prop · GB0389 · 1987-12-31 00:00:00 — Motionären påpekade att uppgiftersom någon är skyldig alt lämna till en socialnämnd i vissa fall inte kan lämnasvid vittnesförhör inför förvaltningsdomstol. Utskottetkonstaterade i sill av godkända betänkande (JuU 1984/85:25) attreglerna rörande vittnesplikten i RB och uppgiftsskyldighe-len enligt 71 8 Qärdestycket socialtjänstlagen inte helt kortesponderar med varandra. Också på andraområden än det angivna torde det föreligga en bristande överensstämmelse mellanvitlnesplikten och skyldigheten att lämna uppgifter till myndighet. Utskottetansåg att det fanns ett intresse av att spörsmålet rörande en samordning avreglerna om uppgiftsskyldighet å ena sidan och om frågeförbudet i RB å andrasidan uppmärksammades närmare. För detta talade också det förhållandet att detspörsmål som motionären aktualiserat rymmer en rad känsliga och svårlöstafrågor som gäller intressen rörande bl. a. sekretessen för uppgifter hos vissayrkesutövare med särskild förtroendeställning i förhållande till allmänheten,myndigheternas behov av information på angelägna områden och inte minst effektiviteteni rättskipningen. Enligt utskottets mening borde saken lämpligen kunna tas uppi samband med de överväganden som gjordes i med anledning avden av begärda översynen rörande bl. a. vilka yrkesgrupperfrågeförbudet skall omfatta (se JuU 1984/85:25 s. 15). Såsom anförtsinledningsvis har även frågan om patentom- Prop. 1987/88:89 budsoch tolkars vittnesplikt aktualiserats. Idetta sammanhang bör också nämnas alt tvångsmedelskommittén i sitt betänkande (SOU1984:54) Tvångsmedel - Anonymitet - Integritet berört vissa frågor medanknytning till bestämmelserna om vittnesplikt. Kommittén föreslog att ensärskild tvångsmedelslag skulle införas. I denna lag skulle tas in bestämmelserför all hindra att vissa uppgifter röjs obehörigt i samband med atttvångsmedel används. Härvid har i viss mån gjorts skillnad mellan å ena sidanuppgifter som en person tillhörig någon av de i 36 kap. 5 8 andra stycket RB uppräknadeyrkeskategorierna eller en präst får del av eller lämnar och å andra sidanuppgifter som omfattas av en förfatlningsstadgad tystnadsplikt till skydd förandra enskilda intressen. Isill remissvar över tvångsmedelskommitténs betänkande har FöreningenAuktoriserade Revisorer ifrågasatt om det finns skäl att i tvångsmedelssammanhanggöra en åtskillnad mellan advokater å ena sidan och auktoriserade och godkändarevisorer å andra sidan. FAR framhåller att revisorerna ofta har att hanteralika känsliga uppgifter och på många sätt lika skyddsvärt material somadvokaterna. Tystnadsplikten är själva förutsättningen för att revisorn skallfå all den information som erfordras för revisionsarbetet. FAR anser därför attäven auktoriserade revisorer (och godkända revisorer) bör föras in i denskyddade kretsen enligt 7 8 2 i förslaget till tvångsmedelslag. Däremot synesFAR inte - i vart fall inte i detta sammanhang - ha väckt frågan om revisorernaborde tas med bland de i 36 kap. 5 8 andra stycket RB särskilt uppräknadepersonkategorierna. Svenskarevisorsamfundet har i sitt remissvar intagit i huvudsak samma inställning somFAR. Tvångsmedelskommitténsförslag övervägs i . Utgångspunktenför övervägandena i promemorian har varit all vittnesplikten är avgrundläggande betydelse för domstolarnas möjligheter all erhålla fullgottunderlag för sin bedömning av förhållanden som är av intresse i ett mål. Ju mervittnesplikten inskränks, t. ex. för alt tillgodose intresset bakom dentystnadsplikt som kan åvila vittnet, desto mer minskar domstolarnas möjligheteratt få ett gott underlag för sina avgöranden. Avvägningen mellan de motståendeintressen som ligger till grund för vittnesplikten och tystnadsplikten ärsåledes - framhålls det i promemorian - betydelsefull frånrättssäkerhetssynpunkt. Ipromemorian konstateras inledningsvis att den utveckling av regelsystemet somägt rum pä detta område genomgående har inneburit att intresset av attdomstolarna har möjlighet att utreda sakförhållandena i målen har fått ståtillbaka för sekretessintresset; vittnesplikten har med andra ord begränsatsbeträffande fler och fler personkalegorier. Mot denna bakgrund ställsi promemorian frågan om det nu är lämpligt att ytterligare inskränka vittnesplikten genom att i 36 kap. 5 8 andra 11 stycket RBgöra undantag för ännu fler yrkesgmpper för vilka tystnads- Prop.1987/88:89 pliktråder eller om det kanske i stället är dags att gå den motsatta vägen och låtavittnesplikten få ett något störte utrymme än . sammanhangväcks också frågan om avvägningen mellan vittnesplikt och tystnadspliktskulle kunna göras med någon annan lagleknisk metod än Mot bakgrund av att den nuvarande regleringen är ganskastelbent som den är svår att tillämpa ifrågasätts i promemorian ominte domstolarna borde få större möjligheter att med hänsyn till omständigheternai det enskilda fallet mera fritt bestämma om vittnesplikten ellertystnadsplikten skall ha företräde. Det konstateras emellertid att det förvissa yrkesgrupper alltjämt är motiverat att i förtroendesiluationer låtatystnadsplikten ta över vitlnesplikten. Härvid slås fast att ett generellt frägeförbudbör omfatta endast sådana yrkeskategorier för vilka det dels finns ett behov avett sådant frågeförbud med hänsyn till förtroendet för yrkesutövarna, delsfinns praktiska möjligheter att avgränsa den grupp beträffande vilken frågeförbudelskall gälla. Med dessa utgångspunkter har i promemorian gjorts ennärmare granskning av olika yrkeskategorier som är aktuella i sammanhanget. Vad gäller präster, advokater, läkare och barnmorskorkonstaleras alt dessa grupper, som dessutom är lätta att avgränsa, typiskt setthar sådana arbetsuppgifter att de är beroende av atl allmänheten kan lita påatt uppgifter som lämnas till dem i förtroende inte förs vidare. Enligt promemorianär det därför rimligt att det även i fortsättningen skall råda ett generelltfrågeförbud beträffande sådant som dessa personer i tjänsten har eriarit iförtroende och under tystnadsplikt. Även för biträden till advokater, läkareoch barnmorskor föreslås att det alltjämt skall råda ett generellt frägeförbud. Vad däremot beträffar tandläkare, sjuksköterskor ochrevisorer hävdas i promemorian att deras arbetsuppgifter inte är sådana atldessa yrkeskategorier behöver omfattas av ett generellt frågeförbud. Inte heller anses det motiverat med en generellt begränsadvittnesplikl beträffande sådana uppgifter som omfattas av 5. k.statistiksekretess . När det gäller kuratorer, psykologer och psykoterapeuterkonstateras i promemorian atl dessa grupper i och för sig har sådanaarbetsuppgifter att det kan vara motiverat med en generellt inskränktvittnesplikt beträffande sådant som de fått vela i förtroende men att de -främst med hänsyn till avgränsningsproblemen - ändå inte bör få en sådansärställning. Här framhålls bl. a. atl det i detta hänseende inte är lämpligtatt införa ett generellt frågeförbud endast beträffande legitimerade psykologeroch legitimerade psykoterapeuter. Vad slutligen beträffar tolkar sägs i promemorian alt delgenerella frågeförbudet bör gälla för uppgifter som en tolk fått kännedom omnär frågeförbud gäller för någon av de personer som han tolkat ål; annarsriskerar man att det förtroende som måste finnas mellan t. ex. en advokat ochhans klient undergrävs i de fall där man är beroende av lolkhjälp. 1 de fall där det sålunda enligt promemorian skall rådaett generellt frågeförbud föreslås dock att undantag från frågeförhudet i vissa fall skall 12 kunnagöras för uppgifter som får eller redan har vidarebefordrats till en Prop.1987/88:89 myndighet; dock inte om uppgiften lämnats till myndigheten förenbart statistiska ändamål. Enligtpromemorian skulle alltså färte yrkeskategorier än komma att omfattas avett generellt frågeförbud. Därutöver föreslås emellertid att det införs reglersom gör det möjligt för domstolen att i det enskilda fallet göra undantag frånvittnesplikten . Om det är uppenbart att intresset av atl under tystnadspliktlämnade uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållandenskyddas har företräde framför intresset av att uppgifterna lämnas irättegången, skall rätten förordna att vittnesförhör angående dessaförhållanden inte skall äga rum. Denna regel skulle - sägs det i promemorian -få betydelse för dels de fall där någon vars vittnes-plikt inte är begränsadenligt reglerna i 36 kap, 5 8 RB fått upplysningar under tystnadsplikt och delssituationer där en advokat, en läkare eller en barnmorska, ulan atl enförtroendesituation förelegat, i sin yrkesutövning fått kännedom omförhållanden av personlig eller ekonomisk art. Denföreslagna möjligheten för rätten att i det särskilda fallet befria någon från vitlnesplikti fråga om en uppgift som omfattas av dennes tystnadsplikt, bör - framhålls deti promemorian - gälla även beträffande förundersökningsskedet. Om en person,som anser att han bör befrias från vittnesplikt, vägrar att yttra sig underförundersökningen, har åklagaren möjlighet att vända sig till rätten och begäravittnesförhör. Rätten får då ta ställning till om omständigheterna är sådanaatt den ifrågavarande personen inte bör höras. Avslutningsviskonstateras i promemorian atl liksom bör skyldigheten att i rättegångförete skrifUiga handlingar, editionsplikten , begränsas på motsvarande sättsom vittnesplikten. I de fall där rätten enligt vad som föreslagits - kanbesluta om frågeförbud, skall den som på det sättet skulle kunna undantas frånvittnesplikten också kunna befrias från editionsplikten. Promemorianhar fått ett förhållandevis blandat mottagande. Deremissinstanser som har uttalat någon principiell inställning pro-memorieförslagelsmetod för gränsdragning mellan vittnesplikl och tystnadsplikt har i allmänhetvarit positiva. Framför allt är att märka att majoriteten av de domstolar somyttrat sig varit positiva till förslaget. Några remissinstanser har dockbefarat bl. a. atl den föreslagna möjligheten för domstolarna att besluta omfrågeförbud i det enskilda fallet kan visa sig svårtillämpad i praktiken ochleda till en osäker och oenhetlig rättstillämpning. Åtskilligaremissinstanser har varit positiva till att del generella frågeför budel begränsas att avse endast de yrkeskategorier som föreslagits i promemorian. Flera remissinstanser har emellertid motsatt sig alt sjukskö terskorna och de kuratorer som arbetar vid vissa familjerådgivningsbyråer inte längre skulle åtnjuta generella begränsningar i vittnesplikten. även höjts röster för attpsykologer och psykoterapeuter borde las med bland de yrkesgrupper som har engenerellt begränsad vittnesplikt. Även förslaget alt slopa det generella frågeförbudelbeträffande sådana uppgifter som omfattas av den s, k, stalisliksekretessen harmött kritik från några håll. Mot förslaget alt inte längre låta tandläkarnaomfattas av del generella frågeförbudel har kritik riktats endast från . Samtliga remissinstanser som har yttrat sig beträffandebegränsningar i vittnesplikten för tolkar har varit positiva till förslaget iden delen. Vad beträffar förslaget omett undantag från det generella frågeförbudet för de fall där det föreligger enförfattningsreglerad uppgiflsskyldighet har åtskilliga remissinstanser varitnegativa eller uttryckt stor tveksamhet. Från flera håll hävdas att detföreslagna undantaget i vart fall är alltför vidsträckt. Från en del håll harhävdats alt några principiella förändringar inte bör vidtas innan man gjort enöversyn i ett störte sammanhang av gränsdragningen mellan vittnesplikten ochtystnadsplikten och då gärna i samband med en översyn av sekretesslagen. Dethar också påpekats att del finns skäl att överväga om det i 36 kap. 5 8 andrastycket RB använda biträdesbegreppet verkligen bör finnas kvar ifortsättningen. Även begränsningen till sådana uppgifter som anförtrotts enviss yrkesutövare har ifrågasatts med hänsyn bl. a. till altförtroendesekretess inte förekommer i sekretesslagen. 5.1 Generellt eller individuellt frågeförbud? Mitt förslag: Ingainskränkningar görs beträffande de yrkeskategorier som omfattas av ettgenerellt frågeförbud. Också sådana psykologer och psykoterapeuter som har enförfattningsreglerad tystnadsplikt skall i fortsättningen omfattas av de i 36kap. 5 8 andra stycket RB stadgade generella begränsningarna i vittnesplikten. Ävenför tolkar och översättare införs ett generellt frågeförbud. Promemorians förslag: Ipromemorian föresläs att avgränsningen mellan vittnesplikt och tystnadspliktskall göras på ett annat sätt än . Färte grupper än skallomfattas av det generella frågeförbudet i 36 kap. 5 8 andra stycket RB och istället skall domstolarna i vissa situationer få möjlighet att i det enskildafallet besluta om frågeförbud. Vad gäller tolkar och översättare överensstämmerförslaget med mitt förslag. Remissinstanserna:Åtskilliga remissinstanser tillstyrker den i promemorian föreslagna lösningenvad gäller gränsdragningen mellan vittnesplikt och tystnadsplikt. Kritikförekommer dock såväl mot urvalet av de yrkesgmpper som skall omfattas av detgenerella frågeförbudet som mot den föreslagna möjligheten atl besluta omfrågeförbud i det enskilda fallet. Samtligaremissinstanser som har yttrat sig i den delen har tillstyrkt förslå- Prop.1987/88:89 get atl tolkar och översättare skall omfattas av ett generelltfrågeförbud. Skälenför mitt förslag: Av det blandade mottagande som promemorian rönt vidremissbehandlingen framgår att det är svårt att finna en avvägning mellanvittnesplikt och tystnadsplikt som vinner allmän uppslutning. Skälet tilldetta är givetvis att det här är fråga om två skyddsvärda intressen som stårmot varandra: å ena sidan intresset av att domstolarna får ett gott underlagför sina avgöranden och å andra sidan enskilda personers intresse av inlegritelsskydd.Än tydligare framgår denna motsättning om man ser hur remissvaren fördelar sig.Genomgående är att domstolarna och då framför allt de allmänna domstolarna -tillhör dem som är positiva till promemorieförslaget, medan de remissinstansersom på ett eller annat sätt har att beakta olika yrkeskategoriers intressen ärmera negativa. Kritikmot den i promemorian valda lösningen att i vissa fall ersätta det generellafrågeförbudet med en möjlighet för domstolen att i del enskilda fallet beslutaom frågeförbud har emellertid förekommit såväl från vissa domstolar, t. ex,länsrätten i och Försäkringsrätten för , som fråninstanser som skulle kunna betecknas som neutrala i frågan om vittnesplikteneller tystnadsplikten skall ges företräde, t, ex, juslitiekanslern och Sverigesadvokatsamfund. Promemoriansförslag bottnar i en strävan att försöka finna en ny metod för gränsdragningenmellan vittnesplikt och tystnadsplikt och på så sätt åstadkomma en avvägningsom tillgodoser både rättsväsendels intresse av fullgod bevisning och intressetav integritetsskydd för den enskilde. Föregen del känner jag stark sympati för de motiv som ligger bakom det ipromemorian framförda förslaget alt begränsa tillämpningen av det generellafrågeförbudet och i stället i större utsträckning än låta domstolarnabedöma mera fritt, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, omvittnesplikten eller tystnadsplikten skall ges företräde. Såsom framhållits avflera remissinstanser är emellertid tillämpningen av en sådan regel inteproblemfri. Det kan komma att vålla domstolarna svårigheter att avgöra om denenskildes intresse alt skydda sin integritet i ett visst fall är tillräckligtstarkt för att motivera ett frågeförbud. Framför allt kan det vålla problem fördomstolen att komma fram till ett beslut i denna fråga utan alt just deuppgifter som den enskilde vill skydda röjs inför domstolen. Trotsde nackdelar som är förenade med ett individuellt frågeförbud skulle jag varaberedd att förorda ett sådant, om man därigenom totalt sett får en bättreavvägning mellan vittnesplikt och tystnadsplikt. En förutsättning för att ettindividuellt frågeförbud skall få denna effekt är emellertid att man genom attinföra ett sådant frågeförbud kan begränsa tillämpningsområdet för detgenerella frågeförbudet. Helst bör man uppnå både att de nuvarandebegränsningarna i vittnesplikten kan las bort för några yrkesgrupper och kan undgå att nya grupper får en generellt begränsad vittnesplikt. Ettindividuellt frågeförbud skulle kunna bidra till att vittnesförhör får hållas i de fall där det är väsentligt för utredningen i ett mål medan den enskildes intresse att skydda sin integritet tillåts ta överhanden i andrafall. Kan man däremot inte uppnå någon väsentlig begränsning av tillämpnings- 15 området för en generellt begränsad vittnesplikt skulle ettindividuellt fråge- Prop, 1987/88:89 förbud - i kombination med ett alltjämtvidsträckt generellt frågeförbud -endast komma alt medföra alt intresset av attdomstolarna kan grunda sina avgöranden på en så god utredning som möjligt fårvika ytteriigare av hänsyn till tystnadsplikten. En sådan utveckling ärsjälvfallet inte önskvärd, framför allt inte om man dessutom skulle drabbas avde nackdelar som, enligt vad jag anförde, är förenade med en möjlighet fördomstolarna att besluta om frågeförbud i det enskilda fallet. Som jag ser det måste tanken på ett individuelltfrågeförbud vika, om man inte i någon större utsträckning kan begränsa detgenerella frågeförbudet. Remissbehandlingen visar att det allmänt sett tyvärrär så atl en möjlighet för domstolarna att efter en avvägning i det enskildafallet besluta om frågeförbud inte har samma förtroendeskapande funktion somett generellt frågeförbud, I de fall där en viss yrkesgrupp för sitt arbete ärberoende av all allmänheten litar på atl förtroligt lämnade uppgifter inte försvidare, kan ett individuellt frågeförbud inte ersätta en generell begränsningi vittnesplikten. Jag avser all nu närmare gå in på / vilka fall det kanfinnas behov av ett generellt frågeförhud även om det införs en möjlighet fördomstolarna att besluta om en i det enskilda fallet begränsad vittnesplikt. Jagskall härvid beröra såväl de yrkeskategorier som omfattas av ettgenerellt frågeförbud som de grupper beträffande vilka det i olika sammanhangifrågasatts om de inte bör åtnjuta en generellt begränsad vittnesplikt. Medutgångspunkt från mina överväganden beträffande olika yrkeskategoriers behov avgenerellt frågeförbud kommer jag därefter att ta ställning till om det ärmotiverat alt införa ett individuellt frågeförbud. Jag instämmer för del första i den i promemorian uttrycktauppfattningen som också delats av remissinstanserna att advokater, läkareoch barnmorskor med hänsyn till sina arbetsuppgifter bör ha en generelltbegränsad vittnesplikt oavsett om ett individuellt frågeförbud införs eller Stark remisskritik har riktals mot förslaget attsjuksköterskor och familjerådgivare inte längre skulle omfattas av detgenerella frågeförbudet. För egen del vill jag beträffande dessa grupper anföraföljande. Sjuksköterskorna arbetar numera generellt sett mycket merasjälvständigt och med fler egna arbetsuppgifter . Sjuksköterskornakan på samma sätt som läkare och barnmorskor komma i sådana situationer där detför deras arbete är väsentligt att patienterna kan lila på att deras uppgifterinte förs vidare utan verkligen vågar lämna integritetskänsliga uppgifter iförtroende. Sjuksköterskorna bör därför även i fortsättningen komma iåtnjutande av en generellt begränsad vittnesplikt. I minst lika hög grad som de nu behandlade yrkeskategoriernaär kurato rer vid familjerådgivningsbyråer beroende av ett absolut förtroende mellan dem och deras klienter. Vetskapen om att familjerådgivaren vid en eventu ell framtida domstolsförhandling kan bli tvungen att vittna skulle menligt kunna inverka på enskildas benägenhet att söka hjälp hos familjerådgivare. Därför bör även i fortsättningen ett generellt frågeförbud gälla beträffande den nu diskuterade gruppen av kuratorer. Förslaget att undanta tandläkarna från det generellafrågeförbudet har Prop. 1987/88:89 bemötts betydligt mera positivt änmotsvarande förslag beträffande sjuksköterskor och familjerådgivare. har dock i sill remissvar betonat att en god tandvård, byggdpå vetenskap och beprövad erfarenhet, inte är möjlig utan ett fullständigtförtroende från patientens sida för den behandlande tandläkaren. Det finns enligt förbundet inte några skillnader mellan tandvård och annan vård i dettaavseende. I övrigt har ingen remissinstans haft något att erinra motpromemorieförslaget i denna del. Skälen för atl låta tandläkarna omfattas av det generellafrågeförbudet är utan tvivel tunnare än för de kategorier som jag hargått igenom. Men eftersom jag inte är beredd atl nu förorda att någon annan avde yrkeskategorier inom vårdområdet som omfattas av det generellafrågeförbudet skall undantas från detta, anser jag det inte motiverat att nuföreslå att frågeförbudel för landläkarna slopas. Den s. k. statistiksekretessen i 36 kap. 5 8 andra stycketandra meningen RB motiveras av behovet av atl få människor att lämna uppgifterför statistiska ändamål. I promemorian föreslogs att det generella frågeförbudetskulle avskaffas för sådana uppgifter, eftersom människors benägenhet att lämnaunderiag för statistiska undersökningar sannolikt inte skulle påverkas inämnvärd mån av en sådan förändring. Denna inställning har kraftigt kritiseratsav bl. För egen del vill jag betona atl del är ett väsentligtintresse för samhället att få tillgång till fullgod statistisk information. Detstärkta skyddet för slalisliksekretess infördes relativt . Det kan inteuteslutas atl möjligheten att statistiskt material kan komma att utnyttjas iett rättegångsförfarande kan skapa en negativ inställning till statistiskdalainsamling. Jag är därför av den uppfattningen att en generellt begränsadvittnesplikt även i fortsättningen är motiverad beträffande uppgifter somomfattas av slalisliksekretess. Av vad jag nu har anfört följer att jag åtminstone inteför närvarande är beredd att föreslå att någon av de grupper som omfattasav det i 36 kap. 5 8 andra stycket RB stadgade generella frågeförbudet skall undantasfrån detta. Frågan är då om man genom atl införa ett individuellt frågeförbudåtminstone skulle kunna åstadkomma att nya grupper inte behöver föras in underdet generella frågeförbudet. Såsom framgått av vad jag anfört tidigare (avsnitt 2.3) ärdet framför allt frågan om psykologers och tolkars vittnesplikt som haraktualiserats . I promemorian har dessutom diskuterats i vad mån psykoterapeuteroch revisorer bör ha en begränsad vittnesplikt. Vad gäller psykologer och psykoterapeuter kan - såsomockså framhållits i promemorian med minst lika stort fog som beträffande 1.ex. läkare hävdas alt de för sill arbete är beroende av att klienterna kan litapå alt de uppgifter de lämnar inte förs vidare. Detta krav på förtroende tordeemellertid, som bl. a. framgår av vad flera remissinstanser anfört, knappastkunna tillgodoses genom ett individuellt frågeförbud. Med hänsynfrämst till svårigheterna alt på ett tydligt sätt avgränsa dessa yrkeskategorier från andra grupper har emellertid promemorians 17 resonemangutmynnat i att psykologer och psykoterapeuter inte bör få en Prop. 1987/88:89 generelltbegränsad vittnesplikt. Eftersom behovet av klienternas förtroende är likastort oavsett om en psykolog eller psykoterapeut är legitimerad eller ej, kandet nämligen enligt vad som uttalas i promemorian inte anses lämpligt attinföra ett generellt frågeförbud endast beträffande legitimerade representanterför dessa grupper. Jag delar denna uppfattning. Avgörande för om psykologer ochpsykoterapeuter bör ha en generellt begränsad vittnesplikt bör därför bli om avgränsningenkan göras på något annat sätt. Lämpligen kan man härvid utgå från vilka reglerom tystnadsplikt som gäller för de nu ifrågavarande yrkeskategorierna. Förlegitimerade psykologer och legitimerade psykoterapeuter som inte är verksammai allmän tjänst gäller den i 6 8 lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl. intagna regeln om tystnadsplikt.