prop · GB0352 · 1987-12-31 00:00:00 — I den månarbetsgivarna betalar lön i form av andra naturaförmåner än kost, bostad ellerbil innebär mitt förslag en något ökad arbetsbelastning för arbetsgivarna. Detfinns som fidigare utvecklats flera sätt att begränsa problemen. Jag framhölldärvid särskilt att arbetsgivaren har rätt att få besked av lokalaskattemyndigheten om vilket värde han skall använda sig av vid preliminärskatteuppbörden(jfr 44 § UBL). Enligt mitt förslag skallsamma värde ligga till grund för uppbörden av preliminär skatt och vidberäkningen av arbetsgivaravgifter. Det finns dock en betydelsefull skillnadmellan de båda förfarandena. Den skattskyldige kan i ärende om jämkning avpreliminär skatt eller vid den slutliga taxeringen ifrågasätta den värderingsom arbetsgivaren tillämpat vid preliminärskatteuppbörden. I fråga omarbetsgivaravgifterna har man numera övergivit ett system med preliminäruppbörd och slutlig avstämning. Systemet bygger i stället pä den principen attarbetsgivaren redovisar och betalar de avgifter (månadsavgift) sombelöper på föregående månads utgivna löner och förmåner. Denna månadsvisaredovisning är i princip slutlig för perioden i fråga. Den lokalaskattemyndigheten får dock intill året efter utgiftsåret fastställamånadsavgiften och i förekommande fall ålägga betalningsskyldighet förarbetsgivaren. Det får bl. a. ske om denne underlårit att lämna redovisning förutgiven lön och för summan av arbetsgivaravgifterna eller om denne lämnatoriktig uppgift och månadsavgiften på grund därav blivit för låg. ten skallvidare under vissa förutsättningar efter året efter Prop.1987/88:52 utgiftsåretfastställa årsavgift för arbetsgivaren. Sä skall ske bl. årsavgiftenenligt av arbetsgivaren lämnad årsuppgift uppgår till större belopp änsumman av vad arbetsgivaren betalat och ålagts att betala för utgiftsäreteller om årsavgiften blivit för låg pä grund av att arbetsgivaren har lämnatoriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift. Som allmän begränsning gäller att den lokalaskattemyndigheten fär ålägga enarbetsgivare betalningsskyldighet för ett utgiftsärs avgifter inom sju är För att underlätta för arbetsgivaren och för att systemetskall bli enkelt och smidigt bör - såvitt gäller naturaförmånerna - reglerna omarbetsgivarens redovisning av arbetsgivaravgifter kompletteras på det sättetatt redovisningen i uppbördsdeklaration eller årsuppgift står fast om dennesaknat anledning anta att hans värdering av förmånerna varit för låg. Så färnormalt anses vara fallet om förmånen värderats i enlighet med besked somarbetsgivaren fått av den lokala skattemyndigheten i värderingsfrågan. För attytterligare underlätta tillämpningen bör skattemyndigheten -även om grund förrättelse föreligger - fä underlåta att besluta om ett höjt avgiftsuttag omhöjningen skulle avse ett mindre belopp. Som förutsättning för att den förenkladesjälvdeklarationen skall kunna användas gäller att värdet av lön m. m. anges iarbetsgivarens kontrolluppgift. Mot denna bakgrund föreslår jag att en skyldighetinförs att i kontrolluppgift ange även värdet av naturaförmåner som haråtnjutits av den anställde. Vad jag nu föreslagit föranleder ändringar i TL, UBL,socialavgiftslagen, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter frånarbetsgivare, och lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundandeinkomst enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring. I enlighet med vad jag nu anfört har inomfinansdepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi kommunalskattelagen (1928: 370), 2. lag om ändringi taxeringslagen (1956: 623), 3. lag om ändringi uppbördslagen (1953:272), 4. lag om ändringi lagen (1962: 381) om allmän försäkring, 5. lag om ändringi lagen (1987:568) om ändring i lagen (1987:404) om ändring i lagen (1962: 381)om allmän försäkring, 6. lag om ändringi lagen (1987:000) om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring, 7. lag om ändringi lagen (1987:567) om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter, 8. lag om ändringi lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 9. lag om ändringi lagen (1959: 551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring, 68 10. lag omändring i lagen (1987:570) om ändring i lagen (1959: 551) om Prop. 1987/88:52 beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring. Förslagen under punkterna 4-10 har upprättats i samråd medchefen för . Lagrådet har granskat lagförslagen. 4 Författningskommentarer 4.1 KL I andra stycket införs en bestämmelse om att avdrag intemedges för sädana kostnader för hälso- och sjukvård samt företagshälsovård somanges i anvisningarna. Lagrådet anser att med hänsyn till det sätt på vilket KLär uppbyggd bör bestämmelserna om begränsningar i arbetsgivarens möjlighet tillavdrag för sjukvårdskostnader m. m. tas upp under kapitlen om de olikainkomstslagen. Att, som har skett i remissen, ta upp dessa bestämmelser blandde allmänna reglerna i 20 § skapar enligt lagrådet en motsättning mellan dessaregler och exempelvis reglerna i 29 §, där det sägs att avdrag fär göras förallt som är aU anse som driftkostnad. Lagrådet anser vidare aU med remissenslösning kan de diskuterade bestämmelserna också tolkas så, att de har aU göramed en anställds rätt aU göra avdrag för sjukvårdskostnader m. m. Lagrådethänvisar i sammanhanget till 33 § 1 mom. andra stycket KL som ger en anställdrätt till avdrag för kostnader av sjuk- och olycksfallsförsäkring tagen isamband med tjänst. Om en arbetsgivare betalar anställdas hälso- ochsjukvårdskostnader är det i allmänhet fräga om sådana omkostnader inäringsverksamheten som hitrills varit avdragsgilla i förvärvskällan. Det finnsemellertid andra exempel på kostnader i näringsverksamhet som i likhet medförslaget inte är avdragsgilla. När avdragsförbud eller avdragsbegränsninginförts för sädana kostnader har bestämmelserna i flera fall tagits in i 20 §.Exempel på deUa är begränsningarna i avdragsräUen för representationskostnader.Vidare slopas enligt förslaget den avdragsrätt en anställd harför kostnader för avgifter för sjuk- eller olycksfallsförsäkringar som är tagnai samband med tjänsten (jfr avsnitt 2.3.4 och författningskommentaren till 33§ 1 mom.). Det innebär att den motsättning som fanns i lagrådsremissen mellan20 § och 33 § inte längre finns. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att detär ett generellt avdragsförbud som tar sikte på samtliga inkomstslag bör regelndärför i princip tas in i 20 §. Med hänsyn till paragrafens allmänna uppbyggnadär det emellertid lämpligare aU närmare beskriva de situationer som avses ianvisningarna. Ändringenär en konsekvens av att garanribeskattningen av fasrigheter 69 redantidigare slopats för fysiska personer. 3 mom. Prop. 1987/88: 52 Lagrådetanförde i fråga om dispositionen m. m. av de remitterade förslagen bl. a. följande. Dettamoment innehåller f. n. ett antal undantag från den generella skattepliktenför naturaförmåner. Till det som undantas hör förmånerna av fri sjukvård, fritandvård och fri grupplivförsäkring samt förmåner av mindre värde. I remissenbyggs 3 mom. ut så att det bl. a. upptar bestämmelser om personalvärdsförmäner.Regeln angående förmåner av mindre värde föresläs bli ersatt av en särskildbestämmelse om naturaförmåner vars värde inte överstiger . per är (jfrundantag f i 37 § 1 mom. taxeringslagen). Iremissen föresläs ocksä att anvisningarna till 32 § förses med en rad tilläggsom rör bl. a. förmåner av fri hälso- och sjukvård, personalvärdsförmäner,minnesgåvor m. m. och förmån av fria arbetskläder. mening är det lämpligare att så långt möjligt samla alla undantagfrän skatteplikten för naturaförmåner i 32 §. Flertalet av de nya bestämmelsernai anvisningarna till 32 § bör således flyttas till själva paragrafen. För attparagrafen skall bli överskådligare bör en ytterligare uppdelning i momentgöras. De föreslagna bestämmelserna bör ocksä, utöver vad som har sagts,jämkas systemafiskt och redakfionellt. Denav lagrådet föreslagna lagtekniska lösningen är att föredra framför den ilagrådsremissen föreslagna och bör alltså genomföras. 3 mom. motsvararnuvarande första och andra styckena. Ibestämmelsen finns reglerna om skattefrihet för grupplivförsäkringar och gruppsjukförsäkringar.Reglerna innebär inte någon ändring i förhållande till gällande rätt. Härföreskrivs om skattefrihet hos den anställde för fri hälso- och sjukvård,företagshälsovård och ersättning för läkemedelskostnader. Bestämmelsen om attersättning från arbetsgivare för anställds utgift för tandvård som avses i 2kap. 3 § AFL utgör skatteplikug intäkt, innebär att förmån av betaldpatientavgift vid tandvård är skattepliktig för anställda som omfattas av denallmänna försäkringen. I punkterna 2 och 3 klargörs att kostnad förtandbehandling som avser bl. a. viss personal inom försvaret samt kostnad somavser tandbehandling i vissa fall under tjänsteförrättning utomlands och somersatts av arbetsgivaren, inte skall medföra att skatte-phkt uppkommer. Bestämmelsensom gäller skattefrihet för förmån av fria arbetskläder och fri uniform harnärmare kommenterats i avsnitt 2.3.6. 1987/88: 52 Ibestämmelsen regleras skattefriheten för julgåvor av mindre värde, sedvanligajubileumsgåvor och minnesgåvor till anställda. För skattefrihet förminnesgåvorna gäller att den anställde antingen skall ha uppnått viss ålder, t.ex. 50 är, eller att han varit anställd en längre rid hos arbetsgivaren, t. ex.25 är eller mer. Skattefriheten gäller också om gåvan ges vid anställningensupphörande. Om en minnesgåva ges till en anställd vid mer än ett fillfälle utöveranställningens upphörande, inträder skatteplikt för den sista gåvan. Värdet aven minnesgåva får inte överstiga . Detta värde ansluter i huvudsak tilldet värde som rillämpas för minnesgåvor i RSV: s senasteanvisningar pä området. Jul- och jubileumsgåvor av mindre värde skall ocksåvara skattefria. Med mindre värde avses ett värde som överensstämmer med vadsom gäller enligt RSV:s anvisningar. Enligt dessa skall sommindre värde i fråga om julgåvor avses ett värde av ca en procent avbasbeloppet enligt AFL inkl. mervärdeskatt, dvs. I frågaom jubileumsgåvor sägs i anvisningarna att gåvan fär anses ha ringa värde omvärdet inte överstiger . För julgåvor bör nuvarande nivå enligt RSV:sanvisningar gälla. Vad beträffar jubileumsgåvor bör nivån vara tre gångerhögre, dvs. Det får ankomma på RSV att för tillämpningenav bestämmelsen utfärda råd om beloppens storlek . Bestämmelsenreglerar vad som skall vara skattefria personalvärdsförmäner. Ett villkor äratt förmånen skall vara ett led i personalvården och inte utgöra ersättning förlön. Det skall av omständigheterna klart framgå att det är fråga om enpersonalvårdsförmån. Förmånen skall rikta sig till hela personalen. a. att förmånen blir skattepliktig, om den utformas på ett sådant sätt attden i praktiken begränsar sig till en liten grupp anställda t. ex. de högretjänstemännen. Om arbetsgivare tillhandahåller de anställdapersonalvårdsförmåner utanför arbetsgivarens arbetsplatser mot betalning medkupong eller annat motsvarande betalningssystem skall förmånen jämställas medlön i pengar. Ett sådant motsvarande betalningssystem kan vara klippkort ellerlistor där de anställdas inköp antecknas av den som tillhandahåller varorna.Med arbetsgivarens arbetsplatser avses varje plats där arbete utförs förarbetsgivarens räkning mer än helt tillfälligt. Ett kännetecken för en personalvärdsförmånär att den som regel åtnjuts på arbetsplatsen. Men om en förmån av sedvänjaåtnjuts på annat häll som t. ex. vid en personalutflykt är en sådan förmångivetvis skattefri. Avbestämmelsen framgår att andra förmåner än personalvårdsförmåner också är skattefria för en anställd om deras sammanlagda värde från en arbetsgivare inte överstiger . Med den formulering 32 § fått på lagrådets initiativ klargörs att förmånen av fria arbetskläder m.m. samt 71 julgåvor,jubileumsgåvor och minnesgåvor faller utanför begreppet perso- Prop. 1987/88:52 nalvårdsförmän. Sådana förmåner omfattas emellertid av 600-kronorsregeln idetta moment, liksom bl. a. förmåner som enligt 3emom. andra stycket interäknas som personalvärdsförmäner. Det innebär som lagrådet framhåller i sittyttrande att om exempelvis en julgåva har ett så stort värde att den inte blirskattefri enligt 3dmom. den ändå kan bli skattefri enligt 600-kronorsregeln.När det gäller förmånerna av bil, måltid eller sädana semesterbostäder somvärderas enligt schablon i förslaget bestäms skattepliktens omfattning av desärskilda reglerna i punkterna 2-5 av anvisningarna till 42 §. För attklargöra att 600-kronorsregeln inte skall gälla för dessa förmåner görs ettförtydligande i momentets andra stycke. Det sagda innebär exempelvis att om enskattskyldig enbart har haft förmån av semesterstuga under beskattningsåretoch betalat . i hyra skall han till beskattning ta upp . En sådanförmän omfattas alltså inte av 600-kronorsregeln. Om den anställde därutöverhaft en skattepliktig förmån som värderas till . skall alltså även dennatas upp till beskattning. Vidare skall vid tillämpningen av 600-kronorsregelnbeaktas det sammanlagda värdet av förmåner från arbetsgivaren och en tillarbetsgivaren knuten personalstiftelse. Bestämmelsenom avdragsrätt för avgifter som den skattskyldige erlagt för sjuk- ellerolycksfallsförsäkring som tagits i samband med tjänst slopas. I övrigt hänvisastill 20 § och kommentaren till den bestämmelsen. I över-gängsbestämmelserna tasin en regel om att rätt till avdrag för anställds kostnader för sjuk- ellerolycksfallsförsäkring som har tagits i samband med tjänst skall föreligga äveni fortsättningen om försäkringen tecknats före . Idet till lagrådet remitterade förslaget hade paragrafen kompletterats med uppgiftom att förmänsvärdet för semesterbostad som är belägen här i riket i vissa fallberäknas enligt schablon. På lagrådets initiativ har ett motsvarandeförtydligande gjorts beträffande bil- och kostförmäner. a. att värdet av bostadsförmån i allmänhet och för de semesterbostäder somfaller utanför schablonregeln i punkt 4 av anvisningarna till 42 § beräknasenligt vanliga regler. Det fär ankomma på regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer att utfärda erforderliga verkställighetsföreskrifter ifråga om värderingen av bostadsförmåner. Denya reglerna i anvisningspunkten innebär att avdrag inte medges för kostnader för hälso- och sjukvård för vilken ersättning inte utges enligt AFL. Det kan t. ex. röra sig om kostnader för värd pä en privat värdinrätt- 72 ningeller för en försäkring som ger sådan värd, allt under förut- Prop.1987/88: 52 sättning att vården inte sker för offentlig sjukvårdshuvudmansräkning där och inrättningen inte heller är upptagen pä riksförsäkringsverketsförteckning. Ett annat exempel är tandvård av privatpraktiker som inte äruppförd på förteckning hos . Avgörande för avgränsningen blir såledesom vården omfattas av AFL: s ersättningsregler eller ej. I hälso-och sjukvårdinnefattas också tandvård. Ersättningsreglerna finns i 2 kap. 1-5 §§ AFL ochanslutande författningar, bl. a. förordningen (1984:908) om vissa ersättningartill sjukvårdshuvudman frän sjukförsäkringen enligt lagen (1962: 381) om allmänförsäkring, förordningen (1979: 849) om ersättning för sjukhusvård m.m.,läkarvårdstaxan (1974:699), tandvårdstaxan (1973:638) och förordningen (1976:1018) med taxa för sjukvärdande behandling m. m. Det är att märka attläkemedel, som rabatteras enligt en särskild lag, lagen (1981:49) ombegränsning av läkemedelskostnader, m. m., inte omfattas av det nu aktuellatillägget i förevarande paragraf. Avdragsförbudetgäller inte sådana sjukvårdskostnader som uppstått vid insjuknande i sambandmed tjänsteförrättning utomlands och som inte ersatts genom den allmännasjukförsäkringen. Avdragsförbudet gäller inte heller för sjuk- ochtandvårdskostnader för anställda som inte omfattas av AFL. Det bör tilläggasatt den nya bestämmelsen naturiigtvis inte innebär att sjukvårdskostnader, sominte omfattas av det nya avdragsförbudet, generellt är avdragsgilla i allainkomstslag. Rätt till avdrag föreligger inte om det är fråga om denskattskyldiges levnadskostnader. Enregel införs om att avdrag inte medges för kostnader för annan företagshälsovårdän sådan som uppfyller villkoren för bidrag enligt förordningen (1985: 326) ombidrag för företagshälsovård. Vidareinförs en bestämmelse av vilken det framgår att avdrag för kostnader för sådanverksamhet som avser rehabilitering eller liknande inte medges om verksamheteninte bedrivs efter grunder som fastställs i kollektivavtal mellanarbetsmarknadens huvudorganisationer. Ianvisningspunkten finns bestämmelser om pension och vissa försäkring ar. Beträffande sjuk- och olycksfallsförsäkring gäller att en sådan skall anses ha tagits i samband med tjänst, bl. a. om det enligt anställningsavta let föreligger skyldighet för arbetstagaren att ha sådan försäkring eller att, om sådan skyldighet inte föreligger, för försäkringen skall betalas av arbetsgivaren eller av denne jämte arbetstagaren. Som framgår av redogörelsen i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.4) tecknas det inte numera några sädana försäkringar. Det för arbetstagaren grundläggande kriteriet för att en sådan försäkring skall anses tagen i samband med tjänst kan därför slopas. Dä det emellertid inte kan uteslutas, att en arbetsgivare fillhandahäller och finansierar en sjuk- eller olycksfallsförsäkring för en arbetstagare, bör en allmän kvalifikarionsregel av den innebörd som fram går av förslaget, finnas kvar. En försäkring som har tagits av den anställde före och då uppfyllde kraven för att den skulle anses 73 tagen i samband med tjänsten, kommer även i fortsättningenatt behandlas Prop. 1987/88: 52 som sådan. Ändringen innebär att de bestämmelser som finns itredje stycket utgår som en följd av den nya regleringen av personalvärdsförmänerm. I anvisningspunkten ges exempel på sådanapersonalvårdsförmåner som behandlas i 32 § 3e mom första stycket. Det kan rörasig om sädana förmåner som förfriskningar och annan enklare förtäring som intekan anses som måltid samt sedvanliga rabatter. Skattefriheten för förfriskningarm. m. gäller under förutsättning att de tillhandahålls i samband med arbetet.Vad beträffar rabatter anges att det skall vara fråga om varor eller tjänster iarbetsgivarens ordinarie utbud. Det får alltså inte röra sig om sådant somsaknar samband med arbetsgivarens verksamhet, t. ex. livsmedel till bankanställda.Innebörden av sedvanliga rabatter bör vara densamma som i gällande rätt. Vadbegreppet motion och annan friskvård av enklare slag innebär liksom vad som börgälla i fråga om t. ex. hyrda motionsanläggningar har närmare utvecklats i denallmänna motiveringen. Att arbetsgivarens subvention av redskap och kringutrustningav enklare slag utgör en skattefri personalvärdförmän följer av den allmännabestämmelsen i 32 § 3emom. första stycket om vad som avses med personalvård sförmän. Det till lagrådet remitterade förslaget innehöll ocksåbestämmelser om skattefrihet för vissa gåvor till anställda och förbeklädnadsförmåner. På lagrådets förslag har dessa flyttats till 32 § c och dmom. I anvisningspunkten införs en bestämmelse om vilkenpersonkrets som skall kunna få reseförmåner utan att förmånen blirskattepliktig för den skattskyldige. Skattefrihet skall gälla i fråga om resasom har företagits av skattskyldig och dennes maka/make eller sambo och barnunder 18 är. I det till lagrådet remitterade förslaget föreslogs attbegreppet sambo i detta sammanhang skall avse ogift kvinna och ogift man sombor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. Lagrådet har ifrågasattom inte sambobegreppet för enkelhetens skull bör ges den betydelse det har iallmänt språkbruk (jfr prop. 1986/87: 1 s. 394). Lagrådets förslag är välgrundat.Sista meningen i det i remissen föreslagna andra stycket har därför kunnatutgå. Anvisningarna hade i det till lagrådet remitteradeförslaget kompletterats 74 med ett stort antal nyastycken avseende regler för värdering av kostför- Prop. 1987/88: 52 män ochförmän av semesterbostad i vissa fall. Lagrådet har beträffande dispositionenav bestämmelsen anfört följande. mening bör dessa anvisningar för tydlighetens skull delas upp inumrerade punkter. Lämpligen kan värderingsreglerna beträffande bilförmånbilda en punkt 2, medan bestämmelserna om kostförmån och om semesterbostad ivissa fall tas in i punkterna 3 och 4. I punkt 5 bör regleras dels frågan omnedsättning av en förmåns värde, när den skattskyldige har utgett ersättningför förmånen, dels frågan om jämkning vid synnerliga skäl. Dessa regler fårdärmed ett något vidare tillämpningsområde än enligt remissförslaget. Iövrigt bör det göras vissa förenklingar och redaktionella ändringar av författningstexten. Bestämmelsernamotsvarar nuvarande första-tredje styckena av anvisningarna. Ipunkten finns reglerna om beskattning av bilförmån. Bestämmelserna motsvararnuvarande fjärde-nionde samt tolfte stycket av anvisningarna. Det nuvarandetionde stycket som handlar om nedsättning av förmänsvärdet om denskattskyldige utger ersättning för förmånen har flyttats till första stycket avden nya punkten 5 av anvisningarna. Till andra stycket av nämndaanvisningspunkt har ocksä den nuvarande jämkningsregeln i elfte stycketflyttats. Idenna anvisningspunkt finns de helt nya reglerna om värdering av fri kost. Närdet gäller kostförmän skall ett genomsnittspris i riket för en normallunchmåltid tas fram. Detta bör lämpligen ske med ledning av en prisinsamlingunder året före beskattningsåret. Prisinsamlingarna bör göras av SCB ochgenomsnittspriserna tas fram av . I övrigt får det ankomma påregeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda erforderligaverkställighetsföreskrifter. Med en sådan metod bör hänsyn tas till förväntadprisutveckling under beskattningsåret. En skattepliktig förmån uppkommer om denanställde betalar ett lägre belopp än av nämnda genomsnittspris förett mål . Helt fri kost, dvs. frukost, lunch och middag värderas till150% av genomsnittspriset. I anvisningarna sägs ocksä att dessa regler ävengäller om man använder kuponger under förutsättning att en kupong som avser enmåltid inte är värd mer än det genomsnittspris avrundat uppåt till närmast helakrontal som tagits fram. Med stöd avjämkningsregeln i andra stycket av den nya punkten 5 av anvisningarna kan ett enligt nämnda regler beräknat schablonvärde 75 jämkasom synnerliga skäl föreligger. Så kan t. ex. vara fallet om anställda i Prop.1987/88: 52 en personalrestaurant erbjuds en måltid som påtagligt avviker fränen sådan lunchstandard som ligger till grund för genomsnittsberäkningen. Bestämmelseninnehåller de nya reglerna om värdering av förmån av fri semesterbostad i vissafall som ägs av arbetsgivaren eller en till denne knuten personalstiftelse.Schablonregeln får också användas om semesterbostaden hyrs av arbetsgivareneller personalstiftelsen under . Förmånsvärdet bestäms i bådafallen till . för den eller del av denna. Förmånen mästerikta sig till hela personalen och alltså inte vara reserverad endast för vissagrupper eller personer. Om förutsättningarna i anvisningarna förschablonvärdering inte är uppfyllda gäller vanliga regler för värderingen, dvs.förmänsvärdet skall i allmänhet tas upp till det hyrespris som gäller på ortenvid den Udpunkt förmånen åtnjuts. fall schablonregeln är riilämplig men värdet uppenbart skulle avvika frånvad som är rimligt, kan jämkning ske uppåt eller nedåt om det finns synnerligaskäl. Det kan t. ex. röra sig om semesterbostäder som avviker avsevärt frännormal standard. Jämkningsregeln finns i punkt 5 andra stycket avanvisningarna. Bestämmelsensom har tillkommit pä lagrådets initiativ innehåller gemensamma regler förberäkning av förmånsvärden enligt punkterna 2-4. Förstastycket gäller det fallet att den skattskyldige utger ersättning till arbetsgivarenför förmånen. Andrastycket öppnar en möjlighet till jämkning av förmänsvärdena för förmån avbilförmån, förmån av fri kost och förmån av semesterbostad beräknat enligtpunkterna 24.