prop · GB0380 · 1987-12-31 00:00:00 — Någraremissinstanser, t, ex. diskrimineringsombudsmannen och , anföratt förslaget kan medföra inskränkningar i de asylsökandes rörelsefrihet ochdärmed vara oföi"enligt med regeringsformen och vissa internationellakonventioner som har tillträtt. Härvid hänvisas fill dels artikel 26 iflyktingkonventionen, dels artikel 12 i om medborgerliga ochpolitiska rätfigheter från och dels fjärde tilläggsprotokollettill den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter från den 16september 1963, om rätt för den enskilde att röra sig fritt och fritt väljabosättningsort. Medanledning av dessa remissvar vill jag betona att avsikten med det nya stödsystemetinte är att inskränka den enskildes rätt att röra sig fritt och att vistas varhan eller hon vill. Något förbud i detta hänseende innehåller följaktligen inteden föreslagna lagen. Vad förslaget gäller är i stället rätten för deasylsökande och de övriga utlänningar som omfattas av lagen att fortlöpande fåsin försörjning tryggad av samhället under den tillfälliga och förhoppningsviskortvariga vistelsen på en förläggning eller i en anvisad kommun innan fråganom uppehållstillstånd avgjorts. Trots att det sålunda inte är fråga om attbegränsa rörelsefriheten kommer jag i det följande närmare att redovisa minståndpunkt rörande fillämpningen av de av remissinstanserna åberopade bestämmelsernaoch konventionsartiklarna. Vadförst gäller regeringsformen torde den bestämmelse som åsyftas vara 2 kap, 8 §,Den frihet att förflytta sig inom riket som tillförsäkras den enskilde genomdenna bestämmelse gäller endast svenska medborgare och inte utlänningar.Bestämmelsen är därför inte tillämplig i detta sammanhang. Denav remissinstanserna berörda artikeln i flyktingkonventionen avser flyktingar.En asylsökandes eventuella flyktingstatus avgörs först när frågan omuppehållstillstånd prövas. Härtill kommer att inskränkningar i flyktingars rättatt välja vistelseort och att röra sig fritt enligt artikeln får tillämpasunder förutsättning att de är stadgade för utlänningar i allmänhet undermotsvarande förhållanden, I den män de asylsökande skall anses omfattade avkonventionen är därför enligt min mening lagförslaget i allt fall förenligt medkonventionsartikeln. Detvå andra konventionsartiklarna som åberopas av några av remissin stanserna gäller den som "lagligen' uppehåller sig i riket. Innebörden av begreppet lagligen i detta sammanhang är inte entydig. som ansökan om uppehållstillstånd prövas får exempelvis den asylsökande vara här och vänta på besked, men något tillstånd för honom eller henne att uppehålla sig i landet har inte beviljats. Enligt min mening får det dock antas att en asylsökande trots det omfattas av konventionsartiklariia. Som jag tidigare betonat är det emellertid inte fråga om att inskränka rörelsefri heten för dessa personer utan vad det gäller är i stället deras rätt till en 20 tryggadförsöijning medan ärendet om uppehållstillstånd prövas. Om den- Prop.1987/88:80 na rätt skulle vara oberoende av ett nödvändigt planerat mottagandeav de asylsökande, skulle det försämra våra möjligheter att ävenfortsättningsvis bedriva en ambitiös flyktingpolitik. Målen för flyktingpolifikenskulle inte kunna upprätthållas. Handläggningstiderna skulle inte kunnaförkortas. Allt detta skulle hårdast drabba de asylsökande själva. Att iovisshet behöva gå och vänta på ett myndighetsbeslut som gäller frågorsom har avgörande betydelse för den enskilde människans personligaförhållanden kan förorsaka otrygghet och lidande. Frågan om ett planeratmottagande handlar därför i hög grad om de asylsökandes rättssäkerhet. Detbör slutligen noteras att rätten till rörelsefrihet enligt de angivna konventionsartiklarnafär inskränkas i vissa fall däribland för skyddande av annans fri- ochrättigheter. Artikel 2 i Qärde tilläggsprotokollet till Europarådskonventionenanses dessutom innebära, att det är möjligt att inskränka en utlännings rättatt uppehålla sig i riket till viss del av statsterritoriet, om inskränkningentillgodoser ett berättigat intresse. Motden nu angivna bakgrunden är det enligt min mening helt klart att lagen med hänsyntill sitt syfte är förenlig med de nu berörda konventionerna. Somhuvudregel bör som fidigare nämnts gälla att en asylsökande, för att han ellerhon skall ha rätt att få bistånd till sin försörjning , skallbo på en förläggning eller i en kommun där bostad har anvisats. Asylsökande börnormalt inkvarteras pä en utredningssluss eller utredningsförläggning underden tid polisens asylutredning genomförs och sedan anvisas plats pä en annanförläggning i väntan på beslut. I vissa fall kan plats i stället anvisas i enkommun. Om en utlänning inte kan beredas plats på en förläggning närhan eller hon har sökt asyl och således tillfälligt vistas i en icke anvisadkommun, bör den nya lagens biståndsbestämmelser kunna tillämpas också innanhan eller hon kan tas emot pä en förläggning. Vad här avses är en eller ett parnätters inkvartering i en kommun innan mottagandet praktiskt kan ordnas.Bestämmelsen om bistånd vid tiltfällig vistelse i en kommun förutsätts dock fåen restriktiv fillämpning. Enasylsökande som har en make eller maka eller någon annan mycket nära anhörig som redan är bosatt i en kommun bör som regel tas emot i denna kommun och ha rätt att få bistånd där. Det gäller även om själva utredningen om uppehållstillstånd görs på en utrednings sluss. Även i övrigt bör vissa undantag kunna göras från huvudregeln att en asylsökande skall vara inkvarterad på en förläggning under asylutred ningen för att bistånd skall ges. Det gäller t, ex, personer som av medicins ka skäl bör tas om hand på annat håll. Ocksä vid den fortsatta placeringen bör särskilda omständigheter av medicinsk och social natur beaktas när bostad anvisas. Som regel bör alla asylsökande - om de så önskar - placeras där det finns landsmän som de kan kommunicera med. Om placeringen sker efter dessa riktlinjer, är det rimligt att rätten till fortsatt ekonomisk hjälp är knuten fill den förläggning eller kommun där man har anvisats bostad . Undantagsvis, om det finns 21 synnerliga skäl, börasylsökande som anvisats plats på en förläggning eller i en viss kommun kunnabeviljas bistånd även i en annan kommun. Med hänsyn till att detnya stödsystemet avser asylsökande och andra utlänningar som här i landet sökeruppehållstillstånd bör bidragsrätten för den enskilde upphöra då asylärendet ärslutligt avgjort. Bistånd bör dock kunna ges under verkställighetsskedet av ettavvisnings- eller utvisningsbeslut. Jag förutsätter härvid att sådana beslutverkställs utan onödigt dröjsmål. Jag återkommer till dessa frågor ispecialmotiveringen (5 §). Mitt förslag:Bistånd enligt det nya stödsystemet skall kunna lämnas i form av kostnadsfribostad, dagbidrag och särskilt bidrag. Bostadsstödet skall i princip utgörasav logi i en statlig förläggning eller, om en plats har anvisats i en kommun, ien genomgångsbostad i kommunen. Om det saknas sådana bostäder eller annarsfinns synnerliga skäl, skall dock stöd kunna ges ocksä för annat boende. Densom behöver det skall ha rätt till ekonomiskt bistånd till sin dagliga livsföringi form av dagbidrag. Dagbidraget skall tillförsäkra den asylsökande en skäliglevnadsnivå och vara kopplat till basbeloppet. Utöver kostnadsfri bostad ochdagbidrag kan den enskilde ha rätt till bidrag för vissa särskilda behov, omhan eller hon saknar egna medel. Sådant bidrag skall dock lämnas endast om detbedöms vara nödvändigt för utlänningens livsföring eller för att utreda ärendetom uppehållstillstånd. Promemoriansförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag, I promemorian föreslås dockatt dagbidraget kopplas till existensminimum och att det särskilda bidragetendast skall lämnas om det bedöms vara av synnerlig vikt för utlänningenslivsföring. Remissinstanserna: Deföreslagna former av bistånd godtas i huvudsak. Delade meningar råder dock omvilka behov som stödet bör tillgodose och hur generös bedömningen bör vara.Flera remissinstanser, däribland statens invandrarverk, anser att förslaget tillden del det gäller det särskilda bidraget är alltför restriktivt.Diskrimineringsombudsmannen, asylärendeutredningen och stifts invandrarkommittéanser att det särskilda bidraget bör täcka ocksä den asylsökandes kostnaderför kontakter, exempelvis resor, med sitt offentliga biträde. Fleraremissinstanser är tveksamma till förslaget att koppla dagbidraget tillexistensminimum. Från några håll, bl. a, , framförs attbasbeloppet vore en lämpligare norm för bidraget. Skälen för mitt förslag:Med anledning av att det frän flera remissinstansers sida uttrycks farhågorför att det föreslagna biståndssystemet inte skulle täcka de asylsökandes behovoch t. o. m. leda till försämrade villkor för dem, vill jag betona att meningenmed det nya stödsystemet är att de asylsökandes försöijning helt skall tryggasunder den tid som ansökan Detta skall skegenom att de som har behov därav tillförsäkras Prop. 1987/88:80 kostnadsfrittlogi, dagbidrag och i vissa fall bistånd för särskilda behov. Enasylsökande som saknar egen bostad bör ha rätt att utan kostnad fä logi i enstatlig förläggning de väntar pä beslut i frågan om uppehållstillstånd.Den som har anvisats plats i en kommun och inte har bostad hos en anhörig ellernågon annan i kommunen, bör ha rätt till logi i en genomgångsbostad. En genomgåhgsbostadbör vara basmöblerad och försedd med annan nödvändig hemutrustning. Denasylsökande skall inte, som , kunna få möbler eller annan utrustningtill lägenheten med äganderätt. Genom att generellt använda basmöbleradegenomgångslägenheter vid inkvartering av asylsökande i kommuner blir hjälpen tillasylsökande mer enhetlig än . Om bostaden upplåts och utrustas idenna form, framstår det ocksä klarare för den enskilde att det inte är fråga omen permanent bosättning så länge inte uppehållstillstånd har beviljats. Attgenerellt utnyttja möblerade genomgångslägenheter innebär ocksä att kostnadernakan begränsas genom att samma möbler och utrustning kan användas för mer än enasylsökande. hävdar att begreppet genomgängsbostad bör undvikas i lagtexteneftersom kommunerna sinsemellan och över fiden har mycket olika förutsättningaratt ordna bostäder för bl. a, asylsökande. Jagdelar inte denna uppfattning utan anser att det är viktigt att det redan ilagtexten slås fast att inkvartering i kommunerna i första hand skall ske i genomgångsbostäder.I den mån inte tillräckligt antal sådana finns i en kommun mäste dock deasylsökande inkvarteras tillfälligt i annat logi. Jag återkommer senare tilldenna fräga. Förden som beviljas uppehållstillstånd blir situationen en annan. Han eller honbör erbjudas en permanent bostad och få hjälp i någon formtill egna möbler och annan hemutrustning. Bl, a, med hänsyn till rådandebostadsbrist i många kommuner kan det emellertid -särskilt omhandläggningstiderna blir kortare - vara nödvändigt för en del flyktingar attbo kvar i en genomgångsbostad sedan de har beviljatsuppehållstillstånd. Sådana flyktingar har i princip samma rätt till bistånd enligtsocialtjänstlagen som andra flyktingar som har beviljats uppehällstillstånd.Behovet av möbler och annan utrustning kan dock -åtminstone till stora delar -anses vara tillgodosett om vederbörande redan förfogar över en basmöbleradlägenhet, I vissa fall kan det vara motiverat att den enskilde tar över möbleroch annan utrustning i lägenheten när han beviljas uppehållstillstånd ellerfår ekonomisk hjälp med stöd av socialtjänstlagen för inköp av ny ochkompletterande utrustning. Det gäller speciellt den som kan antas bo kvar längei bostaden. Som regel torde dock ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagenför inköp av möbler etc, inte bli aktuellt att lämna i någon större omfattningförrän flyktingen flyttar frän genomgångsbostaden fill en annan bostad. Make/makaoch barn till personer som är bosatta i landet bör normalt bo hos den anhörigeunder väntetiden och bör således inte fä någon genom-gängslägenhet genommyndigheternas försorg. Densom behöver det bör ha rätt till ekonomiskt bistånd till sin dagliga livsföring i form av dagbidrag. Dagbidraget bör tillförsäkra den asylsökan- 23 deen skälig levnadsnivå. Ipromemorieförslaget har dagbidraget kopplats till existensminimum, Prop.1987/88:80 Existensminimumanvänds enligt anvisningarna till 50 § kommunalskattelagen (1928:370) för attbedöma en skattskyldigs skatteförmåga och utgör därvid vad han kan anses habehövt till nödvändigt underhåll för sig själv och för make och oförsörjdabarn. Existensminimum i det särskUda fallet bestäms med ledning av normalbeloppför existensminimum som utfärdas av varvid hänsyn tas tillförändringar i konsumentprisindex. Normalbeloppen avser alla vanligalevnadskostnader, utom bostadskostnader, som beräknas särskilt och läggs tillnormalbeloppen. Efteren lagändring som trädde i kraft (SFS 1986:1244) skallbarnbidrag inräknas i inkomsten vid bestämning av avdrag för nedsatt skatteförmägavid existensminimum. Syftet med ändringen var att existensminiminivän för barninte skulle påverkas av ändringar av barnbidraget utan helt följa utveckUngenav konsumentprisindex. Existensminimum för barn höjdes med ettbelopp motsvarande barnbidraget under ett är. Existensminimumsom måttstock har alltmer kommit att tfrågasättas bl. a, iflera uttalanden från (SoU 1986/87:21 s, 17 och SkU 1986/87:15 s. 15 f).Beslut har fattats om en utredning om reformerad inkomstbeskattning. Enligtdirektiven (Dir, 1987:29) skall utredningen bl, a. se över reglerna omexistensminimum. Existensminimumär enligt min mening inte i och för sig olämpUg som norm för dagbidrag vadgäller vuxna asylsökande och andra utlänningar som söker uppehällstillstånd. I nornrialbeloppeningår t, ex. inte kostnader för möbler och husgeråd. När det gäller barndäremot anser jag inte att det är lämpligt att använda existensminimum somnorm. Detta beror inte på, som hävdar, att beloppet är beräknatmed utgångspunkt från alt allmänt barnbidrag utgår. Vid den lagändring som jagtidigare redogjorde för uppräknades ju exiistensminimum för barn med belopp motsvarandebarnbidraget. Orsaken är i stället att beloppet inte är ålders-relaterat.Levnadskostnaderna skiljer sig betydligt mellan barn i olika åldrar.Dagbidraget för barn bör enligt min mening för att motsvara en skäliglevnadsnivå vara åldersrelatei-at. Medhänsyn härtill och mot bakgrund av den osäkerhet som råder kring existensminimireglernasutformning anser jag att en annan norm bör väljas vid bestämmandeav dagbidraget. Fleraremissinstanser anser att dagbidraget bör utgå efter samma normer somkommunernas socialbidrag. Enligtförslaget till nytt stödsystem skall dagbidraget tillförsäkra ufiänningen enskälig levnadsnivå. Detta är samma begrepp som används i 6 § socialtjänstlagen.Förutom att tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå skallsocialbidraget utformas sä att det stärker hans eller hennes resurser att levaett självständigt liv. Målet för socialbidraget är således mer långsiktigt ändet föreslagna biiståndet till asylsökande som ju är av tillfällig karaktär.Detta hindrar emellertid inte att samma utgångspunkt kan användas vidbestämmande av dagbidraget som av socialbidraget. Kommunernassocialbidragsnormer är i regel uttryckta i procent av 24 basbeloppet.Jag anser att detsamma bör gälla för dagbidraget enligt den Prop. 1987/88:80 nyalagen. Detta är för övrigt den ordning som gäller enligt invandrarverketsföreskrifter för dagbidrag till asylsökande pä förläggning. Genom att koppladagbidraget fill basbeloppet och inte till existensminimum undviker man att deasylsökande framstår som särbehandlade i förhållande till socialbidragsberättigadekommuninvånare. Utgångspunktenvid bedömningen av vad som är en skälig levnadsnivå blir densamma vidtillämpningen av 6 § socialtjänstlagen och regeln om dagbidrag enligt den nyalagen. En annan sak är att nivån på bidraget inte nödvändigtvis bör varadensamma. Behoven för den som varaktigt finns i är nämligen i vissaavseenden störte än för den vars rätt att stanna här inte är fastlagd. Sålundabehöver exempelvis en asylsökande som bor på förläggning eller i genomgängsbostadinte bistånd till möbler och hemutrustning eftersom sådant redan finns ibostaden. Även andra förhållanden kan motivera en lägre nivå pä dagbidraget. Blandde utlänningar som omfattas av det nya stödsystemet kan det finnas personer sombehöver extra bistånd för vissa särskilda behov, företrädesvis av akutkaraktär, för att kunna klara att hålla sin livsföring pä en skälig nivå. Dessautlänningar bör för att täcka sädana behov ha rätt till ett särskiU bidrag.Detta skall kunna utgå endast om ufiänningen saknar egna medel och ett verkligtbehov finns. Fleraremissinstanser vänder sig mot att det särskilda bidraget enligt promemorieförslagetendast skall lämnas om det bedöms vara av synnerlig vikt. Från nägra hällpåpekas att de i promemorian angivna ändamålen för det särskilda bidraget,exempelvis vinterkläder och glasögon, är att hänföra till det dagliga livetsbehov och därmed till en skälig levnadsnivå. Uttrycketsynnerlig vikt kan som påpekats av några remissinstanser ge intryck av att detsärskilda bidraget bara skall utgå i rena undantagsfall. Jag vill betona attavsikten självklart är att vaije asylsökande som behöver t. ex. vinterklädereller glasögon och som inte genom egna medel kan tillgodose behovet skall harätt att få det täckt genom det särskilda bidraget. Uttrycket synnerlig viktär därför enligt min mening mindre lämpligt att använda i detta sammanhang ochbör undvikas, I stället bör det slås fast att det särskilda bidraget endast skallutgå om det bedöms vara nödvändigt för utlänningens livsföring. Enligtnågra remissinstanser bör det särskilda bidraget kunna avse en asylsökandes ufläggför kontakter med sitt offentliga biträde, t, ex, resekostnader. För det falldet offentliga biträdet inte har sitt kontor på förläggningsorten eller i denanvisade kommunen, kan det enligt min mening vara rationellt att denasylsökande reser till biträdet i stället för tvärtom. Härigenom minskarrisken för tidsutdräkt i asylärendet som kostnaderna för samhälletblir lägre. Med hänsyn härtill anser jag att en asylsökandes kostnader förresor i samband med besök som görs hos det offentliga biträdet pä annan ortbör täckas av det särskilda bidraget. Detta skall .självklart endast gälla förresor som är nödvändiga för utredningen av asylärendet. Somjag tidigare anfört bör dagbidraget och det särskilda bidraget kunna schabloniseras i hög grad. Närmare bestämmelser om bidragen avsågs 25 enligtlagrådsremissen bli meddelade i verkställighetsföreskrifter. Lagrådet har i denna frågaanfört att det bör framgå direkt av lagen att regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer får fastställa grunder för de belopp med vilka de nunämnda bidragen utgår. Med hänsyn till innehålleti 8 kap. 5 § och 7 § 2p, regeringsformen bör en bestämmelse som den lagrådetföreslagit införas i lagen. Jag ansluter mig därför till lagrådets uppfattning. Mittförslag: Om utlänningen vistas på en förläggning skall biståndet beslutas ochlämnas av invandrarverket. I annat fall skall biståndet beslutas och lämnas avsocialnämnden i den kommun där han eller hon vistas. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Förslaget har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Skälenför mitt förslag: När en utlänning vistas i en förläggning bör beslut som rördennes bistånd meddelas av invandrarverket genom förläggningens personal. Iandra fall bör beslut enligt den nya lagen meddelas av socialnämnden i denkommun där utlänningen vistas. Jag återkommer till denna fråga ispecialmotiveringen. 2.9 Statlig ersättning till kommunerna Mitt förslag:Staten skall ersätta kommunerna för lämnat bistånd enligt den nya lagen. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Förslaget lämnas ihuvudsak utan erinran av remissinstanserna. Från flera håll påpekas dock attdet nya biståndssystemet inte får leda till att kommunerna drabbas avytterligare kostnader för flyktingmottagandet. Några remissinstanser, blanddem , ifrågasätter om inte invandrarverket bör kunna taöver ansvaret för utbetalningarna och samordna en sådan verksamhet medadministrationen av de schablonersättningar som verket betalar ut till vissakommuner. Utbetalningarna till kommunerna bör enligt remissinstanserna skeoftare än kalenderårsvis i efterskott. Skälenför mitt förslag: Enligt 3 § socialtjänstlagen har varje kommun det ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen fär det stöd och den hjälp som debehöver. Enligt 6 § samma lag har den enskilde rätt till bistånd försörjning och livsföring i övrigt. Rätten till biståndinträder emellertid inte om den enskildes behov kan tillgodoses genom egenarbetsinsats eller egna medel eller genom de socialpolitiska trygghetssystemen.Rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen är ocksä uteslutenom den enskildes behov kan tillgodoses genom annan huvud- Prop. 1987/88:80 mansförsorg. Det är här fräga om exempelvis en landstingskommuns ansvar för sjukvårdsinsatsereller statens kostnadsansvar för kriminalvärden. Vad gäller asylsökande harunder genom den dom från regeringsrätten som jag tidigare nämndeklargjorts att biständsbehovet i princip är tillgodosett genom att platstillhandahålls i en utredningsförläggning. Förnärvarande har staten kostnadsansvaret för ekonomisk hjälp enligt 6 §socialtjänstlagen till de utlänningar som sökt uppehållstillstånd i Sverigeunder den tid utlänningens ansökan om uppehållstUlständ prövas. Statligersättning lämnas till kommunerna för utgiven hjälp. Statlig ersättning lämnasdock inte om ufiänningens ansökan om uppehållstillstånd avser endast enförlängning 'av ett tidigare tillstånd på i övrigt oförändrade villkor. Motbakgrund av att staten har ett kostnadsansvar och eftersom detär statliga myndigheter som beslutar om vilka utlänningar som har rätt attvänta i landet och få sina ansökningar om uppehällstillstånd prövade börenligt min mening bistånd till asylsökande och andra utlänningar som saknar uppehållstUlständoch väntar på beslut även i fortsättningen bekostas av staten. Förasylsökande som är inkvarterade på statliga utredningsförläggningar börgivetvis staten ocksä ha det direkta ansvaret för utbetalning och administrationav bidrag. När det gäller personer som tas emot i kommunerna bör liksom förnärvarande socialnämnderna i kommunerna ha det direkta och praktiska ansvaretför att personen i fråga får den hjälp han eller hon har rätt till enligtlagen. Förslagetinnebär att staten ersätter kommunerna för den hjälp som lämnas enligt den nyalagen åt asylsökande och andra utlänningar som söker uppehällstillstånd här påsamma sätt som kommunerna har rätt till ersättning av statenför ekonomisk hjälp enligt 6 § socialtjänstlagen till dessa personer. Eftersomdet nya biståndet därvidlag i princip träder i stället för socialbidrag börkommunerna inte få ersättning för vad de kan ha gett ut i socialbidrag till ensådan utlänning. Förslaget innebär således att staten i princip inte i någrafall ersätter kommunerna för sådant bistånd. Den rätt tiU ersättning somkommunerna har för bistånd till dem som erhållit uppehållstillstånd påverkasemellertid inte av förslaget. Fleraav de kommuner som yttrar sig över promemorian anser att staten ävenfortsättningsvis bör utge ersättning för lämnat bistånd enligt socialtjänstlagentill asylsökande och andra utlänningar som söker uppehållstUlständ. Det kanenligt kommunerna i annat fall leda till att kommunerna bUr mindre benägna attta emot asylsökande. Förslagetskall bidra till en bättre planering av mottagandet av asylsökande ochflyktingar. Den som anvisats plats i en kommun inom ramen för den planerademottagningen har alltid rätt till bistånd enligt lagen. Jag har därför svårtatt se varför kommunerna skulle bli mindre benägna att, inom ramen föröverenskommelser med invandrarverket, ta emot asylsökande. Isammanhanget bör även följande omständigheter beaktas. Detnya stödsystemet för asylsökande är av en generell natur och kan 27