prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — All mottagning av slam frän reningsverk skall alltid regleras genom avtal. Sävälgödsel- som slamavtal registeras och följs upp genom sfickprovs- 137 4) Spridning avstallgödsel ska ske i nära anslutning till sådd eller i Prop. 1987/88:85 växande gröda. Spridning får ske pä nattfrost men ej på tjälad och/eller Bilaga 5.2 snötäckt mark. Efter får dock på plana fält vårspridning ske pä Pätyngre jordar får stallgödsel spridas sent och skall då nedbrukas.Höstspridning anges i gödslings- och växtodlingsplanen. 5) Stallperiodenslängd, gärdens jordart, växtodlingsinriktning och sprid ningstider avgör behovet av och krav pä utbyggd lagringskapacitet. Lag ring av stallgödsel och slam fär ej ske direkt på marken efter 1992, Lagringskapacitetenskall vara tillräcklig med hänsyn tagen till växtod-lingsplanen,spridningstiden, stallperioden och ev spridningsavtal (det sistnämnda gällerendast etablerade anläggningar). Investeringsbehov skall vara genomförda senastär 1997, statliga bidrag bör lämnas t. o. m. och därefter bör 25 %bidrag lämnas fram . 6) Åkermarkenbör vara bevuxen av året som möjligt. Målsättningen är att fänggröda anläggs på lätta jordar i och inomSvealands slättbygder på av arealen vårsädda grödor senast år 1990.Etablering av fånggröda bör ske genom insådd, Höstsådda grödor, vallodling,energigräs, energiskog och liknande bör uppmuntras. Höstplöjning på lättajordar bör undvikas, 7) Päträda etableras gröda pä hösten med t, ex. oljeväxter, spannmål eller vall. Därhöstsådd efter träda ej kan ske bör fånggröda anläggas. 8) som gränsar fill vattendrag plöjs, där detta är möjligt, tvärsmot lutningen. På erosionsbenägna jordar eller i starka sluttningar bör minsten meters gräskant lämnas mot öppna vattendrag. 9) Övergång till miljövänliga fosforfria diskmedel eftersträvas. 10) Omfattandesatsningar bör ske pä tvärvetenskapliga samarbeten mellan jordbruksforskningen och den marinbiologiska forskningen och på forskning och utveckling för att förbättra den tekniska utrustningen med tanke på växtnäringsförluster till vatten och luft, Spridare bör typgodkän nas. Metodik, teknik och växtsorter behöver utvecklas för fänggrödor, trädesbruk och erosionshinder. Specielltangeläget är att fä fram utrustning och metoder för jämn utspridning av såvälfast- som flytgödsel och en hantering i övrigt som minimerarväxtnäringsläckage, t. ex. metoder för en snabb och effektiv nedmyllning Uksommetoder för att minska ammoniakavgäng från stallgödsel. Analysmetoder ochutrustning för stallgödselanalyser måste utvecklas ytterligare. 11) Enomfattande satsning pä rådgivning såväl individuell som i grupp bör ske till alla lantbrukare liksom ökad information och utbildning i lantbrukets miljöfrågor. Ettstudiematerial avses tas fram om lantbrukets miljöfrågor. Ökade kunskaper ochrådgivning är och förblir de mest verksamma medlen för att fä en bättreresurshushållning och minskad påverkan av miljön. 12) Enförutsättning för att lantbruket skall kunna påta sig ovanstående åtgärder är att kostnadskompensation ges liksom befrielse från eventueUa tillsyns-och rädgivningskostnader, 138 Beträffandede kommunala avloppsreningsverkens andel i påverkan pä Prop. 1987/88:85 denmarina miljön uttalar Bilaga 5.2(VAV) att den är ringa; de svenska kustreningsverken beräknas överslagsvissvara för mindre än en procent av den nuvarande kvävebelastningen på ,I aktionsplanen bör de åtgärder prioriteras som snabbt och till låg kostnad gerpåtagliga resultat. Detär enligt VAV oklart om det snabbaste och bästa resultatet för den marinamiljön erhålls genom minskning av fosfor- eller av kväveutsläppen. Ettomfattande utvecklingsarbete pågår enligt VAV vad gäller tekniken för reduktionav kväve i avloppsvatten. Detta utvecklingsarbete bör enligt föreningenforceras, 1 avvaktan på framtagande av sådant beslutsunderiag för längre gåendekvävereduktion bör enligt VAV kväveutsläppen frän de kommunala reningsverkenbegränsas sä långt det är möjligt genom driftoptimeringar och andra enklaåtgärder. Kvävereduktionvid reningsverk belägna mer än frän kusten bör enligt föreningen pänuvarande stadium helt avföras från diskussionen, VAVberäknar investeringskostnaderna för ca 50 procents respektive 75 procentskvävereduktion med konventionell teknik för kustreningsverken (in fränkustlinjen) från till till 1,8 respektive , VAVanser mot denna bakgrund att det inte finns underlag för beslut om olikagrad av kvävereduktion vid reningsverk inom snäva tidsramar. Riskerna förfelsatsningar är uppenbara. framför som nämnts tidigare liknande synpunkter. Kommunförbundetanför också att investeringskostnaderna för kvävereduktion förkustreningsverken beräknas till totalt . Alternativanvändning av en sä stor ekonomisk resurs skulle enligt förbundet sannolikt fäbetydligt högre effekt inom andra sektorer, t, ex, jordbruk och trafik. Det börenligt förbundet närmare prövas om dessa medel kommer att bli mest effektivaför miljön med de åtgärder utredningen föreslår. Om vidare utredning avkostnadsinsatser och miljöeffekter redovisar att en långtgående kvävereduktioninom de kommunala reningsverken är den mest kostnadseffektiva åtgärden för attväsentligt förbättra havsmiljön är berett att åter prövafrågan. Statligt finansiellt stöd måste enligt förbundet då ses som enförutsättning. Sverigeslantbruksuniversitet (SLU) framhåller att det kväve som återfinns i vattnetfrän de kommunala reningsverken ursprungligen härstammar frän åkern. Det gårför närvarande ut i recipienter av olika slag. Av totalsumman kväve frånåkermark och reningsverk som når havet, kommer enligt SLU ca, 1/3 fränreningsverken och ca, 2/3 direkt frän åkern, Päsikt måste enligt SLU metoder utvecklas för att återföra all växtnäringinklusive kväve från reningsverken till växtodlingssystemet. Länsstyrelseni anser i princip att en 50 procentig kväve reduktion i de större reningsverken bör vara målsättningen. Detta får dock ej innebära försämrad fosforreduktion. Enligt kan i vissa fall, beroende på recipienten, en ytterligare fosforreduktion vara den angeläg naste åtgärden. Det är enligt åsikt ej realistiskt att fä långt- 139 gående åtgärder genomfördapå kvävesidan i alla de aktuella reningsverken Prop. 1987/88:85 års utgång. Länsstyrelseni hävdar att en minskad kvävetillförsel till havetinte är en avgörande åtgärd för eutrofieringens effekter. villdärför av ekonomiska och tekniska skäl f. n, inte förorda en allmän utbyggnadför kvävereduktion vid de större avloppsreningsverken. förordarendasi åtgärder på kvävesidan som har andra positiva miljöeffekter. Länsstyrelseni anför att angelägenheten av kvävereduktion vid kommunalaavloppsreningsverk i första hand avgörs i vilken grad utsläppet direkt kanpåverka den miljön. Det är därför tveksamt om generella åtgärder f. n.bör genomföras vid inlandslokaliserade verk. Länsstyrelsendelar aktionsgruppens uppfattning att reningsverk som är större än lOOOOpebelägna vid kusten eller med kustnära utsläpp bör kompletteras medkvävereduktion. Länsstyrelseni län ifrågasätter om det går att motivera kostsamma utbyggnaderför att införa kvävereduktion, utöver befintlig och förmodad reduktion pä ca20-30%, utan närmare kunskaper om vad detta egentligen kan betyda för dettotala utflödet av kväve från till , anser detinte heller motiverat med ytterligare krav pä länets reningsverk meddirektutsläpp till . Enligtlänsstyrelsen i beräknas den ökade behandlingskostnaden vid verksom måste införa både fosfor- och kväveredukfion (kvävereduktion ) uppgåtill ca . perm*' avloppsvatten motsvarande . per anslutenpersonekvivalent och är. Detta medför en höjning av va-taxan medstorleksordningen , Enligt mening är dock inte dennakostnad oskälig med hänsyn till den minskade närsaltbelastning som uppnås. Länsstyrelsenvill särskilt peka på möjligheten för kommunerna att genom avtal med specieUtförorenande industrier ta ut avgift efter avloppsvattnets föroreningsinnehälloch behandlingskostnader. Vadgäller havsbruket uttalar Askölaboratoriet att det knappast är rimligt atttillåta ökade utsläpp av växtnäringsämnen frän vattenbruket, somkommuner och jordbruk åläggs att kraftigt reducera sina utsläpp. Det är därförbefogat med en restrikti\' inställning till sådant havsbruk, som medförnettoutsläpp av växtnäringsämnen, SLUfinner det ytterst angeläget att man följer utvecklingen av havsbruket. Påsikt kan detta orsaka stoni miljöstörningar. Både foderspill och avföringhamnar direkt i vattnet. () anser att alltför hårda miljökrav inte fär förhindra en normal utvecklingav fisk- och musselodling. Det bör enligt IVA observeras att havsbruk ocksä kanha posiriva effekter, exempelvis reduceras algtillväxten i ett eutrofieratvatten, då musselodling förekommer eftersom alger är musslornas huvudsakligaföda. () uttalar att en vägledande princip bör ° varaatt reducera utsläppen av toxiska metaller, typ kvicksilver och kadmium, tillnoll. SLUvill livligt understödja aktionsgruppens krav på att begränsa tillförseln avolika metallföreningar, speciellt av kvicksilver, kadmium och tennorganiskaföreningar. De bemödanden som gjorts föratt hålla kadmiumhalterna nere ihandelsgödsel och rötslam får enligt begränsad effekt pähavsmiljön om utsläpp tillåts fortsätta frän t. ex. den metallurgiskaindustrin. Användningen av handelsgödsel med låga halter av kadmium böruppmuntras ytterligare. Beträffandemetaller efterlyser i mera konkretaätgärdsförslag med tidsramar. Sjöfartsverketanser att om naturvärdsverket avser införa en begränsning av användningen avfärger innehållande organiska tennföreningar, så bör denna begränsning endastgälla för båtar med en största längd av 12 m och som nyttjas tillfritidsändamål. Kemikalieinspektionenanför att pågår där en utredning om tennorganiska föreningar iskeppsbottenfärger. Utredningen omfattar bl. a, en undersökning av haltentriorganiska tennföreningar i vatten och biota frän svenska kustområden ochinsjöar. En delrapport kommer . Undersökningen beräknas varaavslutad , men kemikalieinspektionen förbereder eneventuell reglering av tennföreningar i skeppsbottenfärger. Länsstyrelseni anser att användningen av tennorganiska föroreningar sombiocid i bätbottenfärger kan utan ytterligare utredningar förbjudas. , SNF m. fl. framför liknande synpunkter. Beträffandemetallutsläppen delar i aktionsplanens uppfattningatt belastningen bör minska fill en nivå som motsvarar den naturliga påverkan,bl. a, genom att begränsa användningen eller helt ersätta giftiga metaller ochvidta åtgärder mot exempelvis läckage från gamla gruvupplag, Ingenjörsvetenskapsakadeinienuttalar att för avfallsupplagen i gruvindustrin synes principen attförorenande industri bör betala vara riktig. För åtgärdande av mycket gamlaavfallslager måste dock någon allniän miljöskadefond tillskapas. har utsläppen från kvarvarande kvick-silverbaseradekloralkalifabriker kunnat reduceras så långt att de kan bedömas vara av ringabetydelse frän miljöskyddssynpunkt. Ett teknikbyte är därför inte motiverat avmiljöskäl. Närdet gäller utsläppen av kadmium frän järn- och stålverken visar enligtförbundet preliminära resultat från en nu pågående undersökning att de årligautsläppen från stålverken är betydligt lägre än vad som tidigare antagits.Nämnda undersökning kommer att publiceras , En kraftig minskningav stålverkens stoftutsläpp enligt intentioner för att sänkakadmiumutsläppen synes enligt därför inte vara motiverad. 7 Olja Prop. SLUfinner det anmärkningsvärt att aktionsgruppen lämnat så liten plats förproblemen med oljeutsläpp. Inte heUer har några som helst åtgärder föreslagitsför att begränsa olägenheterna med oljeföroreningar. bör aktionsplanens uppmärksamhet mot fartygsutsläpp avolja utvidgas till kemikalier. Länsstyrelseni län framhåller att de vanligaste akuta oljeutsläppen till havsutgöres av oljeutsläpp i: samband med rengöring av tankbåtar. Detta leder oftatill mycket kostsamma saneringsinsatser för stat och kommun. Detta kan och börenligt länsstyreslen minskas genom att utrustning för rengöring ochmottagandet av det förorenade rengörings vattnet installeras i varjeoljeimporthamn. Även förordar att tankfartygs möjligheteratt skölja tankar i hamnanläggningar ökas. Askölaboratorietanför att avsnittet om olja i Aktionsplanen är sakligt svagt - det är fel attstrandorganisrner och sjöfågel skulle drabbas i första hand. En rad studiervisar att de mest långvariga skadorna drabbar djurlivet i mjukasedimentbottnar. Det är knappast heller riktigt att miljöhotet från oljeutsläppminskat i havsområdena kring . Askölaboratoriet uttalar vidare attvisserligen har de transporterade mängderna minskat, men har tillkommitriskerna med oljeprospektering och potentiell utvinning på havsbottne iKattegatt och egentliga , Landsorganisationeni menar att det är förvånande att åtgärder saknas mot de kontinuerligautsläpp som sker inom landet frän oljehamnar, raffinaderier etc, motsätter sig pä grund av risken för stora miljöskadoroljeutvinning i , 8 Forskningsfrågor m. m. Remissinstansernaframhåller genomgående behovet av kunskapsuppbyggnad beträffande havsföroreningarnasomfattning, orsaker och effekter. Behovet av ökade resurser till forskning,utveckUng, utbildning m. m. betonas. Styrelsenför teknisk utveckling (STU) instämmer i att FoU-ätgärder är befogade mot dehavsföroreningar som drabbat våra hav. Detta behov av åtgärder återspegladesenligt STU redan i det gemensamma forskningsförslaget "Forska för bättremiljö" och i STUs anslagsframställning för nu löpande flerärsbudget, Fiskeristyrelsenbedömer att kunskapen om föroreningarnas effekter på fiskbestånden är mycketofullständig. För att förstå dessa samband krävs ocksä betydligt ökad kunskapom basala förutsättningar, naturliga samspel och variationer. Vidare hävdarfiskeristyrelsen att för att långsiktigt kunna svara för den sektorsanknutnabaskunskap som behövs för miljöbedömningar och åtgärdsstrategi är detnödvändigt att berörda myndigheter sonfi ges erforderligaresurser. Statskontoretanser att det är viktigt att kunskapsläget förbättras om havsföroreningarna ocherinrar om det förslag om s, k, baslaboratorier för den forskningen somstatskontoret lagt fram. Delegationenför samordning av havsresursverksamheten finner en viss Prop. 1987/88:85koncentration och samordning angelägen av den högskoleforsk- Bilaga 5.2ningen genom inrättande av s. k, baslaboratorier eller havsforskningscentra.Den föreslagna koncentrationen ger utgängsunkter för en effektivarekunskapsuppbyggande grundforskning samt tillämpad forskning ochundersökningsverksamhet. Det finns, enligt delegationen, en anledning att ävenge ansvar för de kust- och havsområden i södra somuniversitetet av tradition arbetat med. Ävenbl, a. i stöder förslaget pä en koncentreradsatsning till tre laboratorier. Länsstyrelseni anser det vara oacceptabelt att södra inte fär någoteget laboratorium. kan man befara att organisafionen med trebaslaboratorier längs hela svenska kusten blir alldeles otillräcklig. har tillsatt en arbetsgrupp som sammanfattar sinasynpunkter på forskningsfrågorna i bl. a, dessa punkter, ökad satsning pä grundutbildning av betydelse förmarina frågor, ett bevarande av den kompetens som finns, en långsiktig kompetensuppbyggnad, innebärande bl,a, en kontinuitet i forskningsresurser, även när det gäller grundforskning inomrelevanta områden, förutom på de områden som anges i planen på sid. 67också en ökad satsning på sökande efter okända främmande substanser imiljön, deras identitet, halter, förekomst i biotisk och abiotisk miljö,transport i miljön samt deras fysiologiska och toxikologiska effekter.Miljövårdsprogrammet vid uttalar beträffande stabila organiskaämnens förekomst och effekter i miljön att kunskaperna är bristfälliga inomdetta mycket komplexa område. En väsentligt utökad satsning pä forskning ärdärför mycket angelägen. Insatser bör enligt remissyttrandet göras säväl pä denkemiska analyssidan som inom ekotox-ikologi och toxikologi. Speciellt biologisktestmetodik bör utvecklas. tekniska högskolan framhåller att en kraftig och långsiktigförstärkning av den miljövårdstekniska forskningen är nödvändig om vi ska nåmålen för miljön. menar att behovet av en intensifieradgrundforskningsverksamhet inom frågor förefaller uppenbart, såväl inomdet biologiska fältet som inom analyfisk kemi och oceanografi. Naturhistoriskariksmuseet anför att utöver vad som redan föreslagits i aktionsplanen mothavsföroreningar bör åtgärder i högre grad inriktas mot en ökad långsiktigkunskapsuppbyggnad avseende framför allt organiska stabila föreningar. Lämpligaåtgärder kan enligt museet vara: att skapa störte analysresurser avseende toxiskaämnen i miljön, att genom kemiska analyser av biologiska proverutnyttja ett historiskt och storgeografiskt perspektiv påföroreningsbelastningar som ett sätt att prioritera problemen i haven, att öka förutsättningarna för ekotoxikologisk ochhumantoxikologisk prövning av prioriterade substanser, - attbygga ut nuvarande miljöprovbank att omfatta även frysförvaring vid Prop.1987/88:85 -för att öka förutsättningarna för framtida retrospektiva stu- Bilaga 5.2 - att möjliggöra en utökad kompetensuppbyggnad inomde sektorer som studerar miljöproblem, - att värna om den förhållandevis opåverkadekuststräckan och initiera och stödja ekologiskaundersökningar i detta område. Sverigeslantbruksuniversitet (SLU) anför att aktionsgruppen knappast alls berör deytterligare forskningsätgärder inom lantbrukssektorn som skulle kunna ge ettbättre kunskapsunderlag för en fortsatt minskning av närsaltsbelastningen på havsmiljön.För närvarande sker enligt SLU viss sådan forskning med s.k. gödselpengar t.ex.rörande effekterna av olika fånggrödor. I förhållande till frågans komplexitetär dock de totalt anslagna medlen otillräckliga. Påföljande områden har man enligt SLU anledning att förvänta sig att ökad kunskapskulle medverka till att minska närsaltsläckaget till havsmiljön:odlingssystem, växtnäringsstyrning, läckage av växtnäring och bekämpningsmedel,stallgödselhantering, köttproduktion med grovfoder och lövskogsodling, Iförslaget till ökade forskningssatsningar saknas ett i mening myckel betydelsefullt område, nämligen hur gödselgivan(säväl handels- som stallgödsel) bättre skall kunna styras efter grödansväxtnäringsbehov. Ett omfattande försöksmaterial visar att dagens schablonmässigagödslingsrekommendationer leder till att huvuddelen av arealen ej bliroptimalt gödslad även om man i genomsnitt ligger rätt. Forskning ochutveckling för att ta fram metoder och utrustning för en behovsan-passadväxtnäringstillförsel är därför enligt institutets mening mycket angelägna. Lantbruksstyrelsenprioriterar forskningsinsatser som rör stallgödselns spridning och utnyttjande,kvävets omsättning i marken samt metoder för växtnäringsstyrning. Enligtstyrelsen bör den tilldelas medel för att kunna bekosta enklare, praktiskaFoU-insatser pä växtnärings-miljöområdet. män remissinstanserna behandlar frågan om övervakning och kontrolltillstyrker de vanligen förslagen. Ingenjörsvetenskapsakademienuttalar sålunda att förslagen av särskilda insatser är väl motiverade. Det s,k, PMK-programmet för miljön mäste enligt akademin utbyggasenligt de ursprungliga intentionerna, dvs, en full utbyggnad avintensivövervakning inom särskilda kustavsnitt (baserad på baslaboratorierna),bättre utbyggt regionalt övervakningsprogram och satsning påmiljögiftövervakning, samt effektiviserat utnyttjande av tillgängliga data. Statistiskacentralbyrån framhåller att det för säväl nationellt som internationelltarbete behövs en tillförlitlig statisfik om belastningen pä haven ochtillståndet i dem samt att nuvarande statistik om utsläpp och belastningen påmiljön har mycket stora brister. Ettframgångsrikt genomförande av aktionsplanen förutsätter enligt lant bruksstyrelsen en omfattande rådgivnings- och informationsverksamhet. Styrelsen anser attresurserna behöver förstärkas. Uppfattningen delas av Prop. 1987/88:85 fiera andra remissinstanser. betonar att ansvarsfördelningen mellan olika enheter och lokalamyndigheter bör klargöras. Ettstort antal länsstyrelser och andra myndigheter framför att det är nödvändigtatt stärka deras resurser pä området. 14510 1987/88. 1987/88:85 Bilaga 6.1 Sammanfattning av statens naturvårdsverks rapport 3353CFC/Freon Förslag till åtgärder till skydd för ozonskiktet Regeringenuppdrog åt naturvärdsverket att redovisa vilka åtgärder som ärmöjliga i ett kortare och ett längre perspektiv för att minska användningen ochutsläppen av fullständigt halogenerade klorfiuorkarboner ("CFC" iSverige även kiillade "freoner") inklusive möjligheterna att ersättadessa med andra ämnen inom olika användningsområden. Denordiska miljöministrarna har senare () bl. a, beslutat att vaijenordiskt land skall undersöka om reduktion av användningenav CFC 11, 12, 113 och 114 kan genomföras till 1991, med sikte på utarbetandeav en gemensam nordisk reduktionsplan. Användningenav fullständigt halogenerade klorfluorkarboner i uppgick till ca4500 ton inklusive nettoimport av varor (ca ) och beräknas stiga med3,eller till ca 1994, om ingenting görs. En reduktion med25% jämfört med ärs värden, eller , innebär därför en reduktion iförhållande till förväntade värden med ca , eller med . Utsläppenav fullständigt halogenerade klorfluorkarboner är ett globalt problem, som kanfå allvarliga konsekvenser för klimat, hälsa och miljö. Enligt verketsbedömning mäste därför målet på vara att den globala användningenav fullständigt halogenerade CFC-föreningar skall begränsas till minstamöjliga. Enviss användning, pä grund av redan installerad utrustning, kommer att kvarståunder mycket . Utsläppen härifrän bör minimeras. Pä bördock nya produkter tillverkas utan användning av fullständigt halogeneradeCFC-föreningar, även inom sektorer där detta är svårt eller mycket dyrt. Åtgärdersom bara påverkar användningen och utsläppen i reducerar i sig interiskerna i någon avsevärd omfattning. Av avgörande betydelse är därför attåtgärderna väljs så de stimulerar utvecklingen av produkter och metoder utanfullständigt halogenerade CFC-föreningar även i andra länder, Samfidigtär det rimligt att man pä kort sikt i första hand begränsar användningen pä deområden där det medför de lägsta kostnaderna för samhället. Styrmedlenbör ocksä väljas sä att den administrativa belastningen för samhället inte blir större än vad som behövs för att nå målen, 146 Reduktion på kort sikt Prop. Bilaga 6.1 Medutgångspunkt från denna målsättning och frän de nordiska miljöministrarnasbeslut har bedömt förutsättningarna för reduk-fioner pä kortoch läng sikt (inklusive en reduktion till 1991, jämfört med ärsnivå), värderat kostnaderna för åtgärder inom olika områden mot varandra ochbedömt vilka styrmedel som bör vara ändamälsenligast. bedömning är det möjligt med befintlig teknik att reduceraanvändningen/utsläppen av de fullständigt halogenerade CFC-föreningarna medminst , jämfört med ärs värden, inom ramen för en kostnad pä ca 50kr/kg minskat utsläpp av CFC. Naturvärdsverketräknar härvid med att följande åtgärder kan genomföras med befintlig teknik. Utsläppenfrän tillverkningen av mjuk skumplast bör kunna reduceras genomåtervinning (motsvarande ca jämfört med förväntad förbrukning1994). En pilotanläggning för rening och återvinning med hjälp av aktivt kolfinns sedan fiera år i drift i . Samma teknik bör också kunna användasför rening av utsläppen frän tillverkning av hård skumplast. Eftersomhuvuddelen av CFC-föreningarna stannar i produkten, kommer dock återvinninginte att kunna genomföras inom nyssnämnda kostnadsram annat än vid anläggningmed stor förbrukning av CFC, blandad produktion av mjuk och härd skumplast ochvid nyanläggning, där processen direkt kan anpassas för återvinning.Naturvårdsverket beräknar reduktionerna genom återvinning frän hårdskumplasttillverkning till högst /är jämfört med förväntad förbrukning1994, Utsläppenfrän kemtvättar bör kunna nedbringas genom införande av återvinningsutrustning,installation av tätare maskiner och bättre skötsel.