prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Iärenden enligt 2 § andra stycket och 9 § får , om det behövs,meddela föreskrift att gälla tills vidare i avvaktan på att ärendet avgörssludigt. Någraandra ändringar än av redaktionell typ har inte gjorts i förhållande fillmotsvarande bestämmelser i . Beslut av överklagas hos kammarrätten närdet gäller 1. fastställelseav gränserna för ett fornlämningsområde enligt 2 §, 2. särskildaordningsföreskrifter enligt 9 §, 3. fridlysningenligt 9 § eller 4. tillstånd att medföra och använda metallsökareenligt 20 § andra stycket. Detsamma gäller i fråga om beslut om sådana föreskriftersom avses i 19 § tredje stycket och som meddelas av annan myndighet änregeringen. Beslut i övrigt enligt detta kapitel av länsstyrelseneller får överklagas hos regeringen, om inte annatföljer av 25 §. Kommunen får överklaga beslut enligt 2 §andra stycket, 9 § första till Qärde stycket och 12 § andra stycket. beslut får inte överklagas när det gäller 1. ersättning förkostnader eller skada enligt 7 § Qärde stycket, 2. ersättningenligt 8 § tredje stycket, 3. befrielse frånkostnad för förundersökning eller särskild undersökning enligt 14 § andrastycket eller 4. ersättningenligt 15 § första stycket. Den som är missnöjd med beslut som avses i första stycketskall i stället väcka talan mot staten vid fastighetsdomstol. Talan skall haväckts från beslut. Ersättning som beslutats av domstol enligt förstå stycket4 skall deponeras enligt bestämmelserna i 15 § andra stycket. Bestämmelserna överenstämmer med bestämmelserna i i såmåtto att beslut angående gränser för fornlämningsområde, särskilda föreskrifter,fridlysning, vitesföreläggande, var metallsökare får medföras och hur den fåranvändas samt beslut av annan än regeringen avseende avgränsning av det områdedär metallsökare inte får användas överklagas hos kammartätten. Enligt 24 § gäller som huvudregel att samtliga beslut avlänsstyrelsen och RAÄ skall överklagas hos regeringen. Från denna huvudregelgörs undantag i ersättningsfrågor, som kan beröra fastigheter. Av 25 § första stycket 1 framgår att beslutangående ersättning för kostnader eller skada som ägaren eller någon annan åsamkatspå grund av åtgärder till skydd och vård av en fast fornlämning inte kanöverklagas förvaltningsvägen. Detsamma gäller enligt 2 p beslutangående ersättning vid undersökning av en fast fornlämning eller en plats därfornfynd påträffats eller vid bärgning av skeppsvrak. Inte hellerlänsstyrelsens beslut angående befrielse från kostnad för fömndersökning ellersärskild undersökning (i p) eller beslut angående ersättningvid vägrat tillstånd till ingrepp i en tidigare helt okänd fornlämning {4 p)får överklagas förvaltningsvägen. Av 25 § andra stycket framgår att talan i stället fårväckas vid fastighetsdomstol. Kommunen har som tidigare rätt att överklaga beslutangående gränser för fornlämningsområde, särskilda föreskrifter, fridlyshingoch tillstånd till ingrepp i fast fornlämning. 3 kap. Byggnadsminnen Prop. Enbyggnad som är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller somingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde fårförklaras för byggnadsminne av . Bestämmelsernaom byggnadsminnen enligt detta kapitel får också till-lämpas på park, trädgårdeller annan anläggning av sådant värde som sägs i första stycket. Ifråga om byggnad av sådant värde som sägs i första stycket och som tillhörstaten gäller de bestämmelser som regeringen meddelar om statligabyggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till annan ägare änstaten skall det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag. Bestämmelsernai detta kapitel gäller inte en byggnad som är fast fornlämning ellerkyrkobyggnad enligt denna lag. Bestämmelsernaom vad som kan vara objekt för en byggnadsminnesförkiaring och om grunden fören sådan förklaring är i några avseenden förändrade i förhållande till vad somgällt enligt byggnadsminneslagen (BML). Såsomframhållits i den allmänna motiveringen ingår i de kulturhistoriska värdenabl. a. konstnäriiga värden. När det gäller byggnader ligger det konstnärligavärdet oftast i de arkitektoniska kvaliteterna. Iförsta stycket anges en ny grund för byggnadsminnesförkiaring. Sålunda kanbyggnader som ingår i kulturhistoriskt synnerligen märkliga bebyggelseområdenockså förklaras som byggnadsminnen. Skälen för denna utvidgning har behandlatsi den allmänna motiveringen. Bestämmelsen innebär att byggnader som inte tagnavar för sig skulle uppfylla kvalitetskravet kan få skydd om de ingår somkomponenter i en bebyggelsemiljö som totalt sett är kulturhistorisktsynneriigen märklig. Detär inte avsett att denna bestämmelse om skydd för byggnader i ettkulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde annat än i undantagsfallskall leda till att exempelvis hela stadsdelar eller motsvarande stora områdenförklaras för byggnadsminnen. Vad som i främsta mmmet har tänkts är att skyddskall kunna ges för byggnader runt ett torg eller längs en gata. Begreppetbyggnad bör liksom i den praxis som har utbildats vid tillämpningen ges en vidtolkning. Sålunda bör också fortsättningsvis byggnadsminnesförkiaring kunnagöras beträffande bryggor, murar, , kvarnar, sågar och broar. Bestämmelseni andra stycket innebär en utvidgning i förhållande till BML på så sätt attfler objekt än tidigare kan bli förklarade som byggnadsminnen. Sålundaföreskrivs där att bestämmelserna om byggnadsminne får tillämpas också påparker, trädgårdar eller annan anläggning. Förutsättningen är att de fyllerkvalitetskravet i fråga om kulturhistoriskt eller konstnärligt värde. Somanläggning kan också ifrågakomma gruva. fjärde stycket har för tydlighets skull tagits in en föreskrift som innebär attskydd som byggnadsminne inte kommer ifråga för ett objekt som skyddassom fornminne eller kyrkobyggnad. De skyddsformerna har alltså Skyddetsinnebörd och omfattning /88'104 När en byggnad förklaras för byggnadsminne, skalllänsstyrelsen genom skyddsföreskrifter ange på vilket sätt byggnaden skall vårdasoch underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Om det behövs får föreskrifterna också innehållabestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick attbyggnadsminnets utseende och karaktär inte förvanskas. skall så långt möjligt utformas isamförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde.Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som äroundgängligen nödvändigt för att bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriskavärde. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser omskyddsföreskrifter för byggnadsminnen. Om en byggnad förklaras som byggnadsminne, skallskyddsföreskrifter för den alltid meddelas. Det får inte förekomma någottidsmässigt glapp mellan byggnadsminnesförklaringen och meddelandet avskyddsföreskrifter. I praktiken kan det ofta ta tid att komma fram till vadsom bör gälla i fråga om skyddsföreskrifterna. Den frågan har också ekonomiskaaspekter. Ärendet om byggnadsminnesförkiaring kan då inte avgöras slufiigtförrän föreskriftsfrågan också är mogen för beslut. Liksom enligt BML får skyddsföreskrifterna avse vården ochunderhållet av byggnaden. Det är givet att föreskrifterna till en del måsteinnefatta restrikfioner i hanteringen av byggnaden. Önskvärt är emellertid attföreskrifterna också kan ges en positiv sida i så måtto att de kan tjäna somvägledning för ägaren i hans vård och underhåll av byggnaden. Föreskrifterna kan gälla inte bara själva byggnaden utanockså ett område kring byggnaden. De får då emellertid bara gå ut på att ettlämpligt stort område skall hållas i skick så att själva byggnadsminnetsutseende och karaktär inte förvanskas. Bestämmelsen överensstämmer i sak medvad som har gällt enligt BML. När det gäller tillvägagångssättet vid utformningen avskyddsföreskrifterna fastslås liksom i BML att den i görligaste mån skall skei samråd med ägaren. Detta är en viktig princip i sammanhanget. En framgångsrikbyggnadsminnesvård förutsätter ett engagemang från byggnadens ägare och enförståelse från honom för de restriktioner som skyddsföreskrifterna oundvikligenmåste innebära för honom. Ett samförstånd mellan och byggnadensägare i föreskriftsfrågorna underlättar givetvis också hanteringen av defrågor om ersättning som är förbundna med föreskrifterna. Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne kanväckas efter ansökaneller på eget initiativ. Ansökan att en byggnad skall förklaras för byggnadsminneskall innehål la uppgifter om vilken fastighet byggnaden är belägen på, om fastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även anges vilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras för bygg- 87 beslut attinte förklara en byggnad för byggnadsminne Prop. 1987/88:104 får överklagasendast av . Iförsta och andra styckena regleras hur frågan om byggnadsminnesförkiaringväcks och vad en ansökan om sådan förklaring skall innehålla för uppgifter.Någon förändring i förhållande till vad som gällt enligt BML har inte skett isak. Däremot har uttryckligen angivits att kan ta upp fråganpå eget initiafiv. Dåfråga väckts om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, fårlänsstyrelsen i avvaktan på ärendets slutliga prövning meddela förbud motåtgärder som kan minska eller förstöra byggnadens kulturhistoriska värde.Förbudet får gälla för en fid av högst . Om det finns synnerligaskäl får det förlängas, dock högst för varje gång. Paragrafenmotsvarar i sak 7 § första stycket BML. Endast redakfionella ändringar hargjorts. Omen byggnad kan antas komma ifråga som byggnadsminne, får , utanatt fråga väckts om byggnadsminnesförkiaring, förordna att anmälan tilllänsstyrelsen skall göras, innan byggnaden rivs eller ändras på ett sätt somväsentligt minskar dess kulturhistoriska värde. Länsstyrelsenskall inom en månad från det anmälningen kom in dit avgöra om den skall väcka frågaom byggnadsminnesförkiaring av den berörda byggnaden. Under denna frist får denanmälda åtgärden inte vidtas, utan att har medgivit det. Bestämmelsernaom anmälningsplikt är nya. Bakgmnden till dem har behandlats i den allmännamofiveringen (se avsnitt 3.4.3). Länsstyrelsensbeslut om att anmälningsplikt föreligger bör delges byggnadens ägare.Anmälningsplikten får endast avse enskilda byggnader. Anmälningspliktfår föreskrivas såvitt gäller rivning eller ändringar som väsentligt minskarbyggnadens kulturhistoriska värde. Vilka åtgärder som kan innefattas i densenare kategorin preciseras inte. Avvägningen beror givetvis mycket på vad detär hos byggnaden som reser frågan om bevarande. Ingenting hindrar emellertidlänsstyrelsen att i sitt beslut om anmälningsplikt ange särskilt vissaåtgärder som faller under den, t. ex. förändringar i fasaden eller i ettinnertak. Sedananmälan om en tilltänkt åtgärd har gjorts har en frist om enmånad att bestämma om den skall ta upp fråga om byggnadsminnesförkiaring ellerinte. Under den fristen får den anmälda åtgärden inte vidtas, utan attlänsstyrelsen har medgivit det. Tar inte upp fråga ombyggnadsminnesförkiaring är ägaren fri att vidta åtgärden. Detbör framhållas att en föreskrift om anmälningsplikt inte automatiskt förfallerdärför att när den får in en anmälan underlåter att ta upp frågaom byggnadsminnesförkiaring. Anmälningsplikten kvarstår till dess denuttryckligen hävs. Det kan ju förhålla sig så att bedömer att entilltänkt åtgärd inte äventyrar byggnadens värde och därför bör kunna medges utan att man i det sammanhanget tar uppfrågan om Prop. 1987/88:104 byggnadsminnesförkiaring. Däremot är det angelägetatt efter varje anmälan noga överväger om anmälningspliktenskall kvarstå beträffande byggnaden. Att föreskriften skall hävas i fall dåägaren blir fri att riva byggnaden är självklart. Som regel bör ocksålänsstyrelsen, när den första anmälningen görs, besluta sig för huruvida frågaom byggnadsminnesförkiaring skall väckas eller inte. Blir beslutet negativt,bör också anmälningsplikten hävas. skall för anteckning i fastighetsbokenofördröjligen underrätta inskrivningsmyndigheten 1. då fråga väcktsom att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, 2. då förordnandeenligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts, 3. då beslut ombyggnadsminnesförkiaring vunnit laga kraft eller hävts, eller 4. då ansökan ombyggnadsminnesförkiaring avslagits. Paragrafen motsvarar i väsentliga delar 13 § BML menskyldigheten att underrätta inskrivningsmyndigheten för anteckning ifastighetsboken har utvidgats att omfatta även det fall då harmeddelat eller hävt föreskrifter om anmälningsplikt enligt 6 S. Om ett statligt byggnadsminne har övergått till att blibyggnadsminne enligt detta kapitel, skall utfärda förklaring omdetta. Bestämmelsen hänger samman med den i 1 § tredje stycketenligt vilken ett statligt byggnadsminne när det övergår till annan ägareautomatiskt blir byggnadsminne enligt denna lag. , eller den som arbetarpä uppdrag har rätt att få tillträde till byggnader medtillhörande markområde samt att där vidta de åtgärder och undersökningar sombehövs för lagens tillämpning. Bestämmelsen om rätt till tillträde motsvarar i sak den i19 § BML. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Ägare ochinnehavare av särskild rätt till fastighet har rätt till ersättning av 1. utgör hinder för rivning av en byggnad och skadandärav är betydande i förhållande till värdet av berörd del av fastigheten, eller 2. på annat sätt innebär att pågående markanvändningavsevärt försvå ras inom berörd del av fastigheten. Ersättning enligt första stycket får. om det är lämpligt,utgå med åriiga belopp med rätt för sakägaren eller staten att erhållaomprövning vid ändrade förhållanden. Medför skyddsföreskrifter att synnerligt men uppkommer vidanvänd- on ningen av fastigheten, är staten skyldig att lösafastigheten om ägaren begär det. Bestämmelserna enligt första stycket tillämpas också dålänsstyrelsen Prop. 1987/88:104 meddelat förbud enligt 5 §. Ersättning somdärvid utgår skall, om det finns skäl, avräknas mot ersättning som sedermerakan komma att utgå med stöd av denna paragraf. Vid tillämpningen av första och tredje styckena skall ävenbeaktas andra beslut om skyddsföreskrifter som avses i 14 kap. 8 § förstastycket 2 och 3 (1987:10), under förutsättning att beslutenmeddelats före det senaste beslutet. Föreskrifterna om förlust avrätt till ersättning eller inlösen i II och 12 §§ eller bestämmelserna i 15 kap. 4 § plan-och bygglagen gällerdärvid inte. I denna paragraf anges de materiella fömtsättningarna föratt ägare fill en fastighet eller innehavare av särskild rätt till en fastighet skall ha rätttill ersättning av staten eller rätt att kräva inlösen från staten på grund av de skyddsföreskrifter som är förenade med en byggnadsminnesförkiaring. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt den reglering som infördes i BML som följdändring fill PBL (SFS 1987:144). Ändringarna trädde i kraft den 1 juh 1987. Bestämmelserna i första och tredje styckena är oförändradei förhållan de till 5 § första och tredje styckena BML i dess lydelse fr. o.m. Femte stycket motsvarar i sak Qärde stycket i 5 § BML i dennu nämnda lydelsen. De nu angivna reglerna i 5 § BML tillkom på föranstaltandeav bostadsutskottet vid dess behandling av propositionen 1985/86:90 omföljdlagstiftning till PBL. Utskottet har i sitt betänkande lämnat en utförligmotivering till den gjorda regleringen (BoU 1986/87:4 avsnitt 4.3.5-8). Detfinns här inte anledning att ytterligare kommentera dessa regler. Såvitt gäller andra stycket motsvarar det i sak helt 5 §andra stycket BML, vilket lagrum har varit oförändrat alltsedan BML:stillkomst. Såsom framhållits i den allmänna motiveringen bör ersättningen somregel fastställas att utgå på en gång. Som fjärde stycket i paragrafen har införts bestämmelsernaom ersätt ning i samband med sådant interimistiskt förbud som avses i 5 §. har motsvarande bestämmelser funnits i BML, men de har varit skilda från deövriga ersättningsreglerna. Bestämmelserna torde inte kräva närmarekommentarer. Har fråga väckts om att en byggnad skall förklaras förbyggnadsminne, får förelägga den som vill göra anspråk påersättning eller inlösen att , från det hanfått del av föreläggandet, göra anmälan om detta till . Ettsådant föreläggande skall ' åtföljas av uppgift om de skyddsföreskrifter somavses bli utfärdade. Den som inte anmäler sina- anspråk inom den utsatta tidenhar förlorat sin rätt till ersättning eller inlösen. beslutar om ersättning och inlösen.Länsstyrelsens beslut får inte överklagas.Bestämmelser om talan vid domstol omersättning eller inlösen finns i 12 §. Uppgörelse mellan staten och sakägare i fråga omersättning skall även gälla den som senare förvärvar sakägarens rätt. Densom är missnöjd med beslut om ersättning eller inlösen fårväcka talan om ersättning eller inlösen mot staten vid domstol, förutsatt atthan inte enligt 11 § har förlorat sin rätt. Sådan talan skall väckas vid fasfighetsdomstolinom från beslut. inomdenna tid är rätten till ersättning eller inlösen förlorad. Statenfår, när fråga väckts om att förklara en byggnad för byggnadsminne, väckatalan vid fastighetsdomstolen mot sakägare om fastställande av de villkor somskall gälla för ersättning. Om beslut om byggnadsminnesförkiaring inte kommertill stånd frän det att målet avgjorts genom lagakraftägande dom,skall domen inte längre vara bindande för parterna. Idessa paragrafer lämnas bestämmelser om handläggningen av ersättningsfrågornai samband med byggnadsminnesförkiaring. Utgångspunkten är att anspråk påersättning inte nödvändigtvis behöver anmälas i någon bestämd form. Det kansålunda ske under kontakterna mellan och det tilltänktabyggnadsminnets ägare. kan emellertid anspråken behöva preciseras föratt skall kunna hantera dem. Länsstyrelsenfår därför förelägga den som vill göra anspråk på ersätt ning att inom en viss frist göra anmälan om sina anspråk. Ett sådant föreläggande skall åtföljas av de skyddsföreskrifter som avses bli utfärda- ' de.Påföljden av att inte anmäla sina anspråk inom fristen blir att vederbörandeförlorar sin talan. Bestämmelser om detta föreläggandeinstitut har tagits insom 11 § första stycket. I sak motsvarar dessa bestämmelser vad som gälltenligt BML. 1II § andra stycket föreskrivs att beslutar om ersättning ochinlösen. Vidare anges uttryckligen att beslut i sådana frågorinte får överklagas. Ordningen är nämligen att den som är missnöjd medlänsstyrelsens beslut i stället hänvisas till att väcka talan vid fastighetsdomstol.En anvisning om att sådana taleregler finns har också tagits in i stycket. Som11 § tredje stycket har från BML förts över regeln att uppgörelse mellan statenoch en sakägare i en ersättningsfråga gäller även för den som senare förvärvarsakägarens rätt. Enligt12 § första stycket gäller att den som är missnöjd med beslut iersättningsfrågan är hänvisad fill att väcka talan mot staten vidfastighetsdomstol. En förutsättning för talerätt vid domstolen är emellertidatt rätten till ersättning och inlösen inte har förlorats redan i länsstyrelsenpå grund av underlåtenhet att där anmäla sina anspråk inom föreskriven fid.Tidsfristen för att väcka talan vid domstol är från länsstyrelsensbeslut. Försitts den fristen är rätten till ersättning eller inlösen förlorad. Bestämmelsernai 12 § andra stycket om statens rätt att väcka talan mot sakägare om ersättningsvillkoren har i sak oförändrade förts över från BML (10 § andra stycket). Det är här fråga om en talan innan ärendet om byggnadsminnesförkiaring har avgjorts. Genom en sådan talan kan läns styrelsen innan den beslutar om byggnadsminnesförkiaring få utrönt vilka ersättningsbelopp som kommer ifråga. Domen upphör att vara bindande för parterna, om byggnadsminnesförkiaring inte kommer till stånd inom ett "' år från det domen vannlaga kraft. »3§ Prop. Omen fastighet till följd av en byggnadsminnesförkiaring minskar i värde såatt den kan antas utgöra full säkerhet för borgenärerna, skall denersättning som fastighetsägaren är berättigad till enligt 10 § deponeras Bestämmelsen gäller dock endast borgenärer som hade panträtt i fastigheten närersättningsrätten uppkom och om ersättningen skall utgå med helabeloppet samfidigt. Omen borgenär lider skada, därför att depositionen inte skett i enlighet medförsta stycket, är han berättigad fill ersättning från staten. Ersättningenlämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller om en borgenärlider förlust genom att ersättningen blivit för lågt beräknad och den inteblivit prövad av domstol till följd av överenskommelse mellan staten ochfastighetsägaren eller av annan anledning. Talan om ersättning enligt dettastycke skall väckas vid fasfighetsdomstolen. Bestämmelsernai denna paragraf har i sak oförändrade förts över från BML (I I §). De tordeinte kräva någon närmare förklaring. Ifråga om ersättning eller inlösen enligt 10 eller 13 § andra stycket skallexpropriationslagen (1972:719) tillämpas i den mån avvikande bestämmelser intemeddelas i denna lag. Ersättningför minskning av fastighetens marknadsvärde i fall som avses i 10 § skallbestämmas som skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efterbeslutet. Därvid skall bortses från förväntningar om ändring avmarkanvändningen. Ersättningför skada enligt 10 § första stycket 1 skall minskas med ett belopp sommotsvarar vad som enligt samma punkt skall tålas utan ersättning. Omstaten begär det och det inte är uppenbart oskäligt, skall domstolen förordnaatt ersättning enligt 10 § första stycket skall betalas ut först när vissaåtgärder med byggnaden har utförts. Ogillastalan om ersättning eller inlösen som har väckts av sakägare, kan domstolenförordna att han skall bära sina egna kostnader, om han har inlett rättegångenutan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skälig grund,får domstolen dessutom ålägga honom att ersätta staten för dessrättegångskostnader. Frånsetten viss modernisering av språket har föreskrifterna i denna paragrafoförändrade förts över från BML (12 §). Beträffande andra-femte styckena kananmärkas att de bestämmelserna infördes i BML den . De utgjordeföljdändringar till PBL. Bakgrunden fill bestämmelserna finns angivna ibostadsutskottets betänkande BoU 1986/87:4. Föreliggersärskilda skäl, får lämna tillstånd att ett byggnadsminneändras i strid mot skyddsföreskrifterna. fårställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till deförhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen skallutföras samt nödvändig dokumentation. har enligtdenna paragraf rätt att lämna tillstånd till att ett byggnadsminne ändras istrid mot skyddsföreskrifterna. är att det föreliggersärskilda skäl. Häri ligger att åtgärderna skall ha starkt Prop.1987/88:104 fog för sig i förhållandetill skyddsintresset för att tillstånd skall komma i- ofta är tämligen allmänt hållna uppkommer inte sällanfråga huruvida en åtgärd står i strid med skyddsföreskrifterna. Som regelmåste dock alla åtgärder som medför ingrepp i skyddade delar av byggnadsminnetanses som ändring som kräver tillstånd, såvida det inte är rentunderhållsarbete eller rör sig om mycket enkla reparationsåtgärder. Ombyggnad,flyttning, tillbyggnad, upptagande eller igensättning av dörrar eller fönstersamt ändrad utformning av byggnadsdelar är exempel på ändringar som alltidtorde kräva tillstånd. Om andra material, färgkulörer och färgtyper än debefintliga används är även underhållsarbeten att betrakta som ändring som börkräva tillstånd. tillstånd krävs däremot inte för att ändrabyggnadsminnets funktion om inte den nya funktionen medför sådana ingrepp ibyggnadsminnet som strider mot meddelade skyddsföreskrifter. Länsstyrelsenfår ställa villkor för fillstånd fill ändring. Genom sådana tillstånd kanlänsstyrelsen se till att ändringen utförs på ett sätt som innebär minstamöjliga skada på byggnadsminnet. Villkoren kan t. ex. gälla att en ombyggnadskall utföras på ett visst sätt eller med användning av visst material. De kanäven innebära att arbetet skall följas av antikvarisk expertis eller attbyggnadsminnet skall dokumenteras i samband med åtgärden. Bestämmelsenmotsvarar 3 § BML. Villkorenskall emellerfid vara skäliga i sammanhanget.