prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — En bred avgifts-/premiebas med utgångspunkt i en obligato risk anslutning från i princip samtliga företag som är tillstånds- och anmäl ningsplikfiga enligt miljöskyddslagen tillgodoser bättre kravet på rättvisa och konkurtensneutralitet. Med ett grundbelopp efter verksamhetens ka- 293 raktär och tilläggsbeloppefter anläggningens storiek bör kravet Prop. 1987/88:85 på enkelhet kunna tillgodoses nöjaktigt. Medden av SIND förordade försäkringsmodellen undviks uppbyggandet av en nyadministrativ apparat. Modellen ligger därtill i linje med den infördaläkemedelsförsäkringen. Förutom att det är en fördel i sig med samma typ avlösning pä likartade problem bör rimligen värdefulla erfarenheter kunna hämtasfrän läkemedelsförsäkringen. Fränindustripolitiska utgångspunkter ställer SIND sig ytterst tveksam till attgenerellt finansiera återställningsåtgärderna med avgifter som belastar dagensverksamheter. En betydande del av kvarlämningarna härtör från det tidigareindustrisamhället med dess - eller snarare brist pä sådana miljöregler. Enskattefinansiering på det sätt som tillämpas för kalkning mot försurningtillgodoser bättre kraven på rättvisa och konkurrensneutralitet. Om det skulleföreligga praktiska möjligheter att identifiera sena kvarlämningar, låt sägafrån , bör dock återställningen kunna finansieras av dagensverksamheter. 5.7 Kammarkollegiet: Försäkringsalternativet begränsarersättningssituationerna till framfida skador och framstår vid första påseendesom ett för industrin gynnsammare alternativ. Men även med avgiftsfinansieringfinns en möjlighet att begränsa ersättniriigsfallen på motsvarande sätt.Avgörande för val av system är enligt kollegiets uppfattning omfattningen avde förpliktelser som anses skäliga att lägga på industrin - en fråga som mästebedömas från politiska utgångspunkter. Med den avgiftsnivå kommittén föreslagitär en fondbildning naturlig. Kollegiet konstaterar rent allmänt att enfondbildning framstår som en garanti för att återställningsarbeten avbefintliga miljöskador mera metodiskt kommer till utförande. Kollegiet finnerdet vidare naturligt att den del av samhället i detta fall industrin somsvarar för utsläpp av för naturen främmande ämnen eller kvantiteter ocksämedverkar till att naturen återställs. Detta talar för ett fondalternativ medavgiftsfinansiering och ett så brett avgiftsuttag som möjligt, 5.8 Statskontoret: Av betydelse föi" valet mellanen miljöskadefond eller en försäkringslösning är ställningstagandet fill hurfinansieringen skall ske av återställningen av gamla miljöfariigakvarlämningar. Sker finansieringen genom det allmänna och inte genom föreslagnaavgifter på företag med miljöfarlig verksamhet är försäkringsalternativet avsärskilt intresse. Statskontoretfinner att från administrativ synpunkt talar övervägande skäl förförsäkringsalternativet. Som utredningen anger erfordras i försäkringsalternativetinte någon ny myndighet eller ny lagstiftning och skaderegleringen kan skeenklare än i ett lagreglerat system. Vidare torde behovet av erforderligskaderegleringspersonal lättare kunna tillgodoses i en försäkringslösning. anför går dess förslag om en fond emot det förslag som framlagts avutredningen angående översyn av den statliga fondförvaltningen enligt vilketmänga fonder bör ersättas av anslag över statsbudgeten. Omen försäkringslösning väljs bör den göras obligatorisk för att trygga 294 Statskontoret stöder i princip det förslag till Prop.1987/88:85 premiesystem med differentierade fasta avgifter som läggs fram ibilagan. Viavstyrker utsläppsrelaterade avgifter i föreslagen form eftersom teknik förmätning ofta saknas. Om sädana avgifter skall tillämpas bör de vara merschabloniserade än vad utredningen föreslår och kopplade till avgifter förprövning, tillsyn och kontroll enligt miljöskyddslagen, 5.9 Riksrevisionsverket:I uppdraget ingick ocksä att undersöka om ett försäkringssystem skulle kunna ersätta en fondlösning vad avser ersättning till skadelidande. Eftersom ytterligare utredningsarbete återstår för att färdigställa försäkringsförslaget kan verket i likhet med utredningen inte ta ställning till vilket förslag som är att föredra. När det gäller denlagreglera- de lösningen förefaller det konstruerade regelverket vara avvägt pä ett lämpligt sätt. Oavsett vilket förslag som genomförs är det enligt RRV väsentligt att systemet utvärderas efter några är eftersom det föreligger osäkerhet om bl, a, de ärliga kostnaderna för ersättningsanspråk och admi nistration. Om laglösningen väljs förordar RRV att en miljöskadenämnd inrättas i nära anslutning till naturvärds verket, 5.10 : Ett utsläppsrelaterat avgiftssystem för före slagna parametrar bör kunna tillfredsställa rimliga rättssäkerhetskrav med det mät- och kontrollsystem som finns . Det fortgår dessutom ett ständigt arbete med att ta fram förbättrade mätmetoder och att kvalitets- säkra miljödata. På lite sikt bör det därför vara möjligt att avgiftsbelägga ytteriigare utsläppsparametrar. Förslagfill förändringar av kontrollsystemet har framförts, vilka om degenomförs kommer att öka förutsättningarna för ett väl fungerande system medutsläppsavgifter. I betänkandet (SOU 1987:32) om miljövårdens organisationpresenteras några förslag till förbättringar som passar väl in i dettasammanhang. Det föreslås att tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter skallåläggas att till tillsynsmyndigheterna inge ärliga miljörapporter där bl. a.de totala utsläppen anges. Dessutom föreslås ett system med miljörevisorer förde största anläggningarna. Revisorerna skall ha till huvudsaklig uppgift attgranska och bedöma miljörapporternas tillförlitlighet. Ett tredje förslag frånutredningen, som kan underlätta införandet av avgiftssystemet, är förslaget omföreskriftsrätt pä kontrollomrädet. Om SNV ges en sådan rätt befrämjar detenhefiigheten i mätandet och jämförbarheten mellan utsläppsdata frän olikaföretag i landet. Somett ytterligare led i förbättringen av miljökontrollen har naturvårdsverketöch statens mät- och provråd gemensamt utarbetat ett förslag fill auktorisationinom vattenkontrollen. Miljödata föreslås där kvalitetssäkras genom användningav auktoriserade kontrollorgan. Förslaget avses efter en remissomgångunderställas regeringens prövning i enlighet med reglerna i lagen omobligatorisk kontroll (SFS 1985:1105). Skildarättviseaspekter har diskuterats i anslutning till det föreslagna finansieringssystemet. Det har bl. a. framhållits att det är oacceptabelt att dagens förorenare skall behöva vara med och betala för återställningsåt- 295 gärdertill följd av miljöfarlig verksamhet i gängen tid. Mot detta kan Prop.1987/88:85 invändas att samhället på olika sätt tar pä sig kostnaderna för denbeläst- Bilaga 7.3 ning på miljön som företagens utsläpp innebär. De utsläppsom sker kan därför sägas vara grafis för företagen. Mot den bakgrunden anserSNV att invändningarna frän rättvisesynpunkt inte väger särskilt tungt när detgäller att komma tillrätta med sådana allvarliga problem som fonden är tänktatt lösa. Större rättvisa genom att avgifterna slås ut på ett störte antalavgiftspliktiga företag kan nås genom att gränsen för avgiftsplikt sänks ochfler slags föroreningar avgiftsbeläggs. Detta bör dock inte ske förtän administrativerfarenhet vunnits av avgiftssystemet. Ävenom de årliga kostnaderna för återställningsätgärder kan uppskattas till 140-150milj. kr, kan S'.NV acceptera att fonden inledningsvis tillförs ca 50milj, kr, . Efter en period av ca 5 är bör fondens inriktning ochavgiftsuttagets storlek utvärderas. Detär enligt SNV:s mening önskvärt att ordet utsläppsavgift tas upp i deninledande grundläggande bestämmelsen i det avsnitt i lagen som behandlarsådana avgifter. 24 § i lagen kan därför lämpligen kompletteras med detta ordinom parentes (jfr texten om miljöskyddsavgift i 52 § miljöskyddslagen). Enligt29 § i den föreslagna lagen får naturvärdsverkets beslut om utsläppsavgiftöverklagas hos kammartätten. En bestämmelse om överklagande av föreläggandenom mätningar och undersökningar enligt 30 § bör även införas. Sådanaförelägganden kommer att få stor likhet med förelägganden enligt 43 § förstaoch andra styckena miljöskyddslagen (ML), vilka kan överklagas hos regeringen.Ett föreläggande att utföra mätningar och undersökningar enligt ettkontrollprogram (se 39 a § ML) torde i själva verket ibland kunna utformas somett föreläggande enligt såväl 43 § ML som 30 § miljöskadefondslagen. Med hänsynhärtill bör även förelägganden enligt det sistnämnda lagrummet kunnaöverklagas hos regeringen. : Vad gäller finansieringsfrågan utgärdirektiven från att utredningen skall överväga ett fondsystem, dock att den äroförhindrad att undersöka i vilken utsträckning ett försäkringssystem, då detgäller ersättning till skadelidande, skulle kunna ersätta en fondlösning.Enligt nämndens mening är det en stor brist i betänkandet att utredningen intebehandlat en försäkringslösning pä ett mera seriöst sätt än vad som skett underp, 4,7, Vidsin genomgång av olika finansieringsformer har utredningen inte förbigått möjligheten att höja någon av de avgifter som enligt lagen om socialavgifter utgår i form av arbetsgivar- och egenavgifter ("arbetsgivar avgifter"). En sådan lösning har, anser utredningen, vissa fördelar. Detär en enkel åtgärd och avgiften drabbar en stor krets av betalningsskyldiga, varför avgiftshöjningen i det enskilda fallet kanske inte uppfattas som så kännbar. Men den har också, fortsätter utredningen, vissa nackdelar ge nom att avgiften bl, a, kommer att åvila åtskilliga verksamheter som inte i någon störte utsträckning bidrar till miljöproblem av olika slag. För att fä in ca 80 milj. kronor till en fond räknar utredningen med att"arbetsgivar- 296 avgiften"skulle behöva höjas . Enligt utredningen kan Prop. 1987/88:85det paradoxalt nog ligga en svårighet i att den erforderliga höjningen är säBilaga 7.3 obetydlig i procent räknat. Behovet "kan heU enkelt ansesalltför Utet för att en höjning av arbetsgivaravgiften skall ansesmotiverad". Utredningen kommer till den slutsatsen att det är olämpligtatt använda bl, a, "arbetsgivaravgiften" eftersom det skulleinnebära en höjning av en socialförsäkringsavgift och att detta inte hellerstår i överenstämmelse med utredningens direktiv. Åvenom en höjning av "arbetsgivaravgiften" ej står i överensstämmelsemed utredningsdirektiven anser koncessionsnämnden att en sådan höjning är ettsätt att lösa finansieringsfrågan som bör övervägas närmare i förevarandesammanhang. Nämnden har för sin del i remissyttrande tilljordbruksdepartementet med anledning av förslag till avgiftpå prövning och tillsyn enligt miljöskyddslagen (verkets meddelande pm 1576)väckt tanken pä en "avgift" i form av en arbetsgivaravgift. Fränrättvisesynpunkt kan starkt ifrågasättas om dagens industriella och kommunalaverksamheter skall drabbas av utsläppsrelaterade avgifter för återställande avmiljö som skadats under gångna tider och med andra synsätt i miljöfrågor.Särskilt när det gäller mycket gamla "försyndelser" kan, enligtkoncessionsnämndens mening, vägande skäl åberopas för att "detallmänna" svarar för äterställningsåtgärderna. Den frågan kan ocksäställas om vissa typer av utsläpp, som överhuvud ej har nägot att göra med deskador pä miljön som skall återställas, bör drabbas av avgifter. Och varförskalljust dessa utsläpp avgiftsbeläggas och inte andra säsom kolväten, klorfluorkarboner,kvicksilver etc. Den invändningen kan vidare riktas mot det föreslagnasystemet att en viss avgift kan skärpas om företag vidtagit åtgärder för attbegränsa det utsläpp som avgiften avser ett förhällande som inte främjarutvecklingen pä "skyddsätgärdsomrädet". Denkanske allvarligaste invändningen mot införandet av de föreslagnautsläppsrelaterade avgifterna är att man därigenom tar ett första steg mot ettsystem av "styr- och sankfionsmedd" utan att närmare ha utrettkonsekvenserna härav för bl, a. nuvarande prövningsordning. Här fordras, enligtkoncessionsnämndens mening, mycket ingående analyser för att klarlägga deeffekter som ett sådant avgiftssystem kan ha på den individuellatillåtlighetsprövningen av miljöfarlig verksamhet och om nämnda effektermedför behov av ändringar i gällande tillätlighetsregler i miljöskyddslagen. Idet sammanhanget bör ocksä framhållas att införandet av ett avgiftssystem, ienUghet med utredningsförslaget, kommer att medföra en väsentlig belastning förvissa tillståndsprövade företag som dessa företag inte hade anledning atträkna med vid tillståndsprövningen. 5.12.Statens strålskyddsinstitut: Det framgår att möjligheten att använda enförsäkring som alternafiv till en fond diskuterats men inte penetrerats ochanalyserats ordentligt. Eftersomatomansvarighetslagen bygger på en försäkring kan en sådan tydligen i vissa fall vara att föredra. Vi vill inte förorda en modell framför en annan, men hade gärna sett att de båda alternativen hade utretts så att 297 man hade fått underlag föratt ta ställning. I vissa sammanhang, t, ex.beträffande radioakfiva ämnen, är det icke Prop. 1987/88:85 uteslutet attutsläppsrelaterade avgifter som styrmedel skulle kunna ge Bilaga 7.3 vissaönskvärda effekter. En del av den kritik som framförts rent principiellt motutsläppsrelaterade avgifter är i valda situationer inte riktigt rättvis. Motden bakgrunden tycker vi det är olämpligt om själva instrumentetutsläppsrelaterad avgift används fel. Tyvärt är det precis vad som föreslås iutredningen. Avgifterna mäste nämligen i utredningens fondmodell höjas ommiljöskyddsarbetet lyckas väl och de totala utsläppen minskar, Sveahovrätt: Beträffande återställning och sanering är det ur rättvi sesynpunkt inte godtagbart att kostnaderna härför skall efter ett fätal parametrar belasta ett begränsat antal företag. Även när det gäller ersätt ningen tiU skadelidande saknas det önskvärda sambandet mellan de miljö skador som kan ersättas av fonden och de företag som drabbas av avgift. Fonden torde i åtskilliga fall komma att tas i anspråk för skador som inte kan hänföras tUl någon av de parametrar som skall avgiftsbeläggas. Beträffandesådan verksamhet som redan har tillstånd tiU vissa utsläpp innebär avgiften enpålaga som inte kunde medräknas vid tillståndsprövningen och som alltså iefterhand ändrar förutsättningarna för tUlståndet och värdet av det.Utredningen har inte redovisat hur detta låter sig förenas med krav pärättssäkerhet och skälighet. Somen fördel med den föreslagna finsieringsformen anger utredningen att avgifternakan bidra till att de miljöfarliga utsläppen minskar. Härtill kan anmärkas attutredningen om en miljöskadefond har ett begränsat syfte och att frågan omanvändande av styrmedel i miljöpolitiken, däribland avgifter på miljöfarligautsläpp, lämpligen bör avgöras i ett störte sammanhang. Hovrätten villunderstryka att det viktigaste sättet att åstadkomma en förbättrad miljö äratt de villkor som uppställs för att få utöva viss verksamhet är ändamålsenligtutformade och att dessa villkor skärps om förhållandena påkallar det. Beslutom utsläppsavgift fär enligt förslaget (29 §) överklagas hos kammartätten.Med'hänsyn till de frågor av teknisk natur som kan komma upp kan detifrågasättas om inte överklagande i stället bör ske fill i desssammansättning som vattenöverdomstol pä samma sätt som gäller i fräga omkoncessionsnämndens beslut om miljöskyddsavgift. Statensvattenfalls ver k: Utredningen har alltför kortfattat behandlat frågan om en försäkringslösning som alternativ till den föreslagna fonden. Som framgår av bilaga 3 till utredningen borde det vara möjligt att på ett fullt tillfredsställande sätt lösa frågan om ersättning för framtida skador genom en särskild försäkring. Såvitt Vatten fall nu kan bedöma har försäkringsalternativet uppenbara fördelar som inte kommit fram i utredningen. Enligt mening bör försäkringslös ningen därför bli föremål för en mer ingående analys med efterföljande remissbehandling. Försäkringen kan antingen göras obligatorisk eller där såbedöms motiverat föreskrivas som särskilt villkor i beslut från konces- 298 Om man ändock skulle väljaen fondlösning och finansiera verksamhe- Prop. 1987/88:85 ten med avgifterpå utsläpp, bör man enligt uppfattning avgifts- Bilaga 7.3belägga främst sådan spridning av miljöskadliga ämnen som innebär risker förframtida miljöskador. Dereglerade och lovgivna utsläppen fill vatten av särskilt zink och koppar, sombåda tillhör gruppen essentiella grundämnen, synes härvid vara olämpliga somavgiftsunderlag. Dessa utsläpp, som är små jämfört med övrig spridning avrespektive ämne och som dessutom är lovgivna efter prövning enligtmiljöskyddslagen, torde inte medföra de största riskerna för framtidamiljöskador. Förkadmium föreslår utredningen att av utsläppt till vatten skallavgiftsbeläggas, medan spridningen av ca /är i produkter samt tillmarkoch luft skulle förbli avgiftsfri. Särskilt tillförseln till åkerjord av 3ton/år med handelsgödsel och /är med rötslam samt den nämndaupplagringen av ca /år i produkter inger farhågor på lång sikt. För blyutgör det årliga utsläppet av flera bensinbly mycket större risker ände lovgivna vattenutsläppen på /år. Andra 'utsläpp' som inger farhågorför framtida miljöskador, är spridning av halogenerade persistenta kolväten,freoner, lustgas m. m. För att uppfylla rimliga krav på rättvisa bör en eventuellavgiftsfinansiering drabba dessa verksamheter snarare än förhållandevis små,lovgivna utsläpp till vatten, 5.15.Kammmarrätten i : Kammartätten delar utredningens bedömning attutsläppsrelaterade avgifter är att föredra framför fasta avgifter. Det ärutredningens mening att de problem med indelningen i olika avgiftsklasser somförutskickas inte skall prövas av särskilt utan avgöras genomatt verket debiterar den avgift som anses tUlämp-lig. Den avgiftspliktigehänvisas i stället till att anföra besvär till kammarrätten över självadebiteringen. Denna hantering kan ha goda skäl för sig men innebär bl. a. attkammarrätten får att pröva komplicerade frågor av teknisk natur. Det ärnödvändigt att lagförarbetena ger någon ledning för bedömning av dessa frågorsamt närmare preciserar vad som kan utgöra synnerliga skäl för att avgiftenskall nedsättas eller efterges. Iförfattningsförslagets 24 § uttalas att den som bedriver miljöfarlig verksamhetenligt ML ärligen skall erlägga avgift till staten. På sid 126 i utredningensägs att avgiften av praktiska skäl mäste begränsas till verksamheter som ärprövade, eventuellt anmälda enligt miljöskyddslagens regler. Paragrafen synesdärför enligt sin lydelse gå utöver vad som sålunda anges vara avgiftsområdetsomfattning. Förslaget om fasta avgifter avförs av utredningenbl. a. med motiveringen att det dåligt speglar verksamhetens miljöpåverkan.Länsstyrelsen delar den uppfattningen. Förslaget blir också trubbigt när mananvänder antalet anställda som mått på miljöpåverkan. Det har enligt vär meningmycket lite att göra med miljöstörningen. För att utsläppsavgifter på ett riktigt sätt ska kunnavara styrande för Bilaga 7.3 miljövården fordras aft de sä långt möjligt tarhänsyn till utsläpp som ger alla typer av skador. Annars riskerar man attansträngningarna att minska utsläppen främst koncentreras till de utsläpp somär avgiftsbelagda, vilket inte alls behöver vara de utsläpp som ur samhälletssynpunkt är mest angelägna att minska. Man riskerar ocksä att ett företagövergår frän en process som genererar en avgiftsbelagd förorening till enprocess med avgiftsfria men likväl miljöfarliga utsläpp. T, ex, övergång fränen ytbehandlingsprocess med metallutsläpp till vatten till enytbehandlingsprocess med kolväteutsläpp till luft. För att utsläppsavgifter ska kunna utformas på ett fördagens miljövård optimalt sätt mäste de frikopplas från tanken att de skaspegla gärdagens försyndelser. Det bör heller inte finnas något finansielltsyfte genom att de måste inbringa en viss summa pengar. I annat fall kommer detatt verka demoraliserande pä företagens ansträngningar att minska utsläppen,eftersom avgifterna vid utsläppsminskningar mäste höjas för att samma summaska fås in till staten. Avgiftssystemets val av parametrar visar dess brist sominstrument för en bättre miljövård. Endast en mycket Uten del avvattenföroreningarna kommer att avgiftsbeläggas. Beträffande luftutsläppenfinns endast svavel och svaveldioxid med. Viktiga utsläpp såsom kloreradeföreningar, kvicksilver, kolväten och kväveoxider m.fi. finns inte med.Orsaken till det begränsade urvalet av parametrar är bl, a, mättekniskt. Detinnebär att det som kommer att avgöra huruvida ett företag fär betala för sinautsläpp är inte miljöskadornas allvarlighetsgrad, I stället är det om företagetsläpper ut föroreningar som kan mätas med tillräcklig noggrannhet eller ej. Utredningen anser att samma avgift ska gälla oavsett varen viss förorening släpps ut. Hur orimligt detta är kan åskådliggöras vadgäller fosfor. Ett fosforutsläpp i en tätbefolkad bygd med svaga recipienterkan allvarligt försämra en sjös tillstånd. Samma utsläpp i en älv avnorrlandstyp har däremot mycket liten betydelse. På senare är har man ocksäinsett att det i mänga försurade vatten uppstått problem med en tilltagandenärsaltsfattigdom, I sådana vatten är det ur miljösynpunkt positivt att fosfortillförs. En avgift på fosfor skulle alltså i vissa områden sakna betydelse förmiljövården eller kanske t. o. m. motverka densamma. För del harifrågasatts om inte ett måttligt tillskott av fosfor rent av kan vara av godoså länge som sjön tillförs utsläpp av tungmetaller och kloreradeorganiska ämnen. En förutsättning för att utsläppsavgifter ska införas ärsålunda att den avgiftsbelagda föroreningen har någorlunda samma effekt i olikarecipienter eller att avgiften kan differentieras utifrån den miljö därutsläppen sker. Motiven för hur avgiftens storlek har beräknats förrespekfive utsläpp framgår inte av utredningen. För att vara styrande bör avgifterna spegla kostnaderna för att avhjälpa skadorna i naturen eller för att begränsa utsläppen. Av vad som framgår av utredningen kan man dra slutsatsen att 300 det främsta rättesnörethar varit att fä in tillräckligt mycket pengar till Prop. 1987/88:85 fonden, vilket inte kan sägas vara det opfimala ur miljösynpunkt. Depraktiska problemen med genomförandet av utsläppsavgifterna har inte beaktatstillräckligt. Eftersom en undre gräns finns för när betalningsskyldighetinträder kommer frågan att uppkomma om vad som är en "betalningsenhet".Två mindre företag med tillsammans lika stor produktion som ett stort företagundgår avgift medan det stora får betala. Om då det stora företaget i ställethar organiserat sin verksamhet i tvä mindre dotterföretag undgås avgift. Deutsläppsmätningar som avgiftsfinansieringen baseras pä ska även ifortsättningen ske genom företagens s. k. egenkontroll. Systemet bygger i mängtoch mycket pä ett ömsesidigt förtroende. Med införande av utsläppsavgiftertillkommer en direkt ekonomisk betydelse av mätresultaten. Det innebär att tillsynsmyndighetenskontroll av mätutrustning m. m, mäste skärpas, vilket medför ökad arbetsinsats.Det kan ocksä förutspäs fler tvister om mätförfarande, mätutrustning etc. Somexempel kan tas diskussioner som pågår angående COD-utsläppen frän en av länetsstörsta skogsindustrier. Resultaten från utsläppsmätningarna varierar med beroende pä analysförfarande. Vilka av de erhållna värdena som ska sägas vararikfigt har inte klarlagts. Utredningen menar att man inte behöver räkna mednågot ökat resursbehov frånsett 1-2 personer på central nivå. Länsstyrelsenmenar dock att det för tillsynsmyndigheten kommer att bli ett avsevärtmerarbete. Förutom det ovan nämnda arbetet tillkommer ökad administration,granskning av mätresultat etc. Övrigafinansieringsformer, inklusive eventuellt försäkringssystem, är alltför dåligtutredda för att ska kunna föreslå nägot alternativ. Det bör dockfinnas anledning att överväga om inte återställning kan finansieras direkt viastatsbudgeten. För detta talar bl, a, att det finns avgiftssysteminom miljöområdet som går in direkt till statsbudgeten, t, ex. avgifterna förtillsyn och prövning.