prop · GB0371 · 1987-12-31 00:00:00 — Mot den föreslagna lagtexten har tingsrätten inte annaninvändning än att det av lagtexten bör framgå att vad som straffbeläggs ärkonsumtion av narkotika och hantering av narkotika i samband därmed. Lämpligenkunde I § 6. därför få lydelsen "innehar eller intar narkotika eller isamband med egen eller annans konsumtion av narkotika tar annan befattning därmed".Eventuellt kunde den nya bestämmelsen tas in i en ny punkt 7, förordar att 1 § 6 pnarkotikastrafflagen ges lydelsen "innehar, konsumerar eller tar annanbefattning". Tingsrätten anser att det klart skall framgå av lagtextenatt själva konsumtionen numera är straffbelagd. Detta inte minst för att lagenbättre skall tjäna sitt preventiva syfte att avskräcka från missbruk. Vidare har lagstiftaren tidigare valt att under de olikapunkterna i 1 § utförligt ange de straffbara gärningarna. Den metoden böralltså fullföljas. Eftersom i I § 6 talas om "annan befattning" börhänvisningen i 4 § inte ha samma ordalydelse. Förslagsvis bör det i ställetheta "gärningen avser annat brott än som avses i 1 § 6," Tingsrättenhar dock erinringar mot den föreslagna avfattningen av den nyalydelsen av 1 § 6 narkotikastrafflagen. Den viktigaste invändningen är den attuttrycket "annan befattning" inte ens antydningsvis avslöjar vilket 63 beteende som kriminaliseras genom lagändringen.Tingsrätten har den Prop. 1987/88:71 principiella uppfattningen att det avrättssäkerhetsskäl bör framgå av ett straffbud vad detta avser. Det går alltsåinte att utläsa att det är det olovliga bruket av narkotika som är belagt medstraff För att få reda på detta måste man läsa lagens förarbeten. Dessutomframstår uttrycket "annan befattning" som särskilt förvirrande medhänsyn till hur I § narkotikastrafflagen är uppbyggd. Allt under I § 4 p ochåtskilliga situationer som kan inrymmas under andra punkter i samma paragrafkan sägas vara "annan befattning" än innehav av narkotika. Det är inteheller helt invändningsfritt att låta begreppet "ta befattning med"inrymma den situationen att någon låter annan injicera narkotika på sig. Detpåpekas ocksä i promemorian att injicering är den enda form av konsumtion somkan ske utan något som helst fysiskt handlande från den som tillförs narkotika.Eftersom det är bruket av narkotika som skall kriminaliseras kan man väl heltenkelt tala om det genom att efter ordet "innehar" införa orden"eller utan att inneha konsumerar". Det kan i sammanhanget tilläggas att det inte gärna kanfinnas utrymme för något straffritt handhavande av narkotika sedan väl självabruket därav belagts med straff (jfr vad som anförs i promemorian på sid 31 och37), RRV anser emellertid att utformningen av lagregeln ärmindre lyckad. Begreppet "annan befattning" med narkotika är intelättförståeligt för allmänheten. Det gäller bl, a, att underlätta och stödjainformationen mot narkotikamissbruk. T, ex, lärare och poliser bör klart kunnahänvisa till att missbruk är förbjudet, I lagtexten bör därför direkt utsägasatt missbruk är straffbart. Enligt RRVs mening har ändringen så stor allmänbetydelse att den bör ske genom tillägg av en särskild punkt i I §, RNS förordar att bestämmelsen ges lydelsen "innehareller konsumerar narkotika" och anför vidare: Med begreppet ",,,tar annan befattning,,," avsesi förslaget 1) egen konsumtion, 2) handhavande i direkt anslutning till egenkonsumtion, 3) låter sig injiceras samt 4) handhavande i direkt anslutning tillannans konsumtion. Mot de tre första punkterna har vi inga invändningar attrikta. Däremot innebär gärningsbeskrivningen under den fjärde punkten att manpåfört en osjälvständig gärningsform, som i vanliga fall går under beteckningen"medhjälp". Detta framstår som synnerligen anmärkningsvärt mot bakgrundav att "innehav av narkotika" inte är straffbelagt pämedverkande-planet, trots att brottet förskyller ända upp till sex månadersfängelse (medan annan befattning endast har böter i straffskalan). Det högrestraffvärdet vid innehavsbrott måste rimligen innebära att brottet ses allvarligareän "annan befattning", dock utan att vara förenat med straffansvarpå medverkandenivä. Tekniskt/juridiskt går man sä tillväga att man iförarbetena till lagen klargör denna osjälvständiga innebörd av punkt fyra. Hade istället gär ningsrubriceringen "konsumtion" använts (och därtill medverkan vidalla 64 kategorier narkotikabrott straffbelagts) hadelagförslagets brist på konse- Prop, 1987/88: 71 kvens och logik inte behövtsifrågasättas. Även ur rättssäkerhetssynpunkt hade lagen med vårbrottsrubricering vunnit mycket i klarhet eftersom konsumtionsbegreppet är merspråkligt precist än "annan befattning". Gemene man hade då haftmöjlighet att direkt ur lagtexten utläsa betydelsen av lagskärpningen.Dessutom hade spetsfundiga utläggningar i förarbetena om paragrafens tolkningvarit överflödiga, RNS förordar som en följd av det anförda att 5 §narkotikastrafflagen ges följande lydelse: "Har flera medverkat till brottsom avses i 1-4 §§ gäller bestämmelserna i 23 kapitlet ," Enligt lagförslaget ska konsumtion av narkotiska medel blistraffbelagt. Däremot blir inte själva berusningen i sig straffbar. En sådandistinktion mellan konsumfion och berusning är mycket subtil och medför intenågon tydlig gränsdragning för det straffbara området. Både och anser att lagtexten mästeändras så att det klart framgår att en överkonsumtion av legalt föreskrivennarkotika inte omfattas av kriminaliseringen. Kriminaliseringen föreslås få sin lagtekniska utformninggenom följande tillägg till 1 § 6 punkten narkotikastrafflagen "eller tarannan befattning med narkotika", I promemorian framhålls attkriminaliseringen inte omfattar överkonsumtion av legalt förskriven narkotika.Enligt uppfattning kommer kriminaliseringen med denföreslagna lagtexten -ocksä att omfatta konsumtion av narkotiska läkemedel somförskrivits pä annan person. Detta innebär att intagandet av ett narkotisktläkemedel som t, ex, en sömntablett skulle bli kriminaliserat om läkemedletförskrivits pä annan person. Fråga om kriminalisering av dylik narkotikakonsumtionhar inte behandlats i promemorian. Avsikten synes därför inte ha varit attkriminalisera också medicinskt bruk av narkotika. Lagtexten bör därföromformuleras så att den inte omfattar ocksä sådan konsumtion, Ändringen innebär att även annan befattning med narkotikablir ny straffbar gärningsform. Härmed avses handhavande av narkotika i direktanslutning till konsumtion och själva tillförseln av narkotika till människokroppen.Man tar härigenom sikte på bruk av narkotika genom rökning, injicering, ellerpå annat sätt, Alla åtgärder för tillförsel av narkotika blir såledesstraffbara, men själva tillståndet - narkotikapåverkan - - -straffbeläggs inte.Bakgrunden till denna reglering är det uppmärksammade rättsfall i vilket HD idecember 1983 frikände en person som rökt cannabis. Kriminaliseringsdebatten har fokuserat intresset tillbefattningen med en liten del av alla de medel och substanser som enligt svensk lagstiftning är narkotikaklassade. Det gäller även för betänkandet, RFHL anser att man 65 intetillräckligt beaktat komplikationerna beträffande överkonsumfion av Prop.1987/88:71 legalt förskriven narkotika. Sä länge innehavsbegreppet gäller somsista led för det straffbara området uppstår inget gränsdragningsproblem. De som"i vederbörlig ordning fått varan utlämnad till sig såsom läkemedel",som det heter i Narkotikaförordningens p 7 d, innehar alltså dessa medel pä ettlegitimt sätt. Men om olovligt bruk istället kommer att utgöra sista led, blirsituationen mer besvärlig. Visserligen heter det i betänkandet, s, 37: "1sammanhanget bör framhållas att en överkonsumtion av legalt föi"skrivennarkotika, t, ex, sömntabletter eller lugnande medel, inte är avsedd attmedföra ansvar enligt den nya bestämmelsen. Befattningen kan nämligen inteanses ha skett olovligen i den mening som avses i förevarande paragraf"Det är en underlig reservation, vars värde starkt måste ifrågasättas, sett tilllogik och konstruktion i befintlig narkotikalagstiftning, I förarbetena till Narkofikastrafflagen,t, ex, proposition 1968: 7, framgår klart att olovligt bruk (missbruk) är likamed allt icke-medicinskt bruk av narkotika. Med vilken judiciell auktorisationkan man då i det aktuella ändringsförslaget hävda en ordning som står i stridmed förarbetena till Narkotikastraffiagen? Vilken mekanism förvandlaröverkonsumtion av narkotiska preparat till ett legitimt icke-medicinskt bruk avnarkotika? Och vilken rättsverkan kommer en sådan reservation att ha ipraktiken? Enligtvär mening är anförda komplikation ett exempel på hur förslaget skapar meroklarhet än klarhet, RFHL anser det mycket angeläget att straffbeläggningensskugga inte kommer att falla över alla dem som av olika skäl överkonsumerar narkotikaklassadpsykofarmaka. Den inställningen skymtar ocksä i betänkandet. Menkonstruktionen inte för att det verkligen blir så. Som vi ser det kommerförslaget i detta avseende att skapa ett gränsdragningsproblem som är mycketallvarligare än det man försöker åtgärda. Det är skäl nog för att förslaget skadras tillbaka. Om så inte blir fallet, måste det i själva lagparagrafen klartframgå att den olovliga befattningen som avses inte gäller överkonsumfion avlegalt förvärvad narkotikaklassad psykofarmaka. Motbakgrund av nuvarande narkotikalagstiftnings konstruktion och logik kommer enkriminalisering av själva bruket även att slå mot överkonsumtion (icke-medicinskt bruk) av narkotikaklassad psykofarmaka. Betänkandet innehåller enreservation mot en sådan tolkning, men enligt vår mening väger den lätt jämförtmed vad förarbetena till Narkotikastrafflagen och Narkotikaförordningen säger.Denna komplikation är ett exempel på förslagets genomgående tendens; det skaparny och större oreda än den som det är meningen att det ska reda ut. Liknandesynpunkter framförs av landstingsförbundet; I hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds verksamhet förekommer i ett antal fall att läkares behörighet att förskriva narkotiska preparat dras in eller pä annat sätt begränsas. Skälen till sådana åtgärder kan vara missbruk hos läkaren själv eller en alltför generös förskrivning av narkoti ka till andra, t, ex, som en följd av att dessa utsätter läkaren för starkpress. Beslut om begränsning i förskrivningsrätten fattas av nämnden efter ansö kan av tillsynsmyndigheten eller av läkaren själv, I dessa 66 fall grundar sig - före enbehörighetsinskränkning - bruket av narkotika Prop, 1987/88: 71 på en förskrivning som ioch för sig är fullt legal men som likväl inrymmner drag av otillböriighet.För att gärningen enligt lagförslaget skall vara straffbar krävs attbefattningen med narkotika tagits "olovligen". promemorian framgår interiktigt vad som skall anses komma att gälla i detta speciella hänseende.Innan ett lagförslag läggs fram bör ett klariäg- ÄvenVerdandi tar upp denna fråga: Enkriminalisering skulle dessutom innebära att nya gränsdragnings- ochbevisproblem skulle uppstå. Den rättsliga definitionen på narkotika inbegriperexempelvis en mängd läkemedel av bl, a, typen smärtstillande och sömnmedel. Enytterlighetskonsekvens skulle dä kunna bli att all konsumtion av exempelvissömnmedel i strid med läkarens exakta ordination skulle vara straffbar, 2.2 Gärningsformen "eget bruk" Ipromemorieförslaget, 2 §, anges "eget bruk av narkotika" som en särskildgärningsform. EndastRA och har framfört invändningar mot förslaget i denna del, Vadhärefter angår förslaget till införande av en särskild straffskala då gärningenutgör "endast eget bruk" av narkotika synes detta kunna leda tillbetydande tolkningssvårigheter eller i annat fall komma att sakna praktiskbetydelse. Begreppet "eget bruk" skall enligt förslaget ses som ettspecialfall av begreppet "annan befattning" enligt 1 § 6, Man måstedå fråga sig vilka beteenden som utgör "eget bruk" utan att samtidigtvara att betrakta som "annan befattning" med narkotika (eller sominnehav). Hur skall man exempelvis i fortsättningen se på sådana fall sombehandlades i NJA 1983 s, 887 och där bedömdes som straffria? Om en krets avpersoner t, ex, delar pä en haschpipa som någon av dem har stoppat, blir deövrigas blossande på pipan uppenbarligen att anse som "endast egetbruk". Men överlämnandet av pipan frän den ene till den andre torde fallautanför ramen för vad som menas med "endast eget bruk" och skallföljaktligen beivras enligt den strängare straffskalan för "annanbefattning" med narkotika. Det är naturligtvis möjligt att beskriva ensituation där undantagsregeln skulle kunna vara tillämplig, men varje sådanbeskrivning tendera att framstå som skild från verkligheten. Ommin tolkning av begreppet eget bruk är riktig, blir tillämpningsområdet förden föreslagna straffbestämmelsen så utomordentligt begränsat att jag svårligenkan föreställa mig att bestämmelsen någonsin kommer till användning. Den skullem,a,o, vara obsolet redan frän början. Om min tolkning inte är riktig, förutserjag nya och betydande tolkningssvärigheter. Jagavstyrker sålunda att förslaget till införande av en särskild straffska la för "endast eget bruk" genomförs, 67 Prop, 1987/88:71 När det gäller den lagtekniska utformningen av straffskalebestämmelsen,som bygger på förutsättningen att gärningen är att bedöma som ringa brott, kandet ifrågasättas huruvida uttrycket "eget bruk av narkotika" svararmot den utvidgning av det kriminaliserade området som avses i I § 6, Uttrycketger lätt uppfattningen att därmed avses även andra gärningar för eget bruk änsådana som gäller omedelbar konsumtion och handhavande av narkotika i direktanslutning härtill. Om inte uttrycket "egen förbrukning" är attföredra, bör det i vart fall i lagstiftningsärendet göras ett förtydligande pådenna punkt i motiveringen till den aktuella bestämmelsen. Ett sådant kan f,ö.behöva göras också med hänsyn till det förut nämnda avgörandet av högstadomstolen, 2.3 Straffskalan för eget bruk I promemorian föresläs att straffskalan för eget bruk avnarkotika skall, om brottet är ringa, omfatta endast böter. Remissinstansernas uppfattning i denna fråga går starkt isär. Till dem som godtar den föreslagna straffskala hör överåklagaren iGöteborg, hovrätten över och , ,, , ,, . (majorheten).Landstingsförbundet, , domareförbundet, FöreningenSveriges åklagare, , och . Några av dessa remissinstanser, hovrätten över ochBlekinge samt Socionomers, anför dock tveksamhet beträffande värdet av en bötespåföljd ivissa fall. Hovrätten över och : Hovrätten ansluter sig också till uppfattningen att endastböter bör ingå i straffskalan för ringa brott. Ett införande aV även fängelse istraffskalan innebär att det öppnas möjligheter att döma till skyddstillsyn medsärskilda föreskrifter om behandling. Detta skulle kunna leda till tvångsvårdvid ringa förseelser, något som får anses strida mot de gällande principernaoch syfterna bakom den sociala lagstiftningen som i stor utsträckning bygger påfrivillighet, Å andra sidan skall man ha klart för sig att ett bötesstraff imånga fall nog kommer att framstå som en ganska meningslös påföljd mot demissbrukare som kan komma att drabbas av påföljden och som inte är motiveradeför vård, På de skäl som anförs i promemorian delar tingsrättenuppfattningen att enbart egen konsumtion av narkotika praktiskt taget alltidbör bedömas som ringa brott och med enbart böter som straffpåföljd.Visserligen kan det hävdas att det skulle vara bra om det ingick fängelsei straffskalan, eftersom detta skulle göra det möjligt att döma tillskyddstillsyn med 68 behandlingsföreskrifter,I de fall där en sådan påföljd skulle bedömas vara Prop, 1987/88: 71påkallad torde emellertid omständigheterna vara sådana att det också äraktuellt att döma för innehav av narkotika, för vilket brott fängelse ävenfortsättningsvis kommer att ingå i straffskalan, Tingsrätten vill dock avstyrka att det i något fall somenbart avser konsumtion ges möjlighet att döma till fängelse. Således börnarkotikakonsumtion alltid vara att hänföra till 2 § narkotikastrafflagen(1968:64) i den föreslagna lydelsen. Straffskalan för en gärning som i huvudsak endastinnefattar konsumtion av narkotika måste givetvis bestämmas med utgångspunkt idet jämförelsevis låga straffvärde som en sådan gärning har. Redan detta talarenligt mening med styrka för att straffskalan bör omfattaendast böter. Att låta också fängelse ingå i straffskalan för brott av hithörandeslag skulle stå mindre väl i överensstämmelse med den avseddakriminaliseringens syfte. Den straffrättsliga reaktionen bör nämligen, såsomframhålls i promemorian, i princip ges en underordnad betydelse i förhållandetill värdaspekterna. Härtill kommer att möjlighetena att ingripa med andrastraffrättsliga reaktioner än böter ju föreligger så snart en konsumtion avnarkotika föregåtts av ett straffbart innehav. Det förtjänar här att nämnas attområdet för vad som utgör straffbart innehav av narkotika torde ha vidgatsnågot till följd av ett avgörande av högsta domstolen (dom nrDB 44), Vid ställningstagande till frågan om straffskalan för ettbrott av aktuellt slag finns det skäl att även uppmärksamma ett eventuelltbehov av att kunna använda straffprocessuella tvångsmedel, I anslutning härtillbör framhållas att den avsedda kriminaliseringen innebär, oavsett straffskalan,att polisen får en mera generell och omedelbar rätt att ingripa mot någon föratt hindra en pågående konsumtion av narkotika. Vid sidan av denna möjlighet som utgör en förstärkning i förhållande till vad som f, n, gäller föreliggerdet enligt mening knappast något egentligt behov av attkunna använda straffprocessuella tvångsmedel säsom kroppsvisitation ellerkroppsbesiktning. Möjligheten att kunna göra kroppsvisitation är ändamålsenligdä det gäller att söka efter narkotika, . dvs, dä det föreligger misstanke omett straffbart innehav, men däremot inte vid misstanke om endast konsumtion avnarkotika. Styrelsen anser inte heller att det, med hänsyn till inriktningen avpolisens arbete mot narkotikabrottsligheten, finns något beaktansvärt intresseav att med stöd av reglerna om kroppsbesiktning kunna använda blod- ellerurinprovsanalyser som undersökningsmetoder i avsedda fall. Det anförda innebär att tillstyrkerförslaget att straffskalan för gärning som avser konsumtion av narkotika böromfatta endast böter, : Prop, 1987/88:71 Styrelsen vill särskilt understryka att denstraffrättsliga reaktionen vid befattning som är att anse som ringa brott ochsom endast utgör eget bruk bör stanna vid böter. Om fängelse ingår i straffskalan öppnas, vilket mycketriktigt påpekas i promemorian, möjligheten att använda blod- ochurinprovsanalys för att styrka narkotikakonsumtion. somhar stor erfarenhet av urinprovsanalyser - vid kriminalvårdsanstalterna tasnumera drygt 50 000 prover - finner det vara mycket tveksamt att alltför mycket utvidga denna kontrollmetod eftersom den ännu är behäftad med mängasvagheter. Sålunda har den stora osäkerheten rörande prover föranlett styrelsenatt alltid verifiera ett prov som misstänks vara positivt innan det läggs tillgrund för åtgärder mot en intagen. Urinproven som avser cannabis är osäkra närdet gäller att bestämma tidpunkt för konsumtionen. Spår av denna drog kannämligen stanna kvar i kroppen . tillstyrker förslaget i denna del.Styrelsen menar att böter många gångar kan vara en lämplig påföljd, I de falldär det finns ett vårdbehov finns alltid möjligheter att i stället för attutmäta ett straff överlämna vederbörande till värd inom ellertill vård enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall, (Brb 31 kap, 1 och2 §§), Även och , vilka båda ioch för sig motsätter sig förslaget om en utvidgad kriminalisering, anser attböter i straffskalan är tillräckligt. Föreningen delar uppfattningen att konsumtion av narkotikaendast skall inrymma böter i straffskalan. Att införa fängelse i straffskalanför att domstolarna skall kunna bestämma påföljden till skyddstillsyn för en narkotikakonsumtionskulle enligt föreningens mening innebära en inte önskvärd förändring iförhållande till de principer som gäller inom socialvården att tvång börundvikas, Ombefattningen som avses i p, I endast handlar om eget bruk av narkoti ka, blir påföljden böter. Det innebär bl, a, att blod- och urinprovsanalys inte kan komma ifråga. Gärningen fär som i andra fall styrkas med annan bevisning, som t, ex, erkännande och vittnesmål. Att betänkandet avvisar fängelsestraff som påföljd och därigenom drar en gräns mot okonventionel la och resurskrävande bevismedel som blod- och urinprovsanalys, är na turligtvis positivt i sig. Som riksdagsbehandlingen av en rad borgerliga motioner 870218 visar, kommer denna frågeställning dock att förbli en tvistefråga och de borgerliga partierna tycks fortfarande vara styrkta i sin uppfattning att en kriminalisering av narkotikabruket kräver fängelsestraff i straffskalan, så att urinprovskontroll kan bli bevismedel. Det går inte att komma ifrån misstanken att regeringen framöver även i detta avseende 70 kommer att skifta uppfattning, för att klara hem denkompromiss som Prop. 1987/88:71 tydligen värderas så högt. RFHL noterar med belåtenhet att betänkandet utestängermöjligheterna att använda blod- och urinprovsanalyser som bevismedel. Samtidigtvisar färska riksdagsbeslut att de borgeriiga partierna inte gett upp dettakrav och en kompromiss härvidlag verkar fortfarande avlägsen. Det ger i sin turanledning till misstanke om att regeringen även kan tänka sig att säljaut denna skiljelinje. Socionomers, anför: Att döma till böter är säkerligen en tillräckligtingripande påföljd för ungdomar och tillfällighetsmissbrukare. Det finns judessutom ett starkt intresse av att hålla dessa grupper utanför kriminalvården.Att däremot döma etablerade missbrukare till böter är givetvis oftast heltverkningslöst, I samband med behandling och rehabilitering har bötesskulderdessutom en hämmande effekt. Ett ganska stort antal av remissinstanserna motsätter sigden föreslagna straffskalan. Till dem hör RÅ, överåklagarna i , Malmöoch , , , BRA (minoriteten), riks-revisonsverket,ÖB, (minoriteten). Föreningen ochOskarshamns kommun. Kritiken tar sikte på dels att införa en särskildstraffskala för eget bruk av narkotika, dels att straffskalan innehåller endastböter, Nägra remissinstanser, bl, a, BRA (minoriteten), ,, . Föreningen samt RNSanser att straffskalan måste utformas så att blod- och urinprovstagning blirmöjliga som bevismedel. Även ochElevorganisationen i tar upp frågan om vilken bevisning som kan bliaktuell. Vad angår straffpåföljd och straffrihetsgrund har jag enfrån förslaget avvikande mening. Konsumtion är ett sätt bland mänga andra atthandha narkotika. Att dä lagtekniskt bryta ut och särbehandla konsumtionenanser jag inte tillräckligt motiverat. Tveklöst uppkommer fall då det vore angelägetatt få tillstånd övervakning eller föreskrift för den som missbrukar narkotika.För att domstolen inte skall betagas möjligheten att döma till skyddstillsyn isådana fall bör som vid ringa fall av narkotikabrott fängelse i högst 6månader ingå i straffskalan. Överåklagaren i anför: Ingen domstol torde heller komma att ådöma frihetsstraffeller ens skydds tillsyn för en gärning, som endast utgjort eget bruk av narkotika, även om sex månaders fängelse ingår i straffskalan, 71 Göteborgstingsrätt: Prop. Tingsrätten delar uppfattningen att konsumtion avnarkotika i jämförelse med övriga brott i narkotikastrafflagen i normalfall harett förhållandevis lågt straffvärde. Det kan också förutsättas att domstolarnai de troligen relativt få fall som förs till rättslig prövning kommer attbestämma påföljden till böter. Det talar för att enbart böter kunde ingå istraffskalan. Det kan dock förekomma fall där reaktionen bör bli enannan. Arten och mängden av narkotika kan därvid vara avgörande, 1 promemorian (s,38) har angivits fall då konsumtion av narkotika t,o,m, kan hänföras tillnormalbrott. Det visar att även konsumtion av narkotika kan ha ett relativthögt straffvärde, I enlighet med angivna överväganden anser tingsrätten attdet inte är påkallat att tillskapa en särskild straffskala med enbart böter fördet nya brottet.