prop · GB03138 · 1987-12-31 00:00:00 — Andelen nämndemän i de högreåldersgrupperna är fortfarande betydligt större än motsvarande andel avtotalbefolkningen. Ifråga om fördelningen på olika yrkesgrupper och arbetsgivare visar rapporten alt nämndemannakåren även i dessa avseenden skiljer sig från vad som gäller för befolkningen i stort. Andelen personer med adminislra- fivt arbete är t. ex. avsevärt högre bland nämndemännen än bland totalbe folkningen, medan bl. a. industriarbetare är klart underrepresenterade bland nämndemännen. Dessa tendenser förstärktes . Som exempel kan nämnas att andelen nämndemän med tillverknings- 13 t2 1987/88. arbete(industriarbetare m. minskade från fill , medandessa yrkesgruppers andel av totalbefolkningen var . En närmareredogörelse för undersökningsresultatet i denna del bör fogas lill protokolleti detta ärende som bilaga 2 . Medverkanav lekmän i rättskipningen syftar främst till atl garantera alt domstolarnasavgöranden ligger i linje med allmänna rättsuppfattningar i samhället och till atlallmänheten får insyn i domstolarnas verksamhet. Med hänsyn till detta är del,som jag inledningsvis anförde, väsentligt att nämndemannakåren i stort är sålångt möjligt representativ för befolkningen. Delfinns flera möjligheter all åstadkomma en förbättrad representativitet hos nämndemannakåren.En viktig väg är atl genom olika åtgärder få nämndemannauppdraget merattraktivt, särskilt för de grupper som är otillräckligt företrädda. Som jagredan nämnt har riktade åtgärder vidtagits i delta syfte. Den som förlorararbetsförtjänst på grund av elt nämndemannauppdrag kan kompenseras för dettagenom ett s. k. filläggsbdopp. budgetproposition harjag anmält altjag avser alt föreslå en höjning av delta belopp sä att ersättning ifortsättningen kan utgå med sammanlagt för den som förlorararbetsförtjänst. Det har vidare varit en målsättning att antalet nämndemän vidvarje domstol skall anpassas så att tjänstgöringen inte blir för betungande fördem som är yrkesverksamma. Ävenom de ekonomiska villkoren kommer i fokus när man diskuterar möjligheterna attuppnå en bred och allsidig rekrytering fill nämndemannakåren, kan detkonstateras att man knappast kan öka ersättningen fill nämndemännen så myckelatt man enbart därigenom kommer till rätta med snedrekryteringen. Och det äruppenbarligen inte bara där som problemet ligger. Även andra åtgärder måstedärför övervägas. Jag återkommer strax till frågan om en förkortning avmandatperioden som medel att öka nämn-demannauppdragets attraktivitet. Jagskall emellertid först gå in på de nominerande och väljande organens ansvar föratt nämndemannakåren blir allsidigt sammansatt. 3.2 De väljande organens ansvar Mitt förslag:Valförsamlingarna åläggs i lag alt eftersträva en allsidig sammansättning av nämndemannakårenmed hänsyn fill ålder, kön och yrke. Promemorianinnehåller inget sådant förslag. Remissinstanserna: Frånflera håll uttrycks oro för att rekryteringen till uppdrag som nämndeman inteär tillräckligt allsidig. representationenav icke yrkesverksamma personer och personer med Prop. 1987/88:138administrativt arbete. Man menar alt det - vid sidan av en höjning av nämndemannaarvodenaoch en förkortning av mandatperioden - endast är genom insatser från denominerande och väljande organen som en mer allsidig rekrytering kan komma fillstånd. Skälenför mitt förslag: De nominerande och väljande organens ansvar för en allsidigsammansättning av nämndemannakåren har betonats i olika sammanhang. I sambandmed ell lagstiftningsärende rörande nämndemän uppehöll sig föredragandestatsrådet i propositionen vid frågan om de politiska partiernas ansvar för nämndemannakårenssammansättning. Han avvisade då tanken på atl beskåra valförsamlingarnassuveränitet genom mer detaljerade valbarhelsföreskrifler ellerkvoteringssystem. Han ansåg sig dock kunna utgå från all partierna vid sinanomineringar så långt som möjligt försökte rätta till mera uppenbaraojämnheter, t.ex. den påfallande låga andelen kvinnor bland nämndemännen ilänsrätt (prop. 1982/83:126 s. 54). godtog enhälligt vad som anfördesi propositionen i denna del. Somjag tidigare nämnde har särskilda informationsinsatser gjorts för att få denominerande och väljande organen all uppmärksamma viklen av en allsidigrekrytering lill nämndemannauppdragen. I promemorian har man utgått från genom sådana insatser skulle i allt väsentligt uppnå en tillräckligmedvetenhet hos organen rörande denna fråga. Vid remissbehandlingen avpromemorian har emellertid från flera håll uttryckts stark oro för all man intekan få lill stånd någon mer avsevärd förbättring enbart genom informafionsinsatser. Jagvill gärna betona värdet av att man genom upplysning söker öka medvetenhetenhos de organ som skall svara för urvalet av nämndemän om vikten av alt nämndemannakårenblir allsidigt sammansatt. Jag hoppas också atl de insatser som görs skallleda lill påtagliga förbättringar och atl de tvivel på informationsinsatsernaseffektivitet som framförts under remissbehandlingen skall visa sig ogrundade. Menförhoppningar hade också, som jag nämnt, föredraganden i 1983 årslagstiftningsärende rörande nämndemän. Hans förhoppningar kom på skam.Representativiteten blev inte bättre. På väsentliga punkter blev den rent avsämre. Vadsom kommit fram under remissbehandlingen om den bristande representativiteten inämndemannakåren, bl. a. den klara överrepresentationen av icke yrkesverksammapersoner och av personer med adminslra-tivt arbete, får mig all tvivla påmöjligheterna atl med nuvarande regler åstadkomma några avgörande förbättringari kommande val. har jag samma uppfattning som föredraganden i 1983års lagstiftningsärende om de nackdelar som är förknippade med kvoteringsreglereller mer detaljerade valbarhelsföreskrifler. Föralt domstolarnas verksamhet skall omfattas med förtroende hos dem som kommer inför rätta är del emellertid viktigt atl de möts av företrädare för allmänheten som de kan identifiera sig med och som de förstår kan sälla sig in i deras situation. Egentligen handlar det om den gamla princi pen alt få bli dömd av sina likar. Chefen förcivildepartementet har denna dag fått regeringens bemyndigande atl tillkallaen särskild utredare som skall utreda bl. a. möjligheterna atl ge ersättningför förlorad arbetsförtjänst åt kommunalt förtroendevalda. Som jag nämnt finnsredan en sådan möjlighet i fråga om de yrkesverksamma nämndemännen genomreglerna om filläggsbdopp. Med hänsyn fill del samband som finns mellan destatliga nämndemannauppdragen och de kommunala förtroendeuppdragen - bl. a. harde ju i stort sett samma rekryteringsbas - är det emellertid av intresse vadden särskilde utredaren kommer fram till. system som underiättar för deyrkesverksamma all la på sig förtroendeuppdrag gynnar ocksårekryteringen till nämndemannakåren. Även om det finnsomständigheter som talar för att nämndemannakåren blir mer representativ iframtiden finns del anledning att särskilt understryka vikten av en merallsidig nämndemannarekrytering. Jag menar atl etl sätt att markera detta kanvara all låta statsmakternas - och ytterst medborgarnas - starka önskemål om enstörre allsidighet komma till direkt uttryck i lag. Detta kan ske genom atl mani de lagbestämmelser som reglerar valförsamlingarnas behörighet lar inuttryckliga regler om alt del vid valen skall eftersträvas atl nämndemannakåreninom del område som valet avser blir allsidigt sammansatt med hänsyn lillålder, kön och yrke. Jag föreslår den lösningen. En förebild lill sådana reglerfinns för övrigt redan nu när det gäller att utse jurymedlemmar itryckfrihetsmål (12 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen). Jag vill betona alt deregler som jag nu nämnt har målsällningskaraktär. Det innebär bl. a. atlkommunala beslut om val av nämndemän inte bör kunna upphävas på den grunden attreglerna inte har följts. Om man i enlighet med miltförslag lägger etl särskilt ansvar på valförsamlingarna för all nämndemannakårenblir allsidigt sammansatt är del viktigt all tanken bakom delta får slå igenomäven när domstolarna lägger upp tjänslgöringsschema för nämndemännen. Domstolarnabör, när de sätter samman sina nämndemannagrupper, låta sig vägledas av sammaprinciper som enligt mitt förslag skall beaktas av valförsamlingarna. 3.3 Mandatperiodens längd m. m. Mitt förslag:Nuvarande sexåriga mandatperiod förkortas till för nämndemän iallmänhet. Den tid under vilken den som har avgått som nämndeman har rätt atlvägra åla sig etl nytt nämndemannauppdrag förkortas från sex till tre år.Regeln alt den som har tjänstgjort som nämndeman har rätl altavgå upphävs. För fastighelslaxeringsnämndemän vid länsrätt behålls i alltväsentligt nuvarande regler. Promemorians förslagöverensstämmer i allt väsentligt med mitt förslag. Remissinstanserna: Flertalettillstyrker förslaget atl avkorta mandatperioden. Bland dem som avstyrktförslaget framhålls framför allt risken för atl nämndemännen vid en avkortningav mandatperioden inte får tillräcklig Prop. 1987/88:138 erfarenhet av dendömande verksamheten. Skälenför mitt förslag: Den sexåriga mandatperioden för nämndemän har ståttoförändrad sedan RB trädde 1948. Balkens regler överensstämmer idenna del med vad som redan gällde tidigare sedan lång lid. Den förhållandevislånga mandatperioden har brukat motiveras med atl det frånrättssäkerhetssynpunkt är angeläget att nämndemännen får en längre lidserfarenhet av den dömande verksamheten. Närfrågan om mandatperiodens längd var föremål för uppmärksamhet i elt lagsfiftningsärendeår 1976 uttalades under förarbetena bl. a. följande (prop. 1975/76:64 s. 83). Visserligenär det- med hänsyn till önskvärdheten av atl nämnden får enallsidig sammansättning av värde om dess rekrytering i huvtidsak anknyter lillsammansättningen i den politiska representationen. Därmed är dock inte sagt altnämnden behöver avspegla förändringar i den kommunalarepresentationen. Intresset av proportionalitet synes tillräckligttillgodosett även om förändringar i den kommunalpolitiska sammansättningen färett fördröjt genomslag på sammansättningen av tingsrättens nämnd. En direktsammankoppling mellan den kommunala valperioden och nämndemansmandatet är sålundaingalunda självklar (jfr CU 1971:9 s. 16). Önskemålet om atl nämndenfortlöpande anpassas lill majoritetsförhållandena i fullmäktige får här vägasmot behovet, inte minst från rättssäkerhetssynpunkt, av all inom nämnden bevaranödvändig erfarenhet av domslolsarbelet. Mot denna bakgrund saknastillräckliga skäl att korta av den sedan lång lid tillbaka gällande sexårstiden,vilken visat sig väl ägnad all tillgodose behovet av kontinuitet hos nämnden. Motbakgrund av det nu sagda kom den sexåriga mandatperioden all slå kvar. Däremotinfördes en regel enligl vilken halva antalet nämndemän skulle väljas varttredje år (4 kap. 5 § RB). Vidval av förtroendemän som förrättas av kommunfullmäkfige gäller den sexårigamandatperioden i stort sett enbart för nämndemän, medan andra förtroendeuppdragsom regel följer valperiodernas längd, dvs. numera är treåriga. Frågan är omdel finns sakliga skäl all ha en särskilt lång mandatperiod för just nämndemäneller om man bör låta även nämndemannauppdragen följa de regler som eftertvåkammarriksdagens avskaffande gäller i andra sammanhang. Självklartär det angeläget all det inom nämndemannakåren finns erfa renhet av den dömande verksamheten. Betydelsen av delta kan sägas ha förstärkts av att färre nämndemän deltar i tingsrätterna och länsrätterna och alt nämndemännen numera har individuell rösträtt. Det är emellertid minst lika viktigt att nämndemannakåren är allsidigt samman satt av människor med livserfarenhet och gott omdöme som atl nämnde männen har lång erfarenhet av domstolsarbele och dömande verksamhet. I domstolarna leds alltid rättens verksamhet av en eller flera lagfarna doma re. Erfarenheten visar att nyvalda nämndemän, genom samarbetet med de lagfarna domarna och äldre kollegor, snabbi tillägnar sig den erfarenhet som behövs för deras medverkan i domslolsarbelet. Av stor betydelse i detta sammanhang är även det informationsmaterial som 17 Jag vill också peka på atl intresset av attförtroendevalda personer är väl Prop. 1987/88:138 insalta i verksamheten inteär något unikt för nämndemannakåren. Sålunda bör exempelvis ledamöterna i enkommunstyrelse, i en socialnämnd eller i en överförmyndarnämnd ha nödvändigakunskaper inom sina respektive områden. Därvid bör särskilt beaktas altbesluten i sådana församlingar fallas av de förtroendevalda ensamma tillskillnad mot vad som gäller vid domstolarna. All man i fråga om nyvaldaförtroendemän får acceptera en viss inskolningsfid är inte något speciellt förjust domstols-verksamheten och inte något som gör alt man när det gäller justden verksamheten måste ha en i lag föreskriven period som är längre än vad somframstår som sakligt motiverat från andra synpunkter. Vid remissbehandlingen av promemorian har från något hällframhållits atl en ökad nyrekrytering av nämndemän skulle medföra längreomloppslider och ökade målbalanser vid' domstolarna. sådant påslåendefinner jag helt ogrundat. Kortare mandatperioder innebär inte atl alla nämndemänbyts vid varje valtillfälle, ulan en viss kontinuitet kan med all säkerhetförväntas. Och även nyrekryterade nämndemän kommer, som jag sade, snabbiin i verksamheten. Jag ser del inte heller som någon nackdel om det i någrafall inträffar att överläggningen till dom blir mera ingående och kanske tarlängre tid därför all en nytillträdd nämndeman finner nya infallsvinklar ellerifrågasätter rätlsfillämpningen. Det är något som gör lekmannamedverkantill ett levande och stimulerande inslag i rättskipningen. Mot bakgrund av del nu sagda kan det knappast hävdas attdet skulle innebära någon försämring från rättssäkerhetssynpunkt atl förkortamandatperioderna för nämndemännen eller att en sådan åtgärd skulle varaolämplig av andra skäl. Vilka fördelar kan man då uppnå från bl. a. rekry-leringssynpunktgenom en förkortning av mandatperioden? För del första kan mandatperiodens längd ha stor betydelseför en persons vilja att åla sig ett uppdrag som nämndeman. Även om detformellt sett finns möjlighet för en vald nämndeman alt avgå redan efter två åreller om han annars visar giltigt skäl, torde mänga tveka för att binda sig förett uppdrag som varar så länge som , särskilt som domslolsverksamhe-tenför de flesta är något nytt och obekant. Del kan pä goda grunder antas alt en avkortningav mandatperioden kommer atl öka intresset för atl pröva på nämndemannauppdragetoch därigenom bidra lill en välbehövlig förbättring av rekryteringen. Den nuvarande sexåriga mandatperioden medför vidare altdet kan la avsevärd tid innan nämndemannakåren speglar den gällande politiska sam mansättningen i kommunfullmäktige och landsting. Del kan visserligen sägas alt det är viktigast alt resultatet i det allmänna valet får elt snabbt genomslag i t. ex. kommunala nämnder, där ju lekmännen har alt fatta sina beslut ensamma och där utrymmet för politiska hänsynstaganden är bety dande. I domstolarna bygger verksamheten pä etl förtroendefullt samarbe te mellan den lagfarne domaren och nämndemännen, och dessa skall i sin dömande verksamhet inte ta politiska hänsyn. Trots detta kan emellertid en fördröjning av genomslaget i valresultatet sägas stå i mindre god över ensstämmelse med principerna för vilka som brukar komma i fråga som 18 En alltför långmandatperiod minskar också möjligheterna atl komma till rätta med problemet attvissa personer som valls kan visa sig av olika skäl vara mindre lämpliga som nämndemän. En förkortning avmandatperioden medför vidare alt nämndemannavalen får ett mer naturligtsamband med val lill övriga förtroendeuppdrag efter elt allmänt val. Man kandärigenom öka intresset hos partiernas lokala organisafioner för nämndemannafrågorna,något som jag tror skulle kunna få stor praktisk belydelse för en mer allsidigrekrytering. Genom en samordning av nämndemannavalen med övriga val fårvalförsamlingarna också en bättre överblick över de kandidater som kan komma ifråga för olika uppdrag. En praktisk fördel medkortare mandatperioder är slufiigen också atl behovet av fyllnadsval minskar. Mot bakgrund av defördelar som enligt min mening kan vinnas genom en förkortning avmandatperioden bör den nuvarande sexåriga mandatperioden för nämndemänförkortas till . De nämndemän som enligl 21 kap. 8 §fastighetstaxeringslagen (1979:1152) utses särskilt för att delta ibehandlingen av fastighelslaxeringsmål i länsrätterna bör dock fortfarande väljasför . Denna lid är nämligen anpassad lill reglerna om den allmänna faslighetslaxeringen(jfr I kap. 7 § fastighelslaxeringslagen). Som en följd av förslaget atlförkorta mandatperioderna lill bör även den tid under vilken den somtjänstgjort som nämndeman har rätl att vägra åta sig ett nyll nämndemannauppdragförkortas från sex till (se bl. 4 kap. 6 § tredje stycket RB). Del ärnämligen rimligt alt följer mandatperiodens längd. Vidare börreglerna om att den som tjänstgjort som nämndeman har rått attavgå upphävas; vid en så kort mandatperiod som torde en sådan möjlighetfå ringa praktisk belydelse. Nämndemännen i fastighelslaxeringsmål vidlänsrätterna bör dock ha rätl att avgå efter tre är, dvs. somkommer atl gälla som mandatperiod för ordinära nämndemannauppdrag. 3.4 Den övre åldersgränsen för valbarhet till nämndeman Mitt förslag: Dennuvarande sjutfioårsgränsen för valbarhet lill nämndemannauppdrag avskaffas. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna har avstyrkt förslaget, i allmänhet med motiveringen atletl slopande av sjutlioårsgränsen skulle innebära en risk för en ytterligareökning av andelen nämndemän i de högsta åldersgrupperna. Förslaget hartillstyrkts eller lämnats utan erinran av försäkringsrätterna. Skälen för mitt förslag:Som jag tidigare nämnt är den som fyllt inte valbar lill nämndeman.Av nuvarande regler följer också att den som under pågående mandatperiod ålder i princip är skyldig atlavgå från uppdraget som nämndeman. Frågan om att avskaffa sjuttio- Prop.1987/88:138 årsgränsen har varil aktuell under senare lid. Med denökade betoning av de väljande organens ansvar och den förkortning av mandatperiodensom jag föreslagit i det föregående kommer frågan i en delvis ny belysning. Jagfinner det därför lämpligt att, som skett i promemorian, ta upp frågan fill nyaöverväganden. Som skäl anfördes att man därigenom ökade garanfierna föratt som nämndemän inte kommer alt tjänstgöra personer som på grund av alltförhög ålder är mindre lämpliga som domare. Även om de väljande organen fullgörsin uppgift med stor omsorg, kan det - anfördes det - vara svårtatt avgöra om en viss person med hänsyn till sin ålder kommer att kunnafullgöra sina åligganden , särskilt som denna är så långsom (prop. Fråganom att avskaffa sjutlioårsgränsen behandlades 1980. Konstitutionsulskottetanförde därvid i sitt av godkända betänkande (KU 1980/81:8 s. 15) bl.a. följande. bör huvudprincipen vara atl inga övre åldersgränser skall finnas föroffentliga uppdrag. Detta är också det normala förhållandel. För förtroendemannauppdragi domstolar och vissa domstolsliknande organ har emellertid under 1960- och 1970-taleninförts en sjuttioårsgräns. Motivet synes då ha varit att man har velat ökagarantierna för alt inte uppdraget skall innehas av personer som på grund avalltför hög ålder är mindre skickade att tjänstgöra som domare. Utskottet harförståelse för delta mofiv. Å andra sidan kan det med större tyngd hävdas altdet även i dessa fall borde få ankomma på de organ som utser uppdragslagarnaatt utan lagfästa begränsningar av detta slag välja de personer som anses mestlämpade för uppdragen. Även om starka skäl således synes tala mot att behållade existerande övre åldersgränserna för offentliga uppdrag, kan utskottet inteställa sig bakom motionärernas krav att utan närmare utredning slopa dessagränser. Utskottet föreslår därför att regeringen får närmare pröva behovet avövre åldersgränser som villkor för valbarhet till offentliga uppdrag mot bakgrundav vad utskottet i det föregående anfört. Detta bör ges regeringen lill känna. KonstitutionsiJlskoltelsbetänkande remissbehandlades sedermera. Flertalet av de remissinstanser somuttalade sig avstyrkte att avskaffa sjutfioårsgränsen, och riksdagensuttalanden ledde inte till någon ändring av reglerna (jft prop. 1982/83:126 s.33, JuU 1982/83:32). Fråganom att avskaffa sjuttioårsgränsen har varit uppe i även senare, dockutan att någon ändring av nuvarande ordning har skett (se KU 1986/87:10). Ävenvid det pågående har frågan kommit upp mofionsvägen. Somframgått av redogörelsen lagstiftningsärende finns det en koppling mellan sjuttioärsregdn och den länga mandatperioden för nämndemän. De nominerande organen har med nuvarande regler naturligt vis svårt att på ett tillräckligt säkert sätt överblicka om den tänkte nämnde mannen har förutsättningar att fullgöra sitt uppdrag under hela mandatpe rioden. Med en mandatperiod om endast förbättras möjligheterna fill en sådan överblick väsentligt. Jagdelar den i olika sammanhang hävdade uppfattningen atl det från Prop.1987/88:138 principiell synpunkt är väsentligt atl inga övre åldergrånsergäller för offentliga uppdrag (jfr bl.a. KU 1980/81:8). Om man skulle genomföradenna princip för nämndemännens del skulle man, som anförts i promemorian ochsom vitsordats vid remissbehandlingen, få lill stånd en smidigare anpassning fillden faktiska situationen än vad nuvarande regler medger. Nämndemannauppdragetskulle därigenom i detta hänseende likställas med andra förtroendeuppdrag somerhålls genom val från de kommunala valförsamlingarna. Detta vore enligt minmening av stort värde. Vidremissbehandlingen har från ett par håll hävdats all del inom de politiskaorganen sällan sker någon egentlig prövning av de olika kandidaternaslämplighet för nämndemannauppdrag. Del har anförts atl del vid nomineringenibland går till så atl de politiska partierna tar itu med frågan om vilka somskall utses till nämndemän först sedan de utsett lämpliga personer till övrigaförtroendeuppdrag. Vidare har hävdats att det ofta saknas underlag för attbedöma varje kandidats förutsättningar atl kunna fullgöra elt nämndemannauppdrag.Särskilt har delta angetts vara fallet när landslingen skall utse nämndemän. Närsjutlioårsgränsen infördes, skedde det vid då del inte var sällsynt atlman behöll nämndemannauppdraget upp i hög ålder, ja kanske livet ut. Regelnledde lill en föryngring av nämndemannakåren. Del hade tidigare - i föreningmed den långa mandatperioden - utan tvivel förekommit atl det tjänstgjordenämndemän som inte längre var lämpliga för det onekligen rätt krävandeuppdraget. Om sjuttioårsgränsen slopas, måste med nödvändighet elt ökat ansvarläggas på de organ som nominerar kandidater för nämndemannauppdragen och på demsom utser nämndemän. Detta ansvar betonas ytterligare genom de nya lagregler idetta hänseende som jag föreslagit i del föregående. Av dessa regler följer atldet inte får förekomma atl någon utses till nämndeman ulan atl hans ellerhennes kvalifikationer för uppdraget noggrant prövats. Jag vill inte minstmot bakgrund av de remissynpunkter jag redovisat - med skärpa framhållavikten av alt man inför nomineringar och val av nämndemän gör en noggrannprövning av varje kandidats förutsättningar för ett sådant uppdrag men också atlman därvid beaktar åldersfördelningen bland nämndemännen vid den ifrågavarandedomstolen. Avskaffandet av sjuttioårsgränsen får alltså inte leda till enytterligare snedvridning av åldersstrukturen. Motden nu angivna bakgrunden bör det enligl min mening inte möta något hinder frånrättssäkerhetssynpunkt atl den nuvarande övre åldersgränsen för uppdrag somnämndeman upphävs. Effekterna av altåldersgränsen slopas får naturligtvis följas noggrant. Skulle det visa sig attde nominerande och väljande organen inte lever upp till del ökade ansvar somförslaget innebär, måste andra åtgärder övervägas. Om så blir fallet ärjaginte främmande för att la upp frågan om en skärpning av de lagregler som nuföreslås (jfr avsnitt 3.2).