prop · GB0388 · 1987-12-31 00:00:00 — radioaktiva ämnen, är lagen om kemiska produkter intetillämplig för att förebygga hälso- eller miljöskador på grund av joniserandestrålning. När det gäller andra hälso- eller miljörisker än joniserandestrålning från radioaktiva ämnen får däremot lagen om kemiska produktertillämpas. Liksom utredningen finner jag inte anledning att föreslå någon annangränsdragning mellan den nya strålskyddslagen och lagen om kemiska produkter. 2.9.5 Lagen (1963:115) om förlängd semester för vissaarbetstagare med radiologiskt arbete (särskilda semesterlagen) Mittställningstagande: Någon ändring görs inte i den särskilda semesterlagen. Utredningensförslag: Med hänsyn till att uttrycket "radiologiskt arbete" börutmönstras i den nya strålskyddslagen föreslår utredningen att terminologin iden särskilda semesterlagen ändras. Enligt utredningen innebär förslaget ingenförändring av lagens materiella innehåll. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har intekommenterat ut- Några, däribland , Prop. 1987/88:88universitet, , och , anser att lagenbör upphävas. i och redovisar motsatt uppfattning. De anser att densärskilda semesterlagen bör utvidgas till att omfatta gmvarbetare som utsättsför joniserande strålning. Till skillnad mot utredningen menar de att denföreslagna ändringen innebär en materiell förändring av lagen såtillvida attlagen bhr tillämplig på bl. a. gmvarbete. Skälenför mitt ställningstagande: En arbetstagare som för arbetsgivarens räkningutför radiologiskt arbete har enligt den särskilda semesterlagen under vissavillkor rätt till längre semesterledighet än som föreskrivs i semesterlagen(1977:480). För rätt längre semester krävs att arbetstagaren utsätts förjoniserande strålning i sådan utsträckning att menlig verkan därav kan befaras. Densärskilda semesterlagen har behandlats i flera lagstiftningsärenden påsemesterlagstiftningens område. Senast diskuterades lagen i samband medtillkomsten av nu gällande semesterlag. Med hänvisning till bl. a. ett yttrandeav strålskyddsinstitutet ansåg semesterkommitté att radiologisktarbete numera bedrivs under så betryggande förhållanden att skäl för ensemesterförlängning inte längre föreligger. Den extra semestern enligt densärskilda semesterlagen måste enligt kommittén från medicinsk synpunkt ansessakna betydelse vid skydd mot strålningsrisker. En längre semester minskarendast riskerna på det sättet att den kortare arbetstiden medför en något lägreårlig stråldos. Kommittén ansåg därför att den särskilda semesterlagen bordeupphävas i samband med att den femte semesterveckan infördes. Socialstyrelsenoch vissa fackliga organisationer motsatte sig dock semesterkommitténs förslag. Departementschefen(prop. 1976/77:90 s. 192) instämde i att de förutsättningar som gällde vidtillkomsten av den särskilda semesterlagen för radiologiskt arbete numera hadeförändrats och att värdet av en förlängd semesterledighet från medicinska synpunkterockså hade kommit att mer och mer sättas i fråga eller rent av bestridas. Motbakgrund av vad som framkom under remissbehandlingen fann dockdepartementschefen att det inte förelåg tillräckliga skäl för att avskaffa densärskilda semesterlagen. Ej heller borde nya grupper föras in undersärbestämmelserna. Riksdagenanslöt sig till den uppfattning som departementschefen gav uttryck för ipropositionen. Förmin del anser jag att frågan om den särskilda semesterlagen bör utredasytterligare i ett annat sammanhang. Lagen bör alltså inte ändras . Begreppetradiologiskt arbete kommer därför ha samma innebörd som i den lagen. Ilikhet med lagrådet anser jag att detta bör komma till uttryck i den nyastrålskyddslagen genom en särskild övergångsbestämmelse. 2.9.6 Lagen (1982:821) om transport av farligt gods Mitt ställningstagande: Samordningen med lagen omtransport av farligt gods skall ske som . Utredningens ställningstagande: Överensstämmer med mittställningstagande. Remissinstanserna: Samordningen med lagen om transport avfarligt gods har inte berörts. Skälen för mitt ställningstagande: Lagen om transport avfarligt gods omfattar bl. a. radioaktiva varor. Av förordningen (1982:923) omtransport av farligt gods framgår att ansvaret för sjö- och lufttransporterligger på resp. luftfartsverket. Ansvaret för landtransporterligger på . Dessa myndigheter, som kallastransportmyndigheter, får meddela föreskrifter rörande transporter av farligtgods. När det gäller radioaktiva varor är lagen om transport avfarligt gods tillämplig endast i den mån lagen är förenlig med lagen omkärnteknisk verksamhet och gällande strålskyddslag. Enligt min mening bör sammaförhållande gälla i fortsättningen. och statenskärnkraftinspektion bör således ansvara för transportfrågorna inom sina resp.specialområden och meddela föreskrifter och villkor för transporter avradioaktiva varor. I tillsynen över transporter av farligt gods deltar ävenflera andra myndigheter. Förutom nämnda transportmyndigheter svararpolismyndigheterna för kontroll av landtransporter och tullmyndigheterna förgränskontroll av vägtransporter till och från utlandet samt kontroll av fordonoch andra lastenheter som kommer in med fartyg. Vidare utövar statens järnvägartillsyn över järnvägstransporter. I mån av behov kan berörda myndighetersamarbeta och bistå varandra i tillsynsarbetet. Som ansvarig myndighet förstrålskyddsfrågor bör strålskyddsmyndigheten även delta i ettsådant samarbete. 2.9.7 Livsmedelslagen (1971:511) Mittställningstagande: Den nya strålskyddslagen får delvis ett gemensamttillämpningsområde med livsmedelslagen. När det gäller frågor om exponering förstrålning från livsmedel skall kontrollen av livsmedel även i fortsättningenske med stöd av livsmedelslagstiftningen. Utredningenhar inte direkt berört den nya lagens samordning med livsmedelslagstiftningen. Remissinstanserna:Statens livsmedelsverk har i sitt yttrande konstaterat att frågan om exponeringför strålning från livsmedel och samordningen 4 1987/88. mellan strålskydds- ochlivsmedelslagstiftningen knappast har berörts av Prop. 1987/88:88utredningen. Skälenför mitt ställningstagande: De allmänna bestämmelserna för livsmedelshanteringenfinns i livsmedelslagen. I lagen kommer samhällets krav pålivsmedelstillverkare och livsmedelshandlare till uttryck. Lagens grundläggandesyfte är att skydda konsumenterna mot skadliga eller på annat sätt frånhälsosynpunkt otjänliga livsmedel och att främja redligheten i handeln medlivsmedel. Enligtlivsmedelslagen får livsmedel som saluhålls inte ha sådan sammansättning ellerbeskaffenhet i övrigt att det kan antas vara skadligt att förtära eller eljestotjänligt till människoföda. Livsmedel skall hanteras så att fara inteuppkommer för att livsmedlet förorenas eller blir otjänligt till människoföda.Om det är påkallat från hälsosynpunkt kan regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer förbjuda eller föreskriva villkor för hantering avlivsmedel som innehåller främmande ämne eller vari sådant ämne överstiger visshalt. Enligt detta bemyndigande får normer för radioaktiva ämnen i livsmedelfastställas. Denav mig föreslagna nya strålskyddslagen skall gälla generellt till skydd motskadlig verkan av strålning. Lagen skall omfatta strålning från såväl naturligtförekommande som artificiella strålkällor. Den nya lagen får ett vidaretillämpningsområde än gällande lag och frågor rörande t. ex. förorening avlivsmedel med radioakliva ämnen faller inom lagens tillämpningsområde.Utvidgningen av strålskyddslagsliftningen medför att strålskydds- ochlivsmedelslagstiflningen får ett gemensamt tillämpningsområde vad gällerfrågor rörande exponering för strålning från livsmedel. Medden uppläggning av en ny strålskyddslag som jag förordar är det ofrånkomligtmed vissa överlappande tillämpningsområden. Jag har tidigare berört dettaförhållande och har då framhållit att överlappande tillämpningsområden intebehöver vara till någon nackdel. Iegenskap av central förvaltningsmyndighet för ärenden som rör livsmedel harstatens livsmedelsverk tillsynen över efterlevnaden av livsmedelslagen.Livsmedelsverket har bemyndigats att bl. a. meddela föreskrifter om förbudeller villkor för hantering av livsmedel som innehåller främmande ämnen ellervari sådant ämne överstiger viss halt. Enligt detta bemyndigande fårlivsmedelsverket fastställa normer för radioaktiva ämnen i livsmedel. Vidaregäller att bestrålning av livsmedel med joniserande strålning inte får ske utanlivsmedelsverkets tillstånd. Livsmedelsverkethar i sitt remissyttrande påpekat alt det sedan 1960-ta-lels kärnvapenprovvarit känt att livsmedel i kan förorenas av radioaktiva ämnen.Erfarenheterna efter kärnkraftsolyckan i Tjernobyl visar enligtlivsmedelsverkets yttrande att stråldosen via livsmedel kan utgöra en betydandedel av den lokala stråldos som allmänheten i utsätts för. Enligtmin uppfattning bör följande utgångspunkter gälla för samordningen mellanlivsmedelsverket och strålskyddsmyndigheten. Livsmedelslagstiflningenär övergripande när det gäller livsmedelskon trollen och lagstiftningen täcker i princip även områden med speciallag stiftning, bl. a. slrålskyddsfrågor. När det gäller frågor omexponering för strålning från livsmedel bör därför kontrollen av livsmedel äveni fortsättningen ske med stöd av livsmedelslagstiftningen. Huvudansvaret förfaktiska åtgärder, som krävs till skydd mot radioaktiva ämnen i livsmedel, böräven ligga på . Strålskyddsmyndighetensuppgifter i fråga om livsmedelskontrollen överensstämmer i mycket med vadmyndigheten har alt utföra inom området för naturiig strålning och som jag beskriviti avsnitt 2.8. En av de viktigaste uppgifterna i samarbetet medlivsmedelsverket blir således att rekommendera aktivitets- och dosgränser samtatt göra riskbedömningar och utarbeta principer för riskhantering. 2.9.8 Lagen (1985:295)om foder (foderlagen) Mittställningstagande: Den nya strälskyddslagen får delvis ett gemensamttillämpningsområde med foderlagen. Kontrollen av foder skall även ifortsättningen ske med stöd av foderlagen. eller remissinstanserna har berört den nya strålskyddslagensförhållande till foderiagen. Skälenför mitt ställningstagande: Foderlagen gäller foder och fodertillsats. Medfoder avses vara, däri inbegripet vatten, som är avsedd att användas förutfodring av djur. Med fodertillsals avses dels berikningsme-del som är avsettatt tillföras foder för att förbättra dess näringsvärde, dels annan vara ellerämne som är avsett att tillföras foder för att påverka dess hållbarhet,konsistens, färg, smak eller lukt eller åstadkomma annan bestämd egenskap hosfoder. Foderlagen gäller foder och fodertillsatser avsedda för hästar, renar,nötkreatur, svin, får, getter, kaniner, fjäderfä, pälsdjur, hundar, katter ochodlad fisk. Enligt foderlagen fårfoder inte ha sådan sammansättning eller beskaffenhet i övrigt att det kanantas att det är skadligt eller annars otjänligt för djuret, gör livsmedel fråndjur som utfodrats med fodret skadligt eller otjänligt som människoföda, ellervid hanteringen medför hälsorisker för människor. Lanlbruksstyrelsenär tillsynsmyndighet med rätt att delegera viss tillsyn till lantbruksnämnden. Foderlagenstillämpningsområde omfattar bl. a. frågor om strålning från foder sominnehåller radioaktiva ämnen. Lagen får därmed ett gemensamt tillämpningsområdemed den nya strålskyddslagen som ju generellt gäller skydd för människan ochdjur mot skadlig verkan av strålning. Dennya strålskyddslagen bör samordnas med foderlagen enligt den princip som jagförordat i fråga om samordningen med livsmedelslagen (avsnitt 2.9.7). Häravföljer att kontrollen av foder såvitt nu är i fråga även i fortsättningen skallske med stöd av foderlagen. 2.9.9 Lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser omelektriska Prop. 1987/88: anläggningar (ellagen) Mitt ställningstagande:Den nya strålskyddslagen får delvis ett gemensamt tillämpningsområde medellagen. Liksom hitfills skall dock ellagstiftningen tillämpas fullt ut inomelsäkerhetsområdet. Utredningenhar inte behandlat frågan om samordningen med ellagstiftningen. Remissinstanserna:Några remissinstanser har berört ellagen och dess förhållande till den nyastrålskyddslagen. har t. ex. framhållit att det är viktigtatt det finns en klar uppdelning av myndighetsansvaret vad gällerkraftfrekventa elektriska och magnetiska fält. uppfattar detexempelvis som sin uppgift att bevaka frågan om eventuella hälsoeffekter avkraftfrekventa fält och att meddela föreskrifter om sådana skulle behövas. Skälenför mitt ställningstagande: Med en elektrisk anläggning förstås enligt ellagenen anläggning med ingående särskilda föremål för produktion, lagring,omformning, överföring, distribution eller nyttjande av elektrisk ström. Enligtellagen får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelaföreskrifter som angår elektrisk anläggning, anordning som är avsedd attanslutas till sådan anläggning, elektrisk materiel eller elektriskinstallation. är ansvarig myndighet för elsäkerhetsfrå-gormed bemyndigande att meddela säkerhetsföreskrifter. Som jag tidigare utvecklatbör den nya strålskyddslagen omfatta bl. a. lågfrekventa elektriska ochmagnetiska fält. Sådana förekommer t. ex. i anslutning till elkraftledningar.Energiverket har i sitt remissyttrande påpekat, att verket är ansvarigt både ifråga om elsäkerhet och säkerhet för kraftfrekventa elektriska och magnetiskafält samt att man inte kan särskilja dessa ansvarsområden. Mittförslag till ny strålskyddslag innebär att ellagstiftningen och strålskyddslagstiftningendelvis överlappar varandra. Detta är, som jag tidigare påpekat, bl. a. en följdav syftet med den nya strålskyddslagen. Avsikten är alt med den nyastrålskyddslagen försöka uppnå ett så långt som möjligt övergripande strålskyddi samhället. Samordning inom elsäkerhetsområdet bör ske på liknande sätt sommellan annan sektorslagstiftning och strålskyddslagstiftningen. Faktiskaåtgärder inom elsäkerhetsområdet bör således vidtas med stöd avellagstiftningen. Som påpekat torde det inte vara möjligt all frånelsäkerhetsområdet särskilja frågor om säkerhet för kraftfrekventa elektriskaoch magnetiska fält. Även inom detta område bör därför faktiska åtgärder vidtasmed stöd av ellagstiftningen. Arbetet med riskbedömning och rekommendation avgränsvärden bör även göras av men verket bör i dessafrågor samråda med strålskyddsmyndigheten. Jag är medveten om att en delpraktiska gränsdragningsproblem kan uppstå i berörda myndigheters verksamhetsområdenliksom inom alla andra överlappande verksamhetsområ- Eventuellatillämpningssvårigheter bör dock kunna ut i det samarbete somnödvändigtvis måste förekomma mellan myndigheterna. 2.9.10Miljöskyddslagen (1969:387) Mittställningstagande: I motsats till utredningen föreslår jag ingen ändring imiljöskyddslagen. En följd av detta blir att såväl den nya strålskyddslagen sommiljöskyddslagen blir tillämplig på viss typ av icke-joniserande strålning. Utredningens förslag:Icke-joniserande strålning som är tillståndspliktig enligt strålskyddslagenundantas från miljöskyddslagens tillämpningsområde. Remissinstanserna:Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i denna del är kritiska motförslaget. finner den föreslagna gränsdragningen mindrelämplig och anser att man i stället från miljöskyddslagens område bör undantaall icke-joniserande strålning med undantag för buller och därmed likartadstrålning, dvs. vibrationer, infraljud och dylikt. motiverar sittförslag med att den centrala kompetensen beträffande icke-joniserandestrålning kommer att finnas samlad hos . I fråga omstrålning har miljöskyddslagen enligt främst behövtutnyttjas i fråga om buller och därmed besläktad strålning. Enkompetensfördelning som görs beroende av i vilken utsträckning statensstrålskyddsinstitut funnit skäl föreskriva tillståndsplikt leder enligtnaturvårdsverket till en oklar ansvarsfördelning mellan de ansvariga myndigheterna. anser att man bör undanta allicke-joniserande strålning med undantag för buller och därmed likartadstrålning från miljöskyddslagens område. Uppsalauniversitet anser däremot att man bör utvidga miljöskyddslagenstillämpningsområde till att omfatta joniserande och icke-joniserande strålning. universitetpåpekar vidare bl. a., att verksamheter som regleras i strålskyddslagen, lagenom kärnteknisk verksamhet, atomansvarighetslagen (1969:45) och miljöskyddslagenhar stora praktiska likheter. Risker för läckage till omgivningen avradioaktivt resp. annat miljöfarligt material finns vid avfallsdeponering,brytning av både uran och annan och från olika anläggningar. Uppsalauniversitet utgår ifrån att verksamheter som är likartade från miljösynpunktinte bör bedömas efter olika rättsliga kriterier enbart av det skälet attverksamheten faller under den ena eller den andra författningen. i Hallandslän ifrågasätter lämpligheten av den föreslagna ändringen. anseratt förslagets innebörd är otydligt och att det kan ifrågasättas om intekonstruktionen strider mot 8 kap. 17 8 regeringsformen. menarvidare, att det i praktiken inte torde finnasnågon risk för onödig dubbelprövning om miljöskyddslagen gäller Prop.1987/88:88 vid sidan av strälskyddslagen i fråga om icke-joniserande strålning. Skälenför mitt ställningstagande: Till att börja med tar jag upp frågan omjoniserande strålning bör ingå i miljöskyddslagens tillämpningsområde.Miljöskyddslagen är som nämnts inte tillämplig i fråga om joniserandestrålning. I motiven till lagen (prop. 1969:28) framhölls - när det gälleratomanläggningar - att sådana underkastas en myckel ingående prövning hos regeringenoch all både strålskydds- och naturvårdsmyndigheler är inkopplade i prövningensamt alt sådana säkerhetsnormer tillämpas att några strålningsrisker över huvudtaget inte skall uppkomma. Föredragande departementschefen ansåg därför att destrålningsproblem som sammanhänger med atomanläggningar bör angripas med stödav den särskilda slrålskyddslagstiflning som gäller på området. Enligtdepartementschefen borde emellertid undantag göras för alla anläggningar ochall verksamhet som är underkastad specialreglering från strålskyddssynpunkt. Somjag nämnt föreslår att miljöskyddslagenstillämpningsområde utvidgas till att omfatta joniserande strålning. Härmedskulle den fördelen uppnås all joniserande strålning - vad gäller frågor somrör den yttre miljön - skulle bedömas efter likartade kriterier som andramiljöstörningar. Enligtmin mening är det inte lämpligt att låta miljöskyddslagen omfatta joniserandestrålning. De skäl för särbehandling som åberopades vid miljöskyddslagenstillkomst har fortfarande bärkraft. Mot den föreslagna utvidgningen talarvidare, att det skulle kunna bli svårt att bestämma miljöskyddsmyndigheternasresp. En särskild komplikation ärdärvid att det skulle vara tillståndsmyndigheterna enligt miljöskyddslagen och inte som strälskyddsmyndigheten - som i sitt avgörande av ärendet angavde villkor i strålskyddshänseende som skulle gälla för en anläggning. Dessutomskulle ändringar av givna villkor eller nya sådana ske enligt miljöskyddslagen,med de ökade tidsförluster och komplikationer i övrigt i förhållande tillnuvarande ordning som skulle uppkomma. En utvidgning av miljöskyddslagenstillämpningsområde skulle också i viss mån strida mot en av målsättningarnamed den nya strålskyddslagen, nämligen att förstärka strålskyddsmyndighelensroll som expertmyndighet inom strålskyddsområdet. Jagövergår härefter till frågan om miljöskyddslagens tillämpningsområde vadgäller icke-joniserande strålning. a. användning av mark, byggnad och an läggning på sätt som kan medföra störning för omgivningen genom buller, ljus eller annat sådant om störningen inte är helt tillfällig. Icke önskvärt ljud brukar enligt vedertaget språkbruk kallas buller. I begreppet buller torde även ultraljud ingå. Enligt en beslutad ändring i 1 8 miljö skyddslagen (prop. 1986/87:135, JoU 25, rskr. 319, SFS 1987:397) är miljöskyddslagen inte tillämplig på elektriska och magnetiska verkningar av en elektrisk anläggning. Lagen skall däremot tillämpas i fråga om sådana omgivningsstörningar som inte yttrar sig i form av elektriska eller magnetiska verkningar men som orsakas av den elektriska strömmen i ledningen. Ett exempel på sådan störning är buller från en elkraftledning. Somjag har utvecklat bör den nya strålskyddslagen göras gene- Prop.1987/88:88 rellt tillämplig på icke-joniserande strålning. Med sådan strålningavser jag optisk strålning (dvs. ultraviolett strålning, synlig strålning ochinfraröd strålning), radiofrekvent strålning, lågfrekventa elektriska ochmagnetiska fält och ultraljud eller annan till sin biologiska verkan likartadstrålning. Definitionen medför alt både miljöskyddslagen och strålskyddslagenblir tillämpliga beträffande icke-joniserande strålning i form av i vart fallljus och ultraljud. Entänkbar gränsdragning mellan strålskyddslagen och miljöskyddslagen är att låtaendast den förra omfatta skyddet mot icke-joniserande strålning. I likhet medutredningen anser jag det olämpligt att från miljöskyddslagen undanta allslags icke-joniserande strålning. Jag anser det också olämpligt att, somUppsala universitet föreslagit, utvidga miljöskyddslagens nuvarandetillämpningsområde vad gäl/er icke-joniserande strålning. En sådan utvecklingskulle dessutom strida mot vad beslutat beträffandemiljöskyddslagens tillämpning på elektriska och magnetiska fält i anledning avprop. 1986/87:135. Utredningenhar valt alt föreslå ytterligare inskränkningar i miljöskyddslagenstillämpningsområde vad gäller icke-joniserande strålning. Som motiv harutredningen åberopat att man vill undvika en ordning med dubbeltillståndsprövning. Ilikhet med och anserjag att utredningens förslag är mindre lämpligt. Vad som framför allt talar motförslaget är - som påpekat - att uppdelningen mellanmiljöskyddslagen och strålskyddslagen skulle leda till en oklaransvarsfördelning mellan de ansvariga myndigheterna. Enligtmin mening är vidare risken för olägenheter på grund av dubbeltillståndsprövning överdriven. Jag grundar min uppfattning på följandeomständigheter. Till att börja med måste man konstatera att del gemensammatillämpningsområdet skulle gälla en mycket liten del av den verksamhet medstrålning som strålskyddslagen omfattar. Som nämnts torde det endast bli frågaom ljus och ultraljud. Vidare är det föga troligt att sådan verksamhet skullekomma att bli tillståndspliktig enligt miljöskyddslagen. Det sagda lederenligt min mening till att del inte finns anledning att inskränkamiljöskyddslagens tillämpningsområde vad gäller tillståndspliktigicke-joniserande strålning enligt strålskyddslagen. Del bör även tilläggas attutredningens förslag under alla förhållanden leder till ett gemensamttillämpningsområde, nämligen beträffande viss icke-joniserande strålning sominte är tillståndspliktig enligt strälskyddslagen. Somnämnts har och koncessionsnämnden föreslagit attmiljöskyddslagens tillämpningsområde beträffande icke-joniserande strålning börinskränkas på ett annat sätt. Enligt förslaget borde all icke-joniserandestrålning med undantag för buller och därmed likartad strålning undantas frånmiljöskyddslagens tillämpningsområde. En sådan förändring av miljöskyddslagenskulle betyda att konventionellt ljus från t. ex. reklamanordningar ochtrafikanläggningar och ljus från laseranläggningar inte längre skulle fallainom miljöskyddslagens tillämpningsområde. Detkan möjligen sägas att undantaget skulle få liten betydelse eftersom 55 miljöskyddslagensbestämmelser endast i ringa omfattning tillämpas på nu aktuella verksamheter.Enligt min mening är det ändå värdefullt att det finns en möjlighet alt kunnatillämpa miljöskyddslagen om så behövs. Sammanfattningsvisanser jag alltså alt varken utredningens eller remissinstansernas förslag tilländring av miljöskyddslagen bör genomföras. Uppsalauniversitet har i sitt remissyttrande också tagit upp miljöskyddslagensbestämmelser om lokalisering av miljöfarlig verksamhet. Vidare harmiljöskyddslagens bestämmelser om information och besluts-påverkan för enskildaberörts. är kretsen av besvärsbe-rättigade omfattandeenligt miljöskyddslagen.