prop · GB0310 · 1987-12-31 00:00:00 — I ett typiskt komraissionärsföretagsför-hällandedriver ett aktiebolag, konmissionärsbolaget,verksamhet för ett annat företags, huvudföretagets,räkning. Verksamheten bedrivsvisserligen under konmissionärsbolagetsegen firma, men den är som regel av osjälvständig karaktär och behärskas1 realiteten av huvudföretaget. Vanligt är att konmissionärsbolagetär ett helägt dotterbolag till huvudföretaget eller ett "systerföretag" i en koncern. Kora-mlssionärsbolagsförhällanden förekommeri inte oväsentlig omfattning inorastorindustrin, bl.a. av skattetekniska orsaker. Inte sällan är förhållandena 1dessa företag anordnade så att arbetstagarna är anställda i huvudföretaget men har sitt arbete förlagt till konmissio-närsföretaget (se t.ex. AD 1979 nr 129).Företagen har härigenom velat uppnå vissa personaladrainistrativa fördelar,säsora en förenklad och mer ändamålsenlig handläggningav personalärenden. Några fränarbetsrättslig utgångspunkt otillbörligaavsikter är det i allmänhet inte frägaom. Från arbetstagarsynpunkt uppkommeremellertid det problemet att arbetstagarna i kommissionärsföretagetsaknar möjlighet till insyn och inflytandegenora styrelserepresentation i det företagdär de arbetar, dvs. Det får principiellt sett ansesotillfredsställande att arbetstagarnas rätt till styrelserepresentation i det företag i vilket de arbetar skall vara beroende av ettarrangeraang av angett slag. I promemorian (3 § i lagförslaget)föreslås därför att arbetstagare sora stadigvarande är verksamma i ett kommissionärsföretag vid tillärapningenav den rtya lagen skall betraktas sora anställda1 det företaget. Dessa arbetstagare ges därmed rättatt genom sin fackliga organisation utse arbetstagarrepresentanter i styrelsenför kommissionärsföretaget, även ora de formellt sett har träffat sina anställningsavtalmed ett annat bolag. 6 DEANSTÄLLDAS REPRESENTATION I STYRELSEN Prop.1987/88: 10 Man kan säga attstyrelserepresentation för de anställda införsi två skilda led. Det första ledet, som brukar benämnas inrättandeav styrelserepresentation, består i att enlokal facklig organisation fattar ett principbeslut om att utnyttja denlagstadgande rätten till representation istyrelsen (10 § första stycket LSA) '. Till detta beslut har knutits en skyldighet för arbetstagarorganisationen att skriftligen underrätta företaget ombeslutet (10 § tredje stycket LSA). Det andra ledet innebäratt den fackliga organisationen, eller om det finns flera - dessa tillsammanseller var för sig, utser arbetstagarrepresentanteri styrelsen (11 § LSA). Kan organisationerna inteenas i frågan vilka arbetstagarrepresentantersom skall utses, ges i lagen särskildaregler som anger ordningen för detta (12 § LSA). Härär att raärka att lokala arbetstagarorganisationer som tillhör samma huvudorganisation vid tillämpningen av dessa regler skall anses som en organisation(12 § andra stycket LSA). Arbetstagarrepresentanterna skall normalt utses bland deanställda vid företaget eller i fråga om moderbolag bland de anställdainom koncernen. I aktiebolag och ekonomiska föreningar ges dock vissa raöjligheteratt till arbetstagarrepresentant utse ävenannan än den som är anställdi företaget. I fråga om villkor för valbarhet gällervidare enligt regler i ABL (8 kap. 4 §)m.fl. lagar att styrelseledamot skall vara svensk raedborgare och bosatt i . Även medborgare i ett annat nordiskt land är Motsvarande regler finns intagna i LSABF. numera valbara (SFS 1984:943) och för sädana medborgare gäller att Prop. 1987/88: 10 bosättning i annat nordiskt land jämställs med bosättning i , om minst hälften av styrelseledamöterna är bosatta i . Från medborgarskaps- och bosättningskraven kan regeringen eller kommerskollegium för särskilt fall meddela dispens. En arbetstagarrepresentant får tillträda sitt uppdrag tidigast efter det att den fackliga organisationen harunderrättat företaget om beslutet att inrätta styrelserepresentation (14 § andra stycket LSA). Härigenom ges företaget möjlighet att ansökaom undantag från lagens tillärapning, om styrelserepresentationen för de anställdaskulle medföra väsentlig olagenhet for företaget (18 § LSA). Frågan om hur många arbetstagarrepresentanter de fackligaorganisationerna skall ha rätt att utsei ett företags styrelse diskuterades tämligen ingåendei saraband med lagstiftningens tillkomst. Saken togs inte sällan upp i ett maktperspektiv där frågeställningen gälldevilka möj-ligheter enminoritetsrepresentation i realiteten ger de anställda att hävda sina intressen i de fall dessainte sammanfaller med de övriga styrelseledamöternas. Fråganberördes bl.a. i den departementspromemoria(Ds I 1972:3) som föregick försökslagstiftningen.Det antogs där att styrelseledamöternas gemensamma grundläggande engagemang för företagets utveckling skulle göra att argumentens saklighet och tyngd i styrelsenskulle fälla utslaget. Den slutsats raan utifrånett sådant resonemang tydligen var bereddatt dra var att tillvaratagandet av de anställdasintressen i styrelsen inte alls eller 1 endast ringa utsträckning hängdesamman med antalet arbetstagarledamöteri styrelsen. Den underliggande värderingen förefaller ha varit att alla styrelseledamöter i vart fall i en mer allmän mening har gemensamma intressen vad gäller synen påföretaget och dess utveckling och attarbetet i styrelsen endast går ut på att finna de bästaoch mest ändamålsenliga lösningarna på olika problem. Ävenom den inställningen måhända alltför lättvindigtser bort från den grundläggande intressekonflikt som även i styrelsearbetet kan föreligga mellan arbetstagare och arbetsgivare, är det tydligt att de anställdas representation i styrelsen av de fackligaorganisationerna sällan uppfattas som en maktfråga. Styrelserepresentation utgör inget verksamt 11 1987/88. medel för attgenomdriva grundläggande'fackliga krav, och arbetslagar-Prop. 1987/88:10 representanterna självaupplever som regel inte att de i någonmera påtaglig mening utövar makt i styrelsen. Styrelserepresentationen för de anställdahar i stället sin främsta betydelse genom att vara en kanal för insyn och ömsesidiginformation mellan företagets ledning och de anställda. frånen facklig utgångspunkt utgör den påså sätt en viktig del av det totala inflytande som de anställda och deras fackliga organisationer har i företagen men knappast någon frontlinje i de fackliga organisationernas strävan att förstärka löntagarinflytandeti företagen. Det nu anförda talar för att lagens huvudregel alltjämt bör vara attde anställda skall ha rätt att delta i styrelsen med två ledamöteroch två ; I flertalet företag är en sådanarbetstagarrepresentation i styrelsen fullt tillräcklig föratt ge de anställda den möjlighet till insyn och inflytande som lagen är avsedd att ge. Från fackligt håll har emellertid påtalats att det i vissa större företag, oftakoncerner, inte sällan uppkommer informationsproblemtill följd av att företaget eller koncernen har många anställdaoch att verksamheten bedrivs inom skilda branscher. Det förekommer t.ex. att ett större företagbedriver näring inom skogsbruket, pappersindustrinoch trävaruindustrin. För de olika verksamhetsorarådena är företaget bundet av kollektivavtal i förhållande till åtminstone tre olika och därutöver till ett par förbund på tjänstemannasidan. I sådana företag räckerantalet arbetstagarplatser i styrelsen inte till för att ge alla fackliga organisationer insyn iverksamheten. Resultatet kan bli att t.ex. ett av blir utan representation trots att en betydandedel av bolagets verksamhet hänför sig till just det avtalsområdet. Det har mot denna bakgrund ansetts rimligt att i större företag sombedriver verksarahet inom skilda branscher utöka möjligheten tillar-betstagarrepresentationen i styrelsen. I promemorian (4 § i lagförslaget)föreslås därför att de anställda i sådana företag,ora företaget under det senaste räkenskapsårethär i landet har sysselsatt igenora-snitt minst 1 000 anställda, skallha rätt att delta med tre arbetstagarledamöter och tre suppleanter för dessa i styrelsen. Motsvarande gäller förett moderföretag inom en koncern, varvid förhållandenaskall avse koncernen i dess helhet. 6.3 Utlänning /88: 10 Som tidigare nämntsgäller i fråga ora villkor förvalbarhet till styrelseuppdrag att styrelseledamoten i princip skall varanordisk medborgare och bosatt i eller, ora särskild förutsättning föreligger,i annat nordiskt land. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, vilket normalt är kommerskollegium, kan försärskilt fall meddela dispens beträffande nationalitets- och bosättningskraven. Syftet med dessa regler är att garantera att ledningen av företagen skall ligga i svenska händer. Situationen närdet gäller en utländsk medborgare som av medleinmarna i en fackligorganisation har valts att representera de anställda i ett företags styrelse skiljer sig påtagligt frånden då styrelseledamoten representeraraktieägarintressen. Enarbetstagarrepresentant representerar inte utländska intressen utan enbart sina arbetskamrater på arbetsplatsen. Han eller hon har valts till sittuppdrag i demokratisk ordning vid ett fackligt möte och såväl förtroende som vandel har därigenom prövatsav medlemmarna i den fackliga organisationen. Något bärande skäl att behålladen nuvarande ordningen med dispensförfarandeför arbetstagarrepresentanter medutomnordiskt medborgarskap synes därför inte finnas (jfr prop. 1985/86:7). Regeln har tillsin praktiska effekt också verkat diskriminerande mot utländska medborgare genora den osäkerhet den skapat vid val till styrelseuppdrag. Väntetiden påatt en dispensansökan skall behandlas och den osäkerhet som råderom dispens skall medges har lett till att utländska arbetstagare har fåttstå tillbaka och att tillarbetstagarrepresentanter i stället harvalts arbetstagare med svenskt medborgarskap. Av dessa skäl föreslås i promemorian att kravet pä nationalitet i 8 kap. 4 § ABL eller motsvarande bestämmelse i annan lag inte skall gälla arbetstagarrepresentant (9 § tredje stycket i lagförslaget). Som tidigare angetts gällersom huvudregel enligt 14 § andra stycket LSA attarbetstagarrepresentanterna tillträdersina uppdrag som bestärasav den fackliga organisation som har utsett dem. Den begränsningen gällerdock enligt bestämmelsen att tillträdet får ske tidigast efter det att underrättelse enligt 10 § har kommit företagetsstyrelse tillhanda '. Den senare bestämmelsenProp. 1987/88:10 innebär att en lokalarbetstagarorganisation som har beslutat att inrätta styrelserepresentation förde anställda skriftligen måste underrättaföretagets styrelse om beslutet. Först sedan en korrekt underrättelse har kommit styrelsen tillhanda börjar tremånadersfri sten att löpa och tidigast nir den har löpt ut kan arbetstagarrepresentanterna tillträda sina uppdrag. Avsikten med tremånadersfri sten är att ge företaget en möjlighetatt förhandla med den fackligaorganisationen i olika frågor som rör införandetav styrelserepresentation och, ora förutsättningar härför i övrigt föreligger, att i sista hand ansöka om dispens frånlagens tillärapning. (regeringen) inte behandla ansökningen innan tremånadersfristen löpt ut, kan nämnden (regeringen) förordna att arbetstagarrepresentanterna inte får tillträdasina uppdrag förrän ärendet har prövats. De erfarenheter som har gjorts av lagens tillämpningute i företagen visar att tremånadersfristen alltjämt fyller en funktion. Bestämmelsenbör därför i sak kvarstå oförändrad. Viss oklarhet rörande dess tillämpning har emellertid uppstått i de fall dåmandattiden för en arbetstagarrepresentant har gått ut och den fackliga organisationen har utsett någon annan att fören ny mandatperiod tillträda styrelseuppdraget. Frågan har dågällt om även den nye styrelserepresentanten har att iakttatremånadersfristen innan han kan tillträda uppdraget eller om han kan inleda sitt arbeteomedelbart. Enligt gällande rätt råder inte någon tvekan påden punkten. Bestämmelsen tar sikte enbart på när denfackliga organisationen fattar sitt principbeslut om att inrätta styrelserepresentation och i samband därmed ocksåför första gången utserarbetstagarrepresentanter att företräda de anställdai företagets styrelse. Någon skyldighet att iaktta tremånadersfristen vid de senare tillfällen dänya representanter utses att företräda de anställdai styrelsen föreligger däremot inte. Med hänsyn till den oklarhet som bestämmelsen har yett upphov till vid . den praktiska tillämpningen har i promemorieförslaget dock gjorts ett tillägg i lagtexten (5 § tredje stycket). Tillägget, som alltså inte Innebär någon saklig förändring av regelns materiella innehåll, syftar Jfr LSABF 15 § och 11 §. till att bättre klargöra att tremånadersfristenär knuten till själva Prop. 1987/88: 10 beslutet att inrätta styrelserepresentation i ett företag. Bestämmelsernakommenteras ytterligare i specialmotiveringen. Som tidigare nämnts(avsnitt 4.1) föreligger en skillnad inellan LSAoch LSABF i frågan vem som är valbar till uppdrag sora arbetstagarrepresentant.Enligt LSA gäller som huvudregel att enarbetstagarrepresentant bör utses bland de anställda vid företageteller, i fråga om moderföretag, bland de anställda inom koncernen. Regeln öppnarmöjlighet för de fackliga organisationerna att när det ärbefogat utse annan än en anställd i företaget,t.ex. en ombudsman i en lokal facklig organisation. I LSABF görs en snävareavgränsning av personkretsen. Där föreskrivs attarbetstagarrepresentant skall utses bland de anställda vid företaget eller, i fråga om moderföretageller försäkringsbolag som är dotterföretag, bland de anställda inom koncernen. I promemorians lagförslag(9 §) har i ifrågavarande hänseendevalts den lösning som gäller enligt LSA. Den ordningen har visat sig fungeraväl och den förefallerraest ändamålsenlig. Liksom vad som föreskrivsi LSA föreslås den begränsningen att till arbetstagarrepresentantinte utan särskilt tillstånd från nämnden förstyrelserepresentationsfrågor får utses den som i sådan egenskaptillhör annat företags styrelse. Sistnämnda begränsning gäller inte, om företagenmedger annorlunda eller ingår i sammakoncern. 7 ARBETETI STYRELSEN Prop.1987/88: 10 Aktiebolag och ekonomiska föreningar skall ha en organisation bestående av bolags- resp. föreningsstämma, styrelse - i vissa fall verkställande direktör() - och revisorer. Dessa organ brukar betecknas som företagets beslutande, förvaltande och kontrollerade organ. Styrelsen skallbestå av minst tre personer. Uppgår inte aktiekapitalet eller maximikapitalet till enmiljon kronor, kan dock styrelsen beståav en eller två ledamöter, om minst en suppleant finns. Arbetstagarledamöter skall inte räknasin i de nu angivna antalen styrelseledamöter.För banker och försäkringsbolaggäller delvis andra regler. Bortsett från de fall då styrelsen bestårav endast en person, dvs. i vissa mindre företag,skall en av styrelseledamöterna vara ordförande i styrelsen. Ordföranden väljsi regel av styrelsen och särskilda funktioner ankommer enligtlagarna på styrelseordföranden. Inom styrelsen i ett aktiebolag finns somregel också en VD raed uppgift att handha denlöpande förvaltningen av företaget.VD skall enligt ABL finnas, ora aktiekapitalet eller maximikapitalet är rainst en railjon kronor. Styrelsen och VD, när sådan finns,utgör vad raan brukar kalla företagsledningen. I ett aktiebolag därnägon VD inte är utsedd svarar styrelsen för hela förvaltningenav bolaget. Finns VD, vilket är detvanliga, är denne emellertid enligt ABL ett särskilt bolagsorgan med i lagen angett kompetensområde och däremotsvarande skyldigheter. VD har att svara förden löpande förvaltningen av bolaget säsora driften av bolaget, bolagets bokföring, raedelsförvaltningm.m. Ätgärder av större betydelse för bolaget faller dock inte under den löpande förvaltningen.Sådana viktigare frågor liksora beslut om riktlinjerna för bolagets verksarahet ankommer på styrelsen att besluta om. Styrelsen har också att utöva Prop. 1987/88:10 allmän tillsyn överVD. Styrelsen är ettkollegialt organ och lagstiftningen utgårifrån att styrelsen i sin helhet fullgör sin förvaltningsfunktion.I praktiken är bilden eraellertid en annan.Inora en styrelse sker ofta en arbetsfördelningmed hänsyn till de särskilda kvalifikationer som enskilda styrelseledamöter kan ha. En styrelseledamot med särskilda insikter i ekonomi kan t.ex. fä i uppdrag att speciellt inrikta sittstyrelseuppdrag på det ekonomiska området. Därigenomkan de andra styrelseledamöterna i någon mån avlastasansvar i sådana frågor, även om derasprincipiella ansvar givetvis består.Arbetsfördelningen inora styrelsen kan även ta sig andra former. Inte sällan delegeras en del av styrelseärendena, ofta sådanaav rutinmässig karaktär, till ett särskiltarbetsutskott eller motsvarande. förbereder och fattar eventuellt också beslut 1 ärendena.Även i sädant fall beståri princip de övriga styrelseledamöternas skyldigheter och ansvar. Enligt 16 § LSA har enarbetstagarrepresentant rätt att närvara och delta i överläggningarna när ett ärende,som senare skall avgöras av styrelsen, förbereds av därtillsärskilt utsedda styrelseledamöter. Som framgårav bestämmelsens ordalydelse är denna rättatt medverka i ett arbetsutskott eller motsvarande begränsad till sådanaberedande organ sora arbetar under styrelsen och som består av styrelseledamöter. Andra typer av beredningsorgan, t.ex. sådana som kan finnas på direktions-nivå, faller utanför bestämmelsen.Motsvarande bestämmelse i 17 § LSABF ärnägot mera vidsträckt. De anställdai banker och försäkringsbolag har enligt den bestämmelsenrätt att delta i överläggningarna även närdirektionen eller annat liknande organ, beståendeav befattningshavare 1 företaget, förbereder ärendesom senare skall avgöras av styrelsen. Den olikhet som sålundaföreligger mellan LSA och LSABF ifråga om rättenatt delta i arbetsutskott eller liknande organ synes inte längre ha nägrabärande skäl för sig. Från fackligt hållhar också påpekats att viktiga frågor ofta förbereds och därvidi praktiken också avgörs 1 arbetsutskott som enligt nuvarande regler i LSA står utanförde anställdas möjligheter till insyn och Inflytande. Mot denbakgrunden föreslås (13 §) att den nya lagens bestämmelser i ifrågavarandehänse- ende skall överensstämma med vad som gäller enligt LSABF. Det blir Prop. 1987/88: 10 alltså möjligt för den fackliga organisationen att till alla beredningsorganinom företaget som särskilt utsetts att förbereda ärenden som senare skall beslutas avstyrelsen utse en av arbetstagarrepresentanterna att delta 1 överläggningarna.Liksom bör det ankomma på de lokala fackliga organisationerna att bestämma vem av arbetstagarrepresentanterna som skall vara med i arbetsutskottet. Kan man inte komma överens i frågan, är det den arbetstagarorganisation sora företräder det största antalet kollektivavtalsbundna arbetstagare vidföretaget eller koncernen sora utserrepresentanten. En arbetstagarrepresentant 1 ett aktiebolag'' är underkastad dels de för alla styrelseledamöter gällande jävsreglerna i 8 kap. 10 § ABL, dels jävsreglerna i17 § LSA. Enligt ABL:s jävsreglerfår en styrelseledamot inte handlägga frågaom avtal mellan honom och bolaget. Inte heller får han handläggafråga om avtal mellan bolaget ochtredje man, ora han i frägan har ett väsentligt intresse som kan vara stridande inotbolagets. Förbudet att handlägga frågaora avtal anses också träffa sådana ensidiga rättshandlingar som har betydelse för avtals uppkomst, förändring eller upphörande, t.ex. uppsägning av ett kontrakt. Jävsregelnanses äga motsvarande tillämpning beträffandegåva från tjolaget. Tanlien bakom dessa jävsregler1 ABL är att en styrelseledamot inteskall delta i styrelsearbetet närhan har ett väsentligt individuellt intresse somkan strida mot företagets intressen. När det gäller frågorom förhandlingar medarbetstagarorganisation, kollektivavtalsfrågoreller vidtagande av stridsåtgärder är den fackliga organisationenmotpart till företaget. Vidstyrelserepresenta-tionslagstiftningens tillkomst gjorde lagstiftaren den bedömningen att frägorav detta slag i och för sig borde vara jävsgrundande förarbets-" tagarledamöterna i styrelsen men att ledamöterna inte kunde anses ha ett sådant individuellt intresse i frågorna att de pågrund av ABL:s Motsvarande regler gällerför arbetstagarrepresentanter i ekonomiska föreningar,banker och försäkringsbolag. jävsregler skulle vara förhindrade att delta i styrelsens handläggning. 1987/88: 10 Det krävdes därför en särreglering i LSA. I 17 § LSA föreskrivsnumera att arbetstagarrepresentant inte får delta i behandling av fråga som rör 1. förhandling med arbetstagarorganisation 2. uppsägning av kollektivavtal eller 3. stridsåtgärd. Beträffande jävsgrunderna 2 och 3 synes inte råda några delademeningar ifråga om vad som skall anses vara gällande rätt.Den förstnämnda jävsgrunden har däremot väcktåtskillig diskussion och i denjuridiska litteraturen har uttalats olika uppfattningar om hur långt den sträckersig (se härom : Svensk associationsrätti huvuddrag. 1985 med hänvisningarsamt i Perspektiv påarbetsrätten. till Axel Adlercreutz s. 276 ff). Tolkningsprobleraen skall främst ses mot bakgrund av att regeln i samband med att LSApermanentades 1976 utsträcktes till att avse alla typer av förhandlingar med arbetstagarorganisation, en ändring som i förarbetenatill LSA sades vara föranledd av den då nya MBL:s förestående ikraftträdande.Eftersom arbetsgivaren enligt MBL har en långtgående förhandlingsskyldighetpå företagsledningsområdet, har satts i fråga om regleringen inte har lett till attarbetstagarledamöterna är jäviga ipraktiskt taget alla viktiga styrelseärendeneller i vart fall i sådana frågor som förberedsinför förhandling eller som det pågår förhandlingom. Mot detta synsätthar å andra sidan framhällits att målsättningen med LSA äratt ge de anställda insyn och inflytande på just företagsledningsområdet och att detta inflytande på ett avgörandesätt skulle inskränkas om jävförelåg i alla frågor som kunde bli föremål för förhandling.Jävsregelns innebörd har med detta senare synsätt i ställetantagits vara att arbetstagarledamöternai samband med s.k. samverkansförhandlingar är jäviga endastnär det gäller frågordär en mera utpräglad intressemotsättningföreligger mellan parterna, såsom t.ex. beträffandestyrelsens behandling av frågor om lämplig förhandlingsstrategi inför eller under pågående förhandlingar. Enligt uppgift har bestämmelsenute i företagen på sina hållskapat Prop. 1987/88: 10 osäkerhet omvad som skall gälla i fråga om jäv.Från tjänstemannahåll har uppgetts att många företag tillämpar jävsregelnalltför vidsträckt och förklarararbetstagarledamöterna jäviga i frågorpå företagsledningsområdet sorasenare kan bli föremål för förhandling. På andra håll synes bestämmelseninte ha vållat några tillämpningsproblem,utan frågorna har lösts i samförstånd. I denna promemoria ärdet inte nödvändigt att närmare söka analysera vad som skall anses vara gällande rättifråga om förhandlingsjävet.Förarbetena till LSA och LSABF ger för övrigt endastringa vägledning på den punkten och som diskussionen i den juridiskalitteraturen visar finns det omständighetersom med visst fog talar i bådariktningarna. Det väsentliga är att förframtiden finna en rimlig avgränsning av jävsfrågan, en lösning som ståri samklang med de syften som bär upplagstiftningen och som är praktiskt hanterbar i företagen. Som har framhållitsär ett viktigt syfte medlagstiftningen om styrelserepresentation att de anställdas synpunkter i olika företagsledningsfrågorskall få bryta sig mot kapitalägarnas närproblemen diskuteras i styrelsen. En förjävsfrågan viktig distinktlon i det sammanhanget är att bestämmanderätten i dessa frågor- 1 den mån den inte har avtalats bort genomraedbestäramandeavtal - ensamt ligger hos företagsledningen. Företaget är visserligen till följd av reglerna i MBL ora t.ex. priraär förhandlingsskyldighetskyldigt att ta upp s.k. samverkansförhandlingarraed de fackliga organisationerna innan en viktigare förändring avverksamheten vidtas.