prop · GB0371 · 1987-12-31 00:00:00 — Socialstyrelsenser det framlagda förslaget som ett uttryck för att sam hället överhuvudtaget inte accepterar bruk av narkotika (med undantag av behandlingen för medicinska ändamål), I den allmänna debatten rörande kriminalisering av narkotikakonsumtion har man framförallt uppehållit sig vid kriminaliseringens effekt på missbrukarnas benägenhet och möjlighet att söka vård. Enligt uppfattning kommer emellertid vård behövande missbrukare endast undantagsvis att beröras av förslaget. Des sa missbrukare torde i stor utsträckning göra sig skyldiga till brott mot gällande narkotikastrafflag genom att de också innehar narkoti ka. Förslaget kommer framförallt att beröra personer som av oförstånd 46 ochnyfikenhet prövar narkotika. Det kan t, ex, vara medlemmar i ett Prop.1987/88:71 tonårsgäng som tycker att det är "tufft" att låta en pipa haschgä runt. Det kan också vara fräga om vuxna som tycker det är spännande attnågon gång få uppleva t, ex, ett kokainrus. anser det varken vara rimligt ellerkonsekvent att tillåta narkotikabruk. Det finns därför skäl som talar för enkriminalisering av narkotikakonsumtionen som sådan. Styrelsen vill emellertidframhålla att en bestämmelse om kriminalisering av konsumtionen i praktikenkommer att fä liten betydelse. En viss psykologisk och preventiv effekt kandock bli följden t, ex, bland ungdomar och andra som överväger att användanarkotika "för att det är spännande att pröva på". Eftersom det är vikfigtatt samhället konsekvent tar avstånd frän all olovlig befattning med narkotikakan styrelsen därför acceptera förslaget att kriminalisera narkotikakonsumtiondvs, icke medicinsk narkotikakonsumtion. anför i denna del: () vill inledningsvis erinra om attverket åren 1982 och 1983 granskat samhällets åtgärder mot narkotikamissbruk.Två rapporter avgavs till regeringen () (Del I:Insatser, kostnader, mål och medel) resp, 1984- 01-19 (Del II: Översiktlig analys). De synpunkterRRV framför nedan grundar sig på detta omfattande förvaltningsrevisionellaprojekt, I en modell över narkotikaproblemet konstaterade RRV attdet aktuella narkotikamissbruket bestäms av dels tillskottet av nyanarkotikamissbrukare, dels tillskottet av narkotika, dels också avgången avmissbrukare. Analysen visade att det inte är möjligt att ens med förstärktaresurser åstadkomma en avgörande minskning av utbudet av narkotika. Samtidigtär det i regel mycket svårt samt tids- och konstnadskrävande att rehabiliterapersoner som utvecklat ett etablerat narkotikabruk. Bl, a, mot denna bakgrundansåg RRV att det viktigaste målet måste vara att förstärka de faktorer sommotverkar att missbruket över huvud taget uppstår. De medel som därvid kananvändas är information samt insatser inom medlet kriminalisering ochbrottsbekämpning i syfte att öka allmänpreventionen, I yttrande 19840427 (dnr 1984:24) promemoria Narkotikastrafflagen m, m, menade RRV att enkriminalisering av missbruket som sådant ytterligare skulle markera samhälletsavståndstagande från narkotikamissbruk och bidra till att åstadkomma enönskvärd moralbildning på området, som är väsentlig för att den socialakontrollen skall fungera. Framför allt torde en direkt kriminalisering avsjälva missbruket väsentligt underlätta för polisen att göra ingripanden. Dessakunde då följas upp med vård och behandling på ett tidigt stadium av missbruketgenom försorg, RRV ser positivt pä att man nu överväger att täcka enlucka i narkotikastrafflagen genom kriminalisering av själva konsumtionen.Även om utvidgningen av det straffbara området i praktiken är mycket ringa, dåde flesta som tagit "annan befattning" med narkotika även innehaftsådan, har kriminaliseringen enligt RRVs mening stor psykologisk betydelse, Sverigesadvokatsamfund : Prop, 1987/88:71 Enligt samfundets mening torde betydelsen av straffbarhetsutvidgningeni praktiken bli minimal. Likväl har samfundet ingen erinran mot förslag somupptas i promemorian. Den föreslagna ändring av 1 § punkt 6 i narkotikalagen tillstyrkes.Visserligen lär inte den vidgade kriminaliseringen få stor praktisk betydelsemen den medför större klarhet och inskärper att samhället tar avstånd från allbefattning med illegal narkotika. Även Socionomers, Personal- ochFörvaltningstjänstemäns uttalar sig i samma riktning: Förslaget innebär en utvidgning av narkotikastrafflagenstillämpningsområde till att även omfatta konsumtion av narkotika. De motiv somredovisas i promemorian för en kriminalisering av narkotikabruket är dels frän samhällets sida vill visa ett konsekvent avståndstagande från allbefattning med narkotika, dels att det kan finnas ett psykologiskt värde förungdomar och tillfällighetsmissbrukare att veta att även missbruket ärstraffbart. De motargument som presenteras i promemorian är attkriminaliseringen kan få negativa effekter för missbrukarvården, att det kanuppstå problem när det gäller bevisningen samt att straffsanktioner normaltinte avser förfaranden som riktas mot den egna personen, SSR ställer sig i huvudsak bakom förslaget till ändring inarkotikastrafflagen. Dock innebär det utökade tillämpningsområdet vissaproblem vilka SSR kortfattat önskar belysa. Ett konsekvent avståndstagande frän samhällets sidagentemot befattning och spridning av narkotika är självfallet nödvändigt ochönskvärt. SSR anser att man i promemorian gör en riktig bedömning när man hävdaratt kriminaliseringen av bruket av narkotika kommer att ha en psykologiskeffekt på unga människor och den som tillfälligtvis använder narkotika. För denetablerade missbrukaren kommer dock enligt SSR denna effekt helt att saknas ochdet är således för denna grupp som den förändrade lagstiftningen kommer attskapa en del problem, SSR anser, i likhet med riksåklagaren, attstraffbeläggandet av konsum-fion av narkotika i huvudsak är en politisk fråga.Utöver de tänkbara effekterna beträffande ungdomar ochtillfällighetsmissbrukare saknar frågan praktisk betydelse inarkotikabekämpningen. Även och domareförbundförklarar sig inte vilja motsätta sig förslaget. Styrelsen har visserligen i yttrande prome moria nr 8 delat kommissionens uppfattning att en kriminalisering av miss bruket, dvs, ren konsumtion av narkotika, inte bör genomföras. De skäl, främst av psykologisk natur, som anförs i promemorian för en krimina- 48 liseringav all befattning med narkotika, med en klar gränsdragning till Prop,1987/88:71 själva tillståndet - narkotikapäverkan, är emellertid sådana attstyrelsen inte vill motsätta sig en kriminalisering enligt förslaget. Härvidlagvill styrelsen påpeka att varje befattning med narkotika, dvs, även konsumtionär förbjuden för intagna i kriminalvårdsanstalt. Detta framgår av 170 §styrelsens antaltsföreskrifter (KVVFS 1986:4), En överträdelse av detta förbudkan medföra disciplinär bestraffning enligt 47 § lagen om kriminalvård ianstalt (KvaL), Ilikhet med vad som uttalas i promemorian anser domareförbundet att det finnsstarka skäl som talar för att konsumtion av narkotika kriminaliseras. tidigare avstyrkt en sådan lagstiftning (jfr yttrande nr 8), har detta främst betingats av de problem somen kriminalisering skulle kunna medföra vad gäller effekterna för narkomanvården.De emellertid sådana problem torde kunna elimineras på ett tillfredsställandesätt genom den ansvarsfrihetsregel som föreslås, finner förbundet inteanledning att motsätta sig en lagstiftning enligt den utformning som redovisas ipromemorian, Nägraremissinstanser avstyrker förslaget om en utvidgad kriminalisering. Till demhör RA, BRA (majoriteten), Föreningen . Föreningen , , , , Elevorganisationeni samt Övervakares och . Överåklagaren iStockholm ställer sig mycket tveksam till förslaget, finner skälen fören kriminalisering mycket svaga och dåligt underbyggda, Föregen del vill jag anföra följande. Sedan promemorian remitterades har högstadomstolen i en dom av , nr DB 44, ytterligare klargjort hurgränsen skall dras mot det område där hantering av narkotika är straffrittenligt gällande rätt. Bortsett från den legala förskrivningen av narkotika ärdet fråga om en mycket liten och avgränsad zon. Inom denna zon ryms vissabeteenden av utpräglad undantagskaraktär, närmast i samband med traktering, fall där en lagföring kan bli aktuell torde det som regel inte komma attgälla annat än något eller några enstaka bloss på en rökpipa. Det får ipraktiken anses uteslutet att den som inte går utanför zonen kan utveckla någonform av narkotikaberoende. Enheltäckande kriminalisering av olovlig befattning med narkotika kan måhända ha vissa pedagogiska fördelar. Betydelsen härav bör dock inte överskattas. Dessutom kan en kriminalisering av själva missbruket, låt vara som en faktisk handling, inge principiella betänkligheter. Det står sålunda inte i överensstämmelse med våra rättstraditioner att bestraffa handlingar som är riktade enbart mot den handlande själv. Invändningar av annat slag kan också resas. Visserligen klargörs det i promemorian att själva tillståndet - narkotikapåverkan - i sig inte blir straffbart. På samma gäng är det emellertid tydligt att den som företer tecken på narkotikapåver- 49 4 1987/88. kanså gott som alltid har tagit någon befattning med narkoti- Prop.1987/88: 71 ka. Vid sådant förhållande skulle förutsättningarna enligt 23 kap.I § I st för inledande av förundersökning bli uppfyllda och vederbörandeskulle, om han t.ex, är okänd, i princip böra gripas enligt bestämmelsernahärom i 24 kap, 7 § 1 st samma balk. En dylik ordning skulle enligt min meningvara alltför ingripande, Päanförda grunder avstyrker jag förslaget till ändring i I § 6 narkotikastrafflagen, BRA(majoriteten) : AlltsedanHögsta domstolens dom (NJA 1983 s, 887) har i förts enintensiv debatt om själva konsumtionen av narkotika bör vara straffbar. Trotsprincipiella invändningar mot att tillgripa straffrättsliga sankfioner för attförmå individer att avstå frän beteenden som bara skadar dem själva, en utredningav riksåklagaren som visar att de praktiska olägenheterna med den nuvarande straffrihetenär försumbara samt uttalande farhågor att en kriminalisering kan försvåravårdinsatser för narkotikamissbrukare innehåller den remitterade promemorianförslag till kriminalisering av konsumtionen. har i remissyttrande över nr 8"Narkotikastrafflagen m,m," anslutit sig på de av kommissionenanförda skälen till kommissionens förslag att ren konsumtion av narkotika skalllämnas utanför det kriminaliserade området. Rådets principiella inställning äroförändrad. Till detta kommer att det nu remitterade förslaget kan beräknasleda till tillämpningssvärigheter. Somregel föregås en konsumtion av narkotika av ett straffbart innehav därav.Föreningen avstyrker att konsumtionen som sådan straffbeläggs, då de skäl somanförts för en kriminalisering inte motiverar en lagändring. Varken från straffprocessuelleller från tekniskt straffrättslig utgångspunkt föreligger några allvarligasvårigheter beträffande bestämmandet av gränsen för det straffbara område vidgärningsformen innehav av narkotika. Från kriminalpolitisk synpunkt är detenligt föreningens uppfattning tillfyllest att innehav och övriga i gällandelagstiftning uppräknade former av befattning med narkotika är kriminaliserade. Föreningenär dock medveten om att uppfattningarna om huruvida narkotikakonsumtionenskall vara straffbelagd eller inte är delade inom äkla-garkåren. De somförordar straffsanktion framhåller vikten av att samhället markerar sittavståndstagande. Föreningen har i etttidigare yttrande över promemorian nr 8/1983 närmare motiverat sin uppfattning att narkotika konsumtionen inte bör vara straffbar, I avgöranden hade emellertid gått ett steg längre och uttalat att ett handha vande av narkotika i direkt anslutning till en konsumtion inte utgjorde ett straffbart innehav, I nyssnämnda yttrande har föreningen för sin del utta lat, att Högsta Domstolens tolkning av konsumtionsbegreppet kunde för väntas leda till svårigheter när det gällde att avgöra gränsen för straffbart 50 innehav avnarkotika för eget bruk. Föreningen vill nu i princip redovisa Pron 1987/88'71 samma inställning som . Farhågorna för alt det skulle uppståsvårigheter att tillämpa narkotikastrafflagen på grund av innehållet i de nuaktuella HD-avgörandena har emellertid visat sig överdrivna. Frågan om narkotikakonsumtionen skall vara straffbelagdeller ej berör endast en mycket liten sektor av narkotikahanteringen. Denpraktiska betydelsen av en sådan kriminalisering är ytterst begränsad.Straffvärdet är lågt, - 1 debatten har påtalats att den straffria zon, varom nuär fråga utgör en fara för tilltron till rättsväsendet och rättsordningensmöjligheter att motverka narkotikamissbrukets utbredning. Föreningen villhäremot anföra att en kriminalisering av narkotikakonsumtionen inte skulleundanröja alla gränsdragningsproblem eller de bevissvärigheter som kan uppstå.För att en kriminalisering av konsumtionen inte skall bli helt verkningslöskrävs ytterligare utredningsresurser. Sådana insatser skulle enligt föreningensmening innebära en misshushållning med resurserna i förhållande till vad somskulle stå att vinna därmed. Behovet av en kriminalisering för att kunna utnyttja straffprocessuellatvångsmedel är ytterst begränsat. Som regel är en narkotikakonsumtion förenadmed ett innehav eller en överlåtelse av narkotika som är straffbar. Frågan om kriminalisering av missbruk av narkotikadiskuterades bl, a, i samband med slutbetänkande"Samordnad narkotikapolitik (SOU 1984:13), Majoriteten avremissinstanserna var negativa till en kriminalisering av missbruket i sig pågrund av att en sådan kriminalisering skulle ha negativ inverkan påbehandlingsinsatserna, FSS anser inte att det framkommer något nytt i detaktuella förslaget som föranleder någon förändrad inställning i det avseendet. Den nuvarande lagtexten kan anses innehålla en litenoklarhet. Det är dock inte troligt att denna oklarhet kan uppfattas som ensamhällelig sanktion av missbruket av andra än ett fåtal narkotikapolitisktengagerade personer, I lagförslaget redovisas också en undersökning avriksåklagaren som visar att det inte föreligger några allvarligare svårigheterbeträffande bestämmandet av gränsen för det straffbara området vidgärningsformen innehav av narkotika. Föreningen anför vidare: Andra invändningar mot det framlagda förslaget är att det- enligt samstämmiga uppgifter från fältpersonal - knappast går att tillämpaden skärpning av narkotikastraffen som lagändringen avser åstadkomma. En lagsom inte får några konsekvenser har närmast en motsatt effekt än den avsedda, 1 nuläget bestraffas inte ens allt innehav av narkotika.Enligt praxis beivras inte visst mindre innehav av narkotika för eget bruk. Omen straffskärpning eftersträvas bör i första hand allt innehav av narkotikabeivras, LO har , säväl i anledning avmotioner som utredningsförslag, avstyrkt liknande förslag som det somframförs i Justi- 51 tiedepartementetsPM, Så sent som på be- Prop. 1987/88:71 handladesåterigen en motion med samma krav. Kongressen framhöll då: "altall konsumtion av narkotika förutsätter att någon först har innehaft den ochatt innehavet är straffbart. Därmed är all icke-medicinsk befattning mednarkotika brottslig. I de marginella fall en person innehar narkotika ochbjuder en annan person är det den som innehar narkotikan som straffas och inteden som konsumerar den. Det finns många skäl mot att kriminalisera konsumtioneni sig t, ex, bevisskäl (Svårt att med säkerhet analysera små doser och bevisanär de intogs,), behandlingsskäl (Ska man straffa den som söker vård för sittmissbruk? ), straffmätningsskäl (Vilka kännbara straff skall utmätas för ettbjudbloss hasch? ), etiska skäl (Vilken kontrollapparat ska upprättshållas föratt spåra upp dessa marginella fall där det finns konsumtionen men ingetinnehav?)." Idet konkreta lagförslaget som föreligger är en del av de invändningar somkongressen framförde beaktade, vilket naturiigtvis är bra. innebärdet alt lagförslaget kommer att fä en ännu mindre praktisk betydelse, vilketockså konstateras i PM, I praktiken kommer det sannolikt att handla om någoteller nägra enstaka fall, som man inte kan komma åt med nuvarande lagstiftning.Man kan säga att syftet enbart är demonstrativt. För denna demonstrations skullfår man i en ny lagstiflningsprincip ulan alt vara riktig klar över de negativaföljderna av förslaget, LOanser att målet är att all narkotikakonsumtion ska utrotas i , Del kanvi emellertid enbart åstadkomma om vi undanröjer orsakerna till konsumtionen,engagerar alla människors personliga ansvar att motverka narkolikakonsumtionenoch satsar på breda och konkreta insatser mot de som tillhandahåller narkotikantill andra. Den nu föreslagna lagstiftningsåtgärden kommer inte att bidrapositivt i det arbetet. Skäletför förslaget, som åberopas, att förändringen skulle skapa lugn i narkotikadebattenär mycket tveksamt. Skillnaderna i uppfattningarna om narkotikapolitiken är avgrundläggande ideologisk art. Om man genom den här förändringen lugnar en deldebattörer sä kommer andra istället att känna sig svikna, 1enlighet med vad LO i flera sammanhang har uttryckt anser vi attförslaget i PM inte bör genomföras, RFHLsprincipiella inställning till en kriminalisering av själva narkotikabruket harformulerats i vårt remissyttrande över pm 8 1984 och iolika inlägg i den offentliga debatten. Den innebär etl avvisande motiverat avföljande skäl: Kriminaliseringsfrägan ärhistorien om fjärdern som blev en höna, Samhället har tillräckligt medtvångsmedel för att kunna ingripa mot narkotikamissbruk, eRFHL anser att , och inte polis och domstol, ska utgöranarkotikabekämpningens frontlinje, Enkriminalisering medför ingen ökad upptäcksrisk och därför uppnås ingen ökad avskräckningseffekt, att det är fel attanvända narkotika har redan en stark förankring Prop. 1987/88:71 ibefolkningen, Även milda straffrättsligapåföljder har negativa effekter för ostraffade ungdomar, En straffbeläggning av självakonsumtionen kommer att påverka missbrukarnas benägenhet att söka samhälletshjälp, Om bruket kriminaliseras kommerstraffbeläggningens skugga även att falla på överkonsumtion av narkotikaklassadpsykofarmaka, Om inte kriminaliseringen skabli ett slag i luften, kommer den att ställa krav på kostbara resurstillskott. Betänkandetbesvarar inte grundfrågorna; finns det ett gränsdragningsproblem beträffandetillämpningen av nuvarande innehavsbegrepp som är till men förnarkotikabekämpningen och är missbruksutvecklingen av sådant slag att denmotiverar en kriminalisering av rent kriminalpolitiska skäl. Så sent som inovember 1985 svarade Riksåklagaren nej på den första frågan. Betänkandetredovisar ingen motsägande uppfattning. Inte heller redovisas någon analys avmissbruksutvecklingen. Men regeringen har i andra sammanhang tillkännagett enuppfattning om missbruksläget, som inte kan ligga till grund för enkriminalisering av rent kriminalpolitiska skäl. Betänkandets motiv förföreslagna åtgärder kan hänföras till förhållanden som uppkommit till följd aven överhettad debatt. De är alltså sekundära till själva sakfrågan och måsteavvisas, RFHLanser att förslagsställarna inte går i land med den uppgift de har föresattsig; att genom förevarande ändringsförslag om en kriminalisering av självanarkotikabruket minska gränsdragsningsproblem beträffande det straffbaraområdet och ge lagstiftningen en sådan utformning att oklarhet och missförståndundanröjs. Tvärtom bygger man nu in nya och betydligt allvarligare oklarheter,med andra mer omfattande gränsdragningsproblem som följd, RFHL avvisarbetänkandets förslag till ändringar i Narkotikastrafflagen och hoppas att detaldrig kommer att dyka upp i form av en proposition. har detförts en inflammerad debatt om kriminalisering av narkotikamissbruket, eller riktigare; själva konsumtionen av narkotika. Frågan har riksdagsbehandlats , då ett enhälligt justitie- utskott uttalade sig mot en straffbeläggning av konsumtionen som sådan. har de borgerliga parfierna bytt åsikt och ställt kriminalise ringskravet i fronten för sin narkotikapolitik. remissbehandlades frågan med utgångspunkt från förslag att hålla själva konsumtionen utanför det straffbara området. En klar majoritet delade kommissionens uppfattning, bl, a. Riksåklagaren, styrelsen, BRÅ, , , do marförbund. Föreningens åklagare, , TCO, RFHL, 1 proposi tion 1984/85:46, som följde pä utredningsför slag, sammanfattade departementschefen sitt ställningstagande: "I likhet med kommissionen och de flesta remissinstanserna har jag sålunda kommit fram till att anledning saknas att aktualisera någon ändring i förhållande till det ställningstagande i frågan som har gjort senast . Själva konsumtionen av narkotika bör alltså även fortsättningsvis falla 53 utanfördet kriminaliserade området" (s, 12), fick Riks- Prop.1987/88: 71 åklagaren () regeringens uppdrag att, efter samråd medRikspolisstyrelsen, undersöka om det vid praxis av tillämpningen avnarkotikastrafflagen uppkommit gränsdragningsproblem beträffande det straffbaraområdet vid gärningsformen innehav, redovisade RÅ sinuppfattning och anförde bl, a, följande slutsats: "Sammanfattningsvisanser jag att det varken från straffprocessuell eller från tekniskt staffrättsligutgångspunkt föreligger några allvarligare svårigheter beträffande bestämmandetav gränsen för det straffbara området vid gärningsformen innehav av narkotika.Från enbart nu angivna utgångspunkter finns det således enligt min mening inteanledning att kriminalisera konsumtion av narkotika. Frågan om en sådankriminalisering bör ske av rent kriminalpolitiska skäl tar jag för egen delinte upp i detta sammanhang, eftersom denna fräga får anses ligga utanför mittområde" (Ds Ju 1986: 8, s, 19), Trots detta har ocksä regeringen byttfot och föreslär i det aktuella betänkandet straffansvar för den som olovligeninnehar eller tar annan befattning med narkotika . Härmed avses handhavande idirekt anslutning till konsumtion och själva tillförseln av narkotika tillkroppen. Rör det sig endast om eget bruk av narkotika, blir påföljden böter, RFHLhäller fast vid den uppfattning som regeringen tidigare hade; vid en samladbedömning föreligger inte tillräckliga sakskäl för att straffbeläggakonsumtionen. Vi utgår från att vår mening är känd, men sammanfattar våraargument mot en sådan åtgärd: Straffivrarna har gjort en höna av en Qäder, Nästan undantagslöst föregåskonsumtionen av ett straffbart innehav. De gränsdragningsproblem som trots alltfinns är inte unika för narkotikastrafflagen, utan gäller även för andrabrottstyper och gärningsformer. Samhällethar, förutom lagföring för narkotikainnehav, ett helt batteri av åtgärder attsätta in när t, ex. polisen misstänker att ett antal personer konsumerarnarkotika i en lägenhet: Befogenhet att göra husrannsakan; beslagta narkotikaoch tillhörande attiraljer; under vissa omständigheter kroppsvisitera och kroppsbesiktiganärvarande personer; ta med alla till förhör; hålla personer icke misstänktaför narkotikabrott kvar för förhör i högst ; rör det sig om offentligplats kan dessutom lagen om omhändertagande av berusade personer (LOB) och p,13 i polislagen (tidigare lagen om tillfälligt omhändertagande/LTO) användas;rör det sig om barn kan dessa enligt p, 12 i polislagen omhändertasoch överlämnas till vårdnadshavare; enligt p, 3 i polislagen har polisenskyldighet att underrätta om förhållanden som kräver åtgärd fränderas sida; har enligt p, 11 och p, 12 i socialtjänstlagen skyldighetatt ingripa i ett fall som detta; i vissa fall kan åtgärder enligt LVU och LVMvidtas. Enstraffbeläggning av själva konsumtionen innebär en olycklig marke ring att det är de straffrättsliga institutionerna som ska utgöra narkotikabe kämpningens frontlinje, RFHL anser att ska ha denna ställ ning, 1 all synnerhet som kriminaliseringsdebatten uteslutande handlar om ungdomar, Straffivrarna bygger sina argument på en orealistisk föreställning om den 54 En straffbeläggning höjer inte upp- Prop, 1987/88:71 täcksrisken för gruppersom polisen missar . Eftersom den upplevda risken för upptäckt är centralför avskräckningen, ger åtgärden ingen sådan verkan.