prop · GB03124 · 1987-12-31 00:00:00 — Särskilt när det gällergruppen narkofikamissbrukare kan det ibland vara ett verksamt medel attförhindra att missbrukaren förslösar sin egendom föratt finansiera sittnarkotikabmk. a. sådana missbruksfall torde kunna betecknas som med sjukdomliknande förhållanden. 1987/88: 124 2.4.2Förvaltarskapets omfattning m. m. Mitt förslag: Enförvaltare skall kunna förordnas för att bevaka någons rätt, förvalta någonsegendom eller sörja för någons person. Uppdraget skall anpassas till behovet idet enskilda fallet. Vissa angelägenheter fär omfattas av uppdraget endast omdet finns särskilda skäl. Uppgiften att närmare avgränsa uppdraget skall kunnadelegeras till överförmyndaren. Rätlen skall i efterhand kunna anpassaförvaltarskapet till ändrade förhållanden. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med milt förslag. Remissinstanserna: De flestalillstyrker utredningens förslag eller lämnar 10 1987/88. del utan erinran. Enremissinstans vill dock att uppgiften alt sörja för Prop. 1987/88: 124huvudmannens person hälls utanför förvaltarens åligganden. Från elt par hållförutses vidare svårigheter för tredje man att avgöra vad som omfattas av ettbegränsat förvaltarförordnande. Enligt en remissinstans skulle den föreslagnaddegalionsmöjlighelen försvåra möjligheten atl få vetskap om inskränkningarna iden enskildes rättshandlingsförmåga. Två överförmyn-darnämnder anser att ävenöverförmyndaren skall fä ompröva omfattningen av ett förvaltarskap. Skälenför mitt förslag: Som jag tidigare nämnt är det väsentligt att förvaltarskapet,när en förvaltare utses, fär en omfattning som motsvarar den enskildes behov avbistånd i varje särskilt fall. Förvaltarskapet bör ocksä i efterhand på ettsmidigt sätt kunna anpassas lill ändrade förhållanden. Ifräga om en förvaltares huvudfunktioner bör samma regler gälla som beträffandegode män. En förvaltare bör alltsä kunna utses för att förvalla någons egendom.Kravet på alt förvaltarskapet skall anpassas till behovet i det särskildafallet medför emellertid atl uppdraget kan behöva anges mera detaljerat. Ettförvaltarskap bör t. ex. kunna begränsas till att avse förvaltningen av vissegendom, såsom en fastighet, eller handhavandet av huvudmannenspensionstillgängar. Förvaltaren bör också kunna få i uppdrag att företrädahuvudmannen vid ingående av kreditköpsavtal o. d. En ytterligare avgränsning börkunna göras när det gäller egendomens storlek. Del bör sålunda inte alltid varanödvändigt all huvudmannens hela pension e.d. ställs under förvaltning, utanhuvudmannen bör kunna ges rätl alt själv disponera över en del. Ett liknandesystem praktiseras för övrigt redan nu i vissa fall beträffande dem som harornyndigförklarats. Huvudprincipenbör vara att det är domstolen som bestämmer förvaltar-uppdragels omfattning,både vid det ursprungliga förordnandet och vid senare omprövningar. För att manskall uppnå den önskvärda flexibiliteten och för att domstolen inte skallalltför mycket belastas med en detaljreglering bör domstolen emellerfid kunnaöverlåta ål överförmyndaren atl lämna närmare föreskrifter beträffandeomfattningen av etl förvaltamppdrag, t. ex. beträffande vilka beloppsgränsersom skall gälla. Vid ändrade förhållanden, t. ex. alt i fallet med pensionendenna höjs, kan då överförmyndaren inom ramen för delegationsbeslutet anpassaomfattningen av uppdraget fill den nya situafionen. Liksomnär det är fråga om omyndigförklarade bör huvudmannen i princip ha rätt attsjälv ingå arbetsavtal och atl disponera över sin arbetsinkomst, liksom översådan egendom som han eller hon har fält genom gåva eller testamente medvillkor att den skall vara undantagen från särskild förvaltning. Dessaangelägenheter bör fä omfattas av förvaltaruppdraget endast om det finnssärskilda skäl, t.ex. en påtaglig risk att egendomen kommer atl användas på eltsätt som skadar huvudmannen. Den bedömningen kan göras antingen i samband meddet ursprungliga förvaltarförord-nandet eller vid en senare omprövning avdetta. Ävenom etl förvaltarskap i första hand torde komma att avse en rent ekonomisk förvaltning, bör en förvaltare liksom en god man ocksä kunna få i uppdrag att företräda huvudmannen i angelägenheter av rättslig art. En 146 förvaltarebör exempelvis kunna förordnas alt företräda huvudmannen inför domstolar ochandra myndigheter. Ett fall som jag har berört är när den enskilde äri sådant psykiskt tillstånd att han saknar förmåga atl själv föra sin talan ien process och dessutom motsätter sig ett godmansförordnande. Även i t.ex.ärenden om rätt lill bidrag eller lill vård eller omsorg enligtsodallagsliflningen kan den typen av förvaltarförordnande bli aktuell. Påsamma sätt som när det gäller gode män bör en förvaltare vidare kunna få iuppdrag alt sörja för huvudmannens person. Även om förvaltaren inteuttryckligen har fått en sådan uppgift, måste han hälla sig informerad omhuvudmannens personliga förhållanden. Skall förvaltaren syssla medegendomsförvaltning, bör han vara skyldig att se lill att medlen i skäligomfattning används till huvudmannens nytta. Närdet i övrigt gäller den personliga intressebevakningen bör samma principergälla som för en god man (se avsnitt 2.3.3). Har huvudmannen fått enkontaktperson enligt socialtjänst- eller omsorgslagen, bör förvaltarengivetvis samråda med denne, liksom med anhöriga och andra som har alt bevakahuvudmannens personliga intressen. Domstolenbör vara skyldig att ompröva omfattningen av etl förvaltarskap sä snart delfinns anledning till det. Det kan t. ex. vara fräga om atl ge den enskilde rättatt i större omfattning än tidigare disponera över pensionsmedel. Enomprövning kan ocksä leda till att uppdraget utvidgas lill att avse fleraangelägenheter. Självfallet skall en förvaltare liksom en god man entledigas såsnart han inte längre behövs, t. ex. därför atl huvudmannens hälsotillståndhar förbättrats. I finnsregler om förmyndares och gode mäns förvaltning och redovisningsskyldighet, omtillsyn över förmynderskap och godmanskap samt om inskrivning av sådana. Dettaregelsystem bör med vissa justeringar tillämpas även när det gällerförvaltarskap. Den närmare utformningen av bestämmelserna behandlas ispecialmotiveringen. 1987/88: 124 2.4.3Förvaltarens behörighet och förhållandet till tredje man Mitt förslag:Förvaltaren har ensam rädighet i de angelägenheter som omfattas av uppdraget.Med förvaltarens samtycke fär dock huvudmannen själv företa rättshandlingar isädana angelägenheter. Om förvaltaren handlar utanför uppdraget blirrättshandlingen inte bindande för huvudmannen. Förvaltaren är däskadeständsskyldig mot godtroende tredje man. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 182-184). Remissinstanserna:Utredningens förslag har i denna del lämnats utan erinran. En remissinstansvill dock att förvaltarens samtycke till huvudmannen atl företarättshandlingar skall vara skriftligt. Skälenför mitt förslag: Som jag redan har varit inne pä (se avsnitt 2.1) är tanken bakomförvaltarinstilutet att förvaltaren inom ramen för sitt upp- Prop. drag ensam skall habehörighet att ingå avtal och andra rättshandlingar för Det bör dock finnas möjlighet för förvaltaren att lämna samtycke lill althuvudmannen själv ingår en sådan rättshandling. Vidoenighet i frågan humvida samtycke har lämnats torde bevisbördan för att sä är fallet åvilatredje man. Det kan inte anses påkallat att uppställa någrasärskilda formkrav när del gäller ett sådant samtycke. Detkan inträffa att huvudmannen ingår en rättshandling ulan förvalla-rens samtyckepä ett område där denne har ensamrädighet. Situationen är fullt jämförbar meddet fallet att en omyndigförklarad person förfar pä motsvarande sätt. Nugällande regler om verkningarna av ett sådant förfarande bör kunna överförastill del nya systemet med förvaltarskap. Reglerna överensstämmer för övrigtmed motsvarande bestämmelser om underåriga (se 9 kap. 6 och 7 §§föräldrabalken). Principen bör alltså vara att rättshandlingen inte blirbindande, såvida inte förvaltaren har godkänt den. Blir avtalet inte bindande,skall vardera parten återlämna vad han har mottagit eller, om det inte kan ske,utge ersättning för del mottagnas värde. Den som har förvaltare skall dock intebehöva utge sådan ersättning i vidare män än det som han mottagit har använtstill skäligt underhäll eller på annat sätt har medfört nytta för honom. De nubeskrivna konsekvenserna av avtalets ogiltighet överensstämmer med regleringeni lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbadsjälsverksamhel. Omen förvaltare har överskridit sin behörighet och handlat utanför förvaltaruppdraget,bör regeln - på samma sätt som har förordats beträffande godmanskap -vara att rättshandlingen inte är gällande mot huvudmannen. I del fallet börförvaltaren ha ett strikt skadeståndsansvar gentemot godtroende tredje man. Deskäl atl inskränka skadeståndsskyldigheten beträffande gode män som tidigarehar angetts kan inte anses föreligga när del gäller förvaltare. Ersättningenvid fall av skadeståndsskyldighet bör motsvara det s. k. positivakontraktsintresset. Eftersomrättshandlingar som huvudmannen själv ingår pä ett område som omfattas av eltförvaltamppdrag i princip inte blir bindande, är det angeläget att tredje manhar möjlighet atl fä kännedom om såväl förvaltar-förordnanden som denhuvudsakliga omfattningen av ett förordnande. Liksom när det gälleromyndigförklaringar bör rätten vara skyldig att kungöra beslut om anordnande avförvaltarskap i Post- och . Även beslut om upphörande avförvaltarskap bör kungöras. Det närmare innehållet i kungörelserna kommer attberöras i specialmotiveringen. Förmynderskapsutredningenhar ingående behandlat frägan i vad mån förvaltarförordnanden bör registreras centralt (se betänkandet s. 182- 184). registreras en uppgift om omyndigförklaring i folkbokföringen. Enligt utredningens åsikt talar övervägande skäl mot en motsvarande registrering av förvaltarförordnanden. Däremot anser utredningen atl det kan vara lämpligt alt låta uppgifter om förvaltarskap föras in i register av mera speciell karaktär, t. ex. inskrivningsmyndigheternas register. Elt fler tal remissinstanser förespråkar en central registrering av förvallarförord- 148 nanden. Några delar dock utredningens uppfattning i frågan. Det kan ifrågasättas omtredje mans behov av en central registrering är sä stort. Integritetshänsyntalar ocksä starkt emot atl en central registrering införs. En centralregistrering skulle vidare innebära ett avsevärt arbete för berördamyndigheter, bl. a. med hänsyn till atl förvaltarförord-nandena inte sällantorde bli detaljerade och dessutom kan komma att ändras vid upprepadetillfällen. Jag anser därför i likhet med utredningen att nägot centraltregister inte bör införas. Det kan däremot övervägas att låta uppgifter omförvaltarskap föras in i register av mera speciell karaktär, t.ex.inskrivningsmyndigheternas register. Det ankommer på regeringen att utfärdaföreskrifter om det. Det sagda innebär inte atltredje man kommer att sakna möjlighet atl fä veta humvida motpartens egendomstår under förvaltning. Tredje man kan få visshet genom atl höra sig för hosöverförmyndaren eller tingsrätten. För att tredje man inte skall behöva vändasig lill flera tingsrätter bör det, på samma sätt som jag har förordatbeträffande sädana godmanskap som avses i nuvarande 18 kap. 3 § ,införas föreskrifter som medför atl etl förvaltarskap i princip är inskrivetvid den tingsrätt inom vars område huvudmannen bor. 2.5 Processuella frågor m.m. 2.5.1 Handläggningsformen Mitt förslag:Frägor om godmanskap och förvaltarskap skall handläggas som domstolsärenden. Iärenden om anordnande eller upphörande av förvaltarskap skall nämnd delta itingsrättens avgöranden. Detsamma gäller i andra ärenden som rör förvaltarskapeller godmanskap, om de är tvistiga. I övrigt är tingsrätten domför med enensamdomare. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 185). Remissinstanserna: Enremissinstans anser atl frågor om anordnande eller upphörande av förvaltarskapskall handläggas som mål och att fingsrätten i icke tvistiga mäl av delta slagskall vara domför med ensamdomare. En annan remissinstans vill atl nämnd skalldelta i ärenden om omprövning av förvaltarskapets omfattning även när de inteär tvistiga. I övrigt har utredningens förslag i denna del tillstyrkts ellerlämnats utan erinran. Skälen för mitt förslag:Enligl gällande bestämmelser handläggs frågor om omyndigförklaring ellerhävande av omyndigförklaring som mål, medan andra frägor om förmynderskap ochgodmanskap handläggs som ärenden. Jag ser det som en fördelom samma handläggningsform tillämpas när det gäller frägor om förvaltarskap ochfrågor om godmanskap. Om del t. ex. vid prövningen av en ansökan om förordnandeav förvaltare visar sig tillräckligt atl en god man utses, kan rätten då inomramen för del inledda förfarandet meddela ett godmansförordnande. Om samma handläggningsformskall användas, framstår det som mest naturiigt alt tillämpa ärendelagenshandläggningsregler. Frågor om förvaltarskap och godmanskap bör alltsåhandläggas som domstolsärenden. Frågor om anordnande ochupphörande av förvaltarskap är sä pass ingripande för den enskilde att nämndalllid bör delta i avgörandet. Enligt gällande bestämmelser skall nämnd ingå irätten även i andra fall, om ärendet är tvistigl. Den ordningen bör bestå. Iövrigt bör rätten vara domför med en lagfaren domare. 2.5.2Initiativrätten i ärenden om godmanskap och förvaltarskap Mitt förslag: Iärenden om anordnande, omprövning eller upphörande av godmanskap ellerförvaltarskap får ansökan göras av överförmyndaren, förmyndare, den enskilde,om han fyllt , samt den enskildes make och närmaste släktingar.Detsamma gäller i ärenden om entledigande av god man eller förvaltare. Frågorom upphörande och omprövning saml om entledigande fär också väckas av den godemannen eller förvaltaren. En god man som förordnas när hjälpbehovet beror påsjukdom o. d. får ansöka om förordnande av förvaltare. Domstolen fär ocksäsjälvmant ta upp alla dessa frågor. Förmynderskapsutredningensförslag: Saknar motsvarighet till bestämmelserna rörande generell möjlighetför rätten att självmant la upp frågor om anordnande av godmanskap ochförvaltarskap samt rörande god mans och förvaltares rätt att begära omprövning avuppdragets omfattning. Överensstämmer i övrigt i allt väsentligt med miltförslag (se betänkandet s. 179 och 185). Remissinstanserna: Ett parremissinstanser anser att frägor om anordnande av godmanskap och förvaltarskapskall kunna tas upp självmant av rätten. Frän ett håll ifrågasätts om närmastesläktingar skall få ansöka om förvaltarförordnande. Skälen för mitt förslag:När det gäller kretsen av ansökningsberätligade kan de nuvarande bestämmelsemaom omyndigförklaring utgöra en lämplig utgångspunkt. Enligl dessa är den somansökningen avser, make, närmaste släktingar, överförmyndaren och förmyndarebehöriga att göra ansökan om omyndigförklaring (se 10 kap. 10 §föräldrabalken). Hävande av omyndigförklaring kan begäras av den omyndige, hansförmyndare och överförmyndaren. Dessa personer bör i fortsättningen ha rätt atlansöka om god man eller förvaltare eller att begära atl uppdraget omprövaseller upphör. En god man ellerförvaltare har i regel goda möjligheter att fortlöpande bilda sig en uppfattningom huvudmannens hjälpbehov. Det är därför lämpligt att även gode män ochförvaltare ges möjlighet att hos rätten ansöka om omprövning av uppdragetsomfattning. Det kan förekommasituationer dä ett behov av god man eller förvaltare blir känt för rätten ulanatt någon ansökan därom har gjorts. situation är att det i enpågående rättegäng visar sig atl förvaltare behöver förordnas för någonderaparten. Rätten bör därför ha möjlighet att själv ta initiativ i frågor av dettaslag. Även när det gäller omprövning och upphörande av godmanskap ellerförvaltarskap bör rätten ha motsvarande möjlighet, liksom i frågor omentledigande av god man eller förvaltare. 1987/88: 124 2.5.3Utredningen i ärenden om förordnande av god man eller förvaltare Mitt förslag: Denenskilde skall beredas fillfälle atl yttra sig, om del kan ske. I ärenden omförordnande av god man i fall dä hjälpbehovet beror på sjukdom e.d. och iärenden om förordnande av förvaltare skall ocksä make, närmaste släktingar,överförmyndaren, vårdinrättning, omsorgsnämnd och socialnämnd yttra sig, omdet inte är obehövligt. I elt sådant ärende gäller som huvudregel atl denenskilde skall höras muntligt. Rätten får inte förordna förvaltare utanläkarintyg eller motsvarande utredning om den enskildes hälsotillstånd.Delsamma gäller förordnande av god man när hjälpbehovet beror på sjukdom e.d.,om förordnandet sker utan atl den som behöver hjälp har lämnat sitt samtycke. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt förslag (se betänkandet s.178 och 184-185). Remissinstanserna: Fleraremissinstanser ställer sig positiva till att en noggrann utredning görs och lill en huvudregel som innebär alt den enskil de skall höras muntligt. Frän enstaka häll ges uttryck för andra uppfatt ningar. När del gäller utredningen om den enskildes hälsotillstånd vill flera remissinstanser ha mera preciserade krav på läkarintyg eller psykologuUä- tande. Skälen för mitt förslag:Det är viktigt atl behovet av god man eller förvaltare blir ordentligt klarlagtinnan förordnande därom meddelas. En grundregel bör vara alt den enskildebereds tillfälle att yttra sig, om det kan ske. Har den enskilde själv gjortansökan, bör han fä tillfälle att yttra sig över det material som har tillförtsav andra. Om exempelvis överförmyndaren har lämnat förslag pä vem som skallutses lill förvaltare, bör sålunda den enskilde yttra sig över förslaget. I ärenden om förordnandeav god man när hjälpbehovet beror pä sjukdom, hämmad förståndsutveckling,försvagat hälsotillstånd o.d. liksom i ärenden om förordnande av förvaltaremåste det vara ordentligt klarlagt att ett hjälpbehov föreligger och alt dettainte kan tillgodoses pä något mindre ingripande sätt, t. ex. genom en anhörig.Rätten bör därför, om del inte är obehövligt, inhämta yttrande från denenskildes make och närmaste släk-fingar samt frän överförmyndaren,vårdinrättning där den enskilde vistas och omsorgs- eller socialnämnd som harhaft kontakt med honom. Föratt rätten skall fä en riktig bild av den enskildes hälsofillständ och hanshjälpbehov kan del ocksä vara av värde alt han hörs muntligt. Deregler som gäller vid ansökningar om omyndigförklaring kan härvid tjäna somförebild. Principen bör alltså vara att den enskilde skall höras muntligt, omdet kan ske utan skada för honom. Han behöver dock inte höras muntligt om detär uppenbart att han inte förstår vad saken gäller. Muntligt hörande bör ocksäkunna underlåtas, om den enskilde själv har ansökt om eller medgettförordnandet eller om det finns andra särskilda skäl. Med hänsyn till atl ettgodmansförordnande som beror pä sjukdom e. d. förutsätter antingen atl denenskilde har samtyckt till förordnandet eller att hans sinnestillstånd utgörhinder mot inhämtande av hans mening, torde bestämmelsen om muntligt hörande habetydelse framför allt i ärenden om anordnande av förvaltarskap. Det kan dockförekomma situationer då det finns skäl att höra t. ex. en person som själv haransökt om godmansförordnande. Normalt bör rätten begäraetl läkainntyg om den enskildes hälsotillstånd i ett ärende om anordnande avförvaltarskap. Detsamma gäller vid anordnande av godmanskap som beror påsjukdom e. d. i fall där den enskildes sinnestillstånd är sådant att hanssamtycke inte kan inhämtas. Till skillnad från vad som gäller i mål omomyndigförklaring bör det inte vara nödvändigt med specialistkompetens hos denundersökande läkaren. Läkarintyg bör ocksä kunna ersättas av yttrande frånvårdinrättning eller av annan likvärdig utredning om den enskildeshälsotillstånd. 1987/88: 124 Mitt förslag:Rätten skall kunna meddela interimistiska förordnanden i frågor om förordnandeav god man eller förvaltare, omprövning av godmanskaps eller förvaltarskapsomfattning och ehfiedi-gande av en försumlig god man eller förvaltare. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer i stort med mitt förslag. Utredningen föreslår dockinte någon möjlighet till interimistiska förordnanden i omprövningsfallen.Enligt utredningens förslag skall i stället förvaltaren kunna omhänderta visstslags egendom i avvaktan pä att domstolen avgör om denna omfattas av uppdraget(se betänkandet s. 179, 181-182 och 185). Skälen för mitt förslag:Om det krävs omedelbar vård av den enskildes angelägenheter eller etl dröjsmålannars skulle medföra uppenbar skada för den enskilde, bör rätten kunna meddelainterimisfiskt förordnande om förvaltarskap eller godmanskap. För att förhindraatt någon vid uppnådd myndighetsålder skulle sakna erforderligt skydd bör ettsådant förordnande även kunna meddelas beträffande en underårig, alt gälla fr.o. m. hans 18-årsdag. Förmynderskapsutredningenhar inte föreslagit någon bestämmelse om interimistiskt förordnande iomprövningsfallen. När del gäller förvaltarskap har utredningen i ställetföreslagit att förvaltaren skall kunna omhänderta sådan egendom, somhuvudmannen normalt råder över själv, i avvaktan på att rätten avgör omegendomen skall omfattas av uppdraget. gäller t. ex.arbetsinkomst och gåva som har getts med villkor alt egendo- Prop. 1987/88: 124men inte skall omfattas av förvaltarens rädighet. Tanken bakom den föreslagnaregeln är alt man skulle kunna hindra t. ex. atl egendomen används pä elt sättsom skadar huvudmannen. Som förebild för utredningens förslag i den delen hartjänat bestämmelserna i 9 kap. 3 och 4 §§ samt 10 kap. 5 och 6 §§föräldrabalken om förmyndares möjlighet att omhänderta den omyndiges egendom. förvaltarskap bygger på grundtanken atl förvaltamppdraget skallanpassas lill den enskildes behov i del särskilda fallet. Mot den bakgmndenframstår det som naturligt all förvaltaren inte får vidta ätgärder medegendom, som faller utanför det ursprungliga förordnandet, förrän rätten harutvidgat uppdraget till att omfatta även sådan egendom. Men behovet av ettsnabbi ingripande i vissa fall kvarstår med en sådan lösning. Rätten bör därförges möjlighet att förordna interimistiskt i frägan. Den möjligheten bör intebara stå till buds när del gäller arbetsinkomst och annan egendom av sådantslag som har berörts utan kunna användas även i andra fall av omprövningav ett förvaltamppdrags omfattning. Behov av interimistiskt förordnande kanocksä uppkomma vid motsvarande omprövning av godmanskap. 2.6 Följdändringar i annan lagstiftning Ioch med all institutet omyndigförklaring försvinner, kommer begreppet omyndig ifortsättningen att vara liktydigt med underårig. Det kan diskuteras omterminologin inte borde förenklas, så atl benämningen underårig genomgåendeanvänds i stället för omyndig. Delta skulle kräva åtskilliga språkligajusteringar i etl stort antal författningar. Något egentligt behov av en sådanterminologiändring synes inte föreligga. Jag vill därför inte förorda en sådanändring. Ielt flertal författningar finns bestämmelser om behörighet för en tjänst ellerett uppdrag. Ett vanligt behörighetsvillkor är att den som skall utses inte fårvara omyndig. Det gäller t. ex. domare, advokater, styrelseledamöter i aktiebolagoch utgivare för periodisk skrift. Om omyndigförklaringsinstitulet avskaffas,kommer endast underåriga att omfattas av sådana bestämmelser. Frägan är då omman bör lägga till regler om atl även de som är allvarligt sjuka e.d. skallvara utestängda. Den uppfattningen har framförts av några remissinstanser.Enligl min mening behövs dock inga sådana regler. finns en mångfaldansvarsfulla befattningar utan behörighetskrav av detta slag. Om någon pä grundav sjukdom e.d. kan anses mindre lämplig atl inneha en tjänst eller etluppdrag, kan hänsyn i regel tas till detta med stöd av gällande bestämmelser omen allmän lämplighetsprövning. Del kan också erinras om atl elt förordnande avgod man enligt nuvarande 18 kap. 3 § inte automatiskt medför attden som fär god man blir obehörig.