prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — vilketfall "medelsbeslutet" skulle ha fattats i onödan. 1987/88:85 hetssynpunkt är det ej heller tilltalande att besvär ej kanföras mot na- Bilaga 7.3 turvärdsverkets ställningstagande iåterställningsfrågan, särskilt som utredningen utgär ifrån attremissförfarande i åtskilliga fall ej skall ske i regeringsärendet. På grund avdet här anförda föreligger, anser koncessionsnämnden, skäl att överväga ominte naturvärdsverkets framställning i återställningsfrägan bör ges in tillkoncessionsnämnden som sedan med eget yttrande fär underställa fråganregeringens prövning. Nämnden fär därvid tillfälle att ta ställning till sävälansvars- som äterställningsarbetsfrå-gor. I vart fall bör ett sådant förfarandevara lämpligt i de stora "äterställ-ningsprojekten". Beträffandeansvaret för återställningsätgärder vill koncessionsnämnden slufiigen erinra om slutbetänkande (SOU 1983:20) som bl, a. behandlade frågan om återställning. Utredningen fann att nuvarande lagstiftning ger mycket begränsade möjligheter att ålägga en förorenare att vidta återställning beträffande redan inträffade skador. Rättsläget var dock, ansåg utredningen, i viss män oklart. Såvitt gällde framtida skador föreslogs en uttrycklig lagbestämmelse, enligt vilken den som genom miljöfarlig verksamhet skadat ett mark- eller vattenområde kan förpliktas att i skälig omfattning vidta eller bekosta åtgärder för attåterstäl la det skadade området i det skick som är godtagbart frän hälsosynpunkt och allmän miljövärdssynpunkt. Med avseende pä skador som uppkommit innan lagändringen trädde i kraft ansåg utredningen aft en tillämpning av den nya bestämmelsen inte skulle fä någon störte effekt frän miljövårds synpunkt. a. med hänsyn härfill ansåg utredningen att den föreslagna bestämmelsen endast borde bli tillämplig på skador som inträffade efter bestämmelsen. I regeringens proposition 1986/87:135 om ändring i miljö- <, skyddslagenm.m, uttalades bl, a, att frågorna om ansvaret för återställningsåtgärder ochomfattningen av ett eventuellt fondsystem är så förbundna med varandra att deborde övervägas i ett sammanhang samt att miljöskyddsutredningens förslag idessa delar inte då borde tas upp till behandling. Med hänsyn till det nuanförda hade det varit önskvärt om miljöskadefondutredningen närmare hade gåttin pä frågor om ansvaret för gamla skador på miljön, om detta ansvar i principär obegränsat och om de formella möjligheterna att pröva sädana ansvarsfrågor.Koncessionsnämnden förutsätter att hithörande frågor blir föremål för ettsamlat övervägande, 4.8 : I 14 § anges att staten har rätt tillåterkrav i vissa fall. Om avsikten är att de medel som därvid inflyter skalltillfalla fonden bör det komma till uttryck (jfr utformningen av 23 §), 4.9 i : Beträffandeåterställning av skadade områden är vi dock inte övertygade om att behovet ärsä stort som naturvärdsverket anser. Upptagning av fiberbankar innehållandekvicksilver kan i en del fall medföra större skada än om man låter dem liggakvar. Inte heller för barktippar och gamla avfallsupplag förefaller behovet av återställningvara så stort. ifrågasätter om inte motsvarande 286 resurserskulle använts bättre genom insatser i dagens verksamhet. 4.10 delar utredningens uppfattning att Prop. 1987/88:85 det är motiverat att inleda ett långsiktigt arbete för att motverka läckageav Bilaga 7.3 miljöskadliga ämnen frän t. ex, fiberbankar, upplag av gruvavfall och andra finner att den föreslagna omfattningen 30 ä 40miljoner kronor kan vara lämplig i ett initialskede. anserdock att betydande arbete bör läggas ned på metodutveckling, uppföljning,utvärdering och optimering innan verksamheten eventuellt ökar i omfattning tillav föreslagna . delarutredningens uppfattning att kostnaderna skall fördelas så rättvist sommöjligt. Enligt uppfattning har dock hela samhället dragit nytta avde tidigare verksamheter som givit upphov fill de nämnda restprodukterna ochavfallsupplagen. Den mest rättvisa finansieringsformen torde därför enligtVattenfalls uppfattning vara att den främst sker över statlig budget. En samordningmed åtgärder för återställning av försurad natur och igenväxande sjöar ter sighärvid naturlig, eftersom även dessa företeelser är en samlad effekt avhittillsvarande verksamhet från olika samhällssektorer. Läckage avmiljökänsliga ämnen frän ifrågavarande upplag och deponier är en långsamprocess och behovet av åtgärder är endast i undantagsfall akut. Detta innebäratt en avvägning rimligen bör ske mot behovet av åtgärder för att begränsaandra 'smygande' miljöproblem, t, ex. försurning och andra effekter avluftföroreningar. Sädana avvägningar görs bättre i nuvarande ordning omnaturvårdsverket utnyttjar forsknings- och utredningsanslag för att hantera ochplanera återställningsarbeten och staten för genomförandet anvisar medel istatsverkspropositionen. Förfarandet är en parallell till det som gäller förHornborgasjöns restaurering, 4.11 : Utredningen föreslår attbeslut om att använda medel från miljöskadefonden till återställningsätgärderskall meddelas av regeringen efter framställning från ,Styrelsen avvisar förslaget att ge en central myndighet i detta fallNaturvärdsverket den rollen att ensam avgöra vilka återställningsätgärdersom skall prioriteras. Styrelsen föreslår i stället en alternativ lösning dären särskild fondstyrelse med företrädare för stat, kommun och industri färdenna roll. 4.12 : Advokatsamfundetförutsätter att utbetalning frän fonden till återställningsätgärder inte skermed mindre än att det föreligger frän miljösynpunkt säkra metoder för arbetetsutförande, I annat fall kan risk föreligga för att mer skada än nyttaästadkommes. Enligt utredningens förslag skall beslut om ianspråktagande avmedel för äterställningsarbeten fattas av regeringen efter framställning frännaturvårdsverket grundad på överiäggningar med statliga och kommunala myndigheterm, fl. finner detta förslag lämpligt. För genomförande avbeslutade återställningsätgärder är det nödvändigt att tvångsrätt föreliggerför ianspråktagande av fastighet, vara åtgärderna skall utföras. Utredningenhar även föreslagit sådan rätt. I detta sammanhang hänvisar utredningen tillden tvångsrätt till fastighet för utförande av förberedelse- ellerundersökningsarbeten som föreligger enligt expropriarionslagen, 287 väglagen, miljöskadelagen,lagen om vissa mineralfyndigheter, naturvärds- Prop. 1987/88:85 lagen ochgruvlagen. För rätt all utföra sädana arbeten krävs enligt ut- Bilaga 7.3trycklig bestämmelse i berörd lagstiftning att särskilt tillstånd härtill meddelatsi viss ordning, I utredningens förslag saknas en sådan nödvändig bestämmelse.Förslaget måste därför kompletteras i denna del. Utredningenanser att det inte föreligger någon principiell skillnad mellan förberedelse-eller undersökningsarbeten enligt den ovan angivna lagstiftningen och sådanaåterställningsåtgärder som avses i betänkandet. kan inte deladenna uppfattning. Det hade enligt samfundets mening legat närmare till handsatt göra jämförelsen mellan den dispositionsrätt, som vid ett företag enligtvattenlagen, erfordras för rensningar, uppläggning av massor, uppställning avarbetsmaskiner m, m, och för transporter. Tvångsrätt avseende sådana åtgärderskall lämnas av med stöd av bestämmelser i 8 kap. vattenlagen.Åtgärderna omfattas inte av rätt avseende undersökningsarbetenenligt 22 kap. 4 § vattenlagen. Advokatsamfundetkan godta vad utredningen föreslagit i fråga om reglering aversättningsfrågorna. Enligt mening bör ersättningsfrågan varareglerad innan berörd fastighet tas i anspråk, 4.13Sveriges industriförbund: Säsom framhållits i naturvärdsverkets utredning omåterställningsåtgärder finns det stora luckor dels i underlaget om de lokalaförutsättningarna för sådana åtgärder, dels i kompetensen hos dem som skallarbeta med efterbehandlingsåtgärder. Motdenna bakgrund hade det varit önskvärt om kommittén hade ägnat dessa frågorytterligare uppmärksamhet i stället för att endast peka på problemen. Detsaknas alltså förutsättningar, dvs, kunskap och kompetens, för att nu påbörjaåterställningsåtgärder i störte omfattning. Om man i experimentellt syfteskulle pröva olika äterställningsmetoder i fullskale-projekt riskerar mant.o.m. att förvärra spridningen av de miljöfarliga ämnena i naturen. Detförhällandet att äterställningsåtgärderna av utredningen bedöms krävatillstånd enligt miljöskyddslagen är talande. Det krävs alltså mer forskningoch utveckling av äterställningsmetoder innan sä sker. Med hänsyn härtillframstår det som märkligt att införa ett helt nytt avgiftssystem imiljöpolitiken för att bygga upp en fond utan att närmare veta pä vilket sättde indragna medlen skall användas för sitt ändamål. Utredningenhar inte givit någon annan vägledning än att det inledningsvis behövs ettavgiftsuttag pä . Det är angeläget attprioriteringen av insatsei" ägnas uppmärksamhet i det fortsattalagstiftningsarbetet. Mot bakgrund av den bristande kunskapen och kompetensenpå området kan det ju inte bli fråga om att vidta åtgärder motläckage av kvicksilver från fibersediment, läckage av PCB från sediment t. ex.utanför vissa pappersbruk, tungmetalläckage frän gruvavfall och kontamineradmark. vid impregneringsanläggningar samt att åtgärda vissa kommunala och andraavfallsupplag med utsläpp av motsvarande typer av ämnen. Enkonsekvens av att kunskap och kompetens saknas bUr ocksä att de Prop.1987/88:85 samlade äterställningsätgärdema mäste fä ta betydligt längre fid ianspråk Bilaga 7.3 än vad utredningen antagit, 4.14 (): LRF anser inte attutredningen tiltfredsställande har redovisat huruvida det är möjligt attgenomföra de återställningsåtgärder som indikerats med stöd av gjordainventeringar av miljöfarliga kvarlämningar. Exempelvis är det tveksamt omfiberbankar skall grävas upp och läggas på land då det säkerligen förvärtarspridningen av kvicksilver i miljön. Det är således mycket osäkert om vad somär prakfiskt möjligt att åtgärda och därvid vilka belopp som är av behovetpåkallat. 4.15 i (LO): Även när detgäller s. k. återställning anser LO att åtgärder är angelägna, varförutredningens förslag bör tillstyrkas. Att ge naturvärdsverket ansvar förinitiering och genomförande av åtgärderna finner LO naturiigt. Närett återställningsprojekt ska planeras menar utredningen att verket ska takontakt med berörda intressenter. Eftersom viktiga arbetsmiljöaspekter mästebeaktas vid saneringsarbeten förutsätter LO att dessa kontakter även omfaftarberörd lokal skyddsorganisation och vid behov yrkesinspektion. 5.1 Riksgäldskontoret:Fullmäktige har dock inga principiella invändningar mot förslaget att finansiera miljöskadefonden med en avgift pä särskilt miljöfarliga utsläpp utöver en viss nivå. En fördel med ett sådant system är att det kan utgöra ett incitament för utövaren av miljöfarlig verksamhet att minska utsläppen. Utredningenföreslår att miljöskadefonden skall förvaltas av kammarkollegiet, Fullmäkfigehar inga invändningar mot detta. Däremot anser fullmäktige att placeringsrättenbör vara begränsad. Medlen i miljöskadefonden kan närmast jämställas medskattemedel eftersom fonden finansieras med en obligatorisk avgtft. Det ärdärför naturligt att dessa medel i första hand kommer statsupplåningen filldel, antingen som kontoinlåning i eller som placering i avkontoret emitterade värdepapper. 5.2 : Man bör innan lagsfiftning sker söka uppnå samförståndslösningar med berörda myndigheter, organisationer och före tag, säväl beträffande hur avgifterna till fonden skall beräknas, som beträf fande storieken av fondens medelsbehov. En tänkbar utgångspunktskulle kunna vara den av framtagna modellen för beräkning av försäkringspremier. Inget hindrar nämligen att modellen - om den av de berörda bedöms mer rättvis än utredningens finansieringsförslag - används vid uttagandet av avgifter till 289 19 1987/88. Vad som kan anföras mot "premiemodellen" är främst att denProp. 1987/88:85 inte innebär samma incitament för den som driveravgiftspliktig verksam- Bilaga 7.3 het att minska utsläppen som utredningensavgiftsmodell förmodas göra. Eftersom behovet av fondmedel föråterställningsåtgärder inte torde komma att minska nämnvärt under de närmasteårtiondena även om ett stort antal företag minskar sina nuvarande utsläpp, ochföretagen således kan räkna med avgiftsuttag på nya områden eller enligt högretaxa efterhand som utsläppen pä ett område minskas, bör emellertid det nämndaincitamentet - i den mån det existerar - inte överskattas. Det viktiga är attäven "premiemodellen" bygger på principen att en anläggning skallavgiftsbe-lastas efter dess presumerade miljöpåverkan. Storlekenav fondens medelsbehov för återställningsätgärder anges av utredningen till30-40 miljoner kronor . (Medelsbehovet försaneringsåtgärder anges till någon eller några . )Beloppet är resultatet av en prutning av lämplighetsskäl av Naturvårdsverketsbelopp, vilka även de måste anses vara inte faktiska tal utan - belopp i enviss ambitionsnivå. Mot denna bakgrund bör staten kunna vara öppen för att iviss mån justera ambitionsnivån i förhållande till de medelsuttag de berördaverksamheterna anser sig kunna bära. framtagna utkastet fill försäkring skulle om detförverkligades innebära åtaganden för verksamheterna att utge 25 miljonerkronor enbart för att finansiera ersättning till skadelidande som intekan få skadeståndsersättning. Ett visst utrymme för justering av beloppet börkunna antas föreligga med hänsyn till att detta enligt vad som anförs ovanskulle kunna avse finansieringen inte endast av de i sammanhanget troligenförsumbara kostnaderna för ersättning till skadelidande, utan även kostnaderför återställning och sanering. Att betala ett visst belopp fill en fond varsmedel används fill åtgärder för det allmännas bästa, borde ju dessutom kunnaupplevas som mer fillfredsställande än att betala ett något lägre belopp tillett eller fiera försiikringsbolag, som dels har vinstintresse och dels intekommer att använda pengarna till sådana åtgärder, I den mån den betalande harett miljöansvar fär han helt enkelt mer för pengarna om han betalar till enfond. Påanförda skäl föreligger det enligt civilförvaltningens uppfattning vissaförutsättningar för en samförständslösning av frågan om inrättandet av enmiljöskadefond eller åtminstone av vissa delfrågor, som t, ex. efter vilkagrunder avgifterna till fonden skall beräknas. Fonden bör inrättas senast vidprövotidens utgång, även om samförstånd enligt ovan inte har kunnat uppnås. Pägrund av oenigheten inom utredningen och det starka motstånd förslaget ominrättandet av en avgiftsfinansierad miljöskadefond enligt betänkandet tycksmöta från industrin och kommunerna, och då öppningar till samförståndslösningarkan finnas, åtminstone beträffande frågan om hur avgifterna till fonden skallberäknas, bör dessa möjligheter inte lämnas oprövade. Civilförvaltningenavstyrker därför att det på nuvarande underlag lagstiftas om inrättandet av enfond, 5.3 Försäkringsinspektionen:Inspektionen anser i likhet med utredningen . 1987/88:85 att det är angeläget att trygga ersättningskrav, som kan uppkomma pä Bilaga7.3 grund av miljöfarlig verksamhet, i de fall en skadelidande har rätt till skadeståndenligt miljöskadelagen men inte kan få skadeståndet betalt därför attskadevållaren är insolvent, okänd eller där rätten till skadestånd ärpreskriberad. Frågan om ersättning till en skadelidande i dessa fall kan lösaspå olika sätt. Ett alternafiv är att, som majoriteten i utredningen föreslagit,inrätta en särskild fond från vilken ersättning skall kunna lämnas. Ett annatalternativ är ett försäkringssystem. Med hänsyn bl, a. till den erfarenhetförsäkringsbolagen har av hur miljöskador förebyggs och hanteras bör ettfullgott miljöskadeskydd kunna erhållas inom ramen för ett försäkringssystem.Enligt inspektionens mening bör därför i första hand en försäkringslösningprövas innan man överväger att bygga upp en statlig organisation förhanteringen av skadeständsärenden pä miljöområdet. Inom utredningens ram harSveriges tillsammans med tvä försäkringsbolag lagt fram ettförslag till miljöskadeförsäkring. Rent aUmänt fär inspekrionen framhålla attdet, för att miljöskadeskyddet skall bli effekfivt, torde vara nödvändigt attinföra en obligatorisk försäkring, där varje företag som bedriver miljöfarligverksamhet - oavsett verksamhetens omfattning - ansluts till försäkringen.Inspektionen förordar att överläggningar tas upp med försäkringsbranschen föratt åstadkomma en ändamålsenlig försäkring. Först om det visar sig att enförsäkringslösning inte kan uppnäs pä godtagbara villkor bör ett fondsystemövervägas. Enligt inspektionens uppfattning är det viktigt, oavsett vilkenlösning som slufiigen väljs, att alla företag, som genom sin verksamhet skadarmiljön, deltar i kostnaden för ersättningssystemet, 5.4 Riksskatteverket:Beträffande karaktären av den föreslagna pålagan anför RSV följande. Föreskrifterom förhällandet mellan enskilda och det allmänna skaU enligt 8 kap. 3 §regeringsformen (1974:152, RF) meddelas genom lag om det gäller åliggande förenskilda eller i övrigt avser ingrepp i personliga eller enskilda förhållanden.Regeringen kan efter bemyndigande i lag utan hinder av den nämnda bestämmelseni 3 § meddela vissa föreskrifter om annat än skatt (8 kap, 7 § RF). Föravgifter kan regeringen efter bemyndigande meddela sädanaföreskrifter som man pä grund av undantagen i 3 § RF inte kan meddela i frågaom skatt. Bestämmelser om detta finns i 8 kap. 9 § RF. SäsomRSV anfört tidigare i ett flertal remissvar har departementschefen gjortuttalanden om skUlnaden mellan skatt och avgift (prop. 1973:90 med förslag tillny regeringsform och ny riksdagsordning, s, 219-220), I propositionen uttaladedepartementschefen bl. a, följande. Enligt min mening har mani allmänhet att göra med en avgtft i RFs bemärkelse endast om ett specificerat vederlag utgär för den erlagda pen- ningprestafionen. Även i vissa andra fall fär dock en penningpälaga anses ha karaktär av avgift och inte av skatt. Ett sådant fall föreligger när penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin helhet tiltförs näringsgrenen i fråga enligt särskilda regler. dessa fallär ofta att avgifterna och de däremot svarande utgtfterna inte Prop.1987/88:85 redovisas i statsbudgeten. Utredningen föreslår att en avgift, uttryckt i s.k.avgiftsenheter (AE), tas ut på störte utsläpp av vissa miljöfarliga ämnen.Inkomsten - inledningsvis cirka 50 milj. kr. per är - föresläs användas av utredningen föreslagen miljöskadefond. Från fonden skall enligtutredningen ersättning kunna lämnas för person - eller sakskador som orsakatsav miljöstörningar i de fall när skadestånd enligt miljöskadelagen (1985:225)inte betalas eller kan utgå till den skadelidande. Fondens medel skall ocksäkunna bekosta sädana återställnings- eller saneringsåtgärder som är angelägnafrån miljöskyddssynpunkt. Såvitt framgår skulle ingen del av intäkterna frånavgiften återföras till dem som utövar den verksamhet som skallavgiftsbeläggas. Inte heller kan ett specificerat vederlag anses utgå föravgiften. Med hänsyn till det anförda torde den av utredningen föreslagnapålagan vara att anse som en skatt. Om man utgår frän att den föreslagna pålagan är att ansesom skatt, uppkommer frågan om vilket beskattningsförfarande som skalltillämpas. Utredningen lägger fram ett förslag som inte anknyter tillbefinfiiga beskattningsförfaranden. Enligt RSVs mening är detta olämpligt. Bl.a. blir skatteområdet mer oöverblickbarv. för myndigheter och enskilda än vadsom gäller . Detta går rakt emot vad som i övrigt gäller för skatteområdet,där regelsystemen alltmer närmar sig varandra. Enligt RSVs mening är denaktuella pålagan att anse som en punktskatt. Det är därför naturligt attanknyta beskattningsförfarandet direkt till vad som gäller för andrapunktskatter, Lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter börsåledes göras fillämplig på den aktuella pålagan. Utredningen föreslär att skall varaavgiftsmyndighet för den föreslagna pålagan. Enligt RSVs mening är dettasynnerligen tveksamt. Beskattning skall i största möjliga utsträckning utövasgenom landets skatteförvaltning. Inom denna förvaltning finns den nödvändigakompetensen för att handha beskattningsfrågor. Dessutom finns de nödvändigaadministrativa systemen. Att administrera ytterligare en punktskatt inomskatteförvaltningen måste dra avsevärt mindre resurser än att bygga upp nybeskattningsadministration hos en annan myndighet. Mot bakgrund av vad som ovan anförts bl. a, om att pålagantorde vara att anse som en skatt och att bestämmelserna om pålagan bör anknytatill vad som gäller för andra punktskatter, anser RSV att författningsförslagets24-31 §§ mäste omarbetas och dessutom kompletteras på flera punkter. Ilagförslaget saknas bl, a, reglering av väsentliga uppbördsfrägor. RSV deltargärna i arbetet med en omarbetning av författningsförslaget. Pålagan torde vara en i rörelsen avdragsgiU kostnad. Dettabör klarläg gas i lagtext. Vidare bör beskattningskonsekvenserna för den som erhållit ersättning frän miljöskadefonden klargöras, 292 5.5 : Ibetänkandet förordas ett system med utsläppsrelate- Prop. 1987/88:85 rade avgifter som läggs pä större utsläpp av COD, fosfor, svavel. Bilaga7.3 kadmium, krom, koppar, nickel, bly och zink. Ovannämndautsläpp utgör endast en bråkdel av alla miljöfarliga ämnen som förorenar värluft och våra vattendrag. Utan tvivel är den skadliga inverkan på miljön frändessa ämnen nog sä allvarlig. Ändå vore det enligt meningdjupt olyckligt om miljöskadefondens finansiering skulle begränsas till justdessa ämnen. Det skulle innebära att hela ämnesgrupper, som vi vet är mycketskadliga för miljö och hälsa och som dessutom hanteras i stor omfattning skullelämnas helt utanför avgiftsfinansieringen med motiveringen att dessa är sväraatt mäta. För t. ex. cellulosaindustrier föresläs som parameter COD. Denna återspeglardock inte den mest miljöskadliga delen av cellulosaindustrins utsläpp. Ejbeaktade starkt miljöskadliga ämnen är t. ex, klorerade organiska substanser(TOCL) och dioxiner. Enöverarbetning synes nödvändig med beaktande av vad som framkommit i vissa påsenare tid framlagda utredningar och förslag, främst Aktionsplanen mothavsföroreningar och betänkandet för en bättre miljö (SOU 1987:32), IAktionsplanen mot havsföroreningar anges fyra huvudgrupper av utsläpp sommäste angripas nämligen (1) närsalter dvs. fosfor och kväve - varav endastutsläpp av fosfor tagits med som avgiftspUktigt i betänkandet (2) stabilaorganiska ämnen - som ej tagits med annat än den del som indirekt ingår i COD(3) metaller - där utredningar förbigått yttersta miljöfarliga ämnen somkvicksilver och aluminium (4) olja - ej beaktat. Även om ändamålet är att byggaupp en fond för ersättningar och återställningsarbeten mer ospecificerat böravgifternas uttag återspegla miljöfarligheten i utsläppen som avgiftsbeläggs. Motbakgrund av vad ovan anförts förordar en fast ärlig avgift somutgär med hänsyn till verksamhetens art och omfattning. Oavsettvilken finansieringsform som man slutligt väljer, vill fiskeristyrelsenkraftigt understryka att erlagda miljöavgifter inte får ses som något slags"godkännande" från samhällets sida av fortsatta miljöskadliga utsläpp.Målet måste alltjämt vara att åstadkomma en kraftig minskning av dagens ochframtidens utsläpp, 5.6 : SIND avvisar på industripolitiska grunder utred ningens finansieringsförslag som innebär en form av utsläppsrelaterade avgifter. Förslaget kan inte anses tillgodose rimliga krav pä rättvisa och konkurtensneutralitet. Att med avgifter endast belasta ca 200 kommuner och industrier med stora anläggningar medför betydande risker för konkur renssnedvridning. SIND anserförsäkringsmodellen i kombination med en differentierad avgift/premie med hänsyn tagen till miljöstörningens karaktär och omfatt ning överlägsen utredningens förslag om miljöskadefond och avgift pä större utsläpp.