prop · GB0331 · 1987-12-31 00:00:00 — Det som här följer behandlar endast mera övergripande frågor om den nya organisationen på lokal- och stiftsplanet. Av de speciella frågor som berörs i de nämnda motionerna finner läronämnden att det är två som kräver särskild belysning utifrån läromässiga överväganden, nämligen dels frågan om relationen mellan stiftsstyrelse och domkapitel bl a vad beträffar fördelningen av ansvar och arbetsuppgifter, dels frågan om biskopens ställning som självskrivenordförande i stiftsstyrelsen. Teologiska överväganden och rådande förhållanden I en evangelisk-luthersk kyrka kan olika ordningaraccepteras vad organisationen beträffar fastän läran är en. Strukturförändringar i på stifts-, pastorats- och församlingsplanet bör dock utgå både från teologiska överväganden om vad kyrka och församling är och från den aktuella situationen i kyrkaoch samhälle. Förändringar som föreslås blir med nödvändighet ofta stadier i enutvecklingprocess och utgörkompromisser i rådande läge. Det gäller också de reformer som föreslås i regeringens skrivelse. Kyrkan beskrivs i dagens teologiska arbete ofta som ettGuds folk i världen. innehåller visserligen många bilder av kyrkan - kyrkan somGuds fårhjord. åker, kropp, mm- men just föreställningen om kyrkan som folkkan av flera skäl ge en grundläggande totalvision: ett folk bundettill som är alla människors skapare, ett folk som är förenat genom tron på och genom dopet iden treenige gudens namn, en världsvid gemenskap manifesterad i varje gudstjänstfi rande församling. Kyrkan är en plats för handlande till människans frälsning. Tanken på kyrkan som folk ger vikt åt varje enskild medlem och åt allas inbördes gemenskap. Den kristna församlingen är "ett utvalt släkte, kungar och präster, ett heligt folk. egetfolk som skall förkunna hans storverk" i världen, ett andligt husbygge avlevande stenar (1 Pet 2:9). Varje sten får sin plats och sin funktion utifrån den hörnsten som själv lagt i sitt bygge, JesusKristus, ratad av människor (korsfäst) men utvald av och ärad av honom (uppväckt från de döda och upphöjd). Kyrkan beskrivs i samma urkristnadokument som en grupp människorsom tjänar varandra, "var och en medden nådegåva han har fått, som goda förvaltare av nåd i dess många former" (1 Pet 4:10). Här framträder mångfalden, allas gemensamma uppgifttrots olika utrustning, ett tjänande i förvaltarskap. har 1 Petplats för en särskild grupp ledare i församlingen som fått sitt uppdrag från : "Till era äldste riktar jag nu denna maning,.......... :var herdar för denhjord som har anförtrott er ............ " (5:lf),en text som återkommer i det liggande förslaget till vigning av biskopar och präster i . Den bibliskaföreställningen om kyrkan sora folk på jorden, där alla har sitt ansvar, ger också rura för vigningstjänster med specialuppgifter. har tidigare yttrat sig i dentyp av frågor som behandlas i RegSkr 1987:1(se t ex Ln 1983:5, 1985:8, 23, 26, 27) och då särskilt framhållit tre viktiga principer: 1) De lutherska kyrkornas grundläggande bekännelse om kyrkan, uttryckt i den augsburgskabekännelsens sjunde artikel: Vidare lära de, att en helig kyrka skall äga bestånd till evärdelig tid. Men kyrkan är de heligas samfund (latin communiosanctorum, tyska "die Versammlung aller Glaubigen"), i vilketevangelium rent förkunnas och sakramenten rätt förvaltas. Och för kyrkans sanna enhet är det nog att vara ense i fråga om evangelii lära och förvaltningen av sakramenten. Ochdet är icke nödvändigt, att nedärvda människobud eller religiösa bruk eller yttre, av människor föreskrivna former för gudsdyrkan överallt äro lika. säger ju: En tro, ett dop, en somär allas Fader etc." (jfr Ef4:5). I denna artikel har två grundläggande principer vävts samman: att verkar genom nådemedlen och att det finns raänniskor som tagit emot vad gergenom nådemedlen. I talarLuther om kyrkans sju kännetecken,notae ecclesiae, sora visar att kyrkan inte kan beskrivas enbart sora eninstitution och inte heller enbart som en samling människor. De sju kännetecknen -Ordet, dopet,nattvarden, gudstjänsten, bönen, prästämbetet och korset (lidandet) -visar att kyrkans grund är detsom gör genom ordet och sakramenten. Hendet gör syftar till att skapa ett Gudsfolk på jorden, som i gudstjänsten och tron tar emot det ger och som ikallelsen och genom det profetiska vittnesbördeti samhället för evangeliet vidare, även om det skulle möta motstånd (korset). 2) Det allmännaprästadömet, "som gör att församlingsmed lemmarna har rätt och plikt att axla inte endastett orga nisatoriskt och ekonomiskt ansvar utan ävenett andligt, gemensamt med det kyrkliga ämbetet"(Ln 1985:23, s 1). Det s k allmännaprästadömet har sin grund i dopet och tron. Alla döpta och troende, vigda eller icke vigda, har tillsammansansvaret för.att kyrkans grundläggande uppgifter blir utförda. Och därvidär både församlingen som helhet och prästen i församlingenunderställda evangeliet. Endast i den mån evangeliet fårkomma till uttryck talar och handlar församlingenoch i den dess präst i enlighet med sitt gudomligauppdrag. 3) Den s k dubbla ansvarslinjen i svensk kyrkorättslig tra dition, dvs "kombinationen av prästerligämbetsförvaltning och folkligt förankrad självstyrelse" (se bl a Ln 1985:23 s 1). Denna dubbelhet i kyrkans natur är grundad i hennes bundenhet till bibel och bekännelse. Kyrkans läraär inte framsprungen ur endemokratisk process och kan inte ändrasenligt vanliga demokratiska regler. finner nu att de i RegSkr 1987:1 framlagda förslagen till organisationsförändringar istort överensstämmer med dessa grundläggande principer även om vissa enskildheter kandiskuteras. vill här något utförligare kommentera den tredjeprincipen. Enligt gammal tradition och i likhet med de flesta storakyrkorna viger några till särskilda uppdrag i kyrkan, nämligen som biskopar, präster och diakoner, så även enligt det nu liggande förslaget till kyrkohandbok . anger i sitt yttrande över detta förslag(Ln 1987:1) vissa argument för bevarandeav ordet ämbete (Andens ämbete, biskopsämbetet,prästämbetet, diakonämbetet). Efter avgivna löften och genom vigning med bön och handpåläggning ges somliga medlemmar i kyrkan ett särskilt ansvar. Detta får sedan olika följder i kyrkans organisation på olika nivåer.Grundläggande för varje organisationsstruktur måste vara sådantsom främjar en god samverkan mellan vigdamedlemmar i kyrkan och medlemmar som inte ärvigda. Ett grundläggandeuttryck för denna samhörighet ärgudstjänsten. vill därförunderstryka det som kyrkokommitténsäger om den fundamentala principen isitt förslag (citerat i RegSkr 1987:1 s227), nämligen att "församlingens centrura finns i gudstjänsten och det församlingslivi övrigt som är präglat av Ordets förkunnelse och sakramentens förvaltning. Man kan inte tänka sig en församlingutan gudstjänst och gudstjänstgemenskap". Vigda och icke vigda har ettgemensamt ansvar för gudstjänsten och den gemenskap och det arbete som växer fram ur denna. Det dubbla ansvaret i kyrkan kandå inte tolkas så att de vigda har ansvar för "det andliga" medan de andra ansvarar för allt det övriga.Att båda "parter" ges plats ibeslutande organ med ansvar för församlingen som helhet ligger i linje med det nusagda. Förslagen ora ett breddat och ökat ansvarstagande av icke vigda utgår ocksånaturligt ifrån den förutsättningen attde som utövar detta ansvar finns med i församlingens gudstjänstgemenskap. En allmän modell med"beslutsfattare" och "tjänstemän" som tvåskilda kategorier skulle svara dåligt mot de överväganden avteologisk art som här gjorts. Det är med tillfredsställelse som läronämnden konstaterar liknande uppfattningar i RegSkr1987:1 s 7. Där hänvisas till kyrkokommitténsbetoning av att i stort sett samtliga framställningar om ämbetet har sin utgångspunkt i församlingen:"Uppdraget att förkunna och gestalta det kristnabudskapet är givet åt hela kyrkan, varje församling och enskild troende." betonas ämbetet: "Det anses väsentligt förevanglieförkunnelsens frihet att prästen i sin ämbetsutövning inte ärunderställd församlingen och dess organ." karaktär av episkopal kyrka framhålls i remissvaren. "Antagningen till präst och prästvigningenanses innebära att prästen träderi hela kyrkans tjänst i ett stift och inte är att betrakta som anställd endast av det pastorat där han eller hon har sin tjänstgöring. "Bl a detta är bakgrunden tilldepartementschefens egen bedömning:"För egen del är jag angelägenatt understryka att de organisatoriska reformer som jag föreslår i det följande inte avser att förändra grundläggande karaktär av en episkopal kyrka där biskopar och prästerhar ett självständigt ansvar för kyrkans lära, förkunnelseoch sakramentsförvaltning. " Enligt läronämndens bedömningborde det nu framlagda förslaget som helhet kunna resulterai en god samverkan mellan vigda och icke vigda i vår kyrka. Föratt så skall bli fallet måste dock de teologiska överväganden som läronämnden här redovisar hållasaktuella och beaktas, inte minst under uppbyggnadsskedet . I uppbyggnaden av en ny organisation på lokal- och stiftsplanet är det av vikt att kyrkans universella dimension finnerett klart uttryck. Kyrkan är över hela världen.Svenska kyrkan är en del av denna världsvida kyrka. Biskoparna, som i det föreliggande förslagettill ordning för biskopsvigning (CsSkr 1987:4) bla lovar att "främja enheten i ", spelarhär en enhetsskapande roll, något som måstefå adekvata konsekvenser i fråga om bådeorganisation och resurser. 14 1987/88. En rad motioner behandlar frågor om den prästerliga organisationen. Sora nämnts inledningsvis gäller det främst dels ansvarsfördelningen mellan stiftsstyrelse och domkapitel (KMot 20, 46, 61, 62och 89) dels biskopens ställning i stiftsstyrelsen (KMot 31, 41, 53 och 59) . Prästeroch biskopar har genora de löften de avlagt vid vigningen ett särskilt ansvar för att rätt förkunnas och sakramenten rätt brukas. Deras arbete är därmed bestämt av detta särskilda uppdrag från och inte bundet bara till församlingen och vad den beslutar. Den prästerliga organisationen är av hävd särskilt bunden till domkapitlen. Idet fraralagda förslaget, s 32, säger statsrådet: Sora remissinstanserna kraftigt framhållit och som jag själv i inledningen (2.3) har betonatbör den sedan gammalt tillämpade dubbla ansvarslinjen isvenska kyrkan bevaras, dvs en klar markering skall göras av att biskopar och präster har ett självständigt ämbetsansvar för kyrkans lära, förkunnelse och sakramentsförvaltning. Av denna anledning anserjag att domkapitlen alltjämt bör bestå för att ta hand om de frågor som har samband med kyrkans lära, prästämbetets utövning, gudstjänstlivet och kyrkorummetsutformning. Dessa frågortarvar särskild kyrklig sakkunskap. En praktisk konsekvens av detta är enligt läronämndens bedömning att också följande uppgifter, som föreslås ligga hos stiftsstyrelse, skallhandläggas av domkapitel: - tjänstgöringsföreskrifter för präster - utfärdande av tjänstgöringsbetyg för präster - disciplinansvarm m beträffande präster - förordnande av pastorsadjunkter. Den sistnämnda punkten bör sessom ett led i prästutbildningen - och enligt förslaget skall besluta idärmed besläktade ärenden som prästexamen och antagning av präster i stiftet. Denna förändring av förslaget till ansvarsfördelning mellan domkapitel ochstiftsstyrelse svarar också väl raot det sora sägs i förslaget till domkapitelslag, s 319: 1. se tillatt den för gällande ordningen med avseende på lära, böcker, sakrament, gudstjänst och övriga handlingar iakttas i församlingarna, 2. hatillsyn över prästernas ämbetsförvaltning och efterlevnad av prästlöftena. ':,äronäranden finner alltså att ansvarsfördelningen mellan dorakapitel ochstiftsstyrelse av läromässiga skäl, även tinförda i regeringens skrivelse, bör ändras enligt det nu :;agda. Vad beträffar frågan om biskopens ställning som självskriven ordförande i stiftsstyrelsen vill läronämnden framhålla att en sådan ordning är av betydelse för bevarandet av kyrkans episkopalakaraktär och för biskopens uppdrag att ha etthelhetsansvar i stiftet. Närvarande:Ärkebiskop ordf, biskop , biskop ,biskop , biskop , biskop , biskop , biskop , biskopGunnar , biskop , biskop , , , , , , , Per och . avser frågan om verksamheten som bedrivs av kyrkoherdarnaför döva har anhållit om organisationsutskottets yttrande över motion 1987:89 p. 3 såvitt avser fråganom verksamheten som bedrivs av kyrkoherdarna för döva skall vara en stiftsangelägenhet. Som svar påkyrkolagsutskottets begäran får organisationsutskottet anföraföljande. I regeringens skrivelse anförs följande: När det gäller tillsynen överden prästerliga ämbetsutövningenuppkommer frågan om kyrkoherdarna för döva skallvara underställda i såsom eller i i enlighetmed önskemål som de själva fört fram. i har tillsynen över prästeri utlandet. Jag anser att kyrkoherdarna fördöva, som inte heller är geografiskt bundna till ett bestämt stift, ocksålämpligen bör höra underdomkapitlet i . ansluter sig till den bedömning sora härgörs i regeringens skrivelse 1987:1 vill vidare framhålla att stiftssamfälligheterna har möjlighet attenligt 1 kap. 8 S andra stycket förslagettill församlingslag besluta om utvidgningav stifts-sarafällighets verksamhet till att avse verksarahetsom bedrivs av kyrkoherdarna för döva. 1 REGERINGENSSKRIVELSE M.M. 3.2 Skrivelsenshuvudsakliga innehåll 3.3. 3.3.1 Ansvarsfördelningen mellan domkapitel och stiftsstyrelse m.m. 3.3.6 Förslaget till dorakapitelslag 3.4.1 Den prästerliga tjänsteorganisationen 3.4.2 Tjänstgöring i annatpastorat 3.4.3 Kyrkoherdar för döva 3.4.5 Tillsättningen av prästjänster 3.4.7 Tjänster i saraarbetskyrka 3.4.8 Förslaget till prästanställningslag 3.5.3 Förvaltningen av församlingskyrkasfastighet 3.5.4 Förslaget till lag om förvaltningen av kyrklig jord Bilaga 7 Prop.1987/88: 31 Sammanfattning av kyrkoförfattningsutredningensslutbetänkande (SOU 1987:4 och 5) En ny kyrkolag m. m. såvitt avser avsnittIII, , samt förteckning över remissinstanserna och sammanställningav remissyttrandena Normgivningenom prästämbetet förs över till kyrkomötet Förutomkyrkolagen, som i allt väsentligt inneburit en lagteknisk bearbetning av gällanderätt, har kyrkoförfattningsutredningen också haft att ta ställning till omvissa ändringar i sak bör göras beträffande normgivningen om prästämbetet. Idenna fråga har det från kyrkligt håll framförts starka önskemål om att ämnetskall överföras till kyrkomötets normgivningskompetens.Kyrkoförfattningsutredningen delar denna uppfattning och har därför föreslagitatt regeringsformens övergångsbestämmelser och lagen om ändrasså att detta blir möjligt. Förslaget innebär bl. a. att frågor om att fråntanågon prästämbetet uteslutande skall prövas av kyrkliga organ och inte som nuibland av förvaltningsdomstolar. Detta föreslås gälla utan hinder av attprästen uppehåller en prästtjänst. (Avdelning III i belänkandet). Efterremiss har yttranden över det aktuella förslaget kommit in från: Universitets-och högskoleämbetet har överlämnat yttranden från de 214 teologiska ochjuridiskafakulteterna vid universiteten i och . Yttranden har därutöver kommit in från Svenska KyrkansDiakon- och Prop. 1987/88: 31 samt i . förslag i här berörda deltillstyrks i huvudsak av samtliga som yttrat sig över det utom av hovrättenför , som avstyrker förslaget. Några instanser anser dock att normgivningskompetensenbör avse "det kyrkliga ämbetet", vilket skulle kunna omfatta såvälpräst- och biskopsämbetet som diakonatet inom kyrkan. Domkapdlet i konstaterar att enligt förslaget ämbetslinjeninte kommer att ha samma inflytande i nu aktuella ämnen på riksplanet som påstiftsplanet. anser att vissa ändringar i sammansättningen av ochbefogenheterna hos de berörda kyrkliga riksorganen bör övervägas innankompetensen att besluta i frågor rörande prästämbetet förs över dit. För ett trossamfund är det en rimlig utgångspunkt att detsjälvt skall reglera alla frågor som har med tron att göra och att samfundet dåskall vara bundet endast av de lagar och andra föreskrifter som gäller förandra som är underkastade svensk lag. För vidkommande harutredningen (s. 98), i enlighet med detta betraktelsesätt, uppgivit att det haransetts vara kyrkans ensak att bestämma åt vem prästämbetet skall. Påmotsvarande sätt skulle det kunna hävdas att prästernas ämbetsplikter skallbestämmas av kyrkans egna organ. Saken kompliceras emellertid av ställningsom stats-och kommunkyrka, något som kommer till uttryck bl.a. genom vissaåtaganden inom det offentliga livet och genom att kyrkliga organ i storomfattning förvaltar egendom som är bekostad med skattemedel och att kyrkansverksamhet i huvudsak finansieras med löpande skatteinkomster.. De senaste decenniernas utveckling ger prov på konfliktermellan kyrkliga gruppers och de världsliga samhällsorganens krav, konflikter ivilka olika uppfattningar om den kristna läran har hävdats. Den långvariga ochännu icke slutförda striden om kvinnan som präst har väckt särskilduppmärksamhet. En fråga som tilldrog sig stort intresse är den omprästernas skyldighet att viga frånskilda (se nu 4 kap. 3 § ).Båda dessa frågor rör sådant som med betänkandets terminologi hör till"ämbetet" och inte till tjänsten. Hovrätten finner det antagligt attdet fortfarande fmns utbredda krav bland den del av befolkningen som tillhörsvenska kyrkan på att kvinnor skall kunna vara präster i kyrkan och på att desom tillhör kyrkan skall ha rätt till kyrklig vigsel även om de är frånskilda.Redan dessa två exempel visar enligt hovrättens mening att tanken på attöverföra kompetensen att ge föreskrifter om prästämbetet till kyrkomötet krävernoggranna överväganden. Utredningens överväganden framstår som motsägelsefulla. ex. an förs att det "ligger i kyrkans intresse att innehavaren av ämbetet motsva rar de krav som staten i sin tur har på innehavaren av prästtjänsten" (s. 215 105)och att staten inte "kan acceptera att reglerna utformas så,att Prop. 1987/88: 31 jämställdhetenmellan könen skulle äventyras vid tillsättningen av prästtjänster" (s.106). Ett likartat exempel bildar yttrandena att "kyrkomötet /måste/beakta att den som får en biskopstjänst också kan räkna med attautomatiskt få bli vigd till ämbetet" och att "en inomkyrkligreglering av behörigheten till biskopsämbetet /inte får/ medföra någon ändringi detta hänseende" (s. 106). Hovrättenfinner det mindre tillfredsställande att genom bestämmelser iregeringsformen och lagen om skapar illusionen om enbeslutanderätt för kyrkomötet i frågor där staten uppträder med så nogadefinierade anspråk på att bestämma beslutens innehåll. Påvissa särskilda punkter har anmärkningar och kritiska synpunkter förts fram. 1Gränsdragningen mellan ämbete och tjänst Ärkebiskopenpåtalar den alltför skarpa gränsdragning som utredningen har gjort mellanprästämbete och tjänst och riktar även kritik mot utredningens bestämning avinnehållet i framför allt biskopsämbetet. Även domkapdlet i för fram kritiki dessa delar. Beträffandeden offentligrättsliga regleringen bör en klar gränsdragning ske mellanprästämbetet (andligt ämbete) och prästtjänst (offentlig anställning).Utredningen förordar emellertid (sid. 108) att det inte bör föreligga någraprincipiella hinder mot att kyrkomötet får utfärda föreskrifter om disciplinäraåtgärder mot innehavare av ämbetet som uppehåller en prästtjänst. Sett utifrånförslagen i övrigt kan därvid problem uppstå främst när det gäller omfattningenav kompetensen för kyrkomötets besvärsnämnd. För undvikande av dennakompetenstvist, som också är av statsrättsligt intresse, bör därför alla frågorom prästtjänsten regleras i nuvarande arbetsrättsliga ordning, dvs. prövning skallske av tingsrätt och arbetsdomstolen. vid i (TFN) Utredningens terminologiinbjuder till missförstånd av olika slag. De klassiska och i Svenska kyrkansbekännelseskrifter brukade sammanfattande uttrycken - ords ämbete. Andenseller det andliga ämbetet, predikoämbetet - har numera ofta fått trädatillbaka för ännu en klassisk term, kyrkans ämbete. Av två skäl bör dettauttryckssätt brukas i de föreslagna författningarna (del 2 s. 5 och 7). Fördet första bör man på allmänna grunder använda en samlingsbeteck ning som har hävd och som framstår just som grundläggande bestämning. Det krävs särskild exeges för att klarlägga att "prästämbetet" avsermer än prästers uppdrag. För det andra bör en statlig kyrkolag enligt utredningensgrundläggande Prop. 1987/88: 31 premisser inte bruka en formulering som irealiteten innebär ett statligt diktat i en lärofråga. Historiskt ochframförallt i nutiden är det ett centralt ekumeniskt samtalsämne på vilka sättkyrkans ämbete kan eller måste struktureras med hänsyn till uppdragstyper. Dendiskussionen finns även inom . I det läget kan t. ex.utredningens resonemang om biskopsämbetet som "en högre grad av predikoämbetet",dvs. "prästämbetet" enligt utredningen, lätt nog uppfattas som ettställningstagande i något som förklaras vara en inomkyrkligangelägenhet. Enligt TFN:s mening använder de här aktuella nyaförfattningarna en för främmande men likafullt lanseradterminologi för att klargöra kyrkomötets kompetensområde. I konsekvens med denterminologin är det rimligt att såsom särskilt ämnesområde i nyssnämnda katalogföra in "kyrkans ämbete". ifrågasätter [dock], om kyrkomötets normgivningskompetensskall begränsas till "prästämbetet". Enligt mening börden i stället avse "det kyrkliga ämbetet". Frågan om det kyrkligaämbetets innehåll och utformning är föremål för viktiga ekumeniskasamtal och överväganden på internationellt plan. Mot den bakgrunden och medhänsyn till den fortgående debatten om diakonatets ställning i svenska kyrkanmåste det anses olyckligt, om kyrkomötets normgivningskompetens för framtidenbegränsas till det traditionella präst- och biskopsämbetet. I samtliga härberörda författningstexter bör således ordet "prästämbetet" utbytasmot "det kyrkliga ämbetet" med de följdändringar, som blir nödvändigai de föreslagna 12 och 13 §§ lagen (1982: 942) om . Det var för oss av stor betydelse, att kyrkokommitténaviserade att kyrkoförfattningsutredningen övervägde att föreslå en ändring iregeringsformen med innebörd att kyrkomötet skulle kunna meddela föreskrifter iämnet "". Det är därför med stor besvikelse vinu sett att kyrkoförfattningsutredningen begränsar sitt förslag till att gällapräst- ämbetet. Som intresseförening för diakoner och diakonissor i vill vi med kraft hävda att kyrkomötet måste ges kompetens att beslutaom ämbetet utan att någon begränsning görs till prästämbetet. När 1975års kyrkomöte för sin del antog ett förslag till Lag om diakonat hälsades detta med stor glädje och vid ett par olika tillfällen uppvaktades regeringen om att låta lagförslaget gå vidare till . Så skedde ej. Istället skulle frågorna om diakonatet lösas av först den s. k. prästtjänst kommittén och sedan 1982 års kyrkokommitté. har för sin egen del ej lagt fram nägra direkta förslag men pekat på olika möjligheter till inomkyrkliga beslut. Ingen tvekan har rått om atl därmed har avsetts beslut fattade av kyrkomötet. Skulle det läget nu uppstå att kyrkomötet inte ges möjlighet att besluta i frågor om diakonatet som 217 15 1987/88. kyrkligtämbete innebär detta en av ingen önskad situation. fram- Prop.1987/88: 31 höll kyrkomötets diakoniutskott det som synnerligen angeläget attdiakonatets ställning i stärks och preciseras. Denna diakoniutskottetsåsikt synes ha delats av kyrkomötet. Domkapitlen i och samt stöder förslaget om en normgivningskompetens som omfattar ävendiakonatet. vill med särskildhänvisning till de uppenbara svårigheter som blir följden, om kyrkomötetendast får kompetens att meddela föreskrifter om en del av det som uppfattassom kyrkans ämbete, yrka att normgivningsbefogenheten skall avse hela . Den skulle därmed omfatta även diakonatet. 3 Överprövning av beslut om skiljande från prästämbetet Utredningens förslag att frågor om att skilja någon frånprästämbetet uteslutande skall prövas av kyrkliga organ med kyrkomötets besvärsnämndsom slutinstans aktualiserar, som utredningen framhåller, frågan ombesvärsnämndens sammansättning.