prop · GB034 · 1987-12-31 00:00:00 — Den förmånsrätt som följer med handpantrält.harnämligen företräde framför förmånsrätt som följer med företagshypotek (9 § förmänsrättslagen1970:979). Denna ordning kommer också alt gälla vid pantsätlning av patent och patentansökningar,onri inte några särskilda föreskrifter införs. Fråganär då om det finns anledning att införa en bestämmelse varigenom denna typ avegendom generellt undantas frän inleckningsunderlaget för företagshypotek Qfr 2kap. 1 § andra slyckel 2 lagen om förelagshypotek). Somjag har framhällit tidigare avser den föreslagna lagstiftningen om pantsältningav patent och patentansökningar att underiätta för uppfinnare atl ordna medfinansieringen av uppfinnarverksamheten. allmäntsett vara en fördel om patent och palentansökningar även fortsättningsvis kananvändas som kreditsäkerhetsunderlag utanförramen för det särskilda pantsältningssystemet.Det bör därför inte komma i fråga alt begränsa de hitfillsvarande möjligheternaalt utnylQa uppfinningar som kreditunderlag. Lika litet som utredningen anscrjagsåledes atl del finns skäl atl generellt undanta patent och palentansökningarfrän underlaget för företagshypotek. 2.6 Vissa processuella frågor 2.6.1 Rätt att föra talan i patentmål m. m. Mittförslag: En panthavare skall kunna beivra, patentintrång. Några nyabestämmelser för alt en sådan talan skall kunna föras behövs dock inte! Däremotinförs en ny bestämmelse om. skyldighet för en panthavare atl underrätta patenthavarenom sin avsikt atl väcka talan med anledning av patentintrång. Panthavaren skallvidare underrättas av den som vill.väcka talan om patents ogillighet, överföringav patent,eller meddelande av tvängslicens. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (betänkandets., 117-120). Remissinstanserna:Av del fätal remissinstanser som har berört frägan förordar Stockholmstingsrätt atl panthavaren får större möjligheter att bevaka sin rätl än somföljer av utredningens förslag. Patentbesvärsrätten vill vidare att innehavarnaav skilda räftigheter lill etl patent skall.ha,en ömsesidig skyldighet allunderrätta varandra, om någon av dem vill väcka talan vid domstol. Skälen förmitt förslag: Intrång i den ensamrätt som ett patent ger betecknas sompatentintrång. Bestämmelser om sådant intrång finns i 57 § patentlagen. Den sombegår patentintrång kan drabbas av påföljder i form av straff och skadestånd.Efter en lagändring (prop. 1985/86:86, ÉU 29, rskr. 177, SFS1986:233), får domstolen också, på yrkande av patenthavaren eller den som pägrund av licens har rätt atl UlnylQa uppfinningen, vid vite förbjuda den somgör patentintrång att fortsätta intrånget (57 a § patentlagen). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet begårpatentintrång skall utge skälig ersättning för utnyftjandet av uppfinningensamt ersättning för den ytteriigare skada som intrånget har medfört. Vidbestämmande av ersättningens slorlek skall hänsyn las även lill patenlinnehavarensintresse av att patentintrång inte begås och lill övriga omständigheter avannan än rent ekonomisk belydelse (58 § patentlagen). Ytteriigareen möjlighet att ingripa mol patentintrång följer av bestämmelsen i 59 §,patentlagen, som innebär all rätten kan förordna om olika åtgärder belräffande etlpatentskyddat alster. I 63 § samma lag ges patent-och licenstagare rätt allföra fastställelselalan rörande patentets skyddsomfång. En panthavare har givelvis typiskt sell etl starktintresse av all patent- Prop. 1987/88:4 intrång kan beivras. Värdet av panlobjektet- patentet - kan ju genom intrånget förlora i värde så att pantborgenären intefår täckning för sin fordran vid en eventuell pantrealisation. Frägan äremellertid vilka möjligheter en panthavare kan anses ha enligl de nämnda reglemaatl ingripa mol etl palentinträng. Atl en panthavare har rätt atl anmäla ett palentinträng tillätal kan del inte råda nägol tvivel om. I praktiken torde det emellertid vara skade-slåndssankfionensom är den viktigaste påföljden. Rätt atl föra en skadeståndstalan tillkommer enliglallmänna process-rättsliga regler varje skadelidande, dvs. i detta sammanhang iförsta hand patenthavaren och licenstagaren. Enligl förarbetena tillpatentlagen (NU 1963:6 s. 342) skall kretsen av skadelidande anses begränsad lilldem som har ett på patentet grundat rättsligt intresse. Att denna bestämning lillsin ordalydelse mäste arises innefatta även en panthavare anscrjag hell klart,och denne måste således anses ha rätl att föra talan om skadestånd. Talan kan visseriigeninte avse ersättning för "utnylQande av uppfinningen", eftersom en panthavareinte kan drabbas av en sådan omedelbar skada. Däremot bör talan kunna avseersättning för den "ytteriigare skada som intrånget medfört". Etltypfall av en skada av della slag kan tänkas uppkomma, om det vid realisationav panten visar sig all denna till följd av etl inträng har föriorat sä myckeli värde att den inte läcker panthavarens fordran. Nägra ytterligare sanktiönsmöjligheler står inle en panthavarelill buds enligl gällande regler. Frågan är dä om möjligheten att anmäla elt patentintrångtill åtal och rätten alt föra skadeståndstalan i den utsträckning som har angettsär tillräckliga medel för atl en panthavare skall kunna bevaka sina intressen idefta sammanhang. Det kan först noteras att del endasl undantagsvis tordebli aktuellt att eri panthavare behöver föra egen talan för att beivrapatentintrång. I det övervägande antalet fall kan förväntas att såväl panthavarensom patenthavaren bedömer situationen så att patentintrång föreligger och atldel finns anledning alt reagera mot delta. När patenthavaren i dessa fall förtalan om palenfinlräng, kommer han därigenom alt tillvarata även panthavarensintresse. Panthavaren har en möjlighet att som interve-nienl della irättegången. Om patenthavaren och panthavaren undanlagsvis skullebedöma situationen olika, kan parterna redan i pantavtalet ha reglerat hur deskall förtara. Har frågan emellertid lämnats öppen dem emellan, kån panthavarensjälv föra den skadeståndstalan som jag förut har berört. Jag kan inle anslutamig lill uppfattningen att delta skulle vara etl otillräckligt reme-dium därför inle enligl min mening nödvändigt att, för de undantagssiluatiönersom det här gäller, utvidga möjligheterna lill förbudsialan eller fastställelselalanenligt 57 a § respektive 63 § patentlagen. Det kan också ifrågasättas om en sädan utvidgning ensskulle vara lämplig. Till skillnad frän vad som gäller för patenthavaren är den skada 22 som kan tillfogas panthavarenvid etl patentintrång endasl en indirekt följd av delta inträng; direktföranleds skadan av atl panlsätlaren inte infriar sin skuld lill panthavaren. Panthavarenhar därmed inte heUer samma omedelbara intresse som patenthavaren av atl kunnaföra en sådan förbudsialan eller fastställelselalan som del nu är fräga om. Slutsatsenav vad jag nu har sagt är alt nägon möjlighet för panthavaren alt föra en talanav delta slag inle bör införas. Jag vill i delta avsnittslutligen helt kort beröra frågan om underrättelse om väckt talan i patentmål.Utredningen har för sin del förordat all del genom ett tillägg i 64 §patentlagen införs en skyldighet för panthavaren att underrätta patenthavarenom sin avsikt att väcka talan med anledning av patentintrång samt en skyldighetför den som vill väcka en sådan talan som avses i paragrafen alt underrätta panthavarenom detta. Enligl 64 § patentlagenskall den som vill väcka talan om patents ogillighet, överföring av patenteller meddelande av tvångslicens anmäla detta till patenlmyndighelen. Vidareskall underrättelse lämnas lill var och en som enligl patentregislrel inneharlicens till patentet. Har anmälan av del slag som avses gjorts lill patenlmyndighelen,skall detta enligt 43 §"första slyckel paléntkungörelsen (1967:838)antecknas i patentregislrel. Bakgrunden till de nubeskrivna bestämmelserna är att det har ansetts angelägel alt patentregistretredovisar sådana rättsliga åtgärder som är ägnade all påverka en patenthavareseller en licenstagares rätl till patentet. Det har också ansetts viktigt alteventuella licenstagare får kännedom om en sådan talan. Det är nämligen ofta licenstagarensom har störst intresse av alt patentet hävdas. Som jag har nämntkan en licenstagare föra talan om inträng i patentet. Han kan också väckapositiv fastställelselalan enligl 63 § första stycket patentlagen. Vill licenstagarenväcka sädan talan, skall han underrätta patenthavaren om delta (64 § första slyckelandra meningen). Licenstagaren mäste givetvis även göra anmälan till patenlmyndigheteri. Med hänsyn till syftet meddessa regler bör enligt min mening även panthavaren underrättas respektiveåläggas skyldighet atl själv underrätta patenthavaren i de situationer somavses i lagrummet. Jag biträder således utredningens förslag även i denna del. Mitt förslag:Patentverkets beslul i ärenden om registrering av pant-avtal skall kunnaöverklagas lill patentbesvärsrätten och, om prövningstillstånd meddelas, tillregeringsrätten. De domförhelsregler som gäller för patentbesvärsrätten ändrasså alt två lagfarna ledamöter alllid skall ingå i rätten vid prövning avsädana överklaganden. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt (betänkandet s. 124-127).Remissinstanserna: Alla remissinstanser som har yttrat sig i frågan är ense om atl patentbesvärsrättenskall vara fullföljdsinstans i dessa lyper av Prop. 1987/88:4 ärenden. Skälenför mitt förslag: Beslut i ärenden om registrering av .pantavtal måste, bl.a.av rättssäkerhetsskäl, kunna överklagas. Frågan är dä vilken instans som skallpröva sådana överklaganden. Valet står närmast mellan patentbesvärsrätten,allmän förvaltningsdomstol (kammarrätt) och allmän domstol (hovrätt). Defrägor som kan komma upp i ärenden om registrering av päntavlal skiljer sigfrån dem som vanligen aktualiseras inompatenlverket så till vida att de tillövervägande del blir av allmänl civilrältslig nalur. De rent patenlrättsligainslagen torde däremot bli obetydliga. förhällande kan visserligen inteantas medföra några större svårigheter vid.patentver-kels handläggning av dessaärenden. Vid överklagande av verkets beslut kan dock förhållandevis intrikatarättsliga bedömningar komma all aktualiseras. Patenlmyndighetensbeslul i patenlärenden överklagas enligt gällande regler lill palenlbesvärsrälten,som är en förvaltningsdomstol. Ledamöterna i denna domstol är antingentekniskt kunniga eller lagfarna. Palenlbesvärsrälten år domför med tre ellerfyra ledamöter. I patentmål skall minst två tekniskt kunniga ledamc|ler ingå irätten. Vidare skall en lagfaren ledamot ingå, om inle rätlen finner atlmedverkan av sådan ledamot inte behövs. Patentbesvärsrätten tar ocksä upp mälom mönster, varumärke, namn eller ulgivningsbevis för periodisk skrift.I dessa fall skall minst tvä lagfarna ledamöter ingå i rätten. Förmin del anser jag atl framför allt praktiska skäl talar för att man väljer patentbesvärsrättensom fullföljdsinstans. En ordning som skulle innebära alt en viss kategori av palentverkelsbeslut i patenlärenden överklagas lill en annan instans än den som gäller föralla andra beslut i sädana ärenden skulle kunna te sig förvirrande och onödigtkomplicerad. Ävenom patenlbesvärsrällens sammansättning i första hand är anpassad för prövningav tekniska frågor och inte för frägor av övervägande civilrättslig natur,besitter givetvis de lagfarna ledamöterna erforderliga kunskaper för alt prövaden nya mällypen. Nägot hinder frän denna synpunkt finns därför inte mot alt patentbesvärsrättengörs till fullföljdsinstans. I förhållande till utredningens förslag bör dockden kompletteringen göras, att domförhetsreglerna i 4 § lagen (1977:729) om patentbesvärsrättenändras sä att domstolen vid handläggningen av de aktuella målen skall ha sammasammansättning sorn i t. ex. mönster- och varumärkesmål. Två lagfarna ledamöterkommer då alltid alt ingå i rätten i dessa fall. Härigenom bör alla beaktansvärdarättssäkerhetsskäl kunna anses tillgodosedda. Av75 § patentlagen i paragrafens lydelse efter den Ijuli 1986 framgär all delkrävs prövningstillstånd för att patenlbesvarsrältens beslut skall kunna överklagaslill regeringsrätten. Del saknas anledning alt ha en annan ordning för de fallsom det nu är fräga om. Någon uttrycklig regleringav frägan om vem som skall ha rätl all överklaga beslul i ärenden om pantsältning av patent och palentansökning ar anser jag inte heller nödvändig. Den frågan bör kunna lösas med ul- 24 gångspunkl i allmänna förvaltningsrättsliga principer. I defrågor som jag har behandlat i detta avsnitt harjag samrått med Prop.1987/88:4 chefen för induslrideparlemenlet. Det pantsätlningssyslem som jag föreslär bör självklartfinansieras genom avgifter frän dem som använder sig av det. Kostnaderna kanbedömas bli tämligen begränsade. En avgift på något hundratal kronor bör varafullt tillräcklig för alt åsladkomma en rimlig täckning för palentverkelskostnader. I patentlagen bör tas in en bestämmelse som slår fast alt en sädanavgift fär tas ul och som bemyndigar regeringen alt bestämma avgiftens storlek. 2.8 Ikraftträdande m.m.. Den nya pantsätlningsordningen bör kunna tillämpas säsnart som möjligl. Såvitt nu kan bedömas bör de lagändringar som föranledshärav träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelserbehövs inle. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi patentlagen (1967:837), 2. lag omändring i lagen (1977:729) om palenlbesvärsrätten. Förslagen bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 4. 4.1 Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) Den som vill väcka talan om patents ogiltighet, överföringav patent eller meddelande av tvängslicens skall anmäla detta lill patenlmyndighelensamt underrätta envar som enligt patentregistret innehar licens till ellerpanträtt i patentet. Vill en licenstagare väcka talan om inträng i patent ellerom fastställelse enligl 63 § första stycket, skall han underrätta patenthavarenhärom. Detsamma gäller, om en panthavare vill väcka talan med anledning avintrång i patent. Underrättelseskyldighet enligt första stycket ansesfullgjord, när underrättelse i betald rekommenderad försändelse sänts underden adress som antecknats i patentregislrel. Visas ej, när talan väckes, atl anmälan ellerunderrättelse skett enligt föreskrifterna i första stycket, skall käranden givas lid därtill. Försitterhan , må hans talan icke upplagas till prövning. Bestämmelserna i denna paragraf reglerar frågan omunderrättelse om Prop. 1987/88:4 väckt talan i patentmål. De kompletteringarsom har gjorts innebär lill en början atl ocksä en panthavare skall underrättasav den som avser all väcka talan om patents ogiltighet, överföring av patenteller meddelande av tvängslicens. Vidare skall en panthavare som själv villväcka talan med anledning av palenfinlräng underrätta patenthavaren om sinavsikt. Skälen för dessa kompletteringar har närmare utvecklats i den allmännamotiveringen, avsnitt 2.6.1. Patent som har meddelats eller har verkan hör i riket kanpantsättas enligt bestämmelserna i detta kapitel. Pantsättning kan också avse 1. svensk patentansökan, 2. internationellpalenlansökan som har fullföljts enligt 31 § eller som har tagits upp tillhandläggning enHgt 33 eller 38 §, eller 3. europeiskpatentansökan för vilken översättning enligt 88 § har kommit in tillpatentmyndigheten eller som har omvandlats enligt 93 §. Panträtt i en patentansökan omfattar också en uppfinningsom blir föremål för delning eller utbrytning enligt 11 §. I denna paragraf tas upp de grundläggande bestämmelsernaom pant-objekten, dvs. de skilda typer av patent och palentansökningar somavses kunna bli föremål för pantsältning enligl den nya ordningen. Denna frågahar behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3. Om en uppfinning har tillkommit i samarbete mellan flerapersoner, innehar dessa gemensamt rätten lill ell patent och de rättigheter somär knutna till en patentansökan. Var och en har en ideell andel i egendomen. Andelsrätlerav detta slag kan givelvis överiålas och bör i motsvarande mån kunna pantsättas.På grund av de svårigheter som kan vara förenade med alt beräkna vilkakvotdelar som tillkommer delägarna får det antas alt pantsätlning avandelsrätter i patent m. m. endast undantagsvis blir aktuell. Någon anledning atlförbjuda pantsättning av andelar har inte ansetts föreligga. I andra slyckel anges vilka olika slag av palentansökningarsom kan pantsättas. I fråga om det lämpliga i att använda ordetpatentansökningar som lagteknisk benämning på vissa av pantobjekten har olikameningar yppats i della lagstiftningsärende. Utredningen har för sin del funnitalt termen "patentansökan" som lagleknisk benämning för panlsätlnings-objektetär mindre lämplig, närmast därför att det inte framstår som fullt adekvat atltala om pantsätlning av en ansökan. Utredningen har därför stannat för altdefiniera panlobjektet i termer som "patentsökt uppfinning" eller"uppfinning som är föremål för ansökan om patent". Vissaremissinstanser, bl. a. och patentbesvärsrätten, har kritiseratdenna terminologi och tvärtom ansett alt panlobjektet i dessa fall bör angesmed termen "patenlansökan". Själv anscrjag att nackdelarna med allanvända sistnämnda term inte är så stora att man bör välja en annanterminologi. I lagtexten används därför termen "paleiitansökan" somobjekt för pantsätlningen. I paragrafens tredje stycke har i klariäggande syfteinförts bestämmelser Prop. 1987/88:4 som reglerar det fall dä en patentansökanblir föremål för delning respektive utbrytning enligt 11 § patentlagen. Ocksåi dessa fall undergår panlobjektet vissa förändringar. Den lösning som harvalls innebär att en tidigare gjord pantsätlning omfattar även den uppfinningsom avses med delningen eller utbrytningen. En särskild fräga gäller verkningarna av s. k. löpdagsförskjutning,dvs. patentsökandens rätt att under vissa förutsättningar ändra sin palenlansökan.Löpdagsförskjulningen kan ge upphov lill olika problem av främsl teoretisktslag när det gäller dess inverkan på en pantsatt patenlansökan. Det skulle t.ex.kunna hävdas att panlobjektet förändras när den nya ansökningen får etl annalinnehåll än den tidigare. Den mesl rimliga ståndpunkten är emellertid attpantsättningen av den ursprungliga patentansökan också fär anses gälla den nyaansökningen saml att den ursprungliga dagen för registreringen av pantsältningengäller även om en löpdagsförskjutning har ägt rum. Att de nya reglerna hardenna innebörd framgår av 95 § första stycket och 97 § tredje stycket. Panträtt i patent eller patenlansökan uppkommer genomregistrering av ett skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Ansökan omregistrering görs hos patentmyndigheten. Om en registrerad panträtt har övergått på någon annan,skall detta på begäran antecknas i patentregistret eller diariet förpatentansökningar. Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har denupplåtelse företräde för vilken ansökan om registrering först inkotn till pätentrnyndigheten,om inte annat har avtalats. Görs ansökan om registrering av fleraupplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de harägt rum, om inte annat har avtalats. År upplåtelserna samtidiga eller kan detinte utredas i vilken tidsföljd de har skett, skall rätten på talan av någon avborgenärerna förordna om företrädet mellan dem efter vad som med hänsyn tillomständigheterna är skäligt. I denna paragraf slås fast atl panträtten kommer till sländgenom registrering hos patentmyndigheten. Det som registreras är, som framgåttav den allmänna motiveringen, det avtal om pantsältning som har träffals mellanparterna. Före registreringen har delta avtal endast obligations-rättsligverkan. Först genom registreringen uppkommer det sakrättsliga moment sommotsvarar traditionen vid pantsältning av lös sak. De rättsliga effekterna avregistreringen, dvs. del sakrättsliga skyddet, skall emellertid räknas redanfrän den tidpunkt då registrering av pantavlalel söktes (se 101 och 102 §§).Det har nämligen ansetts självklart att gäldenären skall kunna påverka fidpunktenför när del sakrältsliga skyddet skall inträda. För alt avtalet skall kunna registreras måste det varaavfattat i skriftlig form. Den panträtt som upplåts i etl patent eller en patenlansökanär en panträtt i lös egendom och följer de regler som i allmänhet gäller för denna typ av rättighet. Detta innebär bl.a. all panträtten som regel är beroende av all det finns en bakomliggande giltig huvudfordran. Till skillnad från 27 vad utredningen har föreslagit anser jag emellertid inte.alt del behöver Prop. 1987/88:4 ställas upp nägol krav i lagtexten pä atl en pantsätlningendast får ske "till säkerhet för en fordran". Som framhållits underremissbehandlingen framstår det som osannolikt att innehavaren avrättigheterna till etl patent e.d. skulle vara beredd alt pantsätta dessa, omdet inte föreligger någol ford-ringsförhällande. Etl krav pä bevisning däromskulle däremot vara ägnat att komplicera handläggningen av regislreringsärendenhos patentmyndigheten, vilket bör undvikas.' Om panträtten förvärvas av någon annan uppkommer ingen ny pantrält.Det står emellertid den nye innehavaren fritt aft begära anteckning omförvärvet hos palentverket. Detta framgår av andra stycket Qfr 44 § förstastycket). Enligt 96 § är s. k. återpantsättning - innebärande all panthavareni sin lur belånar och pantsätter panten - inle möjlig när del gäller patent. Dettaföljer av atl endasl uppfinnaren eller hans rättsinnehavare är behöriga altpantsätta patent m. m. (se närmare härom i specialmötiveringen till 96 §). Däremot är del möjligt all utnylQa pantobjektet somsäkerhet hos flera kreditgivare, s. k. andrahandspantsältning. En sädan pantsätlninginnebär alt egendom, som pantsätts hos en borgenär, i sin helhet blir föremålför ny pantsätlning hos en annan borgenär, givetvis med förbehåll för denförste borgenärens rätt. Om egendomen pantsätts hos fler än en borgenär, måste detfinnas något sätt alt bestämma den inbördes företrädesordningen mellanborgenärerna. Regler om delta har införts i tredje och Qärde styckena. Somframhållits ay bl.a. palenlbesvärsrälten skulle det i och för sig vara önskvärtmed en enklare reglering. Jag har därför övervägt om det skulle varatillfyllest atl företrädesordningen fick bestämmas t.ex. av vad gäldenärensjälv uppger därom när flera ansökningar ges in . Med hänsyn lillkravet på ordning och reda och till viklen av atl företrädesordningen bestäms iså säkra former som möjligt anser jag emellertid atl den nägol utföriigareglering som utredningen har föreslagit fär accepteras. Det torde ocksä kunnaförutses all reglerna endast undantagsvis kommer att aktualiseras. Farhågornaför eventuella tillämpningssvårigheter hos patenlmyndighelen bör därför inleöverdrivas. Den som ansöker om registrering enligt 95 § skall styrkasin rätt till patentet eller patentansökan. Den som i patentregistret anges som patenthavare skallanses ha rätt till patentet, om inte annat framgår i ärendet. Avser ansökan omregistrering pantsättning av en patentansökan, skall den som har registreratshos patentmyndigheten som uppfinnare eller dennes rättsinnehavare anses ha rätttill patentansökan, om inte annat framgår i ärendet. Är sökanden, när ansökan om registrering görs, på grund avutmätning, konkurs, omyndighet, betalningssäkring, kvarstad eller någon annananledning inte behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen, fåransökan inte bifallas. I detta stadgande regleras de s. k. legifimalionsfrågorna,som har be handlats i avsnitt 2.4.2 i den allmänna motiveringen. I förstastycket slås fast att den som vill registrera elt pantsältningsavlal Prop.1987/88:4 skall styrka sin rätt till patentet respektive patentansökan. Bestämmelsen i andra stycket innebär lill en början attden som är antecknad som patenthavare i patentregistret skall presumeras ha ensådan rätt. Vidare innefattar bestämmelsen en presumtion för att den som harantecknats som uppfinnare respektive sökande i ell patentärende skall ansesbehörig att föribga över den pantförskrivna egendomen.