma i fråga som byggnadsminne. fårhärigenom bättre möjligheter att ta upp frågorna om byggnadsminnesförkiaring iden tidsföljd som är lämplig. Förslaget bör också ses mot bakgrund av det oftatidsmässigt utdragna förfarandet vid en byggnadsminnesförkiaring. Tidsfristen förlänsstyrelsen att avgöra om den skall ta upp fråga om byggnadsminnesförkiaringbör vara kort. På så sätt kan bestämmmelsen inte anses innebära att ägarengenom anmälningsplikt åläggs någon restriktion som kan uppfattas sombetungande och motivera ersättning. Det bör understrykas attförslaget om anmälningsplikt inte innebär någon inskränkning i ägarensförfoganderätt över fastigheten utöver den som anmälningsplikten med åtföljandetidsfrist innebär. Fastighetsägaren är alltså inte beroende av något tillståndeller medgivande av för att få vidta den planerade förändringen.Om vill förhindra åtgärden och detta inte kan ske i samförståndmed ägaren måste väcka frågan om byggnadsminnesförkiaring. Sedanså skett kan interimistiskt förbud mot de planerade åtgärderna tillgripas, mendärmed följer en rätt till ersättning för fastighetsägaren. Mitt förslag: Reglerna förersättning till byggnadens ägare i samband med byggnadsminnesförkiaring förs isak oförändrade över från BML till nya lagen. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Flera remissinstanser har varit starkt krifiska till ersättningsreglernasutformning. i anser att ersättningsreglerna närdet gäller byggnadsminnen inte skall vara parallella med de ersättningsreglersom gäller enligt utan anpassas till den speciellakategori byggnader det gäller. Några remissinstanser anser att ersättningen börutgå från begreppet "betydande skada". Skälenför mitt förslag: Reglerna om ersättning fill ägaren eller innehavaren avsärskild rätt till fastigheten har införts och de har utformats motbakgrund av motsvarande bestämmelser i . Rätten tillersättning är beroende av att den ekonomiska skadan av en byggnadsminnesförkiaringöversfiger endera av de båda kvalifikationsgränserna betydande skada elleravsevärt försvårad markanvändning. Kvalifikationsgränsen betydande skada är koppladtill skadeverkningarna av att en byggnad inte får rivas. Enligt PBL kannämligen ersättning utgå om en riven byggnad inte får åtemppföras. Skadan kanberäknas på samma sätt i fallen av vägrad rivning och vägrat återuppförande(BoU 1986/87:1 s. 144). Förandra skador av en byggnadsminnesförkiaring än som innefattar ettrivningsförbud utgår ersättning om pågående markanvändning avsevärt försvårasinom berörd del av fastigheten. Dessa principer för rätt till ersättning börfortsätta att gälla. Inte heller bör någon ändring ske i regeln att staten ärskyldig att lösa fastigheten, om det genom skyddsföreskrifterna skulleuppkomma synnerligt men vid användningen av fastigheten. Ersättningsfråganskall i princip avgöras i samband med att byggnadsminnesförklaringen genomförsoch skyddsföreskrifterna ges. Det är den användning av mark och byggnader sompågår för beslutet om byggnadsminnesförkiaring som är avgörandeför ersättningsfrågans bedömning. Sedan beslutet om ersättning väl vunnit laga kraftkan frågan om ersättning inte tas upp på nytt på grund av att byggnaden t. ex.får ändrad funktion eller byggs om. Om skyddsföreskrifternas omfattning utökaskan emellertid ersättningsfrågan åter aktualiseras, men då bara för de delarsom de utökade föreskrifterna gäller. Ersättningenskall i regel fastställas att utgå på en gång. Undantag bör, liksom förnärvarande, kunna göras så att ersättningen, om det är lämpligt, kanfastställas att utgå med årliga belopp. Detta kan vara påkallat bl. a. om detför staten eller ägaren kan vara motiverat att hålla dörren öppen för enomprövning av ersättningsfrågan. För det fall att ersättning bestäms att utgåmed årliga belopp bör såväl staten som ägaren alltid vara berättigad att fåtill stånd en omprövning vid ändrade förhållanden. Ägarentill en berörd fastighet kan om skyddsföreskrifterna medför synneriigt men förhonom begära att staten löser in fastigheten. Även ägaren till en byggnad påofri gmnd har samma rätt att begära inlösen. Frågan om inlösen skall avgöras isamband med byggnadsminnesförklaringen. 3.4.5 Ändring avbyggnadsminne och hävande av byggnadsminnesförkiaring Mittförslag: bör liksom kunna ge tillstånd fillåtgärder i strid med gällande skyddsföreskrifter om det finns särskilda skäl. Närdet gäller hävande av byggnadsminnesförkiaring eller jämkning avskyddsföreskrifter bör sådant få ifrågakomma om bibehållandet avbyggnadsminnet medför hinder eller olägenhet som inte står i rimlig proportiontill dess betydelse. Somytterligare fömtsättning för beslut om hävande av byggnadsminnesförkiaring,jämkning av föreskrifter eller dispens från föreskrifter bör få ställas vissavillkor. Regeringensbefattning med frågor om hävande av byggnadsminnesförkiaring och jämkning avskyddsföreskrifter begränsas till fall då regeringen gerexpropriationstillstånd som berör ett byggnadsminne. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag med den skillnaden att gruppen harföreslagit att regeringen som alternativ i första instansskall kunna pröva frågor om att häva en byggnadsminnesförkiaring eller jämkaskyddsföreskrifter. Remissinstanserna:Dessa accepterar i princip arbetsgruppens förslag. Skälenför mitt förslag: kan enligt byggnadsminneslagen ge tillståndtill ändring av ett byggnadsminne i strid med de skyddsföreskrifter somgäller. Förutsättningen är att ändringen befinnes vara nödvändig för attbyggnaden skall kunna vara till nytta eller eljest är påkallad av särskildaskäl. I sak torde detta kunna uttryckas enklare så att det måste föreliggasärskilda skäl. Den förutsättningen bör fortsatt gälla för dispens frånskyddsföreskrifterna. Somen ny förutsättning för att en byggnadsminnesförkiaring skall hävas, föreskrifterjämkas eller dispens från föreskrifter lämnas bör emellertid kunna ställasvillkor. I alla tre fallen bör sålunda kunna ställas villkor om dokumentation.När det är fråga om medgivande att vidta åtgärder i strid med gällandeskyddsföreskrifter bör villkor kunna ställas också beträffande hur åtgärdenskall utföras. Sådana villkor kan vara viktiga medel för att säkerställa attinte kulturhistoriska och konstnärliga värden i onödan riskeras. Enligtgällande bestämmelser kan häva en byggnadsminnesförkiaring omden framstår som ändamålslös eller medför oskälig kostnad. Regeringen kandärtill häva byggnadsminnesförkiaring eller jämka skyddsföreskrifter omgenomförandet av en detaljplan hindras, om ändamål för vilket expropriationbeviljats blir hindrat eller om ett företag av större allmän eller enskildnytta hindras eller avsevärt försvåras. Enligtmin mening finns det inte skäl att regeringen som första instans befattar sigmed frågor om hävande av byggnadsminnesförkiaring eller jämkning avskyddsföreskrifter annat än då sådana frågor har samband medett expropriafionsärende som är anhängigt hos regeringen. I sådana fall är detrimligt att regeringen i expropriationsärendet kan avgöra ocksåbyggnadsminnesfrågan. I övrigt bör frågor omhävande av byggnadsminnesförkiaring, om jämkning av skyddsföreskrifter och omdispens från sådana föreskrifter alltid i första instans handläggas avlänsstyrelsen. När ärendena på det sättet i princip förs till länsstyrelsernaaktualiseras en omformulering av gmnder-na för att häva enbyggnadsminnesförkiaring eller jämka skyddsföreskrifterna. Det utrymme som nufinns för regeringen att besluta sådana åtgärder utöver vad länsstyrelserna fårgöra bör inte falla bort därför att handläggningen flyttas. Enligt min meningbör grunden för de nu ifrågavarande åtgärderna kunna anges så att hävande ellerjämkning får ske om bibehållandet av byggnadsminnet skulle medföra hindereller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse. Jagvill i detta sammanhang göra ett påpekande. kan enligt de nuföreslagna reglerna häva en byggnadsminnesförkiaring om genomförandet av endetaljplan hindras. Grundförutsättningen gäller emellertid även här, nämligenatt byggnadsminnet medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållandetill dess betydelse. Det får förutsättas att det endast i ytterstaundantagsfall kommer i fråga att kommunen antar en detaljplan som förutsätterrivning av ett byggnadsminne. Mittförslag: Försummelse i vården av ett byggnadsminne skall, liksom enligtgällande regler, kunna medföra åläggande att vidta erforderliga åtgärder elleratt åtgärderna utförs på den försumliges bekostnad. Denstraffrättsliga påföljden för åsidosättande av bestämmelserna om byggnadsminnenblir fortsatt enbart dagsböter. gällande reglerom vitesföreläggande att återställa olovliga ändringar och om handräckningöverförs i sak oförändrade till nya lagen. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för mitt förslag:Det är uppenbart nödvändigt för värnet av byggnadsminnen att harmöjlighet att förelägga ägaren av ett byggnadsminne att vidta nödvändigaåtgärder, om denne har försummat att vårda byggnaden i enlighet medskyddsföreskrifterna. Liksom måste emellertid sättas en gräns för vadsom kan åläggas ägaren. Han skall sålunda inte kunna åläggas att vidta åtgärdersom med hänsyn till byggnadens användning och omständigheterna i övrigt äroskäligt betungande. Som ett yttersta medel att avhjälpa försummelsen börlänsstyrelsen också ha kvar möjligheten att låta utföra de försvarbaraåtgärderna på ägarens bekostnad.Om ett byggnadsminne har ändrats i strid mot meddelade skyddsföreskrifter ochbyggnadsminnet kan återställas är det givetvis angeläget att så sker.Länsstyrelsen bör därför ha kvar möjligheten att vid vite förelägga ägaren attåterställa byggnadsminnet. Straffpåföljd bör inträdaför den som bryter mot meddelade skyddsföreskrifter, interimistiskt förbud attvidta åtgärder, anmälningsplikt eller förbud att vidta åtgärder medan tid löperför att pröva om den skall väcka fråga om byggnadsminnesförkiaring.Påföljden bör vara dagsböter. Mittförslag: beslut rörande byggnadsminnen skall kunna överprövas avdomstol. Tvistigheter rörande ersättning i samband med byggnadsminnesförkiaringhänvisas till fastighetsdomstol. Besluten i övrigt överklagas till kammarrätt. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgruppen har till skillnad från mitt förslag föreslagit attbeslut av avseende jämkning av skyddsföreskrifter och hävande avbyggnadsminnesförkiaring skall överklagas till regeringen. Remissinstanserna:Har inte yttrat sig särskilt om förslaget. Skälenför mitt förslag: Jag anser att alla beslut av i de frågor ombyggnadsminnen som har behandlats här förut bör kunna överprövas av endomstol. Såvitt gäller tvistigheter om ersättning eller inlösen av fastighet pågrund av skyddsföreskrifter kring ett byggnadsminne är det lämpligt att frågangår till fastighetsdomstol. ställningstagande i dessaersättningsfrågor har i mycket karaktär av partsbesked i ett mellanhavandemellan staten och den enskilde. Frågorna är av den art som fastighetsdomstolenhar särskild kompetens att bedöma. Överinstansen i övriga frågor bör varakammarrätten. Mitt ställningstagande i den senare delen innebär bl. a. denskillnaden mot nu gällande ordning att inte blott frågor ombyggnadsminnesförkiaring överklagas till kammarrätten utan även frågor omhävande av byggnadsminnesförkiaring. Det framstår som naturligt att dessafrågor överklagas till samma instans. Efter samråd medchefen för föreslår jag att ett kapitel om kyrkligakulturminnen förs in i kulturminneslagen. 3.5.1 Tillsynen över kyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkligainventarier; gällande bestämmelser m. m. Grundläggandebestämmelser om statens uppsikt över kyrkobyggnader finns kyrkolagoch lagen (1968:738) med vissa bestämmelser om godkännande av kyrkobyggnad. Denstatliga tillsynen är närmare reglerad kungörelse. Denna kungörelsegäller också planering och ord- nandeav vissa kyrkotomter. För att uppföra, förändra eller riva en kyrkobyggnadkrävs ett godkännande av RAÄ. Vidare skall RAÄ beredas fillfäl-le att meddelaråd och anvisningar när en församling planerar en ny kyrkobyggnad ellerkyrkotomt. I vissa fall skall också höras, om det finns något atterinra mot ett förslag från församlingssynpunkt eller annars från kyrkligsynpunkt. Också i fråga om vården avkyrkliga inventarier finns de grundläggande bestämmelserna i kyrkolagen. Denärmare föreskrifterna om statens tillsyn finns i förordningen (1942:929) omvården av vissa kyrkliga inventarier. Bestämmelserna innebär bl. a. att deinventarier som räknas upp i förordningen inte får överlåtas utan tillstånd avregeringen, att RAÄ får besiktiga dem och att inventarierna inte utanmedgivande av ämbetet får repareras, förändras eller flyttas bort. Denstatliga tillsynen över kyrkobyggnader och kyrkotomter syftar fill att prövalämpligheten av de åtgärder som man planerar. Prövningen sker på såvälfunktionella som tekniska, estetiska och i tillämpliga fall kulturhistoriskagrunder. Kulturminnesvården är således ett bland flera intressen som tillsynenskall tillgodose. Fömtomav de nu berörda specialbestämmelserna omfattas det kyrkliga byggandet även avbyggnadslagstiftningen. Åtgärder som kräver bygglov enligt PBL föranledersåledes både en statlig och en prövning, till stor del på samma gmnderoch med samma syfte. En grundläggande strävan med mina förslag är därför attförenkla det mycket omfattande regelsystemet genom att ta bort den dubblaprövningen och koncentrera den statliga tillsynen till att huvudsakligentillgodose kulturminnesvårdens intressen i den kyrkliga miljön. Tillsynen överde kyrkliga inventarierna har redan nu denna inriktning. 3.5.2 Tillsynensomfattning och inriktning i fråga om befintliga byggnader och anläggningar Mittförslag: Kyrkobyggnader som uppförts och kyrkotomter som anlagts före år 1940skall fortfarande stå under statlig tillsyn. Kyrkobyggnadereller kyrkotomter som har kommit till skall också stå understatlig tillsyn om RAÄ beslutar det. Ett sådant beslut får överklagas fillregeringen. Den statliga tillsynenskall tillgodose kulturhistoriska intressen. Såsom framhållits i samband medmina förslag angående byggnadsminnen ingår i de kulturhistoriska värdena ocksåkonstnärliga värden (avsnitt 3.4.2). Sådana ingripande åtgärder som exempelvisrivning, flyttning eller ombyggnad av en kyrkobyggnad får ske endast eftersärskilt medgivande. Detsamma gäller ingrepp eller ändring av den fastainredningen, den konstnärliga utsmyckningen eller färgsättningen, liksomväsentliga förändringar av kyrkotomten och dess byggnader, murar, portaler ochandra fasta anordningar. Något förslag angående dekyrkor som blir övertaliga som en följd av att de inte längre behövs i denkyrkliga verksamheten läggs inte fram. utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag med den skill- Prop. 1987/88:104nåden att utredningen även lagt fram förslag angående övertaliga kyrkor. Remissinstanserna:Ingen remissinstans har erinrat mot tillsynens inriktning enligt förslageteller att detta fömtsätter ett urval av kyrkobyggnader m. m. som skall omfattasav den statliga tillsynen. Däremot finns delade meningar om vilken urvalsmetodsom bör tillämpas. En knapp majoritet av remissinstanserna, däribland RAÄ ochde museer som hörts, tillstyrker utredningsförslaget. Flertalet invändningartar sikte på att byggnader och anläggningar tillkomna generelltskall omfattas av tillsynen medan tillsynsobjekten av senare datum väljs utenligt andra kriterier än enbart tillkomståret. föreslår i stället att RAÄ inventerar beståndet ochbyggnadsminnesförklarar kyrkobyggnader och kyrkotomter av kulturhistorisktintresse. i föreslår att tillsynsansvar skallinträda efter uppförandet. godtar förslagetmen påpekar att en fortsatt utveckling av ett seriöst och kvalitetsmässigtinriktat kyrkobyggande skulle kunna medföra att tidsgränsen 1939/40blev av mindre betydelse samt att det inte kan anses självklart att kyrkor fråntiden är av kulturhistoriskt intresse.Kammarkollegiet anser att en definition av kyrkotomt som utesluterbegravningsplats är alltför snäv. Ett flertal remissinstanser har yttrat sigöver förslagen till bestämmelser om övertaliga kyrkor. Remissutfallet har iden delen varit blandat. Skälenför mitt förslag: Koncentrationen av den statliga tillsynen över den kyrkligabyggnadsmiljön till kulturminnesvårdens intresseområde gör det lämpligt attsöka en avgränsning för de byggnader och kyrkotomter som tillsynen inte skallomfatta. Mot bakgrund av bl. a. kyrkornas historiska betydelse som socknenshjärtpunkt och exempel på gångna tiders byggnadsskick måste flertalet av våraäldre kyrkor tillmätas en stor kulturhistorisk betydelse. 1 och för sig voreen urvalsmetod möjlig som bygger på fullständig inventering med granskning avvarje enskild byggnad och kyr-. Jag bedömer det emellertid som enorealistisk och tidsödande väg mot bakgrund såväl av svårigheterna att görasådana avgränsningar i fråga om de äldre kyrkorna som kulturminnesvårdensaktuella behov och begränsade resurser. Jag föreslår i stället regler sominnebär ett generellt fillståndskrav för de äldre kyrkliga miljöerna, men somsamtidigt medger ett individuellt urval från sentida och tillkommandeproduktion. Jag delar utredningens bedömning att är en naturliggräns om man skall göra en kulturhistoriskt grundad åldersuppdelning avkyrkorna. Åren byggdes få kyrkor. När kyrkobyggandet åter ökadeunder började kyrkornas karaktär att ändras på ett sätt sommotiverar mitt förslag att slopa den statliga tillståndsprövningen av nya kyrkobyggen.Flertalet kyrkobyggnader från tiden skiljer sig också från kyrkori tradifionell mening. Jagföreslår att den statliga tillsynen koncentreras att tillgodose kultur historiska intressen, inbegripet de konstnärliga intressena, och att den skall omfatta alla kyrkobyggnader som uppförts och alla kyrkotomter som anlagts . Det är praktiskt att fastställa en schablonmässig tidsgräns. Den innebär givetvis inte att varje kyrkobyggnad från tiden 57 dessförinnanär av sådant kulturhistoriskt värde att tillsynen behöver Prop. 1987/88:104utgöra ett hinder för mera radikala byggnadsåtgärder i särskilda fall. Samtidigtär det uppenbart att det också har uppförts kyrkobyggnader avstort konstnärligt värde. Det är lika angeläget som beträffande äldre tidersbyggnader att värdena hos en sådan nyare kyrkobyggnad inte förvanskas. Jag föreslårdärför att den statliga tillsyn som gäller äldre byggnader också skall kunnaomfatta såväl sådana nyare byggnader som de som uppförs utanföregående statlig prövning. Det bör ankomma på RAÄ att avgöra om enkyrkobyggnad från tiden har det kulturhistoriska värde sommotiverar särskild statlig fillsyn. 1 fråga om kvalifikationen genomkonstnärligt värde bör gälla samma grunder som jag har föreslagit när detgäller byggnader som ifrågasätts bli förklarade som byggnadsminnen. Beslutet,som kan få följder för den kyrkliga fastighetsförvaltningen, bör få överklagastill regeringen. Utredningenhar lagt fram förslag till bestämmelser angående de övertaliga kyrkorna. Medhänsyn fill remisskrifiken av förslagen i denna del och till att det endast isällsynta undantagsfall inträffar att en församling vill avlysa en kyrka och taden ur bruk tar jag inte nu upp dessa förslag till behandling. Vadjag nu föreslagit beträffande kyrkobyggnader bör också gälla kyrkotomter. Jagavser därmed ett sådant område kring en kyrkobyggnad som hör samman medbyggnadens funktion och miljö och som inte utgör begravningsplats. Begreppetkyrkotomt infördes genom en ändring av kungörelse medföreskrifter om det offentliga byggnadsväsendet, dock utan att begreppetdefinierades. Det framgår av kungörelsen att kyrkotomt kan varabegravningsplats. En snävare definition är enligt min mening nödvändig. Dentillsyn från kulturminnessynpunkt som jag nu behandlar bör sålunda begränsastill att gälla utöver själva kyrkobyggnaden sådana områden omkringskyddsvärda kyrkor, som tillsammans med byggnaden bildar kyrkomiljön, utan attområdet är begravningsplats. I fråga om begravningsplatser gör signämligen andra intressen gällande utöver de rent kulturhistoriska, vilketmofiverar särskilda tillsynsbestämmelser. Jag återkommer till dessa frågor(avsnitt 3.5.7-8). Ävennya kyrkobyggen, som i princip inte skall underkastas en statlig prövning, kanenligt de regler jag nu föreslår komma att omfattas av en sådan tillsyn. Detgäller sådana byggen som planeras i en äldre kyrklig miljö. Nya byggnader måstedå utformas i harmoni med omgivningen. Planerna bör därför godkännas av denstatliga myndighet som har tillsynsansvaret för den miljö det gäller.Uppförandet av en ny kyrka på resterna av en äldre t. ex. efter en brand ärenligt min bedömning att anse som en byggnadsförändring som förutsättergodkännande. På samma sätt innebär uppförande av en ny kyrka på en gammalkyrkotomt en sådan förändring pä tomten som enligt min mening kräver tillstånd.Kyrkobyggen på en begravningsplats kan också komma att kräva enkulturminnesvårdande prövning, om begravningsplatsen ligger under statligtillsyn (avsnitt 3.5.8). När det gäller frågan omvilka åtgärder som skall fordra tillstånd anser jag att lagen bör innehålla en huvudregel att tillståndspliktiga är alla åtgär der som innebär att en kyrkobyggnad eller kyrkotomt väsentligen ändras. Denna huvudregel bör sedankompletteras med exempel på åtgärder som alltid fordrar tillstånd. Såvitt gällerkyrkobyggnader bör tillstånd givetvis alltid krävas för sådana åtgärder somrivning, flyttning eller ombyggnad. Även vissa mindre radikala åtgärder böremellertid fordra tillstånd. Det gäller ingrepp i exteriören eller iinteriören med dess fasta inredning och konstnäriiga utsmyckning. Det gällerockså ändrad färgsättning.