prop · GB0366 · 1987-12-31 00:00:00 — Visionen av ettEuropas förenta stater växte fram och låg bl.a. bakom skapandet av Europarådetår 1949. Den övernationella roll som initiativtagarna tänkt att organisationenskulle få blev dock aldrig verklighet. kom i stället att bli ettforum för samarbete på en lång rad områden. Av särskild vikt varorganisationens värnande om den demokratiska värdegemenskapen och mänskligarättigheter. valde att från början spela en aktiv roll i uppbyggnadenav det internationella samarbetet. Våra erfarenheter stärkte oss i vårövertygelse om betydelsen av ett utvidgat mellanstatligt samarbete. I dettasyfte var vi angelägna att medverka i europeiska och mer vittomspännandeinternationella samarbetsorganisationer. Vi tillhörde initiativtagarna tillEuroparådet och vi deltog i bildandet av OEEC. kom det handelspolitiska samarbetet iEuropa att stå i centrum. Inom ramen för OEEC inleddes en successiv avvecklingav de kvantitativa handelshindren och betalningsrestriktionerna. Detta arbetekompletterade de förhandlingar som på världsvid basis fördes inom detAllmänna tull och handelsavtalet () om en successiv reducering avtullarna. beslöt sig , , , ,och att gå samman i den europeiska Kol-ochstålgemenskapen (). Organisationen avsåg att samordna kol- ochstålmarknaden i de sex medlemsländerna. Syftet var emellertid både ekonomisktoch politiskt. Ekonomiskt skulle gemenskapen bidra till ekonomisk expansion ochfrämja sysselsättningen. Politiskt avsåg man att genom samordning göra väpnadekonflikter omöjliga och jämna vägen mot ett enat . Mellan länderna växtesig snart allt starkare en strävan mot ett mer omfattande samarbete. Ett försökatt bilda en försvarsallians med en gemensam armé misslyckades dock . inleddes en ny fas i den europeiskaintegrationsprocessen. Då un dertecknades om den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEC). Strävan att skapa en gemensam europeisk marknad kom att sätta sin prägel . Genom åtog sig de sex medlems länderna i Europeiska kol- och stålgemenskapen inte bara att bilda en tull- jg union utanatt därutöver successivt gå mot ett alltmer intensivt ekonomiskt . Prop,1987/88:66 och politiskt samarbete. För detta ändamål skapades ett antal institionermed överstatlig kompetens. med undertecknades ocksåfördraget om Europeiska atomenergigemenskapen (EURATOM), För att undvika att det planerade EEC skulle leda till ensplittring av inleddes överläggningar inom OEEC:s ramsom syftade till att bilda ett frihandelsområde omfattande alla sjuttonmedlemsländerna. Dessa s.k. Maudlingförhandlingar blev resultatlösa ochavbröts . Sju av länderna utanför EEC, däribland ,tog då upp överläggningar om att skapa ett frihandelsområde av mer begränsadomfattning. slöts den s.k. genom vilken den europeiskafrihandelssammanslutningen EFTA bildades. Organisationen hade två mål, dels attmellan medlemsländerna skapa ett frihandelsområde för industrivaror, dels attskapa ett bättre utgångsläge för eventuella förhandlingarna med EEC. Parallellt med strävan att utvidga det handelspolitiskasamarbetet i pågick i ett omfattandearbete, som syftade till att skapa en gemensam nordisk marknad. Ett brettnordiskt samarbete hade inletts genom tillkomst.Viljan till ett djupare samarbete på det ekonomiska området resulterade år 1954i att en handlingsplan utarbetades. Den kom dock aldrig att genomföras. Ett väsentligtelement, tullfriheten mellan de nordiska länderna, kunde dock förverkligasgenom EFTA:s tillkomst. ansökte om medlemskap i och följde det brittiska exemplet medan , ochÖsterrike ansökte om s.k. association. Förhandlingar inleddes, men avbröts redani efter ett franskt veto mot ett brittiskt inträde. I gengäld drevs det interna arbetet inom både EFTA och EECmed stor framgång. Frihandeln mellan medlemsländerna var i EFTA genomförd år1966. Inom ramen för EEC skapades en tullunion samt en gemensam jordbruks- ochhandelspolitik. ansökte tillsammans med ,och återigen om medlemskap i . Även förnyade sinansökan, och uteslöts ingen av de former för samarbete som Romfördragetförutser. Det avgörande för svensk del var att de förbehåll som neutralitetspolitikenföranledde kunde tillgodoses. Denna öppna ansökan får ses mot bakgrund av dennedtoning av det överstatliga elementet i samarbetet, som blivit följden av dens.k. Luxemburgkompromissen genom vilken medlemsländerna gavsvetorätt i frågor som betraktades som vitala från nationell synpunkt. Någraegentliga förhandlingar kom inte till stånd och samtalen avbrötsåterigen på grund av ett franskt veto mot ett brittiskt inträde, I detta läge aktualiserades än en gång frågan om ettutvidgat nordiskt eko- nomiskt samarbete. presenterades den s.k. NORDEK-pla- nen som syftade till bl.a. en tullunion. Enighet uppnåddes mellan de nor diska länderna om planens innehåll liksom om upprättandet av en organisa tion för nordiskt ekonomiskt samarbete. NORDEK kom dock aldrig att för verkligas. Den finska regeringen förklarade att man vid 11 dennatidpunkt inte kunde underteckna dess traktat. bildades emel- Prop.1987/88:66 lertid det . Detta organ för samarbete mellande nordiska länderna kom att få stor betydelse för det framtida nordiskaarbetet. En tredje framstöt mot en utvidgning av EEC gjordes år1969. Förhandlingar om medlemskap inleddes med , , ochDanmark, vilka utmynnade i att dessa länder inträdde i Gemenskapen den 1januari 1973. Även undertecknade anslutningsakten, men sedan enmajoritet av valmanskåren i en rådgivande folkomröstning uttalat sig mot enanslutning valde att inte ratificera den. Jämsides med dessa förhandlingar fördes överläggningarmellan EEC och de återstående EFTA-länderna. Syftet var att bevara denfrihandel som redan uppnåtts genom EFTA och att utsträcka den till deursprungliga EEC-länderna. Från svensk sida gick vi in i dessa förhandlingarutan några andra förbehåll än dem som föranleddes av den svenskaneutralitetspolitiken. Varken tullunion eller deltagande i den gemensammajordbrukspolitiken uteslöts. Liksom vid ansökan lämnades formen församarbetet öppen. Vid slutet av blåstes nytt liv i enhetstankenmellan de sex genom Davignon- och Wernerrapporterna. Där drogs riktlinjerna uppför ett närmare utrikespolitiskt resp. ekonomiskt-politiskt samarbete mellanmedlemsländerna med syfte att på lång sikt uppnå samordning på dessa områden. Därmed ändrades förutsättningarna också för Sverigesposition i de påbörjade förhandlingarna. Regeringen konstaterade attneutralitetspolitiken inte kunde förenas med ett närmare utrikespolitisktsamarbete i enlighet med Davignonrapportens slutsatser. Därtill satteneutralitetspolitiken gränser för hur långt kunde medverka inom enekonomisk och monetär union, som innebar uppgivande av betydelsefulla områdenav nationell beslutanderätt. Slutsatsen blev att ett svenskt medlemskap intelängre var aktuellt. Förhandlingarna mellan och EEC avslutades i juli1972. De resulterade i ett frihandelssavtal för industrivaror. Avtalet träddei kraft (prop. 1972:135, UU 20, rskr. Liknandebilaterala frihandelsavtal slöts med övriga EFTA-länder. Genom avtalenbevarades i stort den frihandel som uppnåtts mellan EFTA-länderna ochutsträcktes successivt till att omfatta hela EG-området. kom oljekrisen och de ekonomiska förutsättningarnaför industrialiserade länder fördunklades. Tillväxten minskadesamtidigt som inflation och arbetslöshet sköt i höjden. Nationella problem fickförtur framför internationellt samarbete. 1 EFTA-samarbetet varStockholmskonventionens ambitioner på frihandelsområdet i huvudsak infriade.Tonvikten låg nu på att undanröja tekniska handelshinder. En del framsteggjordes men takten i arbetet var inte påfallande hög. EG-arbetet präglades under större delen av ochbörjan av av budgetfrågan, som kom att försvåra samarbetet i övrigt.Det visade sig svårt att inordna i den gemensammajordbrukspolitiken och dess finansiering. Integrationsprocessen gick långsamt.Dock kan det noteras att det informellapolitiska samarbete som Davignonrapporten lagt Prop. 1987/88:66 grund förutvecklades. Ett förstärkt europeiskt valutasamarbete, EMS, inleddes år 1978.Är 1981 utvidgades gemenskapen med . Frånsvensk sida styrdes förhållandet till i hög grad av frihandelsavtalet inomEFTA. genomfördes gradvis frihandel för industrivaror också gentemotEG:s medlemsländer. Den1 var den successiva tullavecklingen mellan EG och EFTA:smedlemsländer genomförd. Därmed hade ett frihandelsområde för industrivaroromfattande 350 miljoner människor skapats. Ett nytt viktigt steg i relationernamellan EFTA-länderna och EG togs , då ett första gemensamtministermöte EG/EFTA hölls i . Ministrarna enades vid mötet om endeklaration, som lade den politiska grunden för ett utvidgat samarbete mellanEG och EFTA:s medlemsländer med yttersta mål att skapa ett dynamiskt europeisktekonomiskt samarbetsområde (European Economic Space, EES) omfattande helaVästeuropa. tillhörde initiativtagarna till deklarationen. Den 1januari 1986 inträdde och i Gemenskapen. EG-kommissionenlade fram en s.k. vitbok med sammanfattande förslag om hurGemenskapens ursprungliga målsättning borde kunna uppnås. Denna sammanfattadesi begreppet inre marknad, vilken enligt vitboken skulle vara genomförd tillutgången av . höll EG:s medlemsländer en konferens omrevidering av beslutsreglerna i bl.a. . Härvid enades man om den s.k.europeiska enhetsakten, som förutom en ändring av Gemenskapens beslutsreglerockså innehåller bestämmelser om EG:s inre marknad, valutapolitik,regionalpolitik, forskning och utveckling, utrikes- och säkerhetspolitik,socialpolitik, miljövård och förhållandet mellan EG:s institutioner.Enhetsakten trädde i kraft . Genom den skapades deinstitutionella förutsättningarna för att genomföra bl.a. vitbokensmålsättning. 4 Den västeuropeiskaintegrationen Prop. går det västeuropeiska integrationsarbetet vidare.Flera mellanstatliga organisationer, såväl europeiska som mer vittomspännande,är direkt eller indirekt berörda. Processen omfattar snart sagt alla samhällsområden,även om ambitionsnivån och takten i framstegen är olika på skilda områden. Två organisationer har särskild betydelse för denfortsatta utvecklingen. EG, som i kraft av sin storlek och sina uttaladeintegrationsmål, har tagit på sig rollen av drivkraft i integrationsprocesseninte minst genom beslutet att till utgången av upprätta en verkliggemensam marknad med fri rörlighet för varor, tjänster, människor och kapital.EFTA, vars viktigaste uppgift sedan Luxemburgdeklarationen har blivitmedlemsländernas samarbete med EG. Förutom dessa två finns en rad andra mellanstatligaorganisationer som inom sina resp. områden är delaktiga i den pågåendevästeuropeiska integrationsprocessen. De nordiska samarbetsorganen.Europarådet liksom ett antal europeiska fackorganisationer arbetar med detgemensamma målet att bidra till ökad förståelse och ökat samarbete mellanVästeuropas länder. Slutligen har det arbete som görs inom ramen för FN medunderorgan, , och betydelse för en ökad europeisk integration. 4.1 Det nordiska samarbetet Det nordiska samarbetet har breda syften och en starkförankring hos de nordiska folken. Genom detta har man uppnått bl.a. omfattande'lagharmo-niseringoch rättsgemenskap, passfrihet, gemensam nordisk arbetsmarknad, ett omfattandesamarbete på kultur-, utbildnings- och forkningsområdena, social trygghet förnordiska medborgare som är bosatta i annat nordiskt land än det egna ochgemensamma insatser på en rad andra samhällsområden. I mänga fall kan det tjänasom förebild och därigenom skynda på bredare europeiska harmoniseringsåtgärder.Norden som grupp får genom samarbetet därtill större möjligheter att göra sinstämma hörd än vad som vore möjligt för varje enskilt land. Det mellanstatliga samarbetet i bedrivs inom ramenför och . är ettsamarbetsorgan för de nordiska ländernas parlament och regeringar. Rådet harsom uppgift att vara initiativtagare och rådgivare till de nordiska regeringarna.Nordiska ministerrådet är de nordiska regeringarnas samarbetsorgan.Ministerrådet har ingen överstatlig kompetens utan alla beslut skall fattasenhälligt. Samarbetet mellan de nordiska länderna fördjupas ochutvidgas fortlöpande. har betydelsefulla framsteg gjorts. År1985 fattades beslut om en handlingsplan för ekonomisk utveckling och fullsysselsättning, vilken nu håller på att genomföras. Handlingsplanen är ett uttryck för en ökad ambitionsnivå idet nordiska samarbetet. Planen innefattar åtgärder för att åstadkomma en mer rationell resursanvändning, öka den nordiska samhandeln, förnya industrin och öka den nordiska ekonomiska integrationen. Bland konkreta åtgärder som ingår i handlingsplanen kan nämnas samordning av investeringar i vägar och järn- 14 vägarför att förbättra person- och godstransporter mellan och genom de Prop.1987/88:66 nordiska länderna, etablerandet av en ny utlåningsordning hosNordiska investeringsbanken, ökade anslag till Nordiska projektexportfondenoch upprättandet av en utvecklingsfond för Västnorden. Ytterligare insatserförbereds inom ramen för en ny ekonomisk handlingsplan som kommer att ta vidnär den nuvarande planen löper ut . trädde den nordiska språkkonventionéni kraft, vilken innebär att en nordisk medborgare vid behov skall kunnaanvända sitt eget modersmål i kontakter med myndigheter i annat nordiskt land.Även i fråga om samarbetet på datateknologiområdet, avskaffandet avhandelshinder, miljöfrågor m.m. har samarbetet stärkts. När den europeiska frihandelssammanslutningen EFTAbildades hade den två huvudsakliga syften. Organisationen skulle dels verka föratt frihandel för industrivaror upprättades mellan medlemsländerna, dels utgöraen plattform för de fortsatta diskussionerna med EG. Däremot syftade EFTA,till skillnad från EEC, inte till att skapa en för medlemsländerna gemensamtull-, handels- och jordbrukspolitik. Efter hand som det första målet, frihandelsområdet,realiserats, har tyngdpunkten i arbetet förskjutits till att huvudsakligengälla frågor som rör samarbetet EG-EFTA Rådet är EFTA:shögsta beslutande organ och sammanträder regelbundet på minister- ellertjänstemannanivå. Det har mycket begränsad överna-tionell kompetens, dåpraktiskt taget alla beslut skall fattas enhälligt. Under Rådet har ett antal biträdande kommittéerupprättats. Exempel är handelsexpertkommittén och kommittén för tekniskahandelshinder. Vidare har en kommitté upprättats där företrädare förmedlemsländernas parlament träffas liksom den rådgivande kommittén, där bl.a.företrädare för arbetsmarknadens parter ingår. Rådet med underställda organbetjänas av ett sekretariat på ca 70 personer. Det finns en naturlig koppling mellan interna och externaEFTA-frågor, som också reflekteras i organisationens arbetsprogram. På detinterna området inriktas arbetet främst på att strama upp organisationensstruktur på enskilda områden, bl.a. genom förbättrade notifikations-ordningarvad gäller tekniska föreskrifter och statsstöd. Arbetsformerna generellthåller också på att ses över, inbegripet upprättande av ett EFTA-kontor iBryssel. Syftet med dessa aktiviteter är att stärka EFTA som organisation ochatt anpassa dess arbetsformer till de krav som det vidgade multilateralasamarbetet mellan EFTA och EG ställer. På det externa området ägnar sig EFTA främst åt att följaupp Luxemburgdeklarationen. Länderna utnyttjar härvid EFTA som ett organ föratt samordna och i största möjliga utsträckning få till stånd eniga EFTA-ståndpunkterpå de olika samarbetsområdena. Detta bygger på en uppfattning hos EFTA-ländernaatt det stärker deras position om de kan uppträda samlat i förhållande tillEG. Även EG eftersträvar i allmänhet ett samarbete med EFTA-länderna som grupp.Däremot har EFTA-länderna sinsemellan inte bundit sig för att i alla lägenuppträda på enad front, detta i insikt om att intressena inte alltidsammanfaller. Mötenmellan EFTA:s ministrar och ledamöter av EG-komissionen har Prop. 1987/88:66 hållitsvarje år i samband med EFTA-ministrarnas vårmöte. MellanEFTA-länderna och EG har en styrgrupp inrättats (, HLCG)som träffats . Ett femtontal expertgrupper EFTA-EGhar upprättats, vilka täcker drygt ett tjugotal olika ämnesområden. Till dessahör förenklad ursprungs- och tulldokumentation, offentlig upphandling,exportrestriktioner, statsstöd, forskning och utveckling (FoU), miljö,utbildning och finansiella tjänster för att nämna några. HLCG utfärdar direktivför nya eller existerande grupper och förbereder möten mellan EFTA:s ministraroch representanter för . Arbetetmed att följa upp Luxemburgdeklationen kommer att vara krävande ochtidsödande. På alla områden kommer det inte att bedrivas med samma intensiteteller med samma tidshorisont i sikte. Ett mål har dock satts, nämligen attskapa ett dynamiskt Europeiskt Ekonomiskt Samarbetsområde (EES). Denmycket snabba utvecklingen av samarbetet mellan EFTA-länderna och EG harnaturligtvis ställt EFTA på stora prov. En styrka för organisationen är attmedlemmarna utgörs av en liten grupp länder med likartad politisk, ekonomisk,och social struktur och på ungefär samma ekonomiska utvecklingsnivå. 4.3 De Europeiska gemenskaperna DeEuropeiska gemenskaperna (EG) är inte en organisation. I stället är EG ettsammanfattande namn för alla de tre gemenskaperna EEC, och . År1967 slog man samman de institutioner som administrerar gemenskaperna. Dessainstitutioner, bl.a. Kommissionen - "de ekonomiska gemenskapernaskommission" - administrerar således alla tre gemenskaperna. Denförsta gemenskapen - Kol- och stålgemenskapen, - hade som ekonomiskmålsättning att länderna sinsemellan skulle avskaffa tullar och andrahandelshinder för kolindustrin och en stor del av stålindustrin. För dessaindustrier skapades också gemensamma konkurrensregler och ett prissättningssystemvars efterlevnad övervakades av överstatliga myndigheter. Målenmed EEC var mer långtgående. De gick bl.a. ut på att skapa fri rörlighet mellanmedlemsländerna för varor, tjänster, människor och kapital. För att uppnådetta skulle man - avvecklatullar och handelshinder för såväl industri- som jordbruksva ror, - åstadkommagemensamma tullar mot omvärlden, dvs. en tullunion, och en gemensam handelspolitik, - skapa en gemensam arbetsmarknad, - åstadkomma fri rörlighet för tjänster och kapital, - skapa en gemensam jordbrukspolitik, - skapa en gemensam transportpolitik, - införa en enhetlig lagstiftning (harmonisering) iden mån det krävs för attuppnå Gemenskapens mål, t.ex. beträffande utbildningskrav för vissa yr- . keskategorier,säkerhetsbestämmelser för varor m.m. Rådet är EG:s högsta beslutande organ. Rådet består av enregeringsmedlem från varje land. Det sammanträder oftast i , där desssekretariat ligger, och vissa perioder i , Allmänna och övergripandefrågor behandlas av utrikesministrarna som möts ungefär en gång . Dessutomhålls möten med de ministrar som är ansvariga för ett visst område, t.ex.transport- eller jordbruksministrarna. Rådet kan fatta för medlemsstaternabindande beslut. Dessa fattas beroende på ämnesområden med enkel majoritet,varvid varje land har en röst, med kvalificerad majoritet, varvidmedlemsländerna har olika antal röster beroende på landets storlek, eller medenhällighet. Möjligheterna till majoritetsbeslut har blivit större genomenhetsakten. De viktigaste beslutsformerna är förordningar som är direktgiltiga i medlemsländerna och direktiv som är bindande för medlemsländerna medavseende på de mål som skall uppnås. Rådets beslut förbereds av de ständigarepresentanternas kommitté, COREPER, som består av medlemsländernasambassadörer hos EG, och av åtskilliga arbetsgrupper under dessa. Kommissionen ensam föreslår åtgärder och verkställerRådets beslut. Den övervakar att de genomförs i medlemsländerna och att EG-fördragenföljs av dessa. Kommissionen består av 17 ledamöter, som oftast är f.d, ministrar,men som skall vara oberoende i förhållande till sina hemländer. Till sittförfogande har Kommissionen en förvaltnings- och utredningsapparat på bortåt 11000 personer, däribland många tolkar och översättare. Parlamentet består av 518 medlemmar, som är direktvalda efter resp. lands valregler. Parlamentet har begränsade befogenheter.Det får yttra sig över Kommissionens förslag innan de föreläggs rådet. Närparlamentet yttrat sig över förslagen i en "andra läsning" kommerRådet enligt enhetsakten bara att kunna ändra dem enhälligt. Parlamentet kanockså inom vissa gränser påverka en del av Gemenskapernas utgifter men intederas intäkter. Parlamentet kan begära misstroendevotum mot Kommissionen ellermed två tredjedels majoritet avsätta hela Kommissionen. Domstolen har sitt säte i . Den avgör tvister omtolkningen av förpliktelserna i fördragen och i de beslut som fattas avGemenskapens institutioner. eller "" hartillkommit . 1 detta ingår medlemsländernas stats- eller regeringscheferoch Kommissionens president. Detta forum ger politiska impulser i arbetet ochbehandlar större frågor. omnämns inte i något av fördragen men behandlas i enhetsakten. Ekonomiska och Sociala Kommittén är rådgivande organ ibeslutsprocessen med representer frän bl,a, arbetsmarknadens parter ochproducent- och konsumentintressen. Flera av målsättningar har i huvudsak uppnåtts.Det gäller t,ex avveckling av tullar och kvantitativa begränsningar mellan medlemslän derna, tullunion och gemensam handelspolitik samt gemensam jordbrukspo- 1 2 1987/88. litik ochgemensam arbetsmarknad. På andra områden har man ännu inte Prop. 1987/88:66uppnått mål. En rad hinder kvarstår för handeln och för enskildapersoners rörlighet över nationsgränserna. EG har påbörjat en kraftsamling för attuppnå det ursprungliga målet att åstadkomma fri rörlighet för varor, tjänster,människor och kapital eller, med andra ord, att fullborda den inre marknaden.Den ökande arbetslösheten och det växande teknologiska gapet till och Japanbidrog till att skapa ett politiskt tryck, som utlöste flera viktiga initiativ.Under hösten 1985 förhandlades den europeiska enhetsakten, som drar uppriktlinjerna för den inre marknadens förverkligande. Enligt enhetsakten skallarbetet med den inre marknaden vara genomfört till utgången av år 1992.Parallellt härmed är man inriktad på att som ett led i arbetet på att skapa ett"medborgarnas " vidta ett antal åtgärder som gör att enskildamänniskor blir delaktiga i integrationen. Så vill man t.ex. göra det lättareför personer att röra sig över gränserna och införa ett EG-pass. 1 den s.k. vitboken har lagtfram förslag om hur den inre marknaden skall genomföras. Målet är som sagt atttill utgången av avveckla de hinder för rörlighet som finns mellan medlemsländerna.För att detta skall vara möjligt skall man undanröja orsakerna till dessahinder, t. ex. skillnader i miljö- och säkerhetsföreskrifter, regler förtransportmedel, utbildningskrav, skattesatser för moms och andra varuskatter.Harmoniseringen skall dock begränsas till sådant som är absolut nödvändigt föratt avskaffa gränskontrollerna, bl.a. väsentliga säkerhetskrav. 1 övrigt skallprincipen vara att en produkt eller tjänst som framställts i ett land enligt deregler som gäller där också skall godkännas i de andra medlemsländerna. Dekontroller som fortfarande behövs skall i huvudsak göras i ursprungslandet ochinte vid de inre gränserna. skärps i vissa fall kontrollen vid deyttre gränserna. innehåll har i princip godtagits av medlemsländerna,och arbete pågår med de olika delförslagen. En av de viktigaste reformerna i enhetsakten gällerbeslutsreglerna vid harmonisering av lagstiftning. har det krävts enhällighet.I fortsättningen blir det möjligt att fatta beslut med kvalificerad majoritetäven i frågor om lagstiftning som rör den inre marknaden. Ett land som av hälso-,säkerhets- eller miljöskäl anser det nödvändigt att tillämpa strängare bestämmelserän de som beslutats med kvalificerad majoritet skall dock kunna göra det, omdet inte innebär godtycklig diskriminering eller leder till doldahandelshinder. Frågan prövas i sista hand av EG:s domstol. Det kan tilläggasatt enhällighet alltjämt kommer att krävas för beslut rörande skatter och monetärafrågor, personers fria rörlighet samt integration av arbetsmarknaden.