prop · GB0335 · 1987-12-31 00:00:00 — i och har synpunkter på preciseringen av det kommunalabeslutet om vad som behövs för bostadsförsörjningen. SBC avstyrker att engenerell överenskommelse om anvisning, på det sätt som anges i lagförslaget idepartementspromemorian, skall vara vägledande för hyresnämndens prövning.Karlstads kommun tar upp samma fråga. Skälen för mitt förslag:När en ansökan om anvisningsrätt kommer in till hyresnämnden, bör nämnden påvanligt sätl söka förlika parterna. Misslyckas detta, måste nämnden göra ensakprövning av ansökningen. Som jag har anfört skall denna prövninginnefatta en avvägning mellan, å ena sidan, kommunens intresse av att fåtillgång till lägenheter i sådan omfattning att uppgifterna inombostadsförsöriningen kan fullgöras och, å andra sidan, husägarens intresse avatt själv förfoga över lägenheterna i sitt hus. Jag skall nu närmare redovisamin syn på bl. a. denna intresseavvägning. Enkommun som avser att utnyttja möjligheterna fill bosladsanvisning, mästesjälvfallet ha en organisation för detta. I vart fall mäste det finnas enbostadsförmedling som kan anvisa bostadssökande. Organisafionen mäste också havissa ekonomiska resurser. Med hänsyn bl.a. till den intresseavvägning somskall göras i frägor om anvisningsrätt, kan det emellertid dessutom behövas ettbostadspolitiskt ställningstagande av kommunen till behovet av anvisningsrättoch till anvisningsverksamhelens omfattning och inriktning. Jag har tidigaretagit upp denna fråga (avsnitt 2.1.1). Detbör understrykas att ett kommunalt beslut som rör frågan om anvisningsrättinte är bindande för hyresnämnden eller för de enskilda husägarna. Ett sådantbeslut kan endast utgöra ett underlag för förhandlingarna med husägarna och förhyresnämndens prövning i anvisningsärenden. En annan sak är att kommunensbedömningar angående behovet för bostads- försöriningennormalt måsle fillmätEis stor betydelse, bl. a. på gmnd av det Prop.1987/88: 35 ansvar som kommunerna har i detta avseende. Det kan t.ex. gälla attanvisningsrätt behövs för alt motverka bostadsbrist inom vissa delar avkommunen. Detbör alltså ligga i kommunens eget intresse atl på lämpligt sätt göra de nuavsedda ställningstagandena och att se fill alt de är underbyggda på ett sådantsätt att hyresnämnden får ett ändamålsenligt underlag för sin prövning. I denmån kommunens dokumentation om behovet för bostadsförsöriningen inte ärsakligt underbyggt eller behovet inte är särskilt starkt uttalat eller, på gmndav ändrade förhållanden i kommunen detta har minskat, fär kommunens intressenaturligtvis mindre tyngd vid avvägningen mot det intresse som åberopas påhusägarsidan. Jag skall i det följande ge några exempel på frågor som kan varalämpliga att behandla i kommunens beslut. Tillatt böria med kan motiven för anvisningsrätten anges. Detta kan ske genomuppgifter om föreliggande brist på lågenheter inom kommunen eller delar avdenna samt genom uppgifter om antalet bostadssökande m.m. Om motivet är atlmotverka en ensidig befolkningssammansättning i vissa delar av kommunen, kananges vilka delar som avses, i vilka avseenden befolkningssammansättningen ärensidig och hur detta kan motverkas. Avkommunens beslul kan också framgå inom vilka delar av kommunen somanvisningsrätlen behövs. Begränsningar till vissa lägenhetstyper, storleken påfastigheter, upplåtelseformer m.m. kan behöva göras. Det kan ibland ocksåfinnas anledning att ta ställning fill om anvisningsrätt skall göras gällande isåväl nyproduktion och ombyggnad som det befintliga beståndet. Kommunen kannaturligtvis också begränsa beslutet fill att avse enbart hus med statliglångivning. Iblandkan det också vara lämpligt att ange vilka befolkningsgmpper, ungdomar,invandrare etc, som bör tillgodoses genom anvisningsrätten. Inget hindrar attkommunen hänvisar fill särskilda turordningsregler som gäller förbostadförmedlingen inom kommunen. Lämpligenkan det kommunala beslutet också innehålla behövliga delegationsbeslut föranvisningsverksamhetens praktiska handhavande samt övriga uppgifter som harbelydelse för hur kommunen praktiskt kan gå till väga för att erhållaanvisningsrätt. Jagskall nu gå över till att behandla de intressen på husägarens sida som bör habetydelse vid den avvägning som hyresnämnden skall göra. Härvid ansluter jagmig till de rekvisit som ställs upp i promemorieförslaget och mot vilkaremissinslanserna inte haft något att erinra. Dessa innebär alt hyresnämndenskall meddela kommunen anvisningsrätt, om det inte är oskäligt med hänsyn fillatt särskilda villkor gäller för upplåtelse av lägen-hetema i huset, husägarenssärskilda behov av att förfoga över lägenheterna eller övriga omständigheter. Vad först gällerrekvisitet att särskilda villkor gäller för upplåtelse av lägenheterna i huset, nämns i promemorian som exempel att en stiftelse kan ha ett sådant speciellt ändamål att det skulle vara oskäligt mot husäga ren, om vem som helst fick flytta in i stiftelsens hus. Vidare nämns olika former av kategoribostäder. Det kan alltså vara fråga om bostäder för äldre 30 ellerför ungdomar eller någon form av eller kollektivhus. Mångagånger torde kommunen i sådana fall inte ha anledning att söka få fillstånd en utfästelse från husägaren om anvisningsrätt eller ett beslut av hyresnämnden.Kommunen kan emellertid ha behov av att kunna erbjuda vissakategorier bostadssökande och ibland även andra sökande lägenheter En begränsning av anvisningsrätten torde då regelmässigt visasig nödvändig, för att den inte skall komma i strid med de villkor som gällerför upplåtelse i huset. Idet föregående (avsnitt 2.1.2) harjag föreslagit att även bostadsrältslägenheleroch andra lägenheter med kooperativ upplåtelseform skall omfattas avlagstiftningen. Anvisningsrätten bör emellertid regelmässigt begränsas i dessafall. Detta gäller framför allt, om del som särskilt villkor för upplåtelsegäller en viss turordningsrätt med krav på bostadssparande. Upplåtelseformen isig motiverar emellertid också begränsningar i dessa fall. Störstbetydelse har anvisningsrätlen för bosladsrätlslägenheler m.fl. vidnyproduktion och ombyggnad. Eftersom utfästelse om anvisningsrätt då kan utgöraell villkor för statlig belåning, torde frågan sällan komma under hyresnämndensprövning, åven om möjligheter finns därtill enligt vad jag föreslår i detföljande (avsnitt 2.2). Anvisningsrätt kan emellertid bli aktuell i hus där detskett en ombildning från hyresrätt till bostadsrätt eller till annan kooperativupplåtelseform. Begränsningarnai anvisningsrätten för bostadsrättslågenhelernas del torde regelmässigt kommaatt utformas, så alt endast vissa lägenheter eller en viss andel avlägenheterna skall omfattas av anvisningsräit. För nyproduktionen nämns idepartementspromemorian (s. 46) atl en överenskommelse med HSB om atl avlägenheterna skall anvisas av bostadsförmedlingen. Jag anser att den andelenkan vara en rimlig riktpunkt för hyresnämnden i fråga om den högsta andel avbostadslägenheterna i huset som bör kunna bli föremål för kommunalanvisningsräit. Särskilda skäl kan dock motivera en högre gräns.Till frågan om vilken verkan generella överenskommelser mellan kommunen och enbostadsrältsorgani-sation på orten bör ha, skall jag strax återkomma. Detandra rekvisitet som hyresnämnden bör beakta vid skälighetspröv-ningen är omhusägaren har någol särskill behov av att själv disponera över lägenheterna ihuset. Säsom anförs i promemorian kan husägaren t. ex. ha behov av lägenheter ihuset för evakuering av nägol annat hus som skall byggas om. Man kanocksä länka sig att en lägenhet har en mycket speciell utformning som gör atthusägaren själv bör få hyra ut den. Om husägaren själv bor i en lägenhet, också vara rimligt atl undanta lägenheten från anvisningsrätten omhusägaren vill hyra ut lägenheten till någon närslående. Andra särskilda skälkan säkert också tänkas. Ett beslut av hyresnämnden kan i nu avsedda fallresultera i att en eller flera lägenheter undantas från anvisningsrätten elleratt förbudet att upplåta lägenheter inte skall gälla för vissa ändamål. En husägare kan ha ettsärskilt behov av alt upplåta tjänste- eller personalbostäder då upplåtelserna beror av anställningen. Som jag tidigare 31 tagitupp (avsnitt 2.1.2) kan ett beslut om anvisningsrätt behöva begränsas Prop.1987/88: 35 med hänsyn härtill. Husägarens behov av dessa lägenheter framgåroftast av att det finns ett kollektivavtal som inskränker hyresgästernas besittningsskyddtill lägenheterna (se prop. 1986/87: 37 s. 24 f). 1 dessa fall är det oftastrimligt att husägaren fortlöpande får förfoga över lägenheterna för sinaanställda, men som jag tidigare framhöll kan det finnas situationer därkommunens behov av lägenheter för de bostadssökande i allmänhet bör leda tillatt anvisningsrätt meddelas, i vart fall för en del av lägenheterna. I detföregående (avsnitt 2.1.2) harjag också berört fastighetsskötarbostäderna ochnär undantag bör ske för dessa. Isådana fall där hyresförhållandets bestånd inle beror av anställningen, dvs. dåhyresförhållandet kan komma att bestå även efter det att anställningen upphör,är förhållandena ofta sådana att husägaren tillhandahåller lägenheterna avrekryteringsmässiga skäl eller allmänt för att ge de anställda vissa förmåner.I dessa fall anscrjag att begränsningar i anvisningsrätten, i strid mot ettyrkande av kommunen, bör göras endast om mycket vägande skäl talar för detta.När det gäller rekrytering av arbetskraft, kan det emellertid ofta tänkas atlkommunen själv har ett intresse av att arbetsgivaren tillhandahåller bostäder.Anvisningsrätten kommer då inte att aktualiseras, eller också finns det storamöjligheter att parterna kommer överens i frägan. Detförekommer att husägare tillämpar syslem som innebär att de boende efter vissturordning bereds möjlighet att hyra annan bostadslägenhet inom husägarens egetbestånd utan atl anvisning av den nya bostaden sker via bostadsförmedlingen(s.k. interna bytesköer). Sådana system kan vara utformade på olika sätt. I denmån lägenheter friställs som i och för sig skulle kunna omfattas av kommunensanvisningsrätt, bör kommunen enligt min mening kunna motsätta sig attlägenheterna reserveras för den interna byteskön. Om kommunen själv tillämparett sådant system genom sina allmännyttiga bostadsföretag, fär det emellertidanses oskäligt om inte också andra husägare fär tillämpa samma system.Hyresnämnden bör då kunna göra den begränsning av anvisningsrätten som påkallasav atl husägaren kan behöva förfoga över lägenheterna för byteskön. Vadhärefter gäller frågan om anvisningsrätt kan vara oskäligt med hänsyn tillövriga omständigheter, vill jag först hänvisa till vad jag tidigare anfört(avsnitt 2.1.2) om lagens fillämpningsområde för de små fastigheterna. Någongång kan det här vara påkallat med undantag för vissa lägenheter eller, omspeciella skäl föreligger, att en ansökan om anvisningsrätt lämnas helt utanbifall. Jagvill också anknyta till vad jag anfört (avsnitt 2.1.4) om en husägares intresse av att en utfästelse om anvisningsrätt lämnas ombbad som utfästelsen gäller, om inte illojala förfaranden från husägaren eller ändrade förhållanden påkallar att kommunen vänder sig fill hyresnämnden med en ansökan om anvisningsrätt. Gör kommunen inte ens gällande att något av dessa förhållanden föreligger eller finns det i övrigt inte något särskill skäl till att utfästelsen ersätts med ett beslut om anvisningsrätt, måste det enligt min mening anses oskäligt mot husägaren om ett sådant beslut meddelas. Kommunens ansökan bör då ogillas. Ipromemorian föreslås att del inom ramen för nämndens skälighetsbe- Prop.1987/88: 35 dömning också bör beaktas att anvisningsrätten utövas rättvistmellan olika husägare. Som det framhålls i promemorian fär det inte vara så,att en speciell husägare måste acceptera anvisning i betydligt högre grad änandra. Den kommunala likabehandUngsprincipen gäller även på della område.Olika behandling mellan olika gmpper av husägare eller mellan husägare i olikastadsdelar eller områden kan däremot få accepteras, om det har sin bakgmnd ibostadssociala förhållanden eller i bostadsförsöriningsbehovet, t. ex. för attmotverka en ensidig befolkningssammansält-ning. Underuppbyggnadsskedet av den kommunala anvisningsverksamheten och särskilt omkommunen inte kunnat uppnå nägon generell överenskommelse med en organisationav husägare, kan det komma att hävdas atl husägarna behandlas olika.Övergångsproblem av delta och liknande slag får enligt min mening accepteras,liksom att någon absolut rättvisa givelvis inte går att uppnå. Som jag senarekommar att föreslå (avsnitt 2.1.6), skall en husägare endast om det äruppenbart att han missgynnas kunna få ett beslut om anvisningsrätt hävt ellerändrat. Medfrägan om likabehandling av husägare sammanhänger också frågan om hur sådanagenerella överenskommelser som kommunen har träffat med en organisation avhusägare bör inverka på hyresnämndens prövning. Promemorieförslagets avfattninginnebär i denna del atl överenskommelserna skall vara vägledande vid denprövning som nämnden skall göra. En remissinstans, SBC, har riktat kraftigkrifik mot förslaget i denna del och bl. a. anfört att organisationen intekänner till nägot annat fall där en sådan typ av överenskommelser "upphöjstill norm för en lags tillämpning". Avsiktenmed promemorieförslaget torde inte vara sä långtgående som SBC synes vilja göragällande. För egen del anser jag att en generell överenskommelse skall ses somelt viktigt underlag bland flera för den skälighetsavvägning som nämnden skallgöra. De generella överenskommelserna torde få sin största betydelse som ettriktmärke för vad som i ett enskilt anvisningsärende kan åläggas en husägare. Ettexempel på att nämnden bör kunna bortse från en generell överenskommelse är,säsom hyresnämnden i anfört, om överenskommelsen bara avser en mindredel av lägenhetsbeståndel i kommunen. Vad gäller bostadsrättsbeståndet börnägon störte betydelse i allmänhet inte heller tillmätas sådanaöverenskommelser som träffas mellan kommunen och en bostadsrättsförening införprodukfionen av ett nylt bostadsområde i kommunen. Om den andel lägenheter somkommunen får förmedla enligt en sådan överenskommelse är ovanligt högt - 50procent och högre kan förekomma i praktiken - kan detta ha speciella orsakersom inle bör få inverka pä kommunens anvisningsrätt i andra fall. Sammantagetinnebär det sagda att hyresnämnden skall meddela kom munen anvisningsrätt i den utsträckning det behövs för bostadsförsörining en. Anvisningsrätt får dock inte beslutas i den mån del är oskäligt med hänsyn till atl särskilda villkor gäller för upplåtelse av lägenheterna ihuset, husägarens särskilda behov av att förfoga över lägenheterna eller övriga omständigheter. 3 1987/88. Det återstår i dettasammanhang att la upp förslaget i departementspro- Prop. 1987/88: 35memorian att hyresnämndens beslut skall kunna förenas med ett föreläggande omvde. Idet följande (avsnitt 2.1.7) behandlar jag rättsverkningarna av ett beslul omanvisningsräit. I huvudsaklig överensstämmelse med nuvarandebo-stadsanvisningslag och förslaget i departementspromemorian föreslås förbudför husägaren att upplåta en lägenhet, som omfattas av ett beslut omanvisningsrätt av hyresnämnden, med hyresrätt eller bostadsrätt till någonannan än en bostadssökande som kommunen anvisar, eller till kommunen. Jagkommer också att föreslå förbud för husägaren att i vissa fall medverka tilllägenhetsöverlåtelser och andrahandsupplätelser. Som en nyhet i förhållandetill bostadsanvisningslagen och förslaget i promemorian föreslås också ettförbud för husägaren alt vägra upplåtelse till den som kommunen anvisar, omupplåtelsen kan ske utan påtaglig olägenhet för husägaren. Genom4 § andra stycket lagen (1985:206) om viten har en möjlighet öppnats för en särskildform av vite, som är klassificerat bland de s.k. löpande vitena. Om ettvitesföreläggande innefattar ett förbud eller någon liknande föreskrift ellerdet annars ;ir lämpligt, kan enligt stadgandet bestämmas att vitet skallbetalas varie gång förbudet eller föreskriften överträds. Idepartementspromemorian föreslås att den nu nämnda formen för vite börtillämpas i fråga om de förbud som gäller med anledning av ett beslut omanvisningsrätt. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot promemorieförslageti denna del. Attöverträdelser av förbuden i 6 § bostadsanvisningslagen kan följas av böter ärenligt min mening en naturlig ordning med tanke på alt förbuden riktar sig tillett störte eller mindre antal fasfighetsägare inom ett visst område -bostadsanvisningsområdet. Situafionen blir annorlunda när förbuden enligt detförslag som jag nu lägger fram, riktas till en viss husägare. Ett beslut avhyresnämnden om anvisningsrätt skall som jag tidigare föreslagit avselägenheter i ett eller flera hus som tillhör samma husägare. Vid valet avsanktionsform för sådana individuella beslut torde det stämma bättre överensmed rättsordningen i övrigt att välja vite än att i stället behållabötesstraffet. Jag anser dessutom att möjligheten att använda vite är en viktigfömtsättning för att anvisningssystemet skall bli effektivt. Lagrådethar inte haft någonting att erinra mot den valda lösningen i fråga omsanktioner som innebär att vite kan användas vid överträdelser av de angivnaförbuden. Enligt lagrådets mening bör emellertid hyresnämnden kunna välja denform av vite som är mest ändamålsenligt i det särskilda fallet. Föregen del anser jag att den i departementspromemorian och i lagrådsremissenföreslagna formen av löpande vite är lämplig i förevarande sammanhang och attdenna form normall bör komma till användning när ett vitesföreläggande bliraktuellt. Jag ansluter mig emellertid till lagrådets mening att hyresnämndenbör kunna välja den form av vite som är mest ändamålsenlig i det särskildafallet. bör således inte genom lagbestämmelser bindas upp vidnågon viss form av vite. När det gällermöjlighetema för den enskilde husägaren att iaktta de förbud som är förenade med ell beslut om anvisningsrätt torde några 34 problem knappast behövauppkomma beträffande det för anvisningsrätten primära förbudet, nämligen atthusägaren inte fär upplåta lägenheten fill någon annan än den som anvisas,eller till kommunen. För de övriga förbuden kan det visserligen tänkas uppståsvårigheter når en husägare i ett enskilt fall skall ta ställning fill vad somär tillåtet och inte tillåtet. Jag skall återkomma fill denna fråga (avsnitt2.1.7). Med syfte att den föreslagna ordningen skall fillgodose rimliga kravpå rättssäkerhet, kommer jag emellertid att föreslå vissa restrikfioner medavseende på möjligheterna att döma ut ett förelagt vite. Prop.1987/88: 35 2.1.6Omprövning, upphävande och ändring av ett beslut om anvisningsrätt Mitt förslag: Ettbeslut om anvisningsrätt av hyresnämnden gäller tills vidare, men kan omprövasefter , om husägaren eller kommunen begär det. Om det föreligger någonsärskild anledning, såsom att det är uppenbart att husägaren missgynnas iförhållande till andra husägare eller vållas stora ölägenheter avanvisningsrätten, kan beslutet upphävas eller ändras även inte harförflutit. Departementspromemorian:Ett beslut om anvisningsrätt av hyresnämnden skall gälla ellerden som nämnden bestämmer. Om det föreligger någon särskildanledning, kan beslutet dock upphävas. i anser att ett beslut om anvisningsrätt bör kunna ändrasom någondera parten har skäl fill det. Etl alternativ kan enligt nämnden varaatt ett beslut skall gälla tills vidare med rätl för partema att fä beslutetomprövat. i anser också att beslutet bör kunna ändras.Flera remissinstanser anser att den anvisningsrätt som kan etableras i sambandmed stafiig långivning bör gälla under hela lånets löpfid. Skälenför mitt förslag: Vid en diskussion om varaktigheten av ett beslut omanvisningsräit, bör enligt min mening en utgångspunkt vara atl kommunen underen inte alltför kort tidrymd erhåller anvisningsrätt i oförändrad omfattning.Endast om särskilda förhållanden föreligger bör beslutet kunna ändras. Dessautgångspunkter torde även ligga bakom promemorieförslaget. Jag anseremellertid att förslaget bör kunna förbättras på en del punkter. Vad först gäller tiden förbeslutets giltighet, ansluter jag mig till ett av de förslag som hyresnämnden iGöteborg lagt fram, nämligen att beslutet skall gälla tills vidare med rätt förendera parten att efter viss fid få beslutet omprövat av hyresnämnden. Nämndenfår då pä nytt ta ställning till om anvisningsrätt skall gälla enligt dekriterier som tidigare förordats (avsnitt 2.1.5). Jag föreslår att omprövningskall kunna ske från det anvisningsbeslutet vann laga kraft. Somjag tidigare tagit upp (avsnitt 2.1.3), kan parterna vid statlig belåningkomma överens om att en utfästelse om anvisningsrätt skall gälla under helalånets löptid. Skulle i ett sådant fall hyresnämnden ha fattal etl beslul omanvisningsrätt, kommer anvisningsrätten enligl mitt förslag alt gälla fill desshyresnämnden efter omprövning meddelar ett nytt beslut. Om husägaren påkallaren sädan omjjrövning , kan det -under i övrigt oförändradeförhållanden - inte anses oskäligt att beslutet skall fortsätta att gälla. Jag skall nu gå över fillfrågan under vilka förutsättningar ett beslut om anvisningsrätt bör kunnaupphävas eller ändras redan innan förflutit. I denna del anscrjag attpromemorieförslaget bör ändras så till vida att möjlighet inte bara skall gesfill att upphäva ett beslut, om någon särskild anledning föreligger. En ändringav beslutet i ett eller annat hänseende bör också vara möjlig att göra enligtmin mening. De fömtsättningar som ipromemorian har föreslagits såsom grunder för ett upphävande av hyresnämndensbeslut, har inte mött någon erinran från remissinstanserna. Bostadsdomstolenifrågasätter dock om inte fömtsättningarna i vart fall enligt mofiven blivitalltför restriktiva. Mitt förslag innebär attsåväl husägaren som kommunen kan få eft beslut om anvisningsrätt omprövat vartfemte år. Under mellanfiden bör beslutet enligt min mening inle kunna upphävaseller ändras annat än om mycket speciella skäl föreligger. Jag anser att defömtsättningar som tagits upp i promemorian ger uttryck för en sådan restriktivhållning och godtar därför promemorieförslaget i denna del. Det sagda innebär att ettbeslut om anvisningsrätt får upphävas eller ändras, om det är uppenbart atthusägaren missgynnas genom anvisningsrätten t förhållande till andra husägare,om anvisningsrätten orsakar husägaren stora olägenheter eller omanvisningsrätten av nägon annan särskild anledning inte bör gälla. I enlighetmed promemorieförslaget föreslår jag också alt nämndens beslut skall kunnaändras eller upphävas om parterna är ense om det. I specialmotiveringenåterkommer jag till dessa frågor. 1987/88: 35 2.1.7Verkan av ett beslut om anvisningsrätt m. m. Mittförslag: Reglerna i bostadsanvisningslagen om upplåtelseförbud och förbud attmedverka till överlåtelser m. m., skyldighet att underrätta kommunen omledigblivna lägenheter, upplåtelsen och villkoren för den samt ersättning förskada överförs med vissa ändringar till den nya lagen. En nyhet iförhållande till bostadsanvisningslagen är att husägaren inte får vägraupplåtelse av en hyreslägenhet till den som kommunen anvisar, om upplåtelsenkan ske utan påtaglig olägenhet för husägaren. En annan nyhet är attkommunernas skadeståndsansvar på grund av dröjsmål med att lämna beskedhuruvida anvisningsrätten skall utnyttjas, inte blir lika rigoröst som förnärvarande. Ytterligare en nyhet är atl husägaren på begäran av kommunen skallvara skyldig alt lämna ut uppgifter för kontrollen av alt ett beslut omanvisningsräit följs. Departementspromemorian:Överensstämmer med mitt förslag utom med avseende på de nyheter i förhållande tillbostadsanvisningslagen som jag föreslår. Remissinstanserna:Flera kommuner, däribland , och flera Prop. 1987/88: 35 andrainstanser, t. ex. , föreslår en s. k.inflyttningsprövning hos hyresnämnden, om en husägare inte godtar enbostadssökande som kommunen anvisar.