prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Såvitt gäller framtida skador föresläs en uttryckliglagbestämmelse, enligt vilken den som genom miljöfarlig verksamhet skadat ettmark- eller vattenområde kan förpliktas att i skälig omfattning vidta ellerbekosta åtgärder för att återställa det skadade området i ett skick som ärgodtagbart frän hälsosynpunkt och allmän miljövårdssynpunkt. Med avseende päskador som uppkommit innan lagändringen träder i kraft anser utredningen att entillämpning av den nya bestämmelsen inte skulle fä någon störte effekt frän miljövärdssynpunkt.Bl. a. med hänsyn härtill anser utredningen att den föreslagna bestämmelsenendast bör bli tillämplig på skador som inträffar efter bestämmelsensikraftträdande. Ettannat miljöproblem är den olagliga hantering av miljöfarligt avfaU genomnedgrävning eller dumpning i naturen som ibland förekommer. Utredningenföreslår ändringar i ML och miljöskyddsförordningen (1981:574; MF), vilkaskulle göra det möjligt för tillsynsmyndigheterna att i brådskande fallförordna om omedelbar rättelse på den försumliges bekostnad. Kostnaderna förförfarandet skall därvid kunna förskotteras av allmänna medel. Utredningenhar övervägt möjligheterna att finansiera återställning och sanering i sådanafall då förorenaren inte kan åläggas att vidta erforderliga åtgärder eller hanav ekonomiska skäl inte har möjlighet att utföra dem. Utredningen föreslär attstatens naturvärdsverk får i uppdrag att närmare undersöka behovet av ochkostnaderna för återställning av äldre miljöskador och att under enfemårsperiod bedriva viss försöksverksamhet på området. Sedanförsöksverksamheten avslutats bör man på grundval av dess resultat ytterligareöverväga i vilken omfattning och i vilka former det vidareäterställningsarbetet bör bedrivas. Det blir därvid nödvändigt att ta ställningfill hur arbetet skall finansieras. Starka skäl talar enligt utredningen föratt man då överväger en återställningsfond uppbyggd pä avgifter som tas ut avdem som bedriver miljöfarlig verksamhet. Bilaga 7.5 Prop. 1987/88:85 Bilaga 7.5 Lagförslag ang. återställningsåtgärder i betänkandet (SOU1983:20) Bättre miljöskydd II Lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) Härigenom föreskrivs i fråga om miljöskyddslagen(1969:387) Dels att lagen skall införas 29b och 29c §§, samt närmast före 29 b§ en ny rubrik av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse När tillstånd lämnas till en miljöfarlig verksamhet,skall i tillståndsbeslutet meddelas erfoderliga föreskrifter enligt 18 § omåterställande av mark- och vattenområden som kan komma att skadas till följd avverksamheten. Om ett markområde eller ett vattenområde har skadats tillföljd av en miljöfarlig verksamhet, kam koncessionsnämnden föreskriva att densom utövar eller har utövat verksamheten skall vidtaga eller bekosta åtgärderför områdets återställande efter vad som är skäligt. Med återställande förstås åtgärder för att försätta ettskadat område i ett skick som är godtagbart från hälsosynpunkt och allmänmiljövårdssynpunkt. Frågor som avses i 29 b § andra stycket prövas efterframställning av . Vid prövningen äger 14 och /6§§ motsvarandetillämpning. beslut om föreskrifter enUgt 29 b §andra stycket har samma verkan som ett tillståndsbeslut. Denna lag träder i kraft den 00 xxx 1988, 1987/88:85 Bilaga 7.6 Sammanställning av remissyttranden övermiljöskyddsutredningens slutbetänkande (SOU 1983:20) Bättre miljöskydd II vad gäller frågan omåterställning. Efterremiss har yttranden över förslagen i den del de behandlas i propositionenavgetts av överbefälhavaren, , lantbrukstyrelsen,, , ,statens planverk, geologiska undersökning, ,kammarkollegiet, statskontoret, , , kammartätteni , länsstyrelserna i , , ,, , och , , Västernortlands ochVästerbottens län. ,, lantbrukarnas riksförbund, landsorganisationen iSverige, hälsovård, ,, miljö- och hälsoskyddsniimnden i Piteåkommun samt Miljöcentrum och . Överbefälhavaren: fill lagtext i 29b§miljöskyddslagen innebär för försvarsmaktens del inte någon förändring iförhållande till nu tillämpad praxis. Någon anledning till erinran mot attdenna praxis kodifieras enligt förslaget i betänkandet föreligger inte, : Utredningen föreslår attmiljöskyddslagen kompletteras med bestämmelsen, som förplikfigar den, som genommiljöfarlig verksamhet skadat ett mark- eller vattenområde, att vidta ellerbekosta de åtgärder som behövs för att återställa det skadade området i ettskick, som är godtagbart frän hälsosynpunkt och allmän miljövårdssynpunkt.Bestämmelsen föresläs endast bli tillämplig på skador som inträffar efterbestämmelsens ikraftträdande. Socialstyrelsenanser att utredningens förslag är en komplettering av miljöskyddslagen. Krav päåterställning och sanering bör därför kunna ställas pä den som genomverksamheten orsakar skador pä mark- och vatten områden. Med avseende på skadorsom uppkommit innan lagändringen träder i kraft kommer tillämpningen av dennya lagbestämmelsen inte att fä någon störte effekt frän miljövårdssynpunkt. Socialstyrelsentillstyrker förslaget att bestämmelsen endast bör bli tillämplig pä skador sominträffar efter det att bestämnelsen träder i kraft. Lantbruksstyrelsen:Lantbruksstyrelsen har allmänt sett inget att erinra motdet av miljöskyddsutredningen föreslagna kravet på återställning och 320 sanering.Vad gäller jordbruket vill styrelsen understryka de svårigheter Prop.1987/88:85 som torde föreligga när det gäller att fastställa i vad män skadorpå mark- Bilaga 7.6 eller vattenområden uppstått pä grund av jordbruksdrift ochi sä fall vem eller vilka som har förorsakat en skada, 1 de fall störningar iden omgivande miljön kan uppkomma pä grund av pågående markanvändning inomjordbruket torde dessa i allmänhet föranledas av den samlade effekten avåtgärder vid ett antal jordbruksföretag inom ett avvinningsområde. Lantbruksstyrelsenär med hänsyn härtill tveksam till möjligheterna att tillämpa den föreslagnalagstiftningen pä jordbruket, 4.Fiskeristyrelsen: Rent allmänt saknas det enligt meningbärande motiv för att behandla fisket pä olika sätt i så likartad lagstiftningsom den nya vattenlagen (VL) och miljöskyddslagen (ML). Oavsett om ettvattenområde påverkas av ett vattenföretag enligt VL eller av miljöfarligverksamhet enligt ML drabbas samma fiskebeständ inom vattenområdet.Styrelsenanser därför att det skydd som fisket åtnjuter i VL naturligt nog bör gällaocksä enligt ML. Ifräga om enskilda sakägares talerätt rörande återställningsätgärder harutredningen inte föreslagit någon ändring. anser detta vara enbrist i lagstiftningen, som bort föranleda lagändring. Tillståndsmyndigheternaföresläs i en ny paragraf, 29b § 1 st, bli skyldiga att meddela föreskrifterom återställande av mark- och vattenområden vid framtida skada.Fiskeristyrelsen tillstyrker förslaget. Styrelsen föreslår dessutom - efterförebild i nya VL 10 kap 5 § - att föreskrifter om konkreta åtgärder skallkunna utbytas eller kombineras med älägganden att betala avgifter. När detgäller återställande av vattenområde som redan har skadats föreslär utredningenen uttrycklig lagregel (29 b § 2 st) om att föreskriva att den som utövar eller utövat verksamhet skallantingen själv vidta åtgärder för att återställa området eller bekosta sädanaåtgärder, tolkar detta som att utredningen inte ser någraprincipiella hinder mot att en "återställningsavgift" skall kunnaföreskrivas för att tillgodose allmänna intressen. Utredningenpåpekar att den materiella innebörden av bestämmelsen i 29 b § 2 st inte är nyutan följer av 5 § ML. Utredningen anser inte heller att det möter någraprincipiella invändningar frän rättslig synpunkt att göra bestämmelsentillämplig också i fräga om skador som uppkommit innan den nu föreslagnalagändringen trätt i kraft. Utredningens fortsatta resonemang leder dock tillatt regeln - trots att den alltså inte är uttryck för någon ny princip endastbör tillämpas pä skador som inträffar efter det att den "nya" bestämmelsenträder i kraft. Att begränsa regelns tillämpning på detta sätt vore olyckligt,anser, i motsats till utredningens uppfattning, med bestämdhetatt regeln skall tillämpas också på äldre skador. Medbegreppet "återställande" menar utredningen åtgärder för att för sätta ett skadat område i ett skick som är godtagbart frän hälsosynpunkt och allmän miljövärdssynpunkt. Av specialmotiveringen till denna tolk ningsregel framgår att inte heller förorenarens skyldighet skall sträcka sig 321 21 1987/88. Enligt uppfattning är detta ett alltför snävt Prop.1987/88:85 synsätt. Styrelsen erinrar om det stränga beviskrav och därmedförenade Bilaga 7.6 möjligheter till ingripande som finns i säväl nuvarande somden nya VL. Bevisbördan i fråga om de förhållanden som rådde i vattnet innanett vattenföretag utförts vilar där pä företagaren (nya VL 4 kap 6 §), Kravenbör inte ställas lägre i ML, Som ett absolut minimum anser attdet - såvitt avser vattenområden - av lagtexten skall framgå att återställandetskall avse ett skick som är godtagbart även frän fiskesynpunkt, Ikonsekvens med den av utredniiUgen i avsnitt 6,3 föreslagna besvärsrätten förfiskeristyrelsen anser styrelsen att yrkande hos koncessionsnämnden omäterställandeföreskrift bör kunna framställas av när fisketberörs. Alternativt föreslär styrelsen att rätten att göra sådan framställningför att tillgodose allmänna intressen tillägges kammarkollegiet. 5.Statens naturvårdsverk: Utredningen använder ordet återställning för attbeteckna åtgärder, som syftar till att eliminera eller minska inträffade skadorpä ett mark- eller ett vattenområde. Det finns flera internationelltaccepterade begrepp som används som benämning för sädana åtgärder, nämligen - efterbehandling (redamation) i syfte att skapaförutsättningar för en ny bestämd användning, - iordningställande (rehabilitation) i syfte attsnygga upp ett område, - restaurering eller återställning (restoration) isyfte att återföra ett område till tidigare utseende och användning. uppfattning bör ordet efterbehandling och inte återställninganvändas. Skälet härfill är att det sällan är fråga om att återställa ettområde till tidigare utseende och användning utan endast att skapaförutsättningar för en ny bestämd användning. Utredningenföreslär att tillständsmyndigheterna vid tillståndsprövningen skall bliskyldiga att beakta efterbehandlingsbehovet. Ett stadgande härom föreslås bliinfört i 29 b § 1st, I sak innebär detta ingen nyhet, eftersom frågor av dennatyp normalt tas upp vid tillståndsprövningen av sädanaverksamheter där typiskt sett kravet på efterbehandlingsåtgärder är störst,nämligen vid gruvor och avfallsanläggningar. har ingenerinran mot att en bestämmelse av denna innebörd införs som ett förtydligandei miljöskyddslagen (ML), Tillundanröjande av eventuella tveksamheter beträffande tolkningen av ML vad gällerkrav pä efterbehandlingsåtgärder föreslår utredningen ett tillägg till ML, avinnebörd, att koncessionsnämnden efter vad som prövas skäligt skall kunnaföreskriva återställningsåtgärder. Den praktiska nyttan av förslaget begränsasdock avsevärt genom att bestämmelsen enbart är avsedd för framtida skador,alltså sådana som uppkommit efter det att bestämmelsen trätt i kraft. Utredningensförslag innebär inte någon utvidgning av skyldigheten enligt 5 § ML att av hjälpa uppkomna skador och utredningen konstaterar 322 själv att det fränrättslig synpunkt inte finns några principiella hinder mot Prop. att göra 29 § 2 sttillämplig pä skador som uppkommit innan den nya Bilaga 7.6 lagbestämmelsen träder ikraft. De skäl som utredningen åberopar för att ändå inte görabestämmelsen tillämplig pä gamla skador är inte särskilt starka och utgör ensammanblandning av materiella och processuella skäl. Det förhällandet att det iett enskilt fall kan vara svårt att utreda vem som är ansvarig för en skadasuppkomst är knappast ett skäl för att göra bestämmelsen endasttillämplig pä framtida skador. Ån mindre är det ett skälatt någon kan uppfatta bestämmelsen som retroaktiv lagstiftning, när utredningen visat att detinte är fräga om det. Naturvårdsverketanser således, att den föreslagna bestämmelsen skall göras tillämplig pä redanskadade mark- och vattenområden. Om bestämmelsen enbart kommer att gällabeträffande framtida skador är det risk för att detta kommer att uppfattas somett principiellt ställningstagande från lagstiftarens sida beträffandemöjligheten att använda miljöskyddslagen för krav om efterbehandlingsåtgärderbeträffande redan inträffade skador. Möjligheten att åstadkommamiljöskyddsåtgärder med stöd av 24, 25 och 41 §§ ML kan därigenom komma att försväras, Koncessionsnämndenför miljöskydd: kan i allt väsentligt tillstyrka utredningens förslag i fråga om återställning och sane ring av skadade mark- och vattenområden . Enligtförsta stycket i den föreslagna 29 b § skall i tillståndsbeslutet meddelaserforderliga föreskrifter enligt 18b§ om återställande av mark-ochvattenområden som kan komma att skadas till följd av verksamheten. förslag i denna del bör - för undvikande av missförstånd -specialmotiveringen till bestämmelsen upplysa om att harmöjlighet att framställa krav på återställningsätgärder enligt 24 eller 25 §§miljöskyddslagen, om verket finner en sådan framställning befogad, för denhändelse koncessionsnämnden i fillståndsbeslutet inte funnit anledning attmeddela någon föreskrift om återställning. Enligttredje stycket i 29b§ förstås med "återställande" åtgärder för attförsätta ett skadat område i ett skick som är godtagbart frän hälsosynpunkt ochallmän miljövårdssynpunkt. Åtgärder som nämnts torde även kunna omfattaborttagande av en industribyggnad som ej längre utnyttjas. Ett sådantborttagande kan vara förenat med risker från miljöskyddssynpunkt (ex, rivningav klor-alkalifabrik). kan finna har utredningen ejberört hithörande problem. Under 1,5 "Avgivna remissyttranden m, m,"anges emellertid att samråd ägt rum med bl. a, utredningen om planmässigsanering efter industrinedläggning (Bo 1979:02), Denna utredning har i mars1982 avlämnat betänkandet (SOU 1982:10) Sanering efter industrinedläggningar.Koncessionsnämnden förutsätter att här berörda frågor blir föremål föröverväganden och klarläggande uttalanden. : Utredningens överväganden och förslag beträffande återställning och sanering efter miljöfarlig verksamhet berör huvudsakli gen sådana områden inom miljöskyddslagsstiftningen, där planverket sak nar erfarenheter av aktuell rättsfillämpning och därför avstår från att 323 Deallmänna miljöpolifiska utgångspunkterna för Prop. 1987/88:85 föreslagnareformåtgärder anser verket emellertid vara övertygande. Detta Bilaga 7.6styrks inte minst av det förhällandet att äterställningsproblemen ofta tilldrarsig stor uppmärksamhet i lokaliseringsärenden enligt 136a§ byggnadslagen (BL), 8.Sveriges geologiska undersökning: Beträffande tidigare gruvverksamhet delar uppfattning att det ofta torde vara svårt att finna någon ansvarigför gångna tiders miljöskador då dessa tUl stor del våUats av nedlagda ellerupphörda bolag. SGU ser det därför i likhet med utredningen som riktigt attföreslagen bestämmelse (betr återställning) om tillstånd till framtidamiljöfarlig verksamhet endast bör tUlämpas på skador som inträffar efterbestämmelsens ikraftträdande. praxis i "äterställningsfrägor" på det skogsindustriellaområdet framgår att nämnden i allmänhet inte utan sökandebolagens medgivandeansett sig kunna ålägga bolagen att vidtaga "återställningsätgärder"eller att verkställa utredning om sådana åtgärder. I flera av nämndensmotiveringar sägs sålunda att"frågan om vilka åtgärder som lämpligen kan vidtagas beträffandefiberbankar som lagrats i vattenområde inte mot bolagets bestridande kan prövasi ärende" eller att "saneringsfrågan inte har sådant samband med deni ärendet sökta verksamheten att bolaget, mot sitt bestridande, med stöd avmiljöskyddslagens bestämmelser kan åläggas skyldighet vare sig att vidtagasaneringsåtgärder eller att verkställa utredning om lämpliga åtgärder"eller att "frågan om de befintliga fiberbankarnas inverkan pä fisket ochpä vattenbeskaffenheten i vattenområdet inte har sådant samband med dennuvarande och framtida verksamheten vid anläggningen att bankarnas avlägsnandebör uppställas som villkor för verksamhetens fortsatta bedrivande", Iett par fall sägs att"en sanering av vattenområdet genom bortrensning av bark och annat avfallfrån avläggningen inte bedöms kunna påtagligt minska olägenheterna av framtidaföroreningsutsläpp frän anläggningen, utan åtgärden mäste mer ses som ett sättatt eliminera verkningarna av tidigare utsläpp" eller att"framställda krav pä åtgärder i syfte att undanskaffa befintliga bankarinte kan prövas av nämnden, eftersom sädana åtgärder huvudsakligen betingas aväldre driftsförhållanden och inte nämnvärt påverkar eventuella störningar tillföljd av fabrikens framfida drift". Medanledning av ovan redovisade uttalanden vill nämnden lämna föl jande kommentar. Bolagens ansökningar har avsett tillstånd till verksam heten vid en fabriksanläggning sådan den bedrivs vid tillfället för konces sionsprövningen och - i flertalet fall efter en planerad utvidgning av anläggningen. Prövningen har skett med tillämpning av tillåtlighetsreglerna i miljöskyddslagen (4-6 §§), vilket sålunda inneburit överväganden i fråga om verksamhetens lokalisering samt om skyddsåtgärder, försiktighetsmått och begränsningar i verksamhetens utövande. Tillåtighetsbedömningen har i flertalet fall utmynnat i älägganden för vederbörande bolag att bl. vidtaga vissa - iblandlångtgående - skyddsåtgärder i form av renings- Prop. 1987/88:85 anordningarför att nedbringa föroreningsutsläppen till vatten (ej sällan Bilaga 7.6 utövervad bolaget åtagit sig i ansökan). Vid överväganden beträffande sädanaskyddsåtgärder kan förekomsten av fiberbankar i det aktuella ut-släppsomrädetha beaktats vid bedömningen pä sä sätt att eventuella olägenheter av bankarnainfiuerat på åtgärdernas omfattning och effektivitet. Detta kan utläsas avnämndens påpekanden i vissa beslut att "några nya fiber avlagringar tordeman ej ha anledning att räkna med för framtiden". Om nya avlagringar hadekunnat väntas eller om de gamla avlagring-arna kunde antagas ha fortsatt attväxa skulle måhända skäl ha förelegat att överväga en tillämpning av 6 §miljöskyddslagen. Ett förbud mot fortsatt verksamhet skulle, eventuellt, hartvingat företaget att vidtaga åtgärder beträffande befintliga avlagringar föratt därigenom skapa förutsättningar för ett bifall till en förnyad tillståndsansökan. Äveni andra tillständsärenden hos koncessionsnämnden än skogsindustriella ärendenhar frågor om "återställning" av skadade vattenområden varit uppetill behandling. Inte heller i dessa ärenden har nämnden ansett sig kunna lämnaföreskrtfter om åtgärder i äterställningssyfte mot sökandenas bestridanden. Ibeslutet om A 10-verket med vattenföroreningsutsläpp i () uttalade koncessionsnämnden bl. attfrågan om restaurering och därmed förenade reningsåtgärder m. m. ej var avbetydelse vid tillätlighetsbedömningen i ärendet samt att frågan ej heller iövrigt var av beskaffenhet att kunna prövas av nämnden i ärendet. Motbeslutet anfördes besvär av sakägare med krav på ytterligare utredningar ochpå skärpta villkor för tillståndet, bl. a, innefattande bestämmelser omåtgärder för restaureringen av nämnda sjö, I beslut lämnade Kungl,Maj:t besvären utan bifall med erinran om att statsbidrag under vissaförutsättningar kunde utgå för utredningar om och restaurering av svårtförorenade vattenområden. : Utredningen föreslår att den som genom miljö farlig verksamhet skadat ett mark- eller vattenområde kan förpliktigas att i skälig omfattning vidta eller bekosta åtgärder för att återställa det skadade området i ett skick som är godtagbart frän hälso- och allmän miljövärds synpunkt. har inget att erinra mot den föreslagna lagbestämmel sen. ansluter sig ocksä till utredningens förslag att bestämmel sen endast bör bli tillämplig på skador som inträffar efter bestämmelsens ikraftträdande. föreslär att den som utövar miljöfarlig verksamhet skall pä talan av det allmänna företrätt av na turvärdsverket - av koncessionsnämnden kunna åläggas att återställa skadade mark- och vattenområden efter vad som är skäligt. Kollegiet fillstyrker förlaget. Utredningenföreslär emellertid (s 70) att bestämmelsen om återstäUningsåtgärder skall fåtillämpas endast på skador som inträffar efter det att bestämmelsenträtt i kraft, Mofiveringen till denna begränsning synes inte Prop. 1987/88:85hållbar. Utredningen konstaterar till en början att det inte möter några Bilaga7.6 hinder från rättslig synpunkt mot att göra bestämmelsen fillämplig ocksä päskador, som uppkommit före ikraftträdandet, men anför sedan omständigheter somtalar mot en sådan lösning. Bestämmelsen skulle sålunda -felaktigt kunnauppfattas som uttryck för retroaktiv lagstiftning. Vidare ifrågasätts omlagregelns tillämpning på gamla miljöskador skulle få någon störte effekt fränmiljövårdssynpunkt. Utredningen pekar bl. a. pä svårigheter att i efterhandfastställa vem eller vilka som skaU anses ansvariga för skadans uppkomst - detskulle ofta bli tillfälligheter som avgör om någon kan åläggasåterställningsätgärder efter gamla skador. Kollegietvill inte förringa problemen. kommer emellertid att ställasinför i stort sett samma svårigheter när det gäUer att avgränsa nytillkommandeskador. Om utredningens förslag antas, måste nämnden dessutom ta ställning tillfrågan hur stor del av skadan som hänför sig till tiden före resp. efterikraftträdandet. Om skyldighet att vidta återställningsätgärder görs tillämpligäven pä äldre skador, undviks sädana gränsdragningsproblem med attuttrycket "efter vad som är skäligt" för hänsyn fill despeciella problem som kan uppstå för redan existerande företag. Mot dennabakgrund skulle det vara olyckligt, om bestämmelsen om återstäUningsåtgärder begränsadestill skador som tillkommit efter ikraftträdandet. Kollegiet föreslär därför attden föreslagna övergångsbestämmelsen utgår. Uttrycket "återstäUning"är språkligt sett inte särskilt träffande, vilket utredningen också framhåller(s 41), eftersom det mera sällan blir fråga om att återställa den ursprungligamiljön. Kollegiet förordar uttrycket "efterbehandling" (jfr 18 §naturvårdslagen om återställningsåtgärder i samband med täkttillständ; ordet"återställningsåtgärder" förekommer inte i lagtexten), 11.Statskontoret: Miljöskyddsutiedningen föreslår vissa lagändringar i syfteatt främja återställnings- och saneringsåtgärder. Statskontorettillstyrker förslagen fill lagändringar. Bestämmelsenom att förorenaren skall bekosta återställningsätgärder föresläs bli tillämplig endast på skador som inträffat efter det att bestäm melsen trätt i kraft. anser dock att det inte möter några principiella rättsliga invändningar att tillämpa bestämmelsen även pä gamla miljöskador. Skäl emot att tillämpa bestämmelsen i sådana fall är, enligt utredningen, att det kan bli svårt att finna någon ansvarig och att tillfälligheter ofta skulle avgöra om en kommun eller ett företag kan åläggas att återställa efter gamla skador. Detta skulle enligt utredningen sannolikt upplevas som orättvist. Mot detta resonemang kan enligt statskontorets mening anföras, att det leder till att den som tidigare lagt ned kostnader på miljövårdande åtgärder kommer att finna att de som inte tagit samma hänsyn nu frias. Detta kan också upplevas som en orättvisa. Statskontoret ifrågasätter därför om det kan vara riktigt att nu överföra kostnadsansvaret för gamla miljöskador till staten (och kommunerna) utan en närmare un dersökning av möjligheterna att finna ansvariga som kan åläggas att bära åtminstone vissa delar av äterställningskostnaderna, 326 Riksrevisionsverket:Utredningen föreslär att tillägg i miljöskyddslagen Prop. 1987/88:85 (1 :a st § 29 b), innehållande ett stadgande som understryker fiUständsmyn- Bilaga7.6 digheternas skyldighet att vid tillståndsprövningen beakta och vid behov meddelaföreskrifter om framtida återställning. Denna möjlighet finns , ochtillägget syftar närmast till att skapa en enhetlig praxis itillståndsprövningen.