prop · GB033 · 1987-12-31 00:00:00 — Huvudregeln om alt lagen skal! gälla alla fartyg inom svenskt territorium och svenska fartyg utanför territoriet bör emellertid slås fast. Lagen innehäller i följande 53 paragrafer en hel delundantag frän tillämpligheten när det gäller främnian;de Prop. 1987/88:3fartyg. Sädana undantag kan följa även av andra föreskrifter. börlämpligen, i linje med vad utredningen har föreslagit, komma till uttryck ilagtexten. Idet lill lagrådet remitterade förslaget föreskrevs undanlag frän lagenstillämplighet även när det följde av internationella överenskommelser. Lagrådethar kritiserat förslaget på denna punkt under hänvisning till alt sådanaöverenskommelser för att vara bindande i princip måste ha införlivats medsvensk rätl och därmed täcks av uttrycket "i den mån del är särskillföreskrivet". Jag godtar lagrådets påpekande och har utformat paragrafen ienlighet med vad lagrådet föreslagit. Medanledning av vad en remissinstans anfört vill jag framhälla att den svenskastraffrättsliga kompetensen är oinskränkt i fall som avses i 2 kap. 3§ 1brottsbalken, således åven om fartyget befunnit sig i en främmande stats inrevatten. Har nägon dömts för samma gärning i den frärnmande staten, tillämpas 2kap. Medslöd av den nuvarande motsvarigheten till bestämmelsen i andra stycket harutfärdats förordningen (1980:431) om säkerheten pä öriogsfartyg. Enligt dess 1§ gäller bl. a. bestämmelserna i 1 kap. 3 § första stycket sjösäkerhelslagenför öriogsfartyg, dvs. är fillsynsmyndighet för öriogsfartygen.För andra icke konrimersiella statsfartyg gäller enligt 1 kap. 4 §sjösäkerhetslagen all tillsynen utövas av den myndighet under vars förvaltningfartyget står, om regeringen inle bestämmer någol annat. Generaltullslyrelsenhar under remissbehandlingen föreslagit atl bestämmelserna om tillsynen överörlogsfartyg ändras sä all tillsynen skall utövas av försvaret i samråd medsjöfartsverket. Jag är emellertid inte beredd alt i delta samrnanhang föreslånågon förändring av de nuvarande reglerna. Bestämmelseni tredje slyckel har införts efter förslag av tagrådet. Genom bestämmelsenklargörs atl de olika bémyndiganden alt meddela föreskrifter som lageninnehäller inte kan utnyttjas för att meddela sådana föreskrifter som enligtregeringsformen faller under det s. k. obligatoriska lagområdet. Vadsom sägs i denna lag om redare skall gälla även den som i redarens ställehar befallning med fartyget. Förstastycket gäller inte vid tillämpning av 5 kap. 12 §. Paragrafensaknar motsvarighet i sjösäkerhetslagen. Första stycket mot svarar 1 kap. 5§utredningsförslaget riiedan andra stycket saknar'motsvarighet även iutredningsförslaget. Isjösäkerhetslagen talas omväxlande om "redaren" öch om "redareneller den som i redarens ställe brukar fartyget". Detta uttryckssätttynger framställningen. Del kan undvikas genom en generell bestämmelse. Manbehöver dä genomgående nämna endasl redaren när man avser den som fyllerredarfunktionerna. Detgär inte alt med en enkel formel klargöra vem som skall anses vara elt fartygsredare. I princip kan redaren sägas vara den som utrustar etl fartygså atl det kan användas för sitt ändamål. Redarens funktioner kan - Prop.1987/88:3 dock vara delade mellan flera pä olika sätt. Redaren behöver inlevara fartygels ägare. Ägaren kan ha upplåtit sill fartyg. I äldre tid var frågafrämsl om skeppslega eller om ren befraktning, antingen tidsbefraklning ellerresebefraktning. Utvecklingen har emellertid medfört charteravtal , sominnefattar mellanformer mellan de äldre avtalstyperna. Redarfunktionerna kanfördelas mellan ägaren och befraktaren pä skilda sätt. För all avgöra vem som idel enskilda fallet skall anses vara redare måste man genom en helhetsbedömningav omständigheterna i det konkreta fallet bilda sig en uppfattning om på vemden övervägande delen av de typiska redarfunktionerna vilar. Detta medför attbedömningens resultat kan växla beroende pä vilka regler man fäster särskiltavseende vid. (Se t. ex. Grönfors, Om irafikskadeansvar utanförkontraktsförhållanden, 1952, s 305 f, och Sjörättenskollisionsansvar. Arkiv för Sjprett, band 12, , 1975, s. 340. Se ocksåräftsfallel NJA 1978 s. 14, särskilt s. Del är alltså inte givet att densom anses som ett fartygs redare i ell frakträtlsligt sammanhang också börbetraktas sorri redare vid tillämpning av fartygssäkerhetslagen. Sjösäkerhetslagensuttryck "redaren eller den som i redarens ställe brukar fartyget"måste anses våra svårgenomträngligt (jfr prop. 1965:132 s. 194). Den som brukarfartyget torde i allmänhet vara redaren. Det är svårt att se i vilka situationerman kan anse alt nägon brukar fartyget i redarens ställe. I sjölagens 58, 214,319 och 333 §§ används i stället ullrycket "den som i redarens ställe harbefattning med fartyget" eller etl liknande uttryck. Härmed avses den somrättsligen ägt disponera över fartyget, exempelvis någon som fått fartygetupplåtet ät sig genom avtal om tidsbefraklning (NJA II 1915s.397 och 401, prop. 1965:132 s. 164, prop. 1966:145 s.213, prop. Motsvarande ullryck används också i annan lagstiftning, se t. ex. 18 §sjöarbelslidslagen (1970:105). I likhet med utredningenocli i enlighet med den terminologi som an vänds i bl. a. sjölagen föreslår jag alltsä en generell bestämmelse som gör < lagens regler om redare tillämpliga även på den som i redarens ställe har befattning med fartyget. Enligtandra stycket gäller inle första stycket vid tillämpning av 5 kap. 12 § om vemsom skall anställa den däcks- och niaskinpersonal som ingår iminimibesättningen. Som jag redogjort för under avsnill 2.2.4 togs, när motsvarighetenfill 5 kap. 12 § infördes i sjösäkerhelslagen, uttrycklig ställning mol alt medredareri skulle jämställas även sådana arbetsgivare som var i redarens ställe.Jag finner inte anledning all frångå den bedömningen. Medombordanställd avses i denna lag den som lill följd av anställning tjänstgörombord på fartyget med huvudsaklig uppgift att ulföra fartygsarbete annal änsom enbart tillfälliga göromål. Medfartygsarbete avses i denna lag arbete för fartygets räkning som utförs ombordpå fartyget eller på annat ställe av någon som följer med fartyget. Paragrafen,som innehäller definitioner av begreppen "ombordanställd" Prop.1987/88:3 och "fartygsarbele" (jfr 3 § sjömanslagen), saknarmotsvarighet i gällande lag. Den motsvarar 1 kap. 6 § utredningsförslaget. Enombordanställd är , säsom berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt2.2.3), i allmänhet inte anställd på del fartyg där han tjänstgör ulan avredaren, som har tilldelat honom en befattning pä fartyget. Arbetstagaren behöveremellertid inte heller vara rederianslälld. Hans arbetsgivare kan vara enannan än redaren, t. ex. en entreprenör för inlendenturav-delningen ombord. Hanskall emellertid ha till huvudsaklig uppgift att utföra fartygsarbele annat änsom enbart tillfälliga göromål, dvs. tillhöra dem som fullgör det rutinmässigaarbetet för fartygets drift. Definitionenav "fartygsarbele" skiljer sig från motsvarande definition i 3 §sjömanslagen på det sättet atl med fartygsarbele enligl förevarande paragraf avses även arbete som utförs av någon som inle är atl anse som anställd, t. ex. en seglande delägare i fartyget eller annan som närmast får anses som arbetsgivare. Från säkerhetssynpunkt är del av underordnad betydelse om den som utför fartygsarbele är atl betrakta som anställd eller inte. Densom utför fartygsarbete utan all vara ombordanställd har vanligenarbetsuppgifter också i land. Arbetet ombord är av tillfällig art även om delibland kan ta avsevård tid i anspråk. Arbetet är emellertid inle alt anse somelt naturligt led i fartygets sedvanliga drift. Det kan inte sägas vara avrutinkaraktär ombord. Inte heller har arbetstagarna primärt anställts förarbete på fartyg. Exempel på sädant fartygsarbele är arbete som utförs avresereparatörer, garantipersonal eller rederiels farlygsinspeklörer (jfr prop.1973:40 s. 115). Det kan emellertid ocksä förekomma arbete pä fartyg som inleär fartygsarbete, eftersom del inle utförs för fartygets räkning. Jag tänkerframför allt pä övervaknings- och jusleringsarbeten eller slutfasen i ett annatarbete som varvspersonal utför under korta provturer eller eljest under gångsom ett led i etl arbete som huvudsakligen utförs pä varvet. Delkan i sammanhanget nämnas att arbetsmiljölagen i princip gäller verksamhet ivilken arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning (se 1 kap. 1 och 2§§). Någon motsvarande bestämmelse finns inte i förevarande lag.Bestämmelserna i l.ex. 6 kap. om arbetsmiljön vid fartygsarbele gäller sålundaäven den som ulan att vara anställd utför fartygsarbele. I 7 kap. 10 § finnsvidare en bestämmelse av innebörd atl föreskrifter i det kapitlet eller somutfärdats med slöd av det och som närmast lar sikte pä , anställda itillämpliga delar gäller i fräga om arbete som en arbetsgivare utför själv. Etlfartyg skall ha certifikat i de fall som anges i denna lag. Certifikat skallutfärdas för ell visst fartområde eller för en del av etl fartområde och förbestämd tid, vilken får förlängas. I certifikatet fär anges särskilda villkorför atl det skall vara giltigt. Eltfartyg som är försett med certifikat får inte användas i mer vidsträckt fart änvad certifikatet avser. Första stycket motsvarar 1kap. 11 § första stycket sjösäkerhetslagen Prop. 1987/88:3 och 1 kap. 8§första stycket utredningsförslaget med tillägget i första meningen om atlfartyg skall ha certifikat i fall som anges i lagen. Bestämmelser om deltafinns i 2-4 kap. Andra slyckel motsvarar 1 kap. 14 § sjösäkerhelslagen och 1kap. Enligthovrätten för bör uttrycket "certifikat", som häranvänds i lagen, presenteras närmare. Hovrätten efterlyseren särskild bestämmelse som ger en allmän upplysning om certifikat enligllagen. - För egen del menar jag att uttrycket "certifikat" är välkänt i de kretsar till vilka lagen främst vänder sig. Definitioner av olikaformer av certifikat har lagils in i de kapitel där de olika certifikatenbehandlas. Av9 § framgår atl regeringen får meddela föreskrifter om vilka fartområden somskall finnas och omfallningen av dessa. F. n. är fartområdena angivna i 1 kap.11 § sjösäkerhelslagen. Certifikatutfärdas av , om regeringen inte föreskriver något annat. Paragrafenmotsvarar 1 kap. 13 § sjösäkerhelslagen och 1 kap. 10 § andra stycketutredningsförslaget. Certifikatsom har utfärdats av följande ufiändska klassificeringssällskap, nämligenAmerican , , Del , GermanischerLloyd, 's , Registro Italiano Navale ellerklassificeringssällskapet i De socialistiska rådsrepublikernas union (of the ), har samma giltighet som om de utfärdats avsjöfartsverket, om del mellan staten och sällskapet har träffats avtal omutfärdande av certifikat för svenska fartyg. Regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, får föreskriva eller försärskilda fall besluta att certifikat som utfärdas av en sakkunnig och som baraavser utrustning till fartyg och personlig skyddsutrustning skall ha sammagiltighet som certifikat som utfärdas av . Paragrafens/öwrastycke skall jämföras med 1 kap. 15 § sjösäkerhelslagen och 8 kap. 7 §utredningsförslaget. Enligt1 kap. 15 § sjösäkerhetslagen får regeringen förordna atl undersökning rörandefartyg och utrustning, som företas av utländsk myndighet eller avklassificeringsanstalt, skall godkännas som fillsynsförrättning, verkställd avsvensk myndighet saml alt certifikat som har utfärdats efter en sådanundersökning har samma giltighet som certifikat utfärdade av svensk myndighet. Detta stadgande är avstor praktisk belydelse. Kommersiella fartyg är i regel underkastade privat konlroll av de internationella klassificeringssäll- skapen. Hos sällskapen förs en regislerbok över de registrerade fartygen med uppgifter om deras tekniska beskaffenhet. Uppgifterna tjänar lill ledning när avtal skall slutas om befraktning eller om försäkring av fartyg eller last. Vid inregistrering i elt klassificeringssällskap erhåller fartygeten cj vissklass som anger att det med hänsyn till beskaffenheten av skrov. maskineri och vissutrustning anses från befraklnings- och försäkringssyn- Prop. 1987/88:3punkt betryggande och atl del uppfyller kraven i sällskapels reglemente. Redogörelserför de internationella klassificeringssällskapens verksamhet finns i bl.a.betänkandena (Ds K 1981:17) Samordnad säkerhelslillsyn av fartyg och (DsK1984:4) Tillsyn av fartyg. Av redogörelserna framgår bl. a. all sällskapen haromfattande tekniska resurser och atl de fär anses vara pålitliga. Sedanlänge läggs klassificeringssällskapels ätgärder och bekräftelser av fartygelstillstånd lill grund för bedömningen av elt klassat fartyg. Belräffande delpraktiska tillsynsarbetet innebär delta all klassificeringssällskapelsåtgärder och bedömningar vad gäller skrov och maskineri inle närmarekontrolleras av . Den av verkel utövade tillsynen i dessa delarbestår i praktiken av alt på gmndval av en rapport från sällskapet utfärda deofficiella certifikat som fartyget skall ha. 15 § sjösäkerhetslagen innehåller f. n. bemyndigande all överlåta bädetillsyn och certifiering av fartyg fill klassificeringssällskap. Bemyndigandeti sistnämnda del har utnyttjats endast i fråga om fribordscertifikat, se 1 kap.15§ tredje stycket förordningen (1965:908) om säkerheten på fartyg. Enligl10 kap. 5 § tredje stycket regeringsformen kan överlåta vissaförvaltningsuppgifter till bl. a. andra stater eller ulländska inrättningareller sarrifälligheler. får också i lag bemyndiga regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer att i särskilda fall besluta om sädanöverlåtelse. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, krävs beslut av riksdagenmed tre fjärdedels majoritet. Detär i hög grad önskvärt att certifikat som har utfärdats av ett klassificeringssällskapkan godtas på samma säll som om en svensk myndighet hade utfärdat certifikatet.Det är i så fall fråga öm överlåtande av en förvaltningsuppgift. Isamband med remissen lill lagrådet anförde jag all frågan humvida överlåtandeav cerlifieringsuppgiflen kan delegeras lill regeringen eller annan myndighetberor på om uppgiften är sä specificerad och avser en så begränsad krets attregeringsformens krav på att det skall röra sig om "särskilda fall" kananses uppfyllt. För egen del ansåg jag atl etl överlåtande avcertifieringsuppgifl enligl fartygssäkerhetslagen till vissa bestämda ulländskamyndigheter eller klassificeringssällskap var en sådan överlåtelse i särskildafall som avses i regeringsformen. I det lill lagrådet remillerade förslagetföreslog jag därför bestämmelser om bemyndigariden för regeringen ellersjöfartsverket att föreskriva att certifikat som utfärdats av bl. a. vissutländsk myndighet eller ett visst svenskt eller utländskt klassificeringssällskapskulle ha samma giltighet som certifikat utfärdade av . Jagvill erinra om alt den i remissen föreslagna regleringen i förevarande paragrafoch 10 kap. 20 § i princip överensstämmer med vad som gäller enligt 1 kap. 15§ sjösäkerhetslagen och 6 kap. 6§ lagen (1980:424) om åtgärder motvattenförorening från fartyg (vatlenföroreningslagen). Lagrådethar beträffande överlåtelse av certifieringsuppgifter lill ut ländska subjekt anfört åtskilliga synpunkter och pekat på en annan lösning, 58 nämligenall del direkl i lag överläts till angivna ulländska rättssubjekt att Prop.1987/88:3 utfärda vissa lyper av certifikat. Jag godtar den lösning som lagrådet har föreslagit. Ienlighet härmed föreslär jag atl man direkt i lagen överlåtercertifieringsuppgiften fill vissa bestämda utländska inrättningar med stöd av10 kap. 5§ tredje stycket första meningen regeringsformen. Jag förordar att uppgiften överlåts till deklassificeringssällskap söm nu anges i 1 kap; 9§ förordningen (1965:908) omsäkerheten på fartyg (jfr 6 kap. 2 § förordningen 1980:789 om åtgärder motvattenförorening från fartyg). Däremot finns det inle i dettalagstiftningsärende underlag för att föreslå överlåtelse till ulländskamyndigheter, t. ex. tillsynsmyndigheterna i de övriga nordiska länderna. F. n.torde del knappast heller föreligga något egentligt behov av en möjlighet tillsådan överlåtelse. De klassificeringssällskap som anges i 1 kap. 9 §sjösäkerhetsförordningen är alla välrenommerade och har erforderlig kompetenspå området. Förhållandena kan emellertid ändras. Det är därför viktigt alt dennärmast ansvariga svenska myndigheten, , ges tillfälle attfortlöpande följa verksamheten vid sällskapen för kontroll av att denkvalitetsmässigt häller tillräcklig nivå. Frågor som rör en sådankontrollverksamhet måste regleras i avtal med sällskapen. börvidare vissa andra frågor regleras, l.ex. ansvaret vid fel eller försummelserfrån sällskapens sida. Vilka frågor som i övrigt bör avlalsregleras börlämpligen sjöfai;lsverkel bedöma. Jag föreslär därför att överiåtelsen avcertifieringsuppgiften till de aktuella klassificeringssällskapen görsberoende av all del föreligger ett avtal om delta mellan staten och sällskapeti fräga. Att ett sådant villkor ställs upp kan inle anses strida mot 10 kap. 5§ eller nägon annan bestämmelse i regeringsformen. Det bör ankomma påregeringen eller alt på lämpligt säll ge tillkänna med vilka avde aktuella klassificeringssällskapen som avtal har träffats och varscertifikat sålunda skall ha samma verkan som om de utfärdats av . Vattenföroreningslagen innehåller i 6 kap. 6§ enbestämmelse motsvarande den som finns i 1 kap. 15 § sjösäkerhelslagen. Ävenden bestämmelsen bör ändras till överensstämmelse med vad jag nu har förordat. A«Jrfl .ytyc'É'/i förevarande paragraf saknar motsvarigheti sjösäkerhetslagen men motsvarar 8 kap. 7 § utredningsförslaget. Genomförordnanden som avses i paragrafen kan befintlig specialkunskap på skildaområden tillgodogöras pä elt praktiskt sätt. Som lagrådet framhållit gällerbestämmelsen enbart svenska sakkunniga (jfr 11 kap. 6 § tredje stycketregeringsformen). Förevarande paragraf måste såvitt avser första stycketanlas av med tre fjärdedels majoritet för att bli gällande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfär föreskriva alt fartyg, ulöver certifikat som anges i denna lag, skall hacertifikat avseende någol visst förhällande som regleras i denna lag eller iföreskrifter som utfärdas med slöd av lagen. Paragrafen motsvarar 1kap. 12 § sjösäkerhelslagen och 1 kap. 10 § första Prop. 1987/88:3 stycketutredningsförslaget. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer fär föreskriva att ulländskafartyg vid sjöfart inom Sveriges sjöterritorium skall inneha ell certifikatutfärdat av behörig utländsk myndighet eller en motsvarande handling. Paragrafensaknar motsvarighet i sjösäkerhetslagen men motsvarar 1 kap. 11 § utredningsförslaget.Den har också viss motsvarighet i 4 kap. 2 § vatlenföroreningslagen. Bestämmelsenskall försvåra användningen av undermåliga ulländska fartyg, vilkel är särskiltviktigt när det gäller fartyg som för laster av speciellt farlig art. Genominternationella överenskommelser kan fastställas att fartygen i vissaavseenden skall uppfylla viss standard, samlidigl som del slås fast atl fartygfrån icke fördragsslulande stater inte skall behandlas förmånligare änkonventionsstalernas fartyg. Särskill i sistnämnda hänseende är ettbemyndigande som del förevarande av värde. Regeringenfår meddela föreskrifter om vilka fartområden som skall finnas och omfattningenav de olika områdena. Regeringen får ocksä meddela föreskrifter om räft försjöfartsverket atl i särskilda fall bestämma att ett fartygs fartområde skallha annan omfattning än vad som följer av första meningen. Paragrafenersätter 1 kap. 11 § andra och tredje styckena sjösäkerhelslagen och 1 kap. 8§ andra och tredje styckena utredningsförslaget. Bestämmelserom vilka fartområden som skall finnas och omfattningen av dessa bör lämpligenmeddelas av regeringen. Regeringen bör också bemyndigas all överlåta ålsjöfartsverket atl pröva frågan om etl fartygs fartområde i särskilda fall. Utredningenhar lill 2 kap. fört etl par bestämmelser från 9 kap. sjösäkerhetslagen ombefälhavares och maskinchefs skyldigheter. Jag anser emellertid alt debestämmelserna knappast har sin plats här utan föreslär alt de tas in i 5 kap.tillsammans med bemanningsbestämmelserna. Isjösäkerhetslagens 2 kap. 5 § finns bestämmelser om atl etl fartcertifikat bl.a. när det är giltigt skall lämnas till . Dennabestämmelse har utgått ur lagen. Den kan i stället meddelas som enverkställighelsföreskrifl. Eltfartyg är sjövärdigt bara om det är så konstruerat, byggt, utrustat och hålleti stånd alt det med hänsyn till sitt ändamål och den fart som del användsi eller avses all användas i erbjuder betryggande säkerhet mol Paragrafen motsvarar i sak helt 2 kap. 1 §sjösäkerhelslagen och 2 kap. Prop. 1 § utredningsförslaget. Ett fartcertifikat är ell bevis atl etl fartyg vid lillsynhar befunnits sjöyär-digt. Till paragrafen har förts den definition av fartcertifikatsom nu återfinns i 2 kap. 2§ förstaslyckel sjösäkerhelslagen och som i utredningsförslaget har tagils upp i 2 kap.1 § första meningen. Etl svenskt fartyg skall ha fartcertifikat, om del har enbmltodräklighel av minsl 100 eller om det är elt passagerarfartyg. Ett fartyg som ägs eller bmkas av svenska slalen och somanvänds uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift behöver inte hafartcertifikat. fär befria etl fartyg från skyldigheten atlha fartcertifikat, om etl passagerarfartygscertifikat har utfärdats förfartyget enligl.4 kap. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 2 och 3 §§sjösäkerhelslagen saml 2 kap. 2 § andra och tredje meningarna saml 3 §utredningsförslaget, reglerar skyldigheten för fartyg alt ha fartcertifikat.Den definition av passagerarfartyg som finns i 2 § andra stycket harflyttats till 4 kap. 1 § i den nya lagen. Formuleringen i andra stycket angående vilka statsfartygsom är uteslutna från cerlifikatskyldighelen skiljer sig från den tidigare ochansluter i slället till sjölagens uttryckssätt (se 11 och 230 §§ sjölagen).Ändringen innebär att bl. a. färjor inte längre behöver hafartcertifikat. TCO har ifrägasatt undantaget fränfartcertifikalskyldigheten för fartyg. Enligl TCO skulle eltav utfärdat sjövärdighetsbevis vara av värde såväl för deombordanställda som för myndigheten eftersom fartyg oftaanvänds under extrema betingelser, t.ex. i samband med sjöräddning och miljöskyddsopera-lioner.TCO har påpekat att ett antal samarbelsavtal har träffats med andra länder ifräga om sjöräddning och miljöskydd, vilkel innebär alt fartygen lämnar sittordinarie verksamhetsområde och övergår i en vidare fart. För egen del anser jag inle all det finns skäl alt ändraden nu gällande ordningen som innebär alt generallullstyrelsen, liksom andraförvaltningsmyndigheter, själv svarar för att dess fartyg är sjösäkra. Jagvill också erinra om den i tillsynskapillel (10 kap.) föreskrivna skyldighetenför sådana myndigheter alt i tillsynsfrågor samråda med . skall förklara elt fartcertifikat ogilfigt,om 1. fartyget ellerdess utrustning har ändrats sä väsenfiigt atl ändringen kan antas ha belydelseför sjövärdigheten, 2. fartyget ellerdess utrustning har skadats pä ell säll som uppenbarligen är av belydelse försjövärdigheten och skadan inte avhjälps på del säll som sjöfartsverketbestämmer, 3. någon annanomständighet har förekommit som uppenbarligen kan ha "' belydelseför fartygels sjövärdighet, eller Prop. 4. fartyget inte undergår föreskriven tillsyn. Paragrafen motsvarar utan ändring i sak 2 kap. 4 §sjösäkerhelslagen och 2 kap. 4§ utredningsförslaget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår meddela föreskrifter om hur etl fartyg skall vara konstruerat, byggt,utrustat och hållet i ständ för alt det enligl 1 § skall anses vara sjövärdigt. I förordningen (1965:908) om säkerheten pä fartyg och iföreskrifter som utfärdals av finns ett stort anlal regler omfartygs konstruktion m. m., avsedda alt garantera sjövärdigheten. Dessa reglerhar meddelats med stöd av II kap. 4 § första meningen sjösäkerhelslagen. Somjag kommer alt redogöra för i anslutning till 13 kap. föreslår jag all denbestämmelsen inte fär någon motsvarighet i farlygssäkerhetslagen.