prop · GB03106 · 1987-12-31 00:00:00 — Enligtlagens 12 § äger den inte fillämpning i förhållande till , ,och i den mån särskilda bestämmelser äger tillämpning. Iförhållande fill stater som inte har tillträtt men somhar tillträtt konvention gäller lagen (1965:723) om erkännande ochverkställighet av vissa utländska domar och beslut angående underhåll tillbarn (prop. Denna äldre lag har i begränsad utsträckning alltjämtgiltighet i förhållande också till en stat som har tillträtt 1973 årsHaagkonvention, nämligen i fråga om underhållsbidrag som har förfallit tillbetalning års konvention trädde i kraft i förhållande till denstaten. lag kommer inte att beröras ytterligare i det följande. Den äri stora delar identisk med lag men är, såsom tidigare antytts, i vissaavseenden mer begränsad. I1976 års lag har olika artiklar transformerats till svenskrätt. I lagens 2 och 3 §§ anges således lagens allmänna syfte och vilkautländska exekutionstitlar som godtas för verkställighet i . Av 8 §framgår undantagen från kravet att avgörandet skall ha vunnit laga kraft. I 4 §anges under vilka förutsättningar erkännande och verkställighet kan vägras. I 5§ ges de indirekta behörighetsreglerna, dvs. när ett avgörande skall ansesvara meddelat av en behörig myndighet i konventionsstat. Offenfiiga organsmöjligheter att för egen del begära indrivning av underhållsbidrag regleras i 6§. Av 7 § framgår att något särskilt förfarande inte krävs för erkännande iSverige medan det för verkställighet krävs ett ansökningsförfarande. Dettaregleras närmare i 9-10 §§. prövar således ansökningar omverkställighet. Om ansökningen bifalls sker verkställighet i på sammasätt som gäller i fråga om en svensk domstols lagakraftägande dom, om intehögsta domstolen efter överklagande förordnar annat (11 §). I11 § stadgas vidare att en föreskrift om tvångsmedel i den utländska exekutionstiteln inte skall tillämpas. Om den utländska domstolen har förordnat om kvarstad eller liknande åtgärd gäller den föreskriften alltså 12 Av ettavgörande av högsta domstolen (NJA 1983 s. 814) Prop. 1987/88:106 framgåratt bestämmelserna om kvarstad i 15 kap. (RB) är tillämpligaäven i fråga om anspråk som prövas av utländsk domstol, nämligen om denutländska domstolens avgörande får verkställas här. Utöverden transformering av konventionen som har skett lag krävdes ingalagändringar. Konventionens föreskrifter om befrielse från skyldighet attställa säkerhet för rättegångskostnader hade redan stöd i den då gällandemotsvarigheten fill 5 § lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärandeatt ställa säkerhet för rättegångskostnader. Av regeringens tillkännagivande(1985:493) om befrielse i vissa fall för utländska kärande att ställa säkerhetför rättegångskostnader, m.m. framgår (punkten 5) att sådan befrielse gäller irättegång som avser tillämpning av lag. Någongenerell föreskrift om likställdhet i fråga om rätt till allmän rättshjälp -motsvarande den som meddelades i anledning av tillträde fill - har inte meddelats med anledning av fillträde tillHaagkonvenfionerna. Vissa möjligheter till allmän rättshjälp, om sökandenundantagsvis skulle vara i behov av sådan under exekvaturförfarandet inför Sveahovrätt, finns dock. Enligt 8 § 2 rättshjälpslagen (1972:429) kan rättshjälpsåledes beviljas den som är bosatt utom riket, om särskilda skäl föreligger. Iförarbetena till denna bestämmelse uttalade departementschefen att det kanfinnas ett allmänt intresse av att rättshjälp kan lämnas även dem som inte ärsvenska medborgare eller på gmnd av konvention likställda därmed.Departementschefen pekade därvid särskilt på familjemålen (prop. Attförfarandet i övrigt är fritt från kostnader och avgifter framgår direkt avolika författningar. Ansöknings- och expeditionsavgifter utgår således inte imål och ärenden om verkställighet enligt lag (I § tredje stycket, ochbilagan, förordningen 1987:452 om avgifter vid de allmänna domstolarna).Regeringen har i 17 kap. I § UB generellt bemyndigats föreskriva i vilkenomfattning statens kostnader för förfarandet hos kronofogdemyndigheten skalltas ut. Något krav på att ömsesidighet skall råda i internationellaförhållanden föreskrivs därvid inte. I 10 § utsök-ningsavgiftsförordninghar regeringen föreskrivit att den som söker verkställighet enligt 1976 årslag inte ansvarar för utsökningsavgifter. 4 Reciprocitetsarrangemangen 4.1 Allmänt USAhar inte tillträtt New York- och Haagkonventionerna och något fillträde ärheller inte aktuellt . Såsomjag redan inledningsvis har påpekat har flera europeiska stater i stället fått fillstånd ett samarbete med olika amerikanska delstater genom att ansluta sig fillett system för samarbete i fråga om underhållsbidrag över de amerikanska delstatsgränserna som har utvecklats under en följd av år. Deamerikanska delstaterna har sinsemellan olika rättssystem, lagar och förfaranderegler. Erkännande och verkställighet av domar över delstats- 13 gränsernaregleras i artikel IV i denamerikanska konstitutionen som Prop. föreskriveratt domar och beslut som har meddelats i en delstat, och rättsligaförfaranden i en sådan, skall erkännas (shall be given full faith and credit) ialla andra stater. Denna artikel innebär uttolkad att alla slutgiltiga (final)domar och beslut erkänns och verkställs över delstatsgränserna. ochbeslut i underhållsmål räknas inte som slutgiltiga eftersom de kan komma att ändras . De har därför inteansetts kunna komma i åtnjutande av "full faith and credit". a. för att överbrygga detta hinder för verkställighetöver delstatsgränserna tillkom en federal lagstiftning, URESA (UniformReciprocal Enforcement of Support Act; lag om enhetlig ömsesidig indrivning avunderhåll) i sin första version. Den har därefter reviderats och år1968. Den version som antogs brukar benämnas RURESA (Revi-sed Uniform ReciprocalEnforcement of Support Act). RURESA har, i en eller annan form, antagits av allaamerikanska delstater. 1 , exempelvis, finns regler motsvarande RURESAi avsnitt 10 a i den kaliforniska rättegångslagen (Code of Civil Procedu-re). Den ursprungliga URESA omfattade endast de olikaamerikanska delstaterna, som ju alla förväntades ha samma "reciproka"lagstiftning på området. Redan tidigt började dock några delstater, däriblandMichigan, experimentera genom att utväxla "reciprocitetsförklaringar"även med andra stater. Denna utveckling kodifierades sedermera 1968reviderade URESA. Definitionen av samarbetande stater byggdes då ut till attomfatta även "varje främmande jurisdiktion i vilken denna eller en ihuvudsak liknande ömsesidig lagsfiftning gäller" (any foreign jurisdictionin which this or a substantially similar reciprocal law is in effect). De amerikanska delstaterna är av konstitutionella skälförhindrade att ingå avtal med främmande stat. Ett reciprocitetsarrangemangkommer därför till stånd genom en utväxling av unilaterala reciprocitetsförklaringar.Man ställer så att säga sin lagstiftning fill den andra statens förfogandesamtidigt som man accepterar den andra statens lagstiftning såsom "reciprok".Vissa amerikanska delstater kräver att en formell reciprocitetsför-klaring harutfärdats i den staten för att en främmande stat skall kunna unyttja dess RURESA-lagsfiftning.Så är t. ex. fallet i , och , vars lagstiftninguttryckligen föreskriver detta. 1 andra stater, t. ex. , hardetsamma utvecklats i praxis. Flera delstater har dock en lagstiftning somtillåter ett samarbete så snart det helt enkelt har klariagts att den främmandestaten i fråga har en "reciprok" lagstiftning. Reciprocitetsarrangemangen bygger således på förtroendestaterna emellan och inte på överenskomna regler om hur ärendena skall handläggas.Om någon av staterna inte är nöjd med arrangemanget kan det sägas upp. RURESA-systemet har stora likheter med ett motsvarandesystem som har utvecklats inom det brittiska samväldet. I finns ett system, REMOA (Reciprocal Enforcement of Maintenance Orders Act), som har antagits i olika former av de olika kanadensiska provinserna och möj liggjort ett samarbete med olika amerikanska delstater. Ett liknande sy- 14 stemfinns i , "Maintenance Orders (Reciprocal Enforce- Prop.1987/88:106 ment) Act". Den är till följd av gjorda reciprocitetsförklaringartillämplig gentemot ett stort antal stater inom det brittiska samväldet. Enmotsvarande ordning gäller i förhållandet mellan en rad samväldesstaterinbördes. Storbritannienoch , som har tillträtt såväl New York- som Haagkonventionerna, har reciprocitetsarrangemangmed ett 40-tal amerikanska delstater. Mellan och finnsett sådant arrangemang och ytterligare arrangemang mellanAustralien och olika amerikanska delstater väntas komma till stånd inom en snarframtid. Kalifornienhar, utöver arrangemang med och , förklarat bl. a.Förbundsrepubliken , och vara reciproka stater.Delstaten har förklarat bl. ochStorbritannien vara reciproka stater. Så länge har genomfört aviserade lagändringar, vilka krävs för formell reciprocitet,sker samarbetet dock på en informell basis. 4.2 Närmare om RURESA RURESAomfattar underhållsbidrag till såväl barn som vuxna. Den innehållerbestämmelser som möjliggör ett samarbete över delstatsgränserna enligt tvåolika system. Idet ena föreskrivs ett slags "två-statlig" rättegång; ett mål om utfåendeav underhållsbidrag inleds i den ena staten. I denna fas fastställs i domstolatt underhällsskyldighet föreligger och att den andra staten är behörig att prövatvisten varefter en framställning översänds till den andra staten. Rättegångenäger därefter rum i den mottagande staten som också tillser att den sedermerameddelade domen verkställs och pengarna redovisas till den underhållsberättigadei den första staten. Detandra systemet introducerades vid revision av URESA. Enligt dettaverkställs i andra stater meddelade domar i underhållsmål efter ett enkeltregistreringsförfarande. Sedan domen har registrerats i en stat behandlas den somom den vore meddelad i samma stat och verkställs på samma sätt som inhemskadomar. RURESA föreskriver att särskilt utsedda organ i de olika delstaternaskall företräda den underhållsberättigade och bevaka dennes intressen i deolika förfarandena. Samma organ har ålagts en skyldighet att efterforska denunderhållsskyldige om vistelseorten är okänd. Särskilda informationsorgan i deolika delstater för förteckningar över domstolar som är behöriga i de andradelstaterna och vidarebefordrar framställningarna. Förefterforskning av underhållsskyldiga finns dessutom andra delstatli ga organ, "", vilka står till förfogande i RURESA- samarbetet. Dessa arbetar inom ramen för ett federalt program, "Child Support Enforcement Program", som regleras i den federala sociallagen (avsnitt IV D i Act) och i de olikadelstatslagarna. Ur sprungligen var detta ett program som hade fill syfte att reducera social hjälpskostnaderna. Programmet kunde jämföras med krav mot underhålls skyldiga för utgivna bidragsförskott. Efterhand har programmet utvecklats till ett allmänt program för indrivning av underhållsbidrag, oavsett om 15 familjen är socialhjälpsmoUagareeller inte. Ett federalt organ (OCSE; Office of Child Support Enforcement) medflera regionala kontor i handhar frågorna enligt detta program liksomsärskilda organ på delstatsnivå (). I programmet ingårefterforskning av den underhållsskyldige, soliditetsupplysningar, utverkandeav domar på underhållsbidrag och verkställighet därav. Även åtgärder förfastställande av faderskap ingår. Förfarandetenligt RURESA är helt kostnadsfritt för den underhållsberättigade. En myndighet som har förskotteratunderhållsbidrag jämställs med den underhållsberättigade. Myndigheten kanalltså i RURESA-systemet driva in det förskotterade beloppet i eget namn. RURESA innehåller såvälbehörighets- som lagvalsregler. I fråga om behörighet gäller att den stat ivilken den underhållsberättigade är bosatt (resident) är behörig att ta emot enansökan och handlägga ärendet i den inledande fasen. Den mottagande staten ärbehörig att handlägga målet som sådant om den underhållsskyldige eller hansegendom finns i denna stat. Om det visar sig att denne eller hans egendom finnssig i en annan stat finns regler som möjliggör att målet överflyttas till densenare staten. Lagvalsregeln är utformad så att lagen i den stat i vilken denunderhållsskyldige vistades (was present) somunderhållsbidraget avser är tillämplig. Bestämmelsen kompletteras med en presumtionsregelenligt vilken den underhållsskyldige skall anses ha vistats i den mottagande staten,dvs. den som prövar målet, om inte motsatsen visas. Registrering av enutländsk dom, vilken alltså medför att domen godkänns för verkställighet, kani princip vägras endast på den grunden att domstolen i ursprungsstaten varitobehörig eller att rättegången inte varit rättvis. Registrering kan såledesvägras om svaranden inte fått del av stämningsansökningen, inte haft möjlighetatt svara i saken eller om svikligt förfarande eller liknande konstateras. Sedan domen harregistrerats behandlas den som om den vore meddelad i den staten och verkställspå samma sätt som en inhemsk dom. Om lagen i den staten så tillåter, kan domenalltså komma att omprövas i sak eller upphävas. Verkställigheten kanuppskjutas om den underhållsskyldige visar att domen är överklagad, att tidenför överklagande ännu inte har löpt ut eller att verkställigheten har inhiberatsi ursprungsstaten. En förutsättning är dock att han ställer sådan säkerhet somursprungsstaten kräver. Om lagen i verkställighetsstaten fillåter attverkställigheten uppskjuts kan det också ske, förutsatt att denunderhållsskyldige ställer godtagbar säkerhet. 5.1Allmänt om en svensk anslutning till reciprocitetsarrangemangen Mitt förslag: bördelta i reciprocitetarrangemangen och vissa begränsade lagändringar börgenomföras för detta ändamål. Promemorians förslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrkerpromemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Enligt vid ärpromemorieförslagets avsteg från ömsesidigheten mycket försiktigt och blygsamtoch hänvisar därvid bl. a till familjelagsakkunnigas förslag i slutbetänkandet (SOU1987:18) Internationella familjerättsfrågor, enligt vilket kravet påömsesidighet helt avvisas inom de rättsområden som man behandlar, bl. Skälen för mitt förslag: Såsom jag redan inledningsvis harpåpekat, är det av flera skäl angeläget med ett så omfattande internationelltsamarbete som möjligt i fråga om indrivning av underhållsbidrag. äranslutet till New om indrivning av underhållsbidrag iutlandet och om erkännande och verkställighet avavgöranden angående underhållsskyldighet. En annan form av internationelltsamarbete på detta område utgör de s. k. reciprocitetsarrangemangen som byggerpå den amerikanska federala lagstiftningen om samarbete över delstatsgränsernai fråga om underhållsbidrag, RURESA. En kombination av New ochHaagkonventionen företer - som framgått av min redogörelse - storalikheter med RURESA-systemet. New kan sålunda sägas svara motdet system för "två-stats-rättegångar" som RURESA innehåller. I dessasituationer finns det ännu ingen dom meddelad och samarbetet staterna emellangår ut på att den mottagande/anmodade staten efter framställning från den statdär den underhållsberätfigade befinner sig tillser att en rättegång kommer tillstånd, att den meddelade domen verkställs där och att pengarna tillställs den underhållsberättigadei den andra staten. svarar mot RURESA:s andra del.Båda systemen föreskriver sålunda att en dom som har meddelats i en stat undervissa förutsättningar skall verkställas i en annan stat. Vid de överläggningar som har ägt rum mellan ochdelstaten för att utröna förutsättningarna för ettsvensk-amerikanskt reciprocitetsarrangemang har det framgått att den svenskalagstiftningen på området i stort uppfyller de krav som man från de olikadelstaternas sida kan tänkas ställa på en reciprok lagsfiftning. Dettaförutsätter att den svenska lagstiftningen på området kan göras tillämplig iförhållande till , trots alltså att inte har tillträtt de konventionersom lagstiftningen bygger på. Vissa frågor som kan vålla problem har dock uppmärksammats.Det gäller för det första kravet på fullständig avgifts- och kostnadsbefrielseför den underhållsberättigade; den svenska regeln om skyldighet för tappandepart att ersätta motparten för rättegångskostnader skulle nämligen kunna läggahinder i vägen. För det andra gäller det kravet på en inledande domstolsfas iden ena staten när själva rättegången skall äga rum i den andra staten enligtNew York-modellen och för det tredje det krav som vissa delstater ställer påatt en framställning enligt denna modell skall vara beedigad inför domstoleller liknande. Som jag närmare kommer att utveckla i det följande ärskillnaderna mellan det amerikanska systemet och det svenska i dessa hänseenden 17 emellertid inte större änatt de kan överbryggas och någon principiell Prop. 1987/88:106 förändringav det svenska systemet krävs således inte. Ettsvenskt deltagande i reciprocitetsarrangemang med ställer således intenågra krav på lagändringar i materiellt hänseende. Vad skulle åta sig iförhållande till de delstater med vilka reciprocitetsförklaringar utväxlasfaller inom ramen för de åtaganden har gjort i förhållande till statersom har tillträtt New och . Närdet så gäller vilket utbyte kan få av ett reciprocitetsarrangemang kanjag inledningsvis konstatera att full ömsesidighet råder i fråga om kostnaderoch avgifter. Förfarandet enligt RURESA är nämligen kostnadsfritt för den underhållsberättigade.De amerikanska åtagandena är här t. o. m. större än de svenska, eftersom inteens ansvar för motpartens rättegångskostnader kan komma i fråga. I övrigt finnsinga garantier för att vid ett samarbete av förevarande slag erhållerdetsamma som kan erbjudas från svensk sida. De amerikanska villkoren för attlämna bistånd avviker från de svenska och kan komma att innebära att biståndvägras i en situation där man från svensk sida skulle vara villig att bistå medolika indrivningsåtgärder. Å andra sidan kan komma att få annat och merän vad som från svensk sida är möjligt att ge. Som jag har påpekatmedför ett reciprocitetsarrangemang dessutom ökade möjligheter att återkrävautgivna bidragsförskott från underhällsskyldiga som är bosatta utomlands(avsnitt 2). Jämfört härmed är de kostnader som får vidkännas ianledning av arrangemangen, i form av kostnader för allmän rättshjälp ochuteblivna kostnads- och avgiftsersättningar, helt försumbara. Sverigehar av tradition, liksom många andra stater, intagit den ståndpunkten att enutländsk dom om underhållsbidrag inte erkänns och verkställs med mindreömsesidighet föreligger. Den gällande svenska lagsfiftningen bygger på attömsesidigheten är manifesterad i en bindande överenskommelse med den främmandestaten i fråga. I många stater är det dock fillräckligt att faktisk ömsidighetföreligger. Ytterligare andra stater har en annan, mer generös inställning tillutländska domar och erkänner och verkställer dessa om vissa, i den nationellalagen föreskrivna, villkor är uppfyllda, utan att fästa avseende vid frågan omden egna statens domar kommer att behandlas på samma sätt. Ett arrangemang avförevarande slag ligger någonstans mitt emellan dessa ståndpunkter. Sverigehar ett eget intresse av att få tillträde till dessa reciprocitetsar rangemang. Underhållsmålens starkt sociala karaktär motiverar också ett så omfattande internationellt samarbete som möjligt. Ett reciprocitetsar rangemang bygger pä ömsesidigt förtroende, gemensamma målsättningar och en förlitan på att systemen i sina huvuddrag motsvarar varandra, alltså att man i princip får ut detsamma av samarbetet som man själv erbjuder. Det väsentliga bör enligt min mening vara att samarbetet inte medför oacceptabla förpliktelser och att samarbetet kan förväntas ge fillräckligt utbyte. Genom att reciprocitetsamangemangen i allt väsentligt svarar mot vad redan i förhållande till andra stater har åtagit sig genom 1956 och konvenfioner faller arrangemangen också tämligen väl in 18 underden svenska rättsordningen på området. Mot denna bakgmnd föreslårjag i det följande vissa lagändringar som erfordras för ett svenskt deltagandei reciprocitetsarrangemangen. De lagändringar som krävs är begränsade. Någonanledning att avvakta den slutliga beredningen av familjelagsakkunnigasslutbetänkande finns därför inte. Ändringarna bör utformasså att de inte begränsas till just ett svensk-amerikanskt samarbete utan så attmotsvarande samarbete skall kunna inledas också med andra stater. 5.2 Lagen (1976:108) om erkännande och verkställighet av utländsktavgörande angående underhållsskyldighet () Mitt förslag:Regeringen skall, när ömsesidighet föreligger, kunna förordna att lagen(1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet skall tillämpas också i förhållande till andra stater ändem som har tillträtt Haag-konvekfionen. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.En remissinstans () har lämnat vissa ytterligare förslag såvittgäller tillämpningen av lag. En annan remissinstans har lämnatsynpunkter på lagtextens utformning. Skälen för mitt förslag:Haagkonventionen har såsom tidigare redovisats införlivats i svensk rätt genom1976 års lag om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet. Lagen är enligt regeringens förordnande tillämplig iförhållande till stat som har tillträtt (I §). För attlagen skall kunna göras tillämplig även i förhållande till annan stat krävssåledes lagändring. Som föreslagits ipromemorian bör lämpligen lagens I § kompletteras med ett nytt andra styckeenligt vilket regeringen bemyndigas att förordna om att lagen skall varafillämplig i förhållande också till andra stater än dem som har tillträttHaagkonventionen. Ett villkor härför börvara att ömsesidighet kan påräknas, dvs. att staten i fråga är villig atterkänna och verkställa svenska avgöranden om underhållsbidrag. Jag hartidigare redovisat att det inte blir fråga om någon fullständigöverensstämmelse mellan den svenska och utländska lagstiftningen. Det är fillräckligtatt den andra staten har en lagstiftning som i huvudsak motsvarar den svenskaoch att man alltså är villig att erkänna och verkställa svenska avgöranden, närvissa villkor är uppfyllda. Såsom juridiskafakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid har påpekat i sittremissyttrande innebär promemorieförslaget - och därmed mitt förslag - ettmycket försiktigt och blygsamt avsteg från ömsesidighetsprincipen sådan denhittills har tillämpats i . Detkan nämnas att man i den finska motsvarigheten fill lag redanhar ett bemyndigande av liknande slag. Den finska regeringen har Prop.1987/88:106 således bemyndigats att utsträcka lagens tillämpning till"annan stat än den som är part i" Haagkon venfion. Iförarbetena hänvisas här fill den strävan som finns att med andra änkonventionsstater kunna göra "smidiga likartade arrangemang för indrivningav underhåll" (finska regeringens proposifion 1982 rd. nr 247 s. 9). Syftetmed den föreslagna bestämmelsen är alltså att ge möjligheter till olika bilateralaartangemang på underhållsområdet som syftar fill internationell verkställighetav meddelade avgöranden i underhållsmål. I första hand skulle bestämmelsenkunna utnyttjas för att få fill stånd reciprocitetsarrangemang med olikaamerikanska delstater som ju genom RURESA-lagstiftningen uppfyller rimliga ömsesidighetskrav.Även andra stater som är villiga att medverka till indrivningen avunderhållsbidrag som har bestämts i en svensk dom kan komma i fråga. Enligtkonventionens art. 24 är konventionen tillämplig oavsett när avgörandet harmeddelats. Detta innebär att den även omfattar avgöranden som har meddelatsinnan konventionen trätt i kraft mellan två stater. Från denna regel finns ettundantag i artikelns andra stycke.