prop · GB0366 · 1987-12-31 00:00:00 — Denständigt ökande produktiviteten inom jordbruksnäringen har inneburit att manunder inriktat sig på att begränsa produktionen, EG, å andra sidan,hade länge ingen uttalad produktionspolitik alls. Först harman under trycket av fallande världsmarknadspriser och stora exportöverskottavseende flertalet jordbruksvaror inom EG gått in för en begränsning avproduktionen i syfte att främst reducera den finansiella belastningen på dengemensamma jordbrukspolitiken. Någon motsvarighet till de svenska meralångsiktiga produktionspolitiska målen finns emellertid inte i EG, Fråganunder var i huvudsak vilka fördelar och vilka nackdelar resp, problem som skulle uppkomma för svensk del om , inom ramen för en vidare uppgörelse med EG, skulle börja tillämpa EG:s gemensamma jordbrukspolitik, förklarade regeringen att i och för sig utan större problem skulle kunna tillämpa EG:s gemen samma jordbrukspolitik. På grundval av de fortsatta utredningar som sedan genomfördes och de utredande samtal som fördes med . konstaterades emellertid att det inte var möjligt för ett land som inte är med lem i Gemenskaperna att delta fullt ut i den gemensamma jordbrukspoliti ken, (Regeringens memorandum , Jfr, prop, 1972:135 s, 6), Förutsättningarna för en tullunion på jordbruksområdet har försämrats även i vissa andra avseenden. Rationaliseringar och produktivi- 45 tetsökningar har lett till betydande jordbruksöverskottinom såväl EG som i Prop, 1987/88:66 , vilket i sin tur medfört ökadesamhällsekonomiska och regleringsfinansiella belastningar, EG:s utvidgningställer likaså krav på hänsyn till nya produkter och annorlundajordbruksstrukturer i de nya medlemsländerna, I Luxemburgdeklarationen angesatt samarbetet och/eller konsultationer på jordbruksområdet skallintensifieras. Det finns ett svenskt intresse av ett sådant samarbete iVästeuropa i liberaliserande riktning. Det är naturligt att EG med dessgemensamma jordbrukspolitik rillmäts särskild betydelse i detta sammanhang. Somframgått av det föregående ställer dock insfitution-ella och materiellaomständigheter hinder i vägen för ett deltagande i EG:s jordbrukspolitik genomatt innefatta också alla jordbruksvaror i en tullunion. Däremot skulle densvenska jordbrukspolitiken i olika avseenden autonomt kunna göras mer likartad EG:s,vilket skulle medföra en harmonisering av produktionsvillkoren. Vidare skullefrihandelsavtalet kunna omförhandlas för att helt eller delvis inbegripa vissajordbruksreglerade varor eller separata avtal kunna ingås för enskilda varoravseende bestämda kvantiteter, typ ostavtal. Inom det europeiska frihandelsområdet finns redan enomfattande frihandel med livsmedelsindustriprodukter. Bestämmelser om dettafinns i ;samt i protokoll 2 till frihandelsavtalet med , Det rör sig här om en partiell frihandel där man har tagitbort manufaktureringsskyddet, dvs, tullarna, men där man fortfarande har rättatt utjämna skillnaderna i de interna prisnivåerna på de ilivsmedelsindustriprodukterna ingående jordbruksråvarorna. Systemet har inneburit en stark stimulans för handeln, somexpanderar kraftigt främst inom EFTA, Det är ett svenskt intresse att dennahandel ökar ytterligare, EG tillämpar ett externt system för råvaruprisutjämning.Systemet innebär att kompensation sker vid gränsen vid import avlivsmedelsindustriprodukter. Denna kompensation har formen av rörliga avgiftersom beräknas på grundval av skillnaden mellan ett genomsnittligt s,k,tröskelpris och ett världsmarknadspris för ingående råvaror. Vid export ges påmotsvarande sätt ett bidrag för att utjämna råvaruprisskillnaden. De råvaror för vilka utjämning medges är för närvarandevissa spannmål, mjöl, mjölk och mjölkprodukter, socker samt ägg (endast videxport). De färdigvaror som på detta sätt omfattas av systemet är bl,a, sockerkonfekty-rer,choklad, pastaprodukter, bakverk och vissa drycker. Svenskaöverväganden Prop, 1987/88:66 Enökad liberalisering av handeln med livsmedelsindustriprodukter kan ske på tvåsätt. Det ena är att total frihandel genomförs, dvs, att tullfrihet införs ochsystemen för råvaruprisutjämning tas bort. Denna möjlighet är dock helt avhängigav vad som kan uppnås på råvaruområdet, dvs, för de jordbruks-regleradevarorna. Endast om frihandel kan uppnås för dessa varor blir det också möjligtatt ta bort nyssnämnda system. Utan frihandel för råvarorna skulle nämligenskillnaderna i råvaruprisnivåerna kvarstå, vilket skulle leda tillsnedvridningar och i vissa fall oacceptabla olikheter i konkurrensvillkoren.Det andra sättet, att införa tullfrihet men bibehålla systemen för råvaruprisutjämning,synes mer framkomlig. Den utgör också den väg som söktvinna gehör för i överläggningar med EG, har sålunda regelbundetframfört önskemål om en utvidgning av det varuområde som omfattas av Protokoll2, EG har emellertid ej ansett sig kunna slå in på denna väg, Idet nu aktuella sammanhanget - uppföljningen av Luxemburgdeklara tionen - kanen ny öppning skönjas. Gemenskapen har antytt beredvillighet för en utvidgningav varuomfattningen i Protokoll 2, men har ställt villkoret att överenskommelsenås mellan EG och EFTA om en harmonisering av de kriterier ochberäkningsmetoder' som tillämpas vid fastställande av prisut-jämningsbeloppen,EG har också framfört vissa förslag till ändrade principer härför. Ettgenomförande av dessa är emellertid förenat med betydande svårigheter, vilketgör framsteg ovissa. Likväl måste EG;s nya hållning sägas innebära ett klartframsteg. Från svensk sida föreligger ett intresse att så långt möjligtmedverka till en överenskommelse som öppnar vägen för en betydande utvidgningav Protokoll 2 med åtföljande landvinningar för frihandeln. Frihandelni omfattar i princip inte fisk och fiskprodukter, även om man i EFTAhar lyckats åstadkomma frihandel för flertalet beredda fiskprodukter, EFTA:sparlamentariker har föreslagit att man i EFTA skall hberalisera handeln medfisk ytterligare. Det finns ett svenskt intresse att verka för en ökadliberalisering av handeln med fisk och ett ökat tillträde till fiskevatten inomVästeuropa som helhet, EG:sgemensamma fiskeripolitik utvecklades först efter 1970-talets genomgripandeförändringar när de nationella fiskegränserna utsträcktes och havs-rättskonventionenantogs. Den fick sin definitiva utformning då regler antogs förfiskets bedrivande i Gemenskapens fiskevatten. Tre är senare inträffade på nyttgenomgripande förändringar genom och inträde i EG varigenomantalet fiskare i Gemenskapen fördubblades, fiskeflottan ökade ochfångsterna ökade , Dengemensamma fiskeripolitiken består av fyra operativa arbetsområ- 47 den,nämligen tillträde till fiskevatten och bevarande och skötsel av fiskebe- Prop,1987/88:66 stånd, reglering av marknaden, strukturpolitik och internationellarelationer. Gemenskapens fiskezon är i princip öppen för alla fiskareinom Gemenskapen, Den omfattar ut från Atlant- och Nordsjökusterna,Medlemsländerna har emellertid fått medgivande att behålla upp till 12 sjömilut från sina nationella kuster inom vilka fisket är reserverat för deras egnafiskeflottor samt för fartyg från andra medlemsländer med traditionella rättigheter.Därutöver existerar ett licensieringssystem i gemenskapsregi för fisk av vissahotade arter i ett område norr om utanför 12-milsgrän-sen. Systemet,som gäller under en 20-årig övergångsperiod, begränsar i praktiken fisket iområdet till ett bestämt antal brittiska, franska, västtyska ochbelgiska fartyg. Fiskbestånden i , , ochvästra bevaras och förvaltas enligt ett system med årliga totalttillåtna fångstkvantiteter (TAC:s), som delas upp i fångstkvoter för berörtmedlemsland. Systemet är avsett att tillförsäkra varje medlemslandsfiskeflotta relativt stabila fiskemöjligheter enligt vissa kriterier. De åtgärder som vidtas för att bevara bestånden ärbaserade på vetenskapliga rön och består huvudsakligen av begränsningar förfisket.i vissa zoner, minimimått för maskorna i fisknät och i vissa fallminimimått avseende ilandförd fisk. Regeringarna i de enskilda medlemsländernaär oförhindrade att vidta egna åtgärder för att bevara bestånden. Åtgärdernafår dock inte vara diskriminerande mot andra medlemsländer. Ettövervakningssystem finns, vilket bl,a, innehåller notifieringsplikt till EG-kommissionenav sådana nationella åtgärder. Vissa speciella övergångsarrangemang gäller med anledningav och inträde i EG, Den gemensamma marknadsregleringen för fisk infördes år1971 och var föremål för revision , Den består i sinahuvuddrag av standardkrav för marknadsföring och regler förproducentorganisationer. De senare ger organisationerna möjlighet att bl,a,erhålla igångsättningsstöd, som delvis finansieras av Gemenskapen, För de mest betydelsefulla fiskslagen fastställs s,k, riktpriserföre varje fiskesäsong. Likaså fastställs på gemenskapsbasis återtagspriservid vilka fisk kan tas ur marknaden. Producentorganisationerna kan också, föratt stabilisera priserna, själva inom vissa ramar fastställa prisgränser undervilka de inte köper medlemmarnas fångster. Under vissa förutsättningar ersätts fiskarena för fångstersom tagits ur marknaden. För vissa fiskslag finansieras denna ersättning delvisi enlighet med regler som gäller för den Europeiska Orienterings- ochGarantifonden (FEOGA), Export av de överskott på fisk som uppkommer inomGemenskapen kan främjas genom exportstöd. Detta skall utjämna skillnaden mellan priserna inom EG och på världsmarknaden. fastställs referenspriser för vissa fiskslag och produkter avseende import till onormalt låga priser. När referenspriserna underskrids kan importen belastas med utjämningsavgifter varigenom kvantitativa begränsningar kan undvikas. Om tillgången inom 48 EG ärotillräcklig, kan tullar och avgifter pä importen suspenderas. Så sker Prop,1987/88:66 beträffande tonfisk och torsk. Den gemensamma marknadspolitiken för fisk tillämpas förSpanien och fr.o,m, med vissa övergångs- elleranpassningsarrangemang som syftar till att hjälpa dessa länder att genomförasin integration i den gemensamma fiskeripolitiken. De nya fiskezonerna, en ökande knapphet på fisktillgångoch fångster samt behovet av att utveckla alternativa former för fisketsbedrivande har föranlett Gemenskapen att utforma en politik för attomstrukturera och modernisera fiskerinäringen. Politiken förutsättersamordnade ansträngningar och åtgärder från medlemsländernas och Gemenskapenssida. De sammanlagda kostnaderna för denna politik uppgick till ca 100miljoner ECU, Därutöver stöder den Europeiska socialfondenmedlemsländernas utbildningsprogram för fiskare. Stödet syftar till att hjälpafiskarena att kvalificera sig för alternativa sysselsättningar. Den EuropeiskaRegionala Utvecklingsfonden och den Europeiska Investeringsbanken lämnarbidrag och lån för investeringar i infrastruktur säsom hamnar,förädlingsanläggningar och forskningsanstalter. har Gemenskapen genom Kommissionen exklusivkompetens att handha internationella fiskeriförhandlingar. Därefter har fiskeriav-talslutits med ett antal tredje länder i syfte att möjliggöra för fiskefartyg i EGatt fortsätta traditionellt fiske eller få tillträde till nya bestånd. Gemenskapen har sålunda bl,a, slutit ömsesidiga avtal medtredje länder (, och ) enligt vilka fiskerirättigheterlämnas i utbyte mot liknande rättigheter för fiskare från Gemenskapen i dessaländers fiskevatten. Dessutom har avtal slutits med och , Enligt detförra uppdelas fisketillgångar som ej utnyttjas av mellan tredje länder påbasis av deras traditionella fiske. Avtalet med öppnar möjlighet för EG-fiskareatt fiska i kanadensiska vatten mot att Gemenskapen lämnat tullkoncessionerför vissa kvantiteter kanadensisk fisk vid import till Gemenskapen. En tredjetyp av avtal gäller för utvecklingsländer som , , ,, SäoToméoch Principe, och . I utbyte motfiskerättigheter lämnar Gemenskapen dessa länder finansiell kompensation,bidrag till vetenskapliga program samt bidrag till studier och utbildning föratt främja fiskerinäringarna i dessa länder. Ytterligare ett avtal medfinansiell kompensation har också slutits med efter landets utträdeur Gemenskapen . Vidare deltar EG tillsammans med Sverigeoch i den gemensamma förvaltningen av fisktillgångarna i . Genomgripande förändringar har inträffat vad avserförutsättningarna för fiskerinäringen såväl i som i EG . Detta medför att det är svårt att överblicka konsekvenserna för vid en tillämpning av EG:s gemensamma fiskeripolitik. Övervägandena /72 ger nu föga ledning. För att fullt ut skall kunna tillämpa den gemensamma 49 4 1987/88. fiskeripolitiken torde detvara nödvändigt för att delta i beslutspro- Prop. 1987/88:66 cesseninom EG eller uppnå andra arrangemang för samråd och medinflytande. Frihandelsavtaletskulle kunna utvidgas till att i ökad utsträckning omfatta fisk ochfiskprodukter. En anpassning av avtalet skedde också i anledning av inträde i EG. Den ömsesidiga rätten till fiskerättigheter ivarandras vatten skulle kunna ökas. Sådana förhandlingar sker årligenbilateralt mellan och EG. Upprepadeförsök har gjorts att ytterligare liberalisera handeln medfisk och fiskprodukter inom EFTA, men på detta område gäller att man endast imycket begränsad utsträckning kan förändra gränsskyddet utan att det totala fiskeripolitiskasammanhanget beaktas. En annan faktor som måste vägas in är att det numerareducerade frihandelsområdet EFTA rymmer de två stora fiskenationerna Islandoch men inte däremot svarande marknader för avsättning av exporten. Denstora marknaden finns inom EG. Vid en liberahsering av handeln inom EFTA men ejmellan EFTA och EG kan ett övertryck uppstå i de importerande EFTA-länderna tillgagn för konsumenterna i dessa, men till men för fiskarna i de importländer iEFTA som har en fiskerinäring. Betydande svårigheter finns alltså vid eneventuell liberalisering begränsad endast till EFTA-området. som återstår att öka liberaliseringen av handeln med fisk och fiskproduktersynes därför ligga i åtgärder som berör hela det europeiska frihandelsområdet EG-EFTA.Även här måste det då komma till en omförhandling av frihandelsavtalen mellanEFTA-länderna och EG hksom av existerande bilaterala avtal angåendefiskerättigheter. En förutsättning torde vara att parallella överenskommelserkan uppnås om ett antal andra betydelsefulla element såsomfångstbegränsningar, stöd till fiskerinäringarna, interna priser etc. Detskulle bli fråga om ett nätverk av avtal som för samordning och balans måstestyras av vissa i förväg överenskomna principer i syfte att förenkla processen. Sammanfattningsvismåste således nya vägar sökas på fiskeområdet om skall kunna delta i EG:sfiskeripolitik. En ökad liberalisering inom hela EFTA-EG-området borde vara möjligom en avveckling av gränsskyddet kopplas till andra viktiga element såsomfiskerättigheter, fångstbegränsningar, stöd till fiskerinäringarna, internapriser m.m. Frihandelnkan sättas ur spel eller störas genom en rad olika åtgärder av såväl enskildaföretag som myndigheter. Företag kan göra det genom att mjss-bruka sindominerande marknadsställning eller genom att bilda karteller. Myndigheter kansnedvrida konkurrensvillkoren genom att ge stöd till företag eller genom atttillämpa diskriminerande upphandlingsregler. Såväl somEFTA-konventionen och frihandelsavtalen mellan EG och EFTA-länderna innehållerregler som syftar till att förhindra konkur-rensbegränsande åtgärder. Dessafrågor behandlas också i och inom ramen för . EG-kommissionenföreslår i sin vitbok om den inre marknaden åtgärder för att att åstadkomma enbättre efterlevnad av gällande EG-rätt, för att utsträcka den till nya områdensamt för att undanröja de juridiska hindren för samarbete mellan företag iolika medlemsländer. Jagkommer i detta kapitel att behandla karteller och monopol, offentlig upphandling,statsstöd, etableringsfrågor, immaterialrättsliga frågor och bolagsrätt. 8.1 Karteller och monopol Medaffärslivets tilltagande internationalisering har också följt ett omfattande mellanstatligtsamarbete för att komma till rätta med företags konkur-rensbegränsandeåtgärder. har konkurrensmyndigheterna i EG:s och EFTA:smedlemsländer liksom deltagit i utarbetandet av flerarapporter och rekommendationer till medlemsländernas regeringar som berör konkurrensbegränsandeåtgärder. En sådan rekommendation behandlar bl.a. notifiering av åtgärder somberör ett annat medlemsland, samordning av myndigheters åtgärder, utbyte avinformation samt konsultations- och medlingsförfarande i konkurrensärenden somberör flera länder. finns regler som slår fast att kartellbildningar och företagsmissbruk av dominerande marknadsställning är oförenliga med konventionen om demotverkar de fördelar medlemsländerna kunde förvänta av konventionen. Närproblem aktualiseras kan inleda undersökningar. Medlemsländerna ärförpliktade att tillämpa konventionens regler med stöd av nationellabestämmelser. EG:sgrundläggande konkurrensregler finns i och i CECA- fördraget. Det är framför allt reglerna i som kommit att få betydelse (Art. 85 och 86). Bestämmelserna riktar sig mot två former av kon kurrensbegränsning, nämligen karteller och företags dominerande ställning. Karteller är i regel förbjudna om de kan påverka handeln mellan medlems staterna och om de har till syfte eller följd att konkurrensen inom den ge mensamma marknaden förhindras, inskränks eller förvanskas. Undantag från förbudet kan medges av Kommissionen. Monopol eller dominerande ställning är inte förbjudet i och för sig, men missbruk av ett företags domine rande ställning på marknaden är förbjudet om handeln mellan medlemssta- 51 terna kan påverkas därav. EG-kommissionensförslag till särskilda regler Prop. 1987/88:66 rörande företagsförvärv harhittills inte resulterat i några beslut. EG:skonkurrensregler har på samma sätt som nationell lagstiftning omedelbarrättsverkan för de enskilda företagen. Tillämpningen ankommer i första hand på EG-kommissionen.I sista hand är det som fattar beslut efter överklagande avKommissionens avgöranden. kan också åberopas av enskildpart och tillämpas av allmänna domstolar i Gemenskapen. konstateras att en kraftfull konkurrenspolitik är av grundläggandebetydelse för utvecklingen mot en inre marknad, bl.a, för att stärka företagenseffektivitet och konkurrenskraft. Vid tillkomsten av den inre marknaden är detnödvändigt att se till att det inte uppstår nya former av lokal protektionism.Man pekar särskilt på faran för att statsstöd kan underminera ansträngningarnaatt öka den europeiska konkurrenskraften. mellan och EG kan en avtalspart som anser att ettförfarande strider mot avtalets konkurrensregler ta upp ärendet i den blandadekommittén, som upprättats enligt frihandelsavtalet. Om parterna inte kan kommaöverens , kan den skadelidande parten vidta de skyddsåtgärdersom den anser nödvändiga. SåvälEG som har föredragit att så långt som möjligt motverka konkurrensbegränsandeåtgärder med stöd av sina egna interna regler, dvs. regler resp,den svenska konkurrenslagen. Varken EG eller har således normaltåberopat frihandelsavtalets regler när konkur- . rensbegränsande förfaranden avsvenska företag haft effekter inom EG eller omvänt. FörSverige är en kraftfull nationell lagstiftning och ett väl fungerande samarbetepå det internationella planet viktiga för aU förhindra och undanröja skadligakonkurrensbegränsningar. Dennu gällande svenska konkurrenslagen (1982:729) har vuxit fram med beaktande avden internationella utvecklingen. Den har två generella straffbelagda förbud,nämligen mot bruttopriser och mot anbudskarteller, I övrigt bygger den påmissbruksprincipen, som innebär att myndigheterna ingriper dä missbruk ansesföreligga. Efter vederbörlig prövning kan förbud meddelas mot sådanaförfaranden som befunnits skadliga, Lagen innehåller även regler för kontrollav företagsförvärv. Regeringenkan även efter en framställning av vidta åtgärdermed stöd av konkurrenslagen mot konkurrensbegränsning med verkan utom landet.Det krävs då att åtgärden är nödvändig på grund av internationellöverenskommelse. Genom denna bestämmelse har t,ex, frihandelsavtalets ochEFTA-konventionens konkurrensregler beaktats i konkurrenslagstiftningen. Såvälutformningen av det svenska regelsystemet på konkurrensområdet som den praktiska tillämpningen av lagstiftningen uppvisar god överenstäm- melse med vad som gäller inom EG, De svenska konkurrensmyndigheterna har ett fortlöpande och nära samarbete med och andra 52 konkurrensmyndigheter.Utvecklingen av EG:s inre marknad förutses inte Prop, 1987/88:66 leda tillnågra speciella problem på konkurrensområdet som inte kan lösas inom ramen förnuvarande regelsystem och samarbetsformer. Deuppköp av varor och tjänster som görs av myndigheter i olika länder är mycket omfaUandeoch har stor ekonomisk betydelse för svensk industri. Många länder har ivarierande grad försökt förbehålla företag i det egna landet dessa affärer, ISverige uppgick den offentliga upphandlingen /84 till 110 miljarderkronor, vilket motsvarade av BNP, Mer än hälften av denna upphandlingskedde på landstings- och nivå. Jämförelsevis kan noteras att denoffentliga upphandlingen inom EG uppskattades till ca 3 000 miljarderkronor, en siffra som ansågs vara för låg eftersom stora delar av den regionalaoch lokala upphandlingen ej täcktes av den, Iolika internationella organisationer har man strävat att uppnå överenskommelserom att myndigheter inte skall diskriminera utiändska företag vid offentligupphandling. Det har bl,a, skett i , EFTA och EG, InomGATT finns en överenskommelse (kod) som även anslutit sigtill (prop, 1979/80:24, VU 13, rskr, 138), Koden innebär att de anslutnaländerna åtar sig att inte diskriminera företag från andra till koden anslutnaländer vid offentUg upphandling. Överenskommelsen omfattar upphandling avvaror över ett visst belopp. Tjänster omfattas ej av kodenannat än i samband med upphandling av varor. Överenskommelsen täcker demyndigheter som signatärstaterna angivit i en bilaga till avtalet. Regionalaoch lokala myndigheter samt myndigheter som svarar för transporter, energi ochtelekommunikationer har undantagits, EFTA-konventionensregler om offentlig upphandling avser endast de varor som i övrigt täcks avkonventionen, vilket innebär att jordbruksvaror och tjänster inte omfattas avbestämmelserna. Upphandlingsbestämmelserna riktar sig till centrala, regionalaoch lokala myndigheter. Medlemsstaterna skall "verka för" att lokalaoch regionala organ som inte är underkastade stadig kontroll, t,ex, kantonernai och kommuner och landsting i , respekterar reglerna,ger möjlighet att göra undantag av hänsyn till allmänordning, landets säkerhet m,m,, däremot inte av regional- ellersysselsättningspolitiska skäl eller vid betalningsbalanssvårigheter. Romfördragetinnehåller inga särskilda bestämmelser om offentiig upphandling. Vissaallmänna bestämmelser om icke-diskriminering anses dock vara tillämpliga ävenpå deUa område, EG har i kraft härav antagit flera direktiv om offentligupphandling. Tvås,k, ramdirektiv har antagits, ett om varor och ett om bygg- och anläggningsarbeten.Ramdirektiven slår fast principen om hkabehandling av EG-företag på dessaområden, EG har vidare antagit två s,k, procedurdirektiv, som innehållerdetaljerade regler om vilka procedurer som skall till-lämpas då offentligupphandling över ett visst värde görs av staten, regionala ellerlokala myndigheter och offentiigrättsliga personer. Procedurreglerna Prop,1987/88:66 har en mer begränsad omfattning än ramdirektiven; bl,a, har, liksomi GATT-koden, de myndigheter som svarar för transporter, energi, telekommunikationersamt vattenförsörjning undantagits. Sedermera har man enats om enrekommendation att i begränsad utsträckning öppna upphandlingen även inomtelekommunikationssektorn. Denoffentiiga upphandlingen är ett av de områden som prioriterats i om genomförandet av den inre marknaden. Man avser bl,a, lägga framförslag om att öppna de sektorer som är undantagna frånkonkurrens på gemenskapsnivå.