prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — 1981/82:8 s. 45) är syftet dock på kort siktmera begränsat, nämligen att skapa motivation för och reella möjligheter tillfortsatt vård i frivilliga former. Jaganser atl det är viktigt att slå vakt om detta synsätt. Jag gmndar detställningstagandet pä att det är en längsikfig och genomgripande process attupphöra med ell tungt missbruk. Så långtgående förändringar kan inte påtvingasmissbmkaren; han eller hon måste själv välja dem. Däremot är det i vissasituationer nödvändigt atl tvinga en missbrukare till värd för alt bryta endestruktiv utveckling och för alt möjliggöra att en förändringsprocess skallkunna inledas. Enligt min mening bör emellertid missbmkarens värdbehov över enlängre tidrymd beaktas i större utsträckning än vad som sker för närvarande.Det är de långsiktiga, frivilliga vårdinsatserna som måste sättas i främstammmet. LVM-vården skall ses som utgångspunkt för molivationsarbete ochplanering av vård- och stödinsatser, som i de flesta fall måste fortgå efterdet alt värden enligt LVM har avslutats. Jag anser att bestämmelserna omvårdfiden i LVM bör bestämmas med hänsyn fill detta. Encentral punkt i socialberedningens överväganden om LVM-vården är atl den somregel inte bör inskränkas till själva institutionsvistelsen. Tanken är altvårdperioden på LVM-hemmet inom ramen för vårdtiden enligt LVM ofta bör kunnaföljas av försöksvis anordnad fortsatt vård i andra former. Denna utslussningkan ske såväl lill behandlingshem eller familjevård som till vårdinsatser inomden öppna värden. Värden på ett LVM-hem är sä skyddande atl en plötsligövergång till öppnare vårdformer kan bli svår att klara. Det är därför angelägetmed en successiv utslussning i samhället och ofta nödvändigt att omgärda den vård som sker i andra och mer öppna former med ettvisst tvång. LVMger redan i sin nuvarande utformning en sådan möjlighet (15 §). I bestämmelsen föreskrivs att den intagne bör beredas fillfälle att på försök pröva vårdformer utanför LVM-hemmet. Som exem pel på sådana vårdformer nämns i specialmötiveringen (prop. 1981/82:8 s. 91) bl. a. institutioner med enskild huvudman, familjehem och den en skildes egel hem. Beredningen föreslår således inte, som några remissin- 70 stanser förefaller hauppfattat det, att eft nyU insfitut förs in i LVM. 1987/88:147Bestämmelsen har emellertid inte kommit till någon omfattande användning. Detfrämsta skälet till detta är av allt att döma att de nuvarande vårdtiderna iLVM är för korta för att man skall kunna ästadkomma den smidiga övergång frånLVM-hemmen till andra vårdformer som lagstiftaren avsett. Jaganser, liksom beredningen, att vårdtiden i högre utsträckning än för närvarandebör utnyttjas för utslussning till andra vårdformer. Detta är enligt min meningdet främsta motivet för att förlänga de nuvarande värdtiderna i LVM. I likhetmed såväl socialberedningen som ett stort antal remissinstanser finner jag delockså väl styrkt att nuvarande vårdlid inle alltid räcker för att klara LVM:suppgift atl mofivera missbrukaren till frivillig värd. Jaganser ocksä, i likhet med beredningen, att förlängningsinstitutet bör slopasoch att man i stället bör ha en bestämmelse om en maximal vårdfid. Företrädareför LVM-hemmen hävdar att det ofta är svårt att planera och genomföra vårdutanför institutionen, när man inte från början känner till vårdtidens längd.Man har nämligen inte redan vid planeringstillfället kunnat utgä från attvårdtiden kommer att förlängas. Detta har motverkat strävandena att undervårdtiden slussa den enskilde till vård utanför LVM-hemmet. Vidare har man frånLVM-hemmen påtalat atl vården genom förlängningsinslitutet ofta kommit aftbehandlingsmässigt bestå av olika perioder. Vid den ordinarie vårdtidens utgånghar man fått börja på nytt med mofivationsarbetet inför förlängningen avvårdtiden. För den enskilde framstår förlängningen ibland som en slagsbestraffning. har således ofta försvårat såväl en godvärdplanering som själva behandlingsarbetet. Socialberedningenanser att det finns skäl som talar för en förhållandevis lång vårdtid. Medhänsyn till lagens karaktär av undantagslag och till det djupa ingrepp som ettfrihetsberövande innebär, vill beredningen emellertid inte sträcka sig längreän till att föreslå som en längsta vårdtid. Detär självfallet svårt att bedöma vilken längsta värdtid som är erforderlig ochlämplig för att syftet med värden skall kunna uppnås. 1 sammanhanget kan detfinnas skäl alt hänvisa lill den diskussion som för i dennafråga i sitt remissvar. Styrelsen konstaterar att man inte kan hänvisa tillvetenskapliga eller erfarenhetsbaserade rön som stöder socialberedningensbedömning i fråga om vårdtidens längd. Styrelsen anser emellertid alt det ärviktigt dels att tvångsvärden begränsas till vad som är oundgängligennödvändigt för att uppnå syftet med värden, dels att en övre gräns fastställsinom vilken del förefaller rimligt atl uppnå målet med tvångsvården i flertaletfall. Styrelsen finner inte skäl atl förespråka någon annan avgränsning avvårdtidens längd än den beredningen föreslår. Remissutfallet visar ocksä attmajoriteten av remissinstanserna tillstyrker beredningens förslag. Endast tvåremissinstanser förordar längre vårdtid. Motden bakgmnden harjag stannat för att föreslå som en längsta vårdlid. Värdtiden skall ulgöra en längsta fid. Däremot skall naturligtvis utskrivning kunna ske . Tvångsvärden skall som nuupphöra när syftet med yärden - motivafion Prop. 1987/88:147 lill frivilligvärd - är uppnått. Uppnås inte detta syfte tidigare, får utnyttjas för motivationsarbete. Var missbrukaren skalltillbringa vårdtiden är en annan sak. Som jag har betonat är avsikten att deintagna oftare än vad som sker skall kunna föras över från LVM-hemmettill behandlingshem som bedriver vård i frivilliga former, till familjevårdeller till vård i öppna former. Syftet är alltså inte, och det börunderstrykas, att generellt förlänga den faktiska vårdtiden på LVM-hemmet. Demissbrukare som kan bli aktuella för LVM-vård är inte någon enhetlig grupp medlikartade behandlingsbehov. Den största gmppen utgörs avalkoholmissbrukare i åldrarna . I allmänhet kan vårdtiden påLVM-hemmet göras kort för denna grupp. Det finns mera sällan behov avinstitutionsvård under längre fid än som åtgår för att klienten skall kunnaåterhämta sig fysiskt och psykiskt och för att den nödvändiga socialaplaneringen av. tiden efter institutionsvistelsen skall hinna genomföras. Hurlång fid detta tar är individuellt och beror självfallet pä klientens situafionvid intagningen i hemmet. Vårdfiden på LVM-hemmet bör emellertid ofta som nukunna begränsas lill . Det är däremot väsentligt attinstitutionsvistelsen oftare än följs av en långsiktig vård i öppnaformer på hemorten. Det är utformningen av detta långsiktiga stöd som äravgörande för värdens resultat. Det ligger i sakens natur att en förutsättningför alt sådana insatser skall kunna genomföras är att klienten aktivt deltar iplaneringen. I mänga fall kan det vara lämpligt att den inledande fasen avdenna uppföljande vård ges rned stöd av LVM. Klienten är dä formellt ännuintagen i LVM-hemmet och kan om han inte fullföljer de planeradeinsatserna eller återfaller i missbruk. Det måste emellertid starkt framhållasatt ansvaret för att de planerade insatserna kommer till stånd självfallet inteligger enbart på klienten. Det är minst lika viktigt att understrykasocialtjänstens ansvar, vilket jag återkommer till. Dettafår emellertid, som påpekar, inte uppfattas som att LVM-hemmeninte skulle kunna ge en fortsalt god vård när tvångsvården kan ges i mindrerestriktiva former eller när behovet av tvångsvård inte längre föreligger.Redan i dagslägel är majoriteten av de intagna på LVM-hemmen frivilligt intagnaoch många av dem som har varit tvångsintagna väljer alt direkt eftertvångsvårdens upphörande eller skriva in sigfrivilligt på LVM-hemmet. Det är naturligtvis viktigt alt klienten får upplevaden trygghet som ligger i att inte slussas till nya miljöer förrän han är mogenför det. För flertalet bör emellertid en successiv slussning till öppnarevårdformer kunna ske efter en relafivt kort vårdperiod pä LVM-hemmet. Ävenför narkotikamissbmkarna och de yngre alkoholmissbmkarna bör strävan som regel vara att värdperioden på LVM-hemmet görs så kort som möjligt och all utslussning sker till någon annan lämplig vårdform så snart det finns förutsättningar för detta. I en del fall kan det fill och med vara lämpligt atl den intagne slussas över t. ex. till ett behandlingshem eller till familjevård direkt efter avgiftningen. Om försöket utfaller väl bör den 72 intagneges möjlighet all tillbringa återstoden av vårdtiden enligt LVM Prop.1987/88:147 utanför LVM-hemmet. Självfallet kan man också välja att skriva uthonom och därmed låta tvångsvården upphöra, om det bedöms som sannolikt attvården kan fullföljas i frivilliga former. Denlösning som jag förordar i fråga om hur vårdtiden bör användas ställer storakrav på att socialnämnderna medverkar aktivt i vårdplaneringen. Dämtöver krävsatt tvångsvården är väl integrerad i den övriga missbrukarvården. LVM-hemmenbör vara nära knutna till de långsiktiga behandlingsenheterna; de frivilligabehandlingshemmen, vårdkollektiven, familjevården, olika behandlingsprogram iöppenvården etc. Jag återkommer fill dessa frägor. Värdmed stöd av LVM påbörjas enligt nu gällande regler inte i och med länsrättensbeslut om beredande av värd utan genom beslut om intagning på ett sådant hemsom är särskilt avsett att lämna vård enligt LVM. Beslutet om intagning fattasav den som förestår vården vid hemmet efter framställning av socialnämnden. Denlid under vilken missbmkaren even-, tuellt varit omhändertagenräknas inte in i vårdtiden. Om vården inleds pä sjukhus med stöd av 12 § LVMräknas tiden för sjukhusvistelsen i allmänhet in i vårdtiden. I propositionenom LVM (prop. 1981/82:8 s. 79) framhålls att en längre sjukhusvistelse, liksomandra långvariga avbrott i värden på institution, som regel bör föranleda attden enskilde skrivs ut från vård enligt lagen. Nägon särskild regel om atl vårdutanför insfilutionen skall räknas av från värdtiden finns inle. Tvärtomförutsätts att den intagne skall beredas möjlighet att vistas i andra värdformer.Sådan värd skall då ingå i vårdtiden enligt LVM. Det har inte heller ansettsnödvändigt atl i lagen ange vad som skall gälla i fråga om beräkning . avvårdfiden, om missbmkaren avviker eller blir intagen i häkte eller kriminalvårdsanstalt. Även i sådana fall får institutionsledningen bedömahumvida man vill låta vårdbeslutet bestå eller om man bör skriva utmissbmkaren. Det senare alternativet bör enhgt motiven regelmässigt komma tillanvändning när del är fråga om en frånvaro som är längre än en månad.Motiveringen för detta ställningstagande är att syftet med vården då knappastkan uppnäs inom den vårdtid som återstår. Denkritik som har riktats mot nuvarande ordning har framför allt gällt det förhållandet att fid då missbrukaren olovligen vistas utanför institutio nen inte räknas av från värdtiden. Jag har förståelse för denna kritik. Beredningens kartläggning har visat att rymningarna från LVM-hemmen blivit anmärkningsvärt vanliga. Vid av alla vårdtillfällen enligt LVM förekom sålunda avvikningar frän behandlingshem men. Vid av fallen översteg den tid som missbrukaren var avviken frän insfilutionen tvä veckor. För narkotikamissbrukarnas del var antalet rymningar ännu mycket vanligare och avvikelseperioderna längre. Bland dessa förekom sålunda rymningar i av fallen. Över en tredjedel av de LVM-vårdade narkotikamissbmkarna hade en avvikelseperiod som översteg tvä veckor. Jag anser mot denna bakgrund, i likhet med socialbe- 73 redningen och flertaletremissinstanser, att en ändring är nödvändig. 1987/88:147 rimmarför övrigt dåligt med vårdens syfte atl motivera missbrukaren till enfortsalt behandling - att skriva ut honom från vård innan detta syfte har uppnåtts.Samhällets ansvar för missbmkaren får inte upphöra därför att denne avbrytervården genom att avvika. Somframgått av vad jag tidigare anfört skall missbrukaren kunnavistas pä LVM-hem eller vårdas i annan form. Den som förestår vården skall, såsnart del kan ske med hänsyn lill den planerade vården, besluta alt den intagneskall beredas fillfälle att vistas utanför LVM-hemmet för vård i annan form.Sådan vård skall givetvis ingå i värdtiden. Även tid dä missbmkaren är intagenpä sjukhus bör inräknas i värdtiden i enlighet med nu gällande regler. Ommissbmkaren avvikit frän etl LVM-hem eller annat hem i vilket han är intagen,bör den tid varunder han olovligen vistas utanför hemmet inte få inräknas ivårdtiden. Det är dock nödvändigt att, om missbrukaren hållit sig undan enlängre tid, pröva om förutsättningar för upphörande av LVM-vården föreligger.Om missbmkaren avhållit sig från missbmk under bortovaron, är det ju möjligtatt vården kan upphöra. Detta torde emellerfid höra till ovanligheterna. Omhan hållit sig undan - i följd - är det rimligtatt beslutet om värd upphör. Enmissbrukare som under vårdfiden lovligen vistas i egel hem, men som börjarmissbruka igen kan behöva återintas på LVM-hemmet. Om missbmkaren efterbeslutet om hämtning håller sig undan, bör fiden efter beslutet inle räknas ini vårdtiden. Han håller sig då olovligen borta från LVM-hemmet. Jaganser vidare, i likhet med socialberedningen och flertalet remissinstanser,att inte heller tid som missbrukaren tillbringar i häkte eller påkriminalvårdsanstalt bör räknas in i vårdtiden. Han är ju då berövad sin frihetpå grund av brott och inte för atl få vård för sitt missbmk. En annan sak äralt en längre fids vistelse inom kriminalvården bör kunna leda lill att behovetav LVM-vård minskar. Iett par avseenden föreslår jag emellertid lösningar som avviker frånsocialberedningens. Socialberedningenhar föreslagit att utgångspunkten för beräkningen av vårdtiden, liksom , börvara dagen för beslutet om intagning på elt LVM-hem och inle verkställigheten.Vidare bör, enligt beredningen, vård-liden inte heller i fortsättningen omfattaden tid under vilken missbmkaren varit omhändertagen. Jaganser emellertid, i likhet med , att vårdtiden bör räknas frånverkställigheten av ett beslut om omhändertagande eller av rättensbeslut om vård om detta inte föregåtts av ett omhändertagande. Detfrämsta motivet för detta är att det för den enskilde klienten ofta framstårsom naturligt atl räkna värdtiden från den dag vården påbörjades oberoende omdet rör sig om ett beslut om omhändertagande eller ett vårdbeslut. Vidarehar det framkommit under remissbehandlingen att det förekom mer alt beslutet om intagning och den fakfiska inställelsen på LVM-hem met eller på sjukhuset sker . Enligl min mening är del, 74 med hänvisning till vadjag anfört, lämpligt att vårdtiden räknas frän den dag värden påbörjades,dvs. verkställigheten, och inte frän beslutet om intagning. Jag föreslär således attvårdtiden räknas från den dag dä beslutet om omhändertagande ellervård verkställs genom inställelse på ett LVM-hem eller sjukhus. Tid undervilken missbmkaren beretts fillfälle att vistas utanför LVM-hemmet för vård iannan form liksom tid för vård pä sjukhus bör inräknas i värden i enlighet mednu gällande regler. Frän vårdtiden bör avräknas den tid under vilkenmissbmkaren olovligen vistas utanför det hem där vården skall bedrivas. Likasåbör avräknas den tid under vilken han är häktad eller intagen påkriminalvårdsanstalt. Värden skall upphöra när syftet med den har uppnåtts och'senast efter det att den påbörjades. Vården upphör genom beslut omutskrivning som fattas av den som förestår vården vid det LVM-hem därmissbrukaren är inskriven. Mitt förslag:Socialnämndens skyldighet att anordna vård för missbmkarenutanför LVM-hemmet slås fast i lagen. Socialberedningensförslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 314-318. Remissinstanserna: Ettfåtal av remissinstanserna har invändningar mot beredningens förslag. Tre avremissinstanserna, Föreningen , /SR och ALRO, avvisarhelt tanken på atl vårdtiden enligt LVM skall kunna utnyttjas för vård utanförLVM-hemmet. Några av remissinstanserna är kritiska till att denna värd skallkunna ges av institutioner med enskild huvudman (se avsnitt 4.8). Skälen för mitt förslag:Jag har tidigare slagit fast atl syftet med LVM-vården är och bör vara attmotivera missbrukaren för fortsatt behandling i andra former. Målet är attLVM-vården skall ge realistiska fömtsättningar för missbmkaren att fullföljaelt långsiktigt behandlingsprogram. För att skapa sädana fömtsättningar harjagföreslagit atl vårdtiden förlängs . Denna vårdtid skallkunna utnyttjas bl.a. för att pröva behandling i andra vårdformer som t.ex.enskilt eller kommunalt drivna behandlingshem, familjehem eller olika typer avbehandlingsprogram i öppen vård. Vården med slöd av LVM skall ses som elt ledi en längre behandling och tjäna som utgångspunkt för molivationsarbete ochplanering av vård- och stödinsatser, som i de flesta fall mäste fortgå efterdet att vården enligt LVM avslutats. Enligt den ordning som nugäller har socialnämnden det övergripande vårdansvaret för missbrukaren ochLVM-hemmet det omedelbara behandlingsansvaret. I del avseendet föreslär jagingen ändring. Uppdelningen är emellertid inte alltid tydlig och preciseringarbehövs i vissa avseenden. Vårdenenligt LVM ges alltid genom ett LVM-hem. socialnämndenatt ordna plats för missbrukaren pä ett LVM-hem, varefter Prop. 1987/88:147 densom förestår vården vid hemmet fattar ett formellt beslut om intagning. ankommer det i detta inledande skede atl även föranstalta omsjukhusvård, om sädan behövs. Den faktiska vården av missbmkaren behöver inlenödvändigtvis äga rum på det LVM-hem där missbrukaren formellt har tagits in.Det är möjligt och ibland lämpligt alt redan i vårdens inledningsskede föramissbmkaren till exempelvis ett enskilt drivet behandlingskollektiv. Elt beslutom sädan vård utom LVM-hemmet fattas av den som förestår värden vid hemmet, iregel föreståndaren. Det ligger i sakens natur att beslutet i eft sådant fall,när missbmkaren aldrig varit på hemmet, endast i forrnell mening fattas avföreståndaren. 1 praktiken är det socialnämnden som i samråd med missbrukaren ochföreståndaren bestämt i saken. Socialnämndenbestämmer således enligt nu gällande ordning var vården av missbrukaren skallinledas. Delta är ändamålsenhgl eftersom det är socialnämnden som bäst kännermissbmkaren. Det är ocksä socialnämnden som har det övergripande vårdansvaretoch som skall utnyttja olika insfitutioner som resurser i arbetet med attrehabilitera missbrukaren. Jag har, som jag tidigare redovisat, föreslagit attsocialnämnden på uppdrag skall utföra utredningen i ärenden omatl bereda någon vård enligt LVM. Härigenom ökar fömtsättningarna för altsocialnämnden tidigt skall kunna etablera kontakt med missbrukaren i syfte attplanera och genomföra insatser för honom. har ansvaret förplaneringen av vården och för att rättens beslut om vård verkställs. Närmissbrukaren tagits in på ett LVM-hem övergår behandlingsansvaret på hemmet.Socialnämnden har dock fortfarande det övergripande värdansvaret för denintagne och det åligger i första hand den av nämnden utsedde kontaktmannen attnoga följa vården. Undervårdtiden på hemmet skall den som förestår vården där i samråd med den enskildeoch socialnämnden arbeta för atl missbrukaren skall få komma lill något enskilteller offentligt drivet behandlingshem eller delta i något stmktureratöppenvårdsprogram eller få stöd och omvårdnad i andra former. Denviktigaste fömtsältningen för att missbrukaren skall kunna få prövaöppenvårdsinsatser och andra insatser utanför LVM-hemmen är att sådan vårdfinns fillgänglig. Av förarbetena till LVM framgår (prop. 1981/82:8 s. 91) attdet i första hand ankommer på socialnämnden att se fill att vårdlagarna kanerbjudas ändamålsenliga vårdformer utanför institutionerna. Del uttalas vidareatt det främst åvilar den intagne missbmkarens kontaktman i den öppnasocialtjänsten att stödja och hjälpa honom när han vistas utanför institutionenför försök med vård i annan form. Detkan således slås fast att socialnämnden redan har ett ansvar för att anordna vård ulom LVM-hemmet för den intagne. kan jag kon statera att ett av de vanligaste klagomålen från bl. a. klientorganisationer och LVM-hem gäller bristen på stöd- och hjälpinsatser från socialnämnden under och efter LVM-hemsvistdsen. Det är mot denna bakgmnd nödvän digt att socialnämndens redan nu gällande ansvar i detta hänseende lyfts fram ur motiven och förs in direkt i LVM. Jag föreslår därför att lagen skall 76 kompletteras med enbestämmelse varav framgår alt det åligger socialnämnden att anordna insatserunder vårdtiden för den enskilde. Vad som föreslås ärsåledes ingen ny funktion för socialnämnden. Däremot är avsikten med förslagetatt inskärpa betydelsen av alt nämnden fullgör sin skyldighet. För i principvarje inlagen bör således socialnämnden anordna någon form av vård utanförLVM-hemmet . Endast i undantagsfall kan det avbehandlingsmässiga skäl vara uteslutet med vistelse utanför LVM-institutionen.Det stora flertalet LVM-klienter skall få möjlighet att pröva andra vårdformersom t. ex. långsiktiga behandlingsprogram på någon institution eller iöppenvård. måste därför planera och anordna sädana insatser. Detblir en viktig uppgift för LVM-klientens kontaktman atl i samråd med klientenoch hemmet utforma ändamålsenliga vårdinsatser. Mitt förslag:Föreståndaren för LVM-hemmet åläggs en redovisningsskyldighet gentemotLVM-hemmets styrelse i de fall en intagen vistats pä ett LVM-hem i tre månaderutan att vård i annan form prövats. Socialberedningensförslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 314-318). Remissinstanserna: Ettfåtal av remissinstanserna har invändningar mot beredningens förslag.Socialstyrelsen avstyrker förslaget med mofiveringen atl regeln kan leda lillatt klienten slussas till värd utanför LVM-hemmet innan han är mogen för det.Kammarrätten i avstyrker förslaget med motiveringen att regeln intebehövs. förordar att LVM-styrdsema upphör. I stället börsocialnämnden ges ett avgörande inflytande över beslut som rör placeringen ochvårdtiden. Skälen för mitt förslag:Som jag anfört skall den som förestår vården vid LVM-hemmet i samråd medmissbrukaren och socialnämnden verka för att missbrukaren kan beredas värdutanför LVM-hemmet sä snart det är behandlingsmässigt möjligt.Behandlingsbesluten rörande den intagne bör emellertid även i fortsättningenfattas av den som har honom i sin omedelbara vård, dvs. i regel föreståndarenför LVM-hemmet. Det är denne som på nära håll kan följa missbmkarens utvecklingoch som bäst kan avgöra när han kan föras över till vård i annan form. Detåligger ocksä föreståndaren att fortlöpande bevaka om LVM-vården kan upphöra. Såväl behandlingsskäl somrättssäkerhetsskäl talar emellertid för att styrelsen för LVM-hemmet gesvidgade insyns- och fillsynsuppgifter. Enligt min mening är det en viktiguppgift för styrelsen att genom sin insyn bevaka atl klienten erbjuds värd iannan form samt alt LVM-vården upphör så snart vården kan ges i frivilligaformer. Det är angeläget att vårdtiden inle utnyttjas fullt ut till vård påLVM-hemmet ay slentrian eller brist på konstruktiva lösningar. Jag föreslår därför attLVM kompletteras med en bestämmelse som ålägger föreståndaren enredovisningsskyldighet gentemot styrelsen i de fall en missbmkare efter tremånader fortfarande vistas pä ett LVM-hem utan att vård i annan form prövats.Föreståndaren skall anmäla fallet till styrelsen och ange orsaken till attöverföring inte skett. Styrelsen skall inte överpröva föreståndarens ätgärdermen kan genom insynen påverka föreståndaren och t. ex. initiera översyn avhemmets vårdrutiner. Styrelsen får genom denna insyn ocksä en bild avsocialnämndernas insatser för de intagna och kan i förekommande fall göranämnderna uppmärksamma på brister och verka för atl vård i annan form skallkomma till stånd. 4.6.3Socialnämndens skyldigheter efter vårdtiden