prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Fornlämningarna är sålunda viktiga för förståelsen ochupplevelsen av kulturlandskapets framväxt och det är angeläget att fornvårdandeinsatser görs på ett sätt som underlättar denna förståelse. Jagåterkommer under anslagberäkningarna till de uppgifter för RAÄ som jag här harbehandlat. Inlösenoch hittelön för fornfynd 1anslutning till mina förslag om ökade resurser för vård av kulturlandskap ochfomlämningar vill jag också ta upp vissa frågor om fornfynd. Förslagettill kulturminneslag innebär bl. a. att gruppen hembudsplikfiga fornfynd vidgastill att bl. a. också omfatta lösfynd av kopparlegeringar liksom s. k.depåfynd, två eller flera föremål som kan antas ha blivit nedlagda tillsammans.Friare bedömningsgrunder införs vid bestämning av inlösensbelopp. Bl.a. med hänsyn härtill samt med hänsyn till RAÄ och SHMM:s möjligheter att kunnautbetala skälig och väl avvägd hittelön för fornfynd, är det angeläget attmedlen för inlösen och hittelön vid fornfynd kan ökas. Medel för detta ändamålfinns nu budgeterade under anslaget . Behovet av attbelasta detta anslag för fornfynd växlar dock beroende på omfattningen avfornfynd av olika värde som påträffas. Avdessa skäl bör medel inom de ramar jag här har föreslagit för vård avkulturlandskap och fomlämningar tills vidare också kunna användas för att vidbehov förstärka de. resurser för inlösen och hittelön av fornfynd som finns hosmyndighetens museer. 3.3Vissa frågor om byggnadsvård Mitt förslag:Kulturmiljövårdens resurser för byggnadsvård stärks, bl. a. med avseende påfrågor om ersättning till fastighetsägare vid byggnadsminnesförkiaring. Skälen för mitt förslag:Jag har tidigare i min föredragning på flera punkter tagit upp frågor ombyggnadsvård. Genom utformningen av PBL har kommunernas ansvar för en godallmän byggnadsvård markerats. a. begränsningarna i bygglovpliktensomfattning som följer av PBL markerar emellertid ocksåden enskilde fastighetsägarens ansvar för att Prop. självständigt och utanmyndigheternas granskning, slå vakt om en god Detfinns emellertid enligt min bedömning behov av att också staten ökar sinaresurser för byggnadsvården. Sådana ökade resurser motiveras först och främstav de hot om förstörelse av värdefulla byggnader som luftföroreningarna ochförsurningen innebär. Jag har tidigare (avsnitt 3.1) redovisat mina förslaghärom. Ifråga om den statliga byggnadsvården i övrigt gäller att stödet kanaliseras påflera vägar. Särskilt statsbidragen till vård av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse och möjligheterna till tilläggslån och förhöjt låneunderlag förombyggnad av bostadshus är viktiga delar. Betydande stöd ges också genomberedskapsarbeten avseende restaurering och uppmstning av kulturhistorisktvärdefulla byggnader. Deolika formerna för stöd - och hit räknar jag även insatser för information ochupplysning i byggnadsvårdsfrågor bör ses i ett samband med åtgärder försäkerställande av byggnader med stöd av t. ex. byggnadsminnesförkiaring. Iförslaget till kulturminneslag har jag givit en redovisning av de bestämmelserom ersättning och inlösen vid byggnadsminnesförkiaring som i den nya lagen börövertas från byggnadminneslagen. Bestämmelserna trädde i kraft den I juli 1987och innebär att ersättningsreglerna vid byggnadsminnesförkiaring i a/Itväsentligt överensstämmer med ersättningsregler enligt PBL.Byggnadsminnesinstutitet är avsett att först och främst tillämpas i samförståndmed ägarna. Så har också skett, varför ersättningsfrågor sällan aktualiserats.Det nuvarande anslaget uppgår fill . Detfinns emellertid skäl att ge länsstyrelserna ökade möjligheter att. drivaangelägna byggnadsminnesförklaringar även i de fall där hinder möter i frågaom ersättningskrav. RAÄ:s anslag för byggnadsvård bör därför förstärkas med 1milj. kr., bl. a. för detta ändamål. Jagvill dock framhålla att denna förstärkning inte skall ses som någon ändring avden grundläggande principen enligt vilken byggnadsminnesförklaringar i förstahand skall ses som en fråga om samförstånd mellan ägare och länsstyrelse. Ökaderesurser för ersättningsanspråk motiveras bl. a. av att förslaget tillkulturminneslag innehåller vissa vidgningar i tillämpningsområdet förbyggnadsminnesskyddet. En byggnad skall sålunda t. ex. kunna kvalificeras förskyddet inte enbart genom sitt kulturhistoriska värde som solitär, utan ävensom en del av en synnerligen märklig miljö. Idet fall de föreslagna medlen inte behöver tas i anspråk för ersättningsfrågorbör de kunna utnyttjas som förstärkning fill RAÄ:s medel för bidrag till vårdav kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Denna ordning gäller för de medel somnu anvisas för ersättningar. Underen tidigare punkt i min föredragning (avsnitt 2.2) har jag tagit upp behovet av att byggnadsvården bl. a sker med utgångspunkt från att samla de värdefulla miljöer i kulturlandskapet bevaras. Denna utgångspunkt bör även avspeglas i RAÄ:s bidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyg gelse. Vissa höjningar i ambitionsnivåerna för den statliga byggnadsvården 133 idetta avseende bör kunna rymmas inom den nu föreslagna resursförstärkningen. Slutligen vill jagbehandla förutsättningarna för bevarande av vissa typer av kulturhistorisktvärdefulla miljöer. Det gäller särskilt herrgårdsmiljöer och industriminnen.Dessa anläggningar representerar miljöer med betydande kulturvärden, samtidigtsom bevarandet ofta är knutet till särskilda problem. Det kan vara frågor om t.ex. lämplig användning av byggnader och anläggningar liksom frågor om ekonominför drift och underhåll. har ocksåtidigare (KrU 1985/86: 8, rskr. 47) uttalat sig för en vidare utredning i dettaämne. Jag avser att återkomma till regeringen med förslag om formernaför den fortsatta beredningen av frågan. Jagåterkommer under anslagsberäkningarna till byggnadsvården. 3.4Information och kunskapsuppbyggnad om kulturmiljöns värden Mitt förslag:Insatser för information och kunskapsuppbyggnad får en framskjuten position ikulturmiljöarbetet. RAÄ ges ökade resurser för dessa ändamål. Skälenför mitt förslag: Med de mål och de utgångspunkter för kulturmiljövården somjag har angivit är uppbyggnad och förmedling av kunskaper och information omkulturmiljövårdens olika aspekter strategiskt viktiga uppgifter. Hänsyn ochaktsamhet om kulturmiljöns kvaliteter förutsätter att den som förväntas visahänsynen själv sätter värde på och är medveten om dessa kvaliteter. Värderingenförutsätter kunskaper om de förhållanden som betingat miljöns gestaltning.Kunskaper behövs också om hur man går till väga för att få goda resultat närden yttre miljön skall utvecklas. Det gäller i ett översiktligt sammanhang likaväl som i detaljer. Det är i hög grad fråga om att främja ettfolkbildningsarbete inom detta område. Påden lokala nivån är det kommunens uppgift att hävda kulturmiljövårdensintressen i markanvändningen. Det är fråga om en delvis ny och vidgad uppgiftsom följer av den syn på kulturella värden som PBL ger uttryck för. För att denuppgiften skall kunna fullföljas måste uppbyggnaden av kommunens egenkompetens och kunskap tillmätas en avgörande betydelse. Det gäller också förkommunerna att finna former för att utveckla sin kulturmiljöpolitik och sinpraktiska hantering av dessa frågor, bl. a. i förhållande till de olika nämndersom har ett delansvar för kulturmiljövården, i första hand ochkulturnämnden. skall här ses som en stödresurs för kommunen. Inomden statliga sektorn gäller RAÄ:s och länsstyrelsernas uppgifter avförvaltningskaraktär, såsom fillämpningen av kulturminneslagen, främst den mertraditionella kulturminnesvårdens domän. Häri medverkar också länsmuseerna somen basinsfitution. Med kulturmiljöperspektivet blir kraven på insatser ocharbetsformer som går utöver den äldre myndighets- rollen än merframträdande. RAÄ:s och länsstyrelsernas ansvar för att Prop. 1987/88:104utveckla kunskaperna och.informera om kulturmiljöns värden måste därförunderstrykas mycket tydligt. Det är ett arbete som dels bör rikta sig motkommunerna i deras nya ansvarsroll, dels måste inriktas mot de sektorer somsvarar för de olika aspekterna på markanvändningen. Enbas för kulturmiljövården är de enskilda medborgarnas engagemang. Detkanaliseras i hög grad genom bildningsförbundens cirkelverksamhet och genomhembygdsföreningarna. Svenska föreningen för byggnadsvård svarar för en viktigoch kvalificerad opinionsbildning. Särskilt de regionala och kommunala museernasvarar genom utställningar, publikationer och andra aktiviteter för en stor delav kunskapsspridningen gentemot medborgarna, utanför myndighetssfären. Skolanhar givetvis grundansvaret för kunskapen om vår historia ochsamhällsutveckling. Jagåterkommer i en följande punkt i min föredragning till museernas medverkan ikulturmiljövården. I detta sammanhang vill jag främst betona vikten av att denoffentliga kulturmiljövården samverkar med och akfivt stödjer frivilligtengagemang och arbete. Kontakterna med bl. a. hembygdsrörelsens organisationerpå central och regional nivå är betydelsefulla för RAÄ och länsstyrelsernaliksom självfallet också för länsmuseerna, som ett sätt att kanalisera debreda medborgaropinionerna in i myndigheternas arbete. Ifråga om skolans arbete vill jag hänvisa till vad jag anförde i budgetpropositionen(prop. 1987/88:100 bil. 10 s. 68, 71) om undervisningen i miljöfrågor iskolan. I denna undervisning bör frågan om hur vi tar till vara den avmänniskan byggda och odlade miljön ha en naturlig plats. Denökade tonvikt som kulturmiljövårdens myndigheter bör lägga påkunskapsuppbyggnad, kunskapsförmedling och information förutsätter förstärktaresurser. Jag har därför beräknat en anslagshöjning till RAÄ med 2 milj. kr. Inom denna ram bör även rymmas vissa förstärkningar av det stödsom via RAÄ ges till och Svenska föreningen förbyggnadsvård. Jag återkommer härtill under avsnittet Anslagsberäkningar.Förslaget bör ses i relation till förslagen i den forskningspolitiskapropositionen enligt vilken RAÄ för /90 bör tillföras 450000 kr.för att utveckla kulturmiljövårdens kunskapsunderlag genom forsknings- ochutvecklingsarbete. Närdet gäller insatser för att skapa möjligheter för människor att uppskatta ochvärdera kulturmiljöns innehåll, vill jag också peka på kulturmiljöns betydelseför turismen. Förväntningar på kulturmiljön har stor betydelse för valet avresmål både för svenskar och utländska besökare. Kulturminnen och andrasevärdheter spelar en mycket stor roll för turismens innehåll. Pä motsvarandesätt är det naturligt att kulturmiljövården bl. a. med utgångspunkt frånuppgiften att levandegöra kulturarvet, uppfattar turisterna i som enviktig målgrupp för insatserna. Jaghar därför med tillfredställelse noterat de ansträngningar för att öka samordningen och kontaktytorna mellan kultur och turism i praktiskt 135 arbetesom görs av turistråd och RAÄ. För RAÄ:s del vill jag här betona attdet är angeläget att insatser för att vårda och göra kulturvärden levande kanfå mervärden genom att de bidrar till att öka attraktionen av olika platser somresmål. Jag vill i sammanhangeterinra om utgångspunkterna för min föredragning i regeringens proposition(prop. 1987/88:64 s. 35) om särskilda regionalpolitiska insatser i delar avBergslagen och norra inland, med förslag om att särskilda medel bordeavsättas för stöd till initiativ i syfte att ta tillvara kulturen som en regionalutvecklingskraft. Vad jag där anförde om möjligheterna att utveckla s. k.kulturturism och den betydelse sådana insatser kan ha för olika orter börgenerellt beaktas inom den statliga kulturmiljövården som en avutgångspunkterna för dess arbete. 3.5De centrala museernas uppgifter inom kulturmiljövården Mitt förslag: Dekulturhistoriska centralmuseernas uppgifter och medverkan i kulturmiljövårdenutvecklas. Beredningsgruppensförslag: Promemorian (Ds 1988:6) Centralmuseerna och kulturmiljövården, harutarbetats under medverkan av RAÄ, och de berörda centralamuseerna. Också representanter för har medverkat iarbetet. Beredningsgmppen har anfört att ett vidgat kulturmiljöperspektiv ställernya krav på museernas verksamhet som de kan tillförakulturmiljöarbetet värdefulla kunskaper och i sin utåtriktade verksamhet bidratill att engagemanget i kulturmiljövården ökar. Den traditionellamuseiuppgiften har enligt beredningsgruppen varit att bevara vårt kulturarv ochdokumentera detta för en eftervärld. Det har skett bl. a. genom insamling avföremål, dokumentation, forskning, utställningar och annat bildningsarbete. Decentrala museerna är därför en viktig resurs för kulturmiljövården och besitteromfattande kunskaper som kan komma denna fill godo. Museerna kan sålunda bl. a.tillhandahålla fördjupnings- och bakgrundsstudier liksom kunskaper om metoderför bevarande och vård. De centrala museernamedverkar på flera sätt i kulturmiljövården men dessa insatser ärav hävd i första hand inriktade på försvinnande eller hotade företeelser. Närdet perspektivet förändras i samband med att kulturmiljöbegreppet vidgas,tydliggörs emellertid brister i de kunskapsbanker som museerna byggt upp.Museernas kunskapsin-samlande behöver därför samordnas bättre medkulturmiljövårdens kunskapsbehov och i ökad grad anpassas efter aktuellafrågeställningar om hur den yttre miljön skall tas om hand och utvecklas. Beredningsgruppensslutsats är att de centrala museerna bör kunna spela en stor roll ikulturmiljöarbetet. De bör kunna svara för tillfredställande kunskapsbanker,expertkunnande och god kunskapsservice. verkan behöver utvecklasdels på central nivå med RAÄ, dels i förhållande Prop. 1987/88:104 till deregionala museerna inför deras krav på och behov av stöd. Gruppenanser att det finns ett fortsatt behov av att studera uppgifter och avgränsningav ansvarsområden för de insfitutioner som berörs av kulturmiljövården, där bl.a. ytterligare museer än de som deltagit i gmp-pens arbete berörs. Likasåbehöver man hitta de bästa formerna för den framtida samverkan och studera ochkonkretisera omfattningen av arbetet. Tillstöd för dessa strävanden bör enligt beredningsgruppen ett samverkansråd förmuseerna och RAÄ inrättas med lämpligt administrativt stöd. Ett system avkontaktpersoner bör finnas inom de samverkande institutionerna. Samverkan börkonkretiseras i utvärderingar och metodstudier i projektform avseende kunskapsuppbyggnad,i vissa fall i kombination med dokumentations- och forskningsinsatser. Sådanaprojekt bör också genomföras med inriktning på information, kunskapsförmedlingoch uppgiften att göra kulturarvet levande, bl. a. med tanke pä museernasuppgifter inom skolan. Likaså bör formerna för museernas utställningar,informations- och programverksamhet studeras med dessa utgångspunkter.Beredningsgmppen presenterar ett flertal exempel på möjliga projekt med dennainriktning. Skälenför mitt förslag: I regeringens proposition (prop. 1986/87:97 s. 23-24) om decentrala museernas uppgifter och ansvar, anförde jag att det fanns ett behov avatt utveckla formerna för dessa museers medverkan i kulturmiljövården. Jagframhöll då att de regionala museerna tillsammans med är den gmndpå vilken den regionala kulturminnesvården vilar. Det är viktigt att dettasamspel mellan museum och myndighet, som är unikt för kulturmiljövärden, kanbibehållas och utvecklas. Det statliga stödet till de regionala museerna ärockså i hög grad betingat av deras medverkan i kulturmiljövården. ärdenna medverkan enligt min uppfattning en stor tillgång för museerna genom denkontakt den förmedlar med samhällsarbetet utanför kultursektorn. Detfinns här skäl att erinra om den ökning av det statliga stödet till deregionala museerna som har skett /87 och som med förslageni årets budgetproposition (bil. 10 s. 37) planenligt fullföljs till ensammanlagd ökning av 35 nya grundbelopp. Påcentral nivå är det emellertid angeläget att den hittillsvarande samverkanmellan de centrala kulturhistoriska museerna och RAÄ kan utvecklas i en merfmktbar riktning. Detta är viktigt inför den mobilisering som kravet på enutvecklad kulturmiljövård innebär och där även de centrala museerna måste bäraett delansvar. Det är också viktigt med avseende på dynamiken i museernas inrearbete och de möjligheter som kulturmiljövården erbjuder när det gäller attsätta in museiarbetet i ett större samhällsperspektiv. Gentemot den regionalanivån har de centrala museerna en självklar uppgift i att stödja länsmuseernasarbete. Denna stödjande roll bör också omfatta kulturmiljövården. Jagfinner att de förslag som beredningsgruppen lagt fram i allt väsentligt är väl ägnade åt att ge utgångspunkter och avstamp för den utveckling av museiarbetet som jag efterlyst. Promemorian bör således kunna ligga fill grund för ett utvecklat samarbete mellan de kulturhistoriska centralmuse- 137 erna och RAÄ, däruppgiften att tillgodose länsmuseernas behov av ser- Prop. 1987/88:104 vice,stod och kunskaper är ett grundläggande moment. Detbör ankomma på de samverkande institufionerna själva att ta närmare ställningtill formerna för utvecklingsarbetet. Det bör också ankomma på institutionernasjälva att, med ledning av vad jag anfört om utvecklingsarbetets betydelse ochutifrån den egna resurssituationen, prioritera fram en höjd ambition inomkulturmiljövården. Detär sålunda rimligt att se omfattningen av centralmuseernas deltagande i kulturmiljövårdensom en fråga om successiv utveckling, där de erfarenheter som efter hand vinnsblir av stor betydelse. En viss särskild resursbas bör emellertid-finnas,särskilt med tanke på att institutionerna skall ha möjlighet att drivautvecklingsprojekt på det sätt som beredningsgruppen föreslagit. Jag räknardärför med att ett utrymme för att ge stöd till sådana projekt skall finnasinom de medel som jag tidigare föreslagit bör tillföras RAÄ förinformationsinsatser. 4 Anslagsberäkningar för /89 1987/88: 100 bil. 10 (s. 419) har regeringen föreslagit alt, iavvaktan på särskild proposition i ämnet, för /89 under angivnaanslagsrubriker beräkna följande belopp. : Förvaltningskostnader 51 120000 Kulturminnesvård 25 958 000 Jaganhåller nu att få anmäla dessa frågor. 1986/87Utgift 53032506 1987/88Anslag 51 120000 1988/89Förslag 59440000 gäller förordningen (1975:468) med instruktion förriksantikvarieämbetet och statens historiska museer. och statens historiska museer omfattarriksantikvarieämbetet, historiska museet, kungl. myntkabinettet,, en teknisk institufion och bibliotek.Myndighetens förvaltningskostnader upptas dels under detta anslag, varifrånförvaltningskostnaderna för RAÄ och bibliotek bestrids,dels under anslaget (prop. 1987/88:100 bil. 10 s.421, anslaget F 34). RAÄsvarar för myndighetens kulturminnesvårdande uppgifter. Det åligger ämbetet att särskilt verka för en övergripande planering av kultur minnesvärden, tillhandahälla underlag för tillämpningen av plan- och bygg lagen (1987:10) och lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., bevaka kulturminnesvårdens intressen vid bebyggelse- och annan samhällsplanering, leda arbetet med att planmässigt inventera och doku mentera kulturminnen och kulturmiljöer samt handlägga frågor om vård 138 ochbevarande av kulturminnen och kulturmiljöer. RAÄ skall också utarbeta allmännaråd, främja utbildning och information om kulturminnesvården samt följa denregionala kulturminnesvården och biträda länsmuseerna i ärenden som rör denna. Vitterhetsakademiensbibliotek skall svara för biblioteksservice åt myndigheten samt på lämpligtsätt hålla sina samlingar tillgängliga för forskning och studier inommyndighetens verksamhetsområde. Beräknad ändring 1988/89 (därav lönekostnader) Lokalkostnader Bidrag till organisationer och föreningar (35 447000) -H 7 659000 - 318000 -1-8320000 ' ingår anslagsposterna Förvaltningskostnader med . 1986/87 Utgift 27419291' 1987/88 Anslag 25958000' 1988/89 Förslag 45095000 Genomsärskilda regeringsbeslut har för vissa sysselsättningsskapande åtgärder medeltillförts detta anslag. Reservationen hänför sig till sådana, ännu intekameralt slutreglerade, arbeten. Från anslaget utgår bidrag enligt förordningen (1981:447)om statsbidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Medel fåräven utgå till vård och underhåll av vissa kyrkliga inventarier. Frånanslaget utgår vidare ersättning enligt 5 och 7 §§ lagen (1960:690) om byggnadsminnen(omtryckt 1976:440) samt bidrag enligt de regler som finns i 9 § lagen(1942:350) om fornminnen (omtryckt 1976:442) och medel för täckande avkostnader föranledda av förundersökningar av fornminnesplatser. Anslagetskall dessutom användas för vård och underhåll av de fastigheter som stårunder RAÄ:s förvaltning och för vårdarbeten pä fomlämningar. Beräknad ändring 1988/89 Vård m. m. av kultur- vecklingsverksamhet m. m. ' 1 anslagsposten ingår anslagsposterna Bidrag till vårdav kulturhistoriskt värdefull bebyggelse med , Bidrag tillrestaurering och vård av kyrkor m. m. på med . Ersättningenligt byggnadsminneslagen med , och med I917000 kr. Medel för detta ändamål har tidigare redovisats underanslaget Bidrag till särskilda kulturella ändamål. och statens historiska museer (RAÄ) RAÄ begär attmyndighetens anslag genomgående undantas från besparingar enligthuvudförslaget. RAÄ begär attanslaget för fornminnesinventering räknas upp. RAÄ begär 2milj. kr för kulturmiljöinformation. RAÄ begär attanslaget Kulturminnesvård räknas upp med 5 milj. kr. för bidrag fill vård avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse. RAÄ begär attsamma anslag höjs med 10 milj. kr. för vård av fomlämningar och ruiner. RAÄ begär 1,2milj. för ADB-utveckling, industriminnesinvente-ring och kulturtopografiskakarttexter. RAÄ:sförslag om insatser mot skadeverkningarna av luftföroreningar och försurninghar redovisats under avsnittet 3.1. Mina förslag till anslagsberäkningar för kulturmiljövårdeninnebär bl. a. vissa omföringar mellan anslagen Riksanfikvarieämbetet:Förvaltningskostnader och Kulturmiljövård. Olika slag av kostnader bör sålundarenodlas mellan de bägge anslagen. Vidare bör indelningen i anslagsposter ändras, dels föratt åstadkomma förenklingar, dels med tanke på ändamålen för de anslagsökningarjag föreslår. Jag har i detta avseende utgått från det synsätt som jagredovisade i årets budgetproposition (prop. 1987/88:100 bil. 10 s. 35) omönskemålet att åstadkomma en enklare anslagsstmktur inom kulturområdet. a. vara att skapa störte rörlighet och ge möjligheter att i högre grad avpassainsatserna efter förändrade behov. Det bör ankomma på regering- Prop.1987/88:104 en att reglera indelningen i anslagsposter under ett anslag. Jag behandlar i det följande båda anslagen i ettsammanhang. Under avnittet 3 i min föredragning har jag förordatresursförstärkningar för RAÄ och kullurmiljövården med följande belopp och förföljande ändamål. 5 milj. kr. för insatser mot deskadeverkningar som luftföroreningar och försurningen åsamkar kulturminnen (avsnitt 3.1). Medlen bör i största möjliga utsträckning användas för bidrag till direkta skydds- och konserve ringsinsatser som påkallas av dessa skadeverkningar. Det bör ankomma på RAÄ att utifrån de utgångspunkter jag angivit svara för den närmare fördelningen av medlen mellan de olika användningsområdena. Beloppet bör ses i samband med miljö- och energiministernsföredragning i propositionen om miljöpolitiken inför 1990-talet och förslageti denna att under XIV huvudtiteln anslaget Åtgärder mot luftföroreningar ochförsurningen anvisa ytterligare 5 milj. kr. för detta ändamål. Sammantagetinnebär förslagen sålunda att 10 milj. kr. bör anvisas för åtgärder motluftföroreningarnas och försurningens skadeverkningar på kulturmiljön. Jag erinrar dessutom i sammanhanget om att regeringen iårets budgetproposition (prop. 1987/88: 100 bil. 10 s. 452) föreslår att1255000 kr. anslås till RAÄ för forsknings- och utvecklingsinsatser. I enlighetmed beslut om propositionen (prop. 1986/87:80 bil. 6 s. 153, KrU 16,rskr. 289) om forskning skall I milj. kr. av dessa medel användas förforsknings- och utvecklingsinsatser rörande luftföroreningarnas och försurningenseffekter. 10 milj. kr.för vård och säkerställande av värdefulla kulturlandskapsmiljöer ochfomlämningar (avsnitt 3.2).