prop · GB0398 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:98 om knivförbud i vissa fall m. m. Regeringen föreslårriksdagen atl anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås en lag om förbud mot att i vissa fall inneha knivar ochandra farliga föremål. Förslagetinnebär att det skall vara förbjudet att inneha knivar och vissa andra farligaföremål vid offentliga tillställningar och allmänna sammankomster. Förbudetgäller dock inte om innehavet står i överensstämmelse med ändamålet medtillställningen eller sammankomsten, om föremålet skall användas vid arbete påplatsen eller om innehavet annars med hänsyn till föremålets art och övrigaomständigheter är att anse som befogat. Enligtden föreslagna lagen skall det vidare vara förbjudet att på allmän plats innehavissa särskilt farliga föremål s.k. gatustridsvapen. Det rör sig i den delenom föremål som nästan uteslutande tjänar syftet att användas för att skadaandra, exempelvis knogjärn och karatepinnar. Lagenföreslås träda i kraft . Lagförslageni denna proposiUon har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därförtre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 3), lagrådets yttrande (s. 20) ochföredragande statsrådets ställningstaganden tiU lagrådets synpunkter (s. 21). Densom vill ta del av samtliga skäl för lagförslagen måste därför läsa alla tredelarna. 1987/88. Lag om förbud mot att i vissa fall inneha knivar och andrafarliga föremål 1 §Knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mol liv eller hälsa får inte innehas vid offentliga Ullställningar som avses i allmänna ordningsstadgan (1956:617) eller vid allmänna sammankomster som avses i lagen (1956:618) om all männa sammankomster. Förbudeti första stycket gäller inte, 1. om innehavet står iöverensstämmelse med ändamålet med lUlställning-en eller sammankomsten, 2. om föremålet skall användas vidarbete på platsen eller 3. om innehavet annars med hänsyn tillföremålets art och övriga omständigheter är atl anse som befogal. 2 §Utöver vad som följer av I § gäller förbud mot atl på allmän plats inneha knogjärn, batonger, kaslstjärnor och andra sådana föremål som är särskilt ägnade atl användas som vapen vid broll mol liv eller hälsa. Förbudeti första stycket gäller inle om föremålet enligt särskilda föreskrifter ingåri utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eller om innehavet annars medhänsyn särskilda omständigheter måste anses uppenbart befogat. 3 § I fråga om vapen och andraföremål som vapenlagen (1973:1176) är tillämplig på gäller föreskrifterna där istället för denna lag. 4 § Den som uppsåtligen eUer av oaktsamhetbryter mol 1 eller 2 § skall dömas till böter eller fängelse i högst sexmånader. I ringa fall döms inle till ansvar. 5 § Knivar eller andra föremålsom innehafts i strid mot 1 eller 2 § skall förklaras förverkade, om del inleär uppenbart oskäligt. Dennalag träder i kraft den . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 4 febmari 1988 , ordförande, och statsråden , , , ,, S. , , , , , R. ,, , , , , G. , , Lagrådsremiss om knivförbud m. m. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för justitiedepartementeti en särskild utredare, docenten , med uppdrag attgöra en översyn av vapenlagstiftningen m. m. Utredningen antog namnet vapenulredning(Ju 1987:04). Utredningenavlämnade delbelänkandel (SOU 1987:61) Knivförbud. a. förslag om förbud mot att inneha kniv och andra sådanafarliga föremål vid offentliga UllstäUningar och allmänna sammankomster. Vidareföreslås ett förbud mot atl inneha s. k. gatustridsvapen på aUmän plats. Utredningenssammanfattning av innehållet i betänkandet bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 1. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av riksåklagaren, ,Ungsrätt, , polismyndigheterna i ochMalmö, /konsumentombudsmannen (KO), i Göteborgsoch län, , , Sverigesadvokatsamfund. ,, , ,och - Landsbygdens Jägare. Länsstyrelseni har överlämnat ett yttrande från polismyndigheten iGöteborg. Ensammanställning av remissyttrandena har upprättats i ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 87-3308). Våldsbrottslighetenhar Ulldragit sig ett växande intresse i den allmänna debatten.Intresset bör ses främst mol bakgmnd av den ökning av antalet anmäldavåldsbrott som har ägt mm under efterkrigsti- tl 1987/88. I den delen vUl jagerinra om att utredningen har gjort en sammanställ- Prop. 1987/88:98 ningav kriminologiska data rörande våldsbrottslighet och bl. a. redovisar följandeuppgifter. Underår 1986 polisanmäldes omkring 40000 våldsbrott i . Av dessa begicksungefär hälften utomhus. Klart är emellertid också att långt ifrån allavåldsbrott kommer polisens kännedom. Utredningen räknar med alt denverkliga våldsbrottsligheten är åtminstone så stor som denregistrerade. Den dolda våldsbrottsligheten består dock i högre grad än denregistrerade av lindrigare våldsfall. Denanmälda våldsbrottsligheten har ökat kraftigt . Ökningen är dockstarkast fr.o.m. mitten av . Delvis kan denna ökning förklaras av altkriminalstatistiken har blivit bättre och alt anmälningsbenägenheten har ökat,men mycket tyder på att det också har förekommit en faktisk ökning av våldet.Det är mycket som talar för att vapen förekommer vid våldsbrott i allt störteutsträckning och att den utvecklingen fortsätter. Undersenare år har oHka lagstiftningsåtgärder vidtagits i syfte att bryta dennegativa utvecklingen när det gäller våldsbroltsligheten och särskUt för atlkomma tillrätta med sådana våldsbrott där vapen, knivar och andra Ullhyggenkommer till användning. Medverkan utvidgades möjligheten att ta i beslagknivar och andra farliga föremål samt att förklara dem förverkade. Den nyaordningen, som regleras i 36 kap. 3 § (BrB), innebär atl man kanta i beslag och förverka föremål som är ägnade alt användas som vapen vid brottmot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som geranledning att befara att de skaU komma till sådan användning. Avsikten harvarit att bestämmelsen skall ge underlag för atl ta hand om knivar och andrafarliga Ullhyggen - t. ex. kältingar, batonger, järnrör och liknande föremål -från bl. a. personer som genom sitt uppträdande ger anledning att anta att dekan komma att använda föremålet för alt skada andra. Något sådant uppsåt atlulföra eller främja brott som fömtsätts för ansvar för förberedelse tillmisshandel krävs inte för att regeln skaU kunna Ullämpas. Däremot måsteförhållandena vara sådana att det finns anledning att anta atl föremålet kankomma att användas på det sätt som jag nämnde. Ipolislagen (1984:387) har införts en bestämmelse som ger polisen rätt att undervissa omständigheter kroppsvisitera personer för att söka efter vapen och andraföremål som kan förklaras förverkade enligt den angivna regeln. För sådantändamål får polismannen också undersöka portföljer, handväskor och annatliknande handbagage. Denna ändring i poHslagen trädde i kraft så sent som den Ijuli 1987. JagvUl tillägga att förverkande av knivar och andra farliga föremål naturligtvis också kan ske enligt den allmänna bestämmelsen om förver kande av hjälpmedel vid brott. I 36 kap. 2 § BrB föreskrivs nämligen att egendom som har använts som hjälpmedel vid broll enligt balken får förklaras förverkade, om del är påkallat till förebyggande av brott eller om ' det annars finns särskildaskäl. Med stöd av denna regel kan man t.ex. Prop. 1987/88:98 förverkaknivar och andra föremål som har använts vid misshandel eller olaga hot ellerförsök eller förberedelse till sådant brott. Härbör också nämnas förordningen (1959:312) om förbud mol innehav av vissa sUletterm. (stileltförordningen). Enligt vad som föreskrivs där får springstiletteller springkniv inte förvärvas eller innehas av den som inte har fyllt 21 åreller överlåtas eller upplåtas tUl en sådan person. Med springstilett avses ettstickvapen med klinga som med hjälp av en fjädermekanism eller liknande snabbtkan fällas eller skjutas ut ur skaftet. Med springkniv förstås en påmotsvarande sätt konstmerad kniv. I förordningen finns även generellabestämmelser om förbud mot all UUverka eller införa sådana knivar i riket. Tidigarebehandling av frågan om knivförbud m. m. bereddes tUlfälleall yttra sig över förslaget stilettförordning och avslog då ett molionsförslagom ett generellt förbud mol innehav av springstiletter m. m. 1959:158, 2LU1959:41, rskr. Fråganom att införa ett generellt knivförbud har därefter vid olika lillfällendiskuterats i . Tanken på ett sådant förbud har därvid avv-sats. (Fören närmare redovisning av den debatt som förts i denna fråga hänvisas tillbetänkandet s. Ipropositionen med förslag tiU de tidigare nämnda reglerna om förverkande avknivar m. m. förebyggande av våldsbrott ställde sig även föredragandestatsrådet avvisande till tanken på ett generellt knivförbud på allmän plats; iförsta hand borde de åtgärder som föreslogs i propositionen Ullgripas.Samtidigt påpekades att del praktiska utfallet av dessa åtgärder skulle följasmed uppmärksamhet. Skulle utvecklingen visa sig motivera ytterligare åtgärder,fick frågan las upp på nytt (prop. 1982/83:89 s. 13). Nämnasbör också att min företrädare i regeringens skrivelse 1986/87:21 om åtgärdermot vålds- och egendomsbrott påpekade bl. a. atl det i Finlandfanns ett generellt förbud mot att bära kniv och liknande vapen på allmän platsoch atl man i hade vissa positiva erfarenheter av denna lagsUflning,inte minst när det gällde dess attitydpåverkande effekt. Från polishåll iFinland hade påpekats att lagen inte föranlett några beaktansvärdatillämpningssvårigheter och att man bland befolkningen -till skillnad från vadsom förut varit en utbredd vana på allmän plats bar kniv e. d. på sig itämligen liten utsträckning. Detta gällde inte bara folk i allmänhet utan ocksåpersoner som omhändertogs av polisen. (Fören närmare redogörelse för förhållandena i och andra länder där detfinns bestämmelser om knivförbud hänvisas till betänkandet s. 2.2Knivförbud vid allmänna sammankomster och offentliga tillställningar Mittförslag: Ett förbud införs mot att medföra kniv och andra farliga föremål vidoffentliga tillställningar och allmänna sammankomster. Undantag görs för sådanainnehav som står i överensstämmelse med ändamålet med Ullställningen ellersammankomsten. Detsamma gäller innehav av knivar och andra föremål som skallanvändas som arbetsredskap på platsen eller där innehavet annars med hänsyntill föremålels art och övriga omständigheter framstår som befogat. Utredningensförslag överensstämmer i sak nära med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser ansluter sig till utredningens förslag. ÅtskiUigainstanser vUl gå ett steg längre och införa knivförbud på aUmänplats. Två remissinstanser avstyrker förslaget. Skälenför mitt förslag: Låt mig här börja med att erinra om att utredningen i sinkriminologiska undersökning har presenterat material som ger vid handen attvåldsbrottsligheten i hög grad är koncentrerad till vissa platser, tider ochomständigheter. Den är vanligare i storstadsregionerna än i landet i övrigt ochförekommer oftare i stad än på landsbygd. I städerna är utomhusvåldet myckelstarkt koncentrerat till stadskärnorna, till och nätter och isynnerhet UU helgkvällar och helgnätter. En stor del av våldshändelsema utomhusinträffar i samband med nöjesakUviteter. Våldet- särskilt utomhusvåldet - är också starkt koncentrerat tiU en mindre del avbefolkningen. Det rör sig om personer som ofta har en omfattande kriminell belastning,av vilken merparten består av annan brottslighet än våldsbrott. Utomhusvåldetbegås till största delen av yngre män. Närdet gäller användande av vapen vid våldsbrott har utredningen kommit fram till atlvapen förekommer vid vart femte anmält våldsbrott. Stick- och skärvapen(vanligen olika slag av knivar) förekommer i ungefär vart tionde, hugg- ochslagvapen i knappt vart Uonde våldsbrott. Skjutvapen vid våldsbrott är mycketovanligt. Vapenförekomsten är högst vid personrån (), följt av misshandelsbrott(), våldtäkt () och våld mot tjänsteman (). Totaltsett uppskattar utredningen att vapen förekom vid 6000-8000 anmälda våldsbrottunder . De fall som aysåg stick- eller skärvapen uppskattas tUl 3500-4000. Den störte delen av de brott där vapen använts utspelar sig dock intepå allmän utan på annan plats. De fall där vapen har utnyttjats och som hänförsig allmän plats uppskattar utredningen 1600-2000 för hela landet år1986. De som avsåg stick- eller skärvapen uppskattas UU 1100-1 300. Ilikhet med utredningen anser jag att dessa uppgifter understryker det angelägnai att försöka motverka att knivar och andra farliga föremål kommer tillanvändning vid våldsbrott. En begränsning av rätten att bära kniv och andrafarliga föremål bör i sig vara ägnad alt minska såväl antalet våldsbrott somantalet personer som dödas eller skadas i samband med Det finns givelvis, som utredningenhar varit inne på, Prop. 1987/88:98 olika sätt atl angripa detta problem; bl.a. möjligheten att genereUt begränsa förekomsten av särskilt farliga typer avknivar genom restriktioner med avseende på bl. a. import och försäljning. Denfrågan behandlas emellertid inte närmare i betänkandet, ulan utredningen avseratt återkomma till den i ett senare sammanhang. Jag saknar därför underlag föralt nu gå in närmare på den tanken. Det kan dock finnas anledning attåterkomma till den. En annan möjlighet är atl införa ett genereUt förbud motatt inneha kniv på allmän plats. Utredningen har i motsats till en delremissinstanser ansett att det inte finns tillräckliga skäl för all nu införaett sådant förbud. För egen del delar jag utredningens uppfattning att del ärförenat med betydande svårigheter atl på ett lämpligt sätt avgränsa räckviddenav ett mera generellt knivförbud. Knivar är i många sammanhang nödvändigaarbetsredskap som måste kunna innehas även på allmänna platser och somrimligtvis också måste kunna medföras till och från olika fritidsaktiviteterdär användande av kniv är naturligt och invändningsfrill från allmän synpunkt.Som utredningen har funnit är det också tveksamt om det finns något verkligtbehov av ett knivförbud på allmän plats på alla orter. Särskilt på mindre orterkan ett så vidsträckt knivförbud te sig opåkallat. Jag är därför inte bereddalt nu föreslå ett generellt förbud mot innehav av knivar på allmän plats.Utredningen fömtskickar emellertid att den kan komma att ta upp frågan på nytti ett senare betänkande efter det att man har fått erfarenheter av den ordningsom nu föreslås. Jag vill inte utesluta att sådana förnyade överväganden kan geanledning till ett ändrat ställningstagande i frågan om ett mera generelltknivförbud. Det nu aktuella betänkandet anser jag emellertid endast geunderlag för överväganden om en begränsning av rätten att bära kniv som ärmindre omfattande än den diskuterade. Utredningen har för sin del förordatett förbud som tar sikte på sådana situationer som erfarenhetsmässigt innebärsärskilda risker från våldssynpunkt, nämligen offentliga UllstäUningar ochallmänna sammankomster. Offentliga tillställningar är sådana tillställningar somavses i 9 § allniänna ordningsstadgan (1956:617), nämligen tävling ochuppvisning i sport och idrott, dansUllställning, cirkusföreställning, UvoH- ochmarknadsnöjen, festtåg samt tiUställning av annat slag, som anordnas förallmänheten och som inte avses i lagen (1956:618) om aUmänna sammankomster. Om tiUträdetill en tUlstäUning är beroende av medlemskap i en förening eller av eninbjudan, skall tillställningen ändå anses som offentlig, om den ingår i enrörelse som uppenbarligen drivs uteslutande eller väsentligen för att anordnasådana tillstäUningar. Är en tillstäUning med hänsyn tiU omfattningen av denkrets som har tillträde eller till de viUkor under vUka tUlträde lämnas attjämställa med en tiUställning tiU vUken aUmänhelen har tUlträde, skall denockså anses som offentlig. Bestämmelserom allmänna sammankomster finns i lagen om allmänna sammankomster (LAS). Lagen är tiUämplig på allmänna sammankomster som håUs för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmänna eller enskilda angelägenheter eller som är att hänföra till föreläsning eller föredrag för undervisning eller meddelande av allmän eller medborgerlig 7 n 1987/88. bildning eller religionsutövning. Lagen gäller också ifråga om allmänna Prop. 1987/88:98 teaterföreställningar, konserter, biografföreslällningareller andra allmänna sammankomster för atl framföra konstnärliga verk. Ensammankomst anses som allmän, om den anordnas för allmänheten, om allmänhetenhar tillträde till den eller om den med hänsyn till de villkor under vilkatillträde lämnas är att jämställa med allmän sammankomst. Bestämmelserna i tillämpas även om det vid sammankomsten förekommer mindre inslag somavser underhållning eller förströelse av annat slag än framförande avkonstnärliga verk (1 § LAS). Allmänna sammankomster omfattas avgrundlagsskyddet för mötesfriheten och demonslralionsfrihelen. Bestämmelsernaom offentliga tillställningar och allmänna sammankomster gäller oavsett omdessa äger rum på allmän plats eller på annat ställe. I vissa fall krävs att anordnarenav tillställningen eller sammankomsten har Ullstånd av polismyndigheten medanett sådant krav inle gäller i andra fall. Anordnaren svarar för att godordning råder. får meddela de ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter som behövs. Enligt utredningen visar erfarenheter från polisensverksamhet att bråk inte sällan uppstår i anslutning till olika slag avoffentliga tillställningar och allmänna sammankomster, särskilt i samband med spritförtäringoch när ett stort antal ungdomar samlas. Exempel på sådana lillslällningar ochsammankomster är vissa idrottsevenemang, konserter, danstillställningar ochäven evenemang på festplatser. 1 den mån knivar och andra Ullhyggen medförs vidsådana lillfällen finns det naturligtvis också en risk för atl de kan komma Ullanvändning, om bråk uppstår. Redan enligt gällande regler finns del i och för sigbetydande möjligheter atl ingripa mol knivinnehav i samband med offentligatillställningar och allmänna sammankomster. Jag kan emellertid instämma iutredningens synpunkt att de nuvarande reglerna om beslag och förverkande avknivar och andra farliga föremål kan sägas hänga i luften ur systematisk ochpedagogisk synpunkt genom att de inte ansluter till någon straffbestämmelse.Risken för den som bär kniv i strid mol ett knivförbud att drabbas avstraffansvar bör också kunna få allmänpreventiva effekter. Samhälletsavståndstagande från all människor går omkring beväpnade markeras tydligare omförverkandereglerna förenas med ett straffsanklioneral förbud. Ett knivförbudskulle på så sätt kunna bidra till alt ändra attityderna till att bära kniv. Jag vill i sammanhanget erinra om den atUlydpåverkan somutredningen redovisar all man anser sig ha uppnått i med knivförbud.Erfarenheterna i visar enligt utredningen att ett straffsanklioneralknivförbud i förening med regler om förverkande och med en rimlig grad avövervakning från polisens sida på ett påtagligt sätt kan påverka allmänhetensattityd i riktning mot att självmant avstå från all bära kniv. Jag delar därför också utredningens uppfattning att enreglering som innefattar ett straffsanklioneral förbud mol all medföra knivaroch andra tillhyggen till offentliga tillställningar och allmänna sammankomsterbör kunna få effekter på förekomsten av sådana föremål på allmän plats överhuvud taget. Såsom ett skäl mot atl införa ett förbud som inriktar sigpå allmänna i sammankomsteroch offentliga tillställningar kan, som utredningen på- Prop. 1987/88:98 pekar,anföras atl antalet våldsbrott med kniv eller andra lillhyggen i sådanasammanhang är mindre än antalet liknande våldsdåd i hemmen och på allmän platsi övrigt. I likhet med utredningen anser jag emellertid alt det både av hänsyn tillintresset av all motverka mänskligt lidande och från samhällelig synpunkt ärstarkt påkallat alt försöka minska antalet fall av våld med kniv och andratillhyggen i dessa sammanhang, även om resultatet av en sådan reglering inteskulle få några avsevärda effekter i brottsstatistiken. Delbör i detta sammanhang också framhållas att det endast undantagsvis kan finnasnågol beaktansvärt behov av all bära kniv eller andra tillbyggen vid offentligatillställningar eller allmänna sammankomster. Ett förbud som är begränsat tillsådana sammanhang kan därför inte med fog uppfattas som ett otillbörligtintrång i den personliga friheten. Förbudet understryker i stället något som deflesta torde uppfatta som självklart, nämligen all man inte börkomma beväpnad en tillställning eller en sammankomst. Medhänsyn till det anförda föreslår jag alltså i likhet med utredningen alt delinte skall vara tiUåtet att inneha kniv vid en offentlig tillställning ellerallmän sammankomst. Ettförbud av det slag som diskuteras kan emellerUd inte vara undantagslöst.Del kan nämligen förekomma situationer då det finns helt godtagbara skäl föratt vid en offentlig tillställning eller allmän sammankomst medföra kniv ellernågot annat föremål som i och för sig kan användas som tillhygge vidvåldsbrott. Utredningen har som exempel nämnt all användande av kniv kan ingåsom ett naturligt led i verksamheten vid en offentlig tillställning ellerallmän sammankomst. Det kan röra sig om fisketävlingar, uppvisningar etc.Undantag bör som utredningen förordar också göras för fall då kniv bärs för attanvändas vid arbete på platsen. Utredningen har därför föreslagit alt undanlagskall göras för dessa två situationer. För atl undvika en tillämpning avknivförbudet som i enstaka fall kan framstå som stötande bör enligt utredningendessutom den förbudet anknutna straffbestämmelsen innehålla en föreskriftom atl ansvar inte skall ådömas i ringa fall av överträdelse av förbudet. Vidremissbehandlingen har det pekats på olika andra siluaUoner än dem somutredningen tagit upp där ett förbud atl inneha kniv vid en offentlig tillställningeller allmän sammankomst inte ter sig befogat exempelvis när en person på vägtill eller från någon form av fritidsaktivitet deltar i en Ullställning ellersammankomst eller när scouter deltar i firandet av . Dethar vidare gjorts gällande att innehav av en mindre s. k. pennkniv bör varatillåtet. För min del anser jag attdet bör finnas en bestämmelse om ansvarsfrihet i ringa fall. Hämtöver bör emellertid också själva förbudets omfattning begränsas så att det inte avser situationer där knivinnehav framstår som befogat. En sådan lösning innebär naturligtvis atl förbudets omfattning blir något mer obestämd och att systemet kan framstå som mer invecklat. Från principiell synpunkt anser jag emellertid atl det inte är acceptabelt att innehav som är allmänt godtagna och som framstår som klart befogade 9 formelltsett skall omfattas av en förbudsregel. Erfarenheterna från tyderockså på alt det inte bör bli några störte tillämpningsproblem. Regeln om ansvarsfrihetblir med den ordning jag förordar tillämplig endast på de fall därknivinnehavet visserligen inte framstår som befogat men ändå kan anses utgöraen ringa överträdelse av förbudet. Jag tänker då på fall där en kniv ulangodtagbar anledning har medförts vid tillställningen eller sammankomsten men därinnehavet ändå kan anses ursäktligt, t. ex. därför alt den som har kniven inleavsett att delta när han medförde kniven till platsen. Jag vill tillägga atl jag,i likhet med utredningen och en bred remissopinion, anser alt förslaget omförbud mol alt inneha knivar vid offentliga tillställningar och allmännasammankomster bör omfatta även andra sUck-eller skärvapen och andra föremål somär ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa. Jag återkommeri specialmotiveringen med närmare överväganden angående vilka föremål som böromfattas av förbudet. I näsla avsnitt skall jag la upp frågan om ett meromfattande förbud mol vissa sådana farliga föremål, nämligen de s. k. galuslridsvapnen. 2.3 Förbud mot att inneha s. k. gatustridsvapen på allmän plats Mitt förslag:Förbud införs mol atl inneha s.k. galustridsvapen på allmän plats i denbetydelse som delta begrepp har i .