prop · GB033 · 1987-12-31 00:00:00 — Paragrafenstredje stycke upptar de bestämmelser om provisoriska beslut omminimibesättning som återfinns i 6 kap. 3 § tredje slyckel och 8 § andrastycket sjösäkerhelslagen. I utredningsförslaget motsvaras bestämmelserna av 6kap. 4 § andra stycket och 9 § andra stycket. som har meddelat elt beslul om minimibesättning får återkallabeslutet 1. om fartyget eller dess utrustninghar ändrats på elt sätt som kan anlas ha betydelse för minimibesättningenssammansättning, eller 2. om andra väsentligaförutsättningar för beslutet har ändrats. Paragrafeninnehäller bestämmelser om återkallelse av beslut om minimibesättning och motsvararmed endast redaktionella ändringar 6 kap. 9 § sjösäkerhetslagen och 6 kap. 10 §utredningsförslaget. Ellfartygs befälhavare fär besluta alt fartyget skall framföras trots atlbesättningen inle uppfyller kraven i beslutet om minimibesättning underförutsättning att orsaken till attkraven inle uppfylls är atl det inom besättningen har inträffat ett plötsligt sjukdomsfall eller nägon annan oförutsedd händelse, yi attbristen inle kan avhjälpas före fartygets planerade avgång, och alt den besättning somfinns pä fartyget är tillfredsställande sammansatt Prop. 1987/88:3 medhänsyn lill fartygets säkra framförande och sjösäkerheten i övrigt. Beslutetfår inte innebära att fartyget framförs i någon annan fart än som anges ibeslutet om minimibesättning eller att detta beslul frångås såvitt avserkvalifikationerna hos befälhavaren, radiotelegrafister ellerradiotele-fonisler. Beslutetfår inte avse än eller, om resan lill närmastedestinationshamn tar längre lid i anspråk, den tid som behövs för resan dit. Iett beslut om minimibesättning får befälhavarens rätt all fatta beslul enliglförsta stycket inskränkas ytterligare. Innanbefälhavaren fattar ett beslul enligt 10 § skall han samråda medskyddskommittén eller, om det inte finns någon sådan på fartyget, medskyddsombudet. Paragrafernainnehäller bestämmelser om s. k. befälhavarbeslut och motsvarar utan ändringari sak 6 kap. 6 § sjösäkerhetslagen och 6 kap. 7 § utredningsförslaget. I frågaom de situationer för vilka möjligheten lill befälhavarbeslut är avsedd fär jaghänvisa till prop. 1978/79:117 s. 53 och 92. Del är naturiigt atl befälhavarenföre beslutet överlägger även med maskinchefen och övrigt sjöbefäl, jfr prop.1978/79:117 s. 56. Fartygetsredare eller ägare skall anställa dem som ingär i minimibesättningen ochtillhör däcks-eller maskinpersonalen. Omdet finns särskilda skäl till det, fär regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer medge alt sädan personal anställs av någon annan. Innanelt medgivande lämnas, skall samräd ske med organisationer som företräderredare och ombordanställda. Iparagrafen anges vem som skall anställa den däcks- och maskinpersonal somingår i minimibesättningen. Paragrafen ersätter 9 kap. 1 § andra stycketsjösäkerhetslagen. Den motsvarar 6 kap. 5 § andra stycket utredningsförslaget. Bestämmelsenhar i fartygssäkerhelslagen ändrats i två hänseenden. Dels har en möjlighetinförts att låta fartygets ägare anställa personalen även om han inte själv ärredare. Belräffande skälen härtill fär jag hänvisa lill den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2.4). Vidare har införts en möjlighet till dispensfrän regeln. Den möjligheten vill jag kommentera närmare. Denhuvudregel som har slagits fast i paragrafen är av slor vikt för sjösäkerhetenoch för de ombordanställdas anställningstrygghet och möjligheter tillmedinflytande på arbetsplatsen. Det bör därför finnas vägande skäl för atldispens skall kunna medges. Detta har i lagtexten markerats genom uttrycket"särskilda skäl". Enförsta förutsättning för dispens bör vara alt sjösäkerheten inle för sämras. Vidare mäste i dispensärendet klarläggas all den tilltänkte arbets givaren kan erbjuda en anställningstrygghet som är likvärdig med den som personalen skulle ha haft om dispens inte hade meddelats. Slutligen måste naturligtvis den som ansöker om dispens kunna visa atl det föreligger etl verkligt behov därav. Om dessa grundförutsättningar är uppfyllda bör dispenskunna meddelas Prop. 1987/88:3 främst i två lyper av situafioner. Den ena ärnär en svensk redare vill anlita elt annat seriöst svenskt rederiföretag fördriften av fartyget. Som redareföreningen påpekat kan det förekomma fall dåett sådant samarbete är motiverat av företagsekonomiska skäl. Den andratypsituafionen som berörts under remissbehandlingen är när någon med ingeneller endast begränsad redarerfarenhel blir redare för ett fartyg. Del harexempelvis förekommit alt etl lill svenska varvsförelag närstående förelaggenom omständigheternas makt har blivit ägare fill fartyg. Vidare kan dettänkas atl etl konkursbo är ägare och redare av elt fartyg. Under förutsättningatl den tilltänkte arbetsgivaren är ett etablerat svenskt rederiförelag bör dispenskunna meddelas. Det ligger i sakens natur alt del inle går altförutse huruvida dispens kan vara möjlig även i andra situationer än deberörda. Jag vill dock understryka atl det krävs särskilda skäl för dispens. I anledning av farhågor som under remissbehandlingen haruttalats av de ombordanställdas organisationer vill jag anföra att jag inteavsett alt öppna vägen för andra bemannings- eller managemenlbolag än sådanasom pä grund av alt de ansvarar för sjösäkerheten ombord och är arbetsgivareför de ombordanställda är att anse som redare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår föreskriva eller i särskilda fall besluta alt för fartyg, som inle enligt5§ skall ha minimibesättning fastställd, skall gälla andra krav i fräga om denbemanning som behövs från sjösäkerhetssynpunkt (hemanningsföreskrifter). Bestämmelsen har avfattats i enlighet med vad tvä avlagrådets ledamöter har föreslagit. Den motsvarar del bemyndigande angäendebemanningsföreskrifter som ingår i 6 kap. 3 § andra stycket sjösäkerhetslagenoch utredningsförslaget. Ett fartyg för vilket bemanningsföreskrifter gäller fårframföras endasl om besättningen är sä sammansatt atl föreskrifterna äruppfyllda. Paragrafen motsvarar 6 kap. 10§ sjösäkerhetslagen och 6kap. 11 § utredningsförslaget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår meddela ytteriigare föreskrifter om fartygs bemanning. Paragrafen har införts efter förslag av lagrådet. Den germöjlighet all meddela bl.a. sådana föreskrifter som återfinns i 6 kap. 1 §andra och tredje styckena sjösäkerhetslagen. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligareföreskrifter om syn- och hörselkraven enligt 4 § första stycket 73 samt omhälsoundersökning och läkarintyg avseende dessa krav. I 6 kap. 3 § förordningen (1965:908) om säkerheten påfartyg föreskrivs Prop. 1987/88:3 alt för kravet på tillräcklig syn- ochhörselförmäga hos besättningen skall gälla de föreskrifter som utfärdats medstöd av förordningen (1979:38) om läkarintyg för sjöfolk. Vidare föreskrivs allfordringarna pä syn- och hörselförmäga skall styrkas med läkarintyg.Sjöfartsverket härmed slöd av 6§ förordningen om läkarintyg för sjöfolk isjöfartsverkets författningssamling 1981:56 preciserat kraven på syn- ochhörselförmåga. Den förevarande paragrafen, som saknar direkl motsvarigheti utredningsförslaget, ger erforderligt bemyndigande för utfärdande avföreskrifter om syn- och hörselkraven samt om hälsoundersökning ochläkarintyg. Lagrådet har, under hänvisning lill sill yttrandebeträffande 8 kap. 5 §, uttalat följande om förevarande paragraf, som ilagrädsremissen betecknades 5 kap. 15 §: Paragrafen iipptar ett bemyndigande för regeringen ochmyndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bl.a.hälsoundersökning avseende syn- och hörselkrav för besättningsmedlemmar. Någonbestämmelse som straffbelägger vägran att låta undersöka sig föresläs inle isjälva lagen, och det fär förutsättas alt bemyndigandet inte skall utnyttjasför en sädan straffregel i en förordning. I själva verket torde avsikten varaalt de tilltänkta föreskrifterna i första hand har arbetsgivaren som adressat.Under sädana förhållanden fär bemyndigandet anses godtagbart frängmndlagssynpunkl. Jag delar lagrådets uppfattning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår föreskriva eller för särskilda fall besluta att minimibesättning skallfastställas även för andra fartyg än sädana som avses i 5 §. Paragrafen motsvarar det bemyndigande angäende minimibesättningsom ingår i 6 kap. 3 § andra stycket sjösäkerhelslagen och utredningsförslaget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår meddela föreskrifter om anteckning av beslul enligt 10 § och omunderrättelser om sådana beslul. Paragrafen har införts efter påpekande från lagrådet. Denger bemyndigande att utfärda sädana föreskrifter som återfinns i 6 kap. 7§sjösäkerhetslagen och 6 kap. 8 § utredningsförslaget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår meddela föreskrifter om behörighet att föra fartyg eller atl ha befattningpå fartyg samt om avgifter till staten för utfärdande av behörighetsbevis ochför andra beslut som avser rätt att föra fartyg eller tjänstgöra pä fartyg. Paragrafen motsvarar 11 kap: 4 § första slyckel andrameningen och .,, andra slyckel sjösäkerhelslagen samt delvis 6 kap. 12 §utredningsförslaget. 20 § Prop. Bestämmelserna i 519 §§gäller inte utländska fartyg. Bestämmelsernai 2 och 3 §§ gäller utländska fartyg endast i den mån regeringen föreskriverdel. Enligl6 kap. 11 § sjösäkerhetslagen gäller de flesta bestämmelserna ibemanningskapillet inte utländska fartyg. Endasl 1 § första stycket och 2 § haransetts böra gälla alla fartyg, även ulländska. Det första stycket avförevarande paragraf innebär ingen förändring i sak. 2och 3 §§ i mitt förslag motsvaras av bestämmelser i 9 kap. sjösäkerhetslagen.De bör liksom tidigare gälla ulländska fartyg endasl i den män regeringenföreskriver det. Sjösäkerhelslagens3 kap. innehåller bestämmelser om ätgärder lill förebyggande av ohälsa ocholycksfall m. m., av vilka en del avser ämnen som i arbelsmiljölagen behandlasi kapitlet om arbetsmiljöns beskaffenhei, nämligen 2 kap. I förevarande 6 kap.fartygssäkerhelslagen har inarbetats regler som motsvarar arbetsmiljölagensregler om arbetsmiljöns beskaffenhet. Till skillnad från utredningen anscrjagalt bestämmelser motsvarande sjösäkerhetslagens 9 kap. och arbetsmiljölagens 3kap. lämpligen bör las upp i ett särskilt kapitel, 7 kap. fartygssäkerhelslagen föreslås alltså bli parallellt till 2 kap. arbelsmiljölagenoch innehålla grundläggande regler om arbetsmiljön. Vidfartygsarbele skall arbetsmiljön vara tillfredsslällande med hänsyn till sjösäkerhetenskrav, arbetets natur samt den sociala och tekniska ulvecklingen i samhället. Arbetsförhållandenaskall anpassas till människans förutsättningar i fysiskt och psykisktavseende. Det skall eftersträvas alt arbetet anordnas så, alt en arbetstagaresjälv kan påverka sin arbetssituation. Paragrafen,som motsvarar 3 kap. 1 § sjösäkerhetslagen och samma paragraf iutredningsförslaget, avviker något från motsvarande bestämmelse iarbetsmiljölagen (2 kap. 1 §). Ombord på fartyg måste före allting annatbeaktas vad sjösäkerheten kräver. Hänsynen till sjösäkerhetens krav nämnsdärför före övriga hänsyn. Motsvarandeparagraf i sjösäkerhetslagen avser alla ombordvarande och inte baraarbetstagare. I fartygssäkerhetslagen har kapitlet reserverats för bestämmelserom arbetsmiljön vid fartygsarbete och de ombordanställdas miljö i övrigt.Hänsynen till passagerarnas säkra miljö reglefas i 4 kap. Iarbetsmiljölagen föreskrivs atl det skall eftersträvas alt arbetet anord nas sä, alt arbetstagare själv kan påverka sin arbetssituation. Utredningen har inle föreslagit atl någon motsvarighet lill denna regel tas med i farlygs säkerhetslagen. Skälet till utredningens ståndpunkt är all det synts nägot falla ur ramen att i en sädan speciallag som farlygssäkerhetslagen nämna detta förhällande, åt vilket säkeriigen ändå mycken uppmärksamhet ägnas 75 när det gäller fartygsbyggande och fartygsarbetets planläggning. 1987/88:3remissbehandlingen har kritiserat utredningens förslag i dennadel. Föregen del anscrjag atl ett stadgande om möjlighet för arbetstagare atl självapåverka sin arbetssituation väl motiverar sin plats i farlygssäkerhetslagen.Jag har därför som en sista mening i paragrafens andra stycke tagit upp enmotsvarighet till arbelsmiljölagens föreskrift härom. Fartygsarbeteskall planläggas och anordnas sä, atl det kan utföras i sund och säker miljö. Fartygetskall vara så utformat och inrett atl del är lämpligt från arbetsmiljösynpunkt. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i sjösäkerhetslagen men motsvarar 2 kap. 2 och 3§§ arbetsmiljölagen och 3 kap. 2 § utredningsförslaget. Dearbetshygieniska förhållandena, bland annal sävitt avser luft, ljud, ljus ochvibrationer, skall vara tillfredsslällande. Betryggandeskyddsåtgärder skall vidtas mot skada genom väder eller sjö eller genom fall,ras, brand, explosion, elektrisk ström eller liknande. Paragrafenmotsvarar 3 kap. 3 § andra stycket sjösäkerhelslagen, 2 kap. 4§arbetsmiljölagen och 3 kap. 3 § utredningsförslaget. Utredningenhar föreslagit all som exempel pä arbetshygieniska förhållanden skall nämnas"ljus, värme, ljud och vibrationer". Utredningen har också pekat påalt luftförhållandena nämns särskilt i arbetsmiljölagen. Enligt förarbetenatill den lagen (prop. 1976/77:149 s. 233) skall till luftförhållandena räknasl.ex. luftföroreningar genom farliga ämnen och olika klimatfaktorer säsomvärme, kyla, drag och luftfuktighet. Enligt utredningen kan inom sjöfartenallt sädant bli aktuellt, kanske särskilt besvärande värme. Svenskamaskinbefälsförbundel har påpekat att även faktorn "luft" bör nämnas.Själv anser jag att om en av faktorerna inom exemplet luftförhällanden drasfram finns en risk för att de övriga kommer i skymundan och föreslår därföratl samma exempel anges som i arbelsmiljölagen. nämnda förarbetena lill arbetsmiljölagen anges ocksä strålning ochvibrationer som yllerligare exempel på arbetshygieniska frägor som bestämmelsenomfattar. Utredningen har valt aft även särskill nämna "vibrationer"som exempel. Jag godtar della. Såsom utredningen vill jag dock ocksåunderstryka att många andra förhållanden kan vara av arbels-hygieniskbelydelse. a. måste tillses alt otillfredsställande strålning frånexempelvis mikrovågsugnar och radaranläggningar inte förekommer. Denlänga uppräkningen i 3 kap. 3 § andra stycket sjösäkerhetslagen av de särskildarisker som skall förebyggas har ersatts av en kortare exemplifiering. Exemplenär hämtade från sjösäkerhelslagen (väder eller sjö) och från arbetsmiljölagen. Maskiner,redskap och andra tekniska anordningar skall vara så beskaffa- 76 de och placerade ochanvändas på ett sådant sätt atl betryggande säkerhet Prop. 1987/88:3 gesmot ohälsa och olycksfall. Paragrafenmotsvarar 3 kap. 3 § första stycket sjösäkerhelslagen, 2 kap. 5 §arbelsmiljölagen och 3 kap. 4 § utredningsförslaget. 5 § ' _ . . Ämnensom kan föranleda ohälsa eller olycksfall fär användas endasl underförhållanden som ger betryggande säkerhet. Paragrafensaknar direkt motsvarighet i sjösäkerhelslagen, lät vara alt 3 kap. 3 § andrastycket i den lagen lill en del avser hithörande förhällanden. Bestämmelsen harsin motsvarighet i 2 kap. 6 § arbelsmiljölagen och 3 kap. Svenskasjöfolksförbundel har i sitt remissyttrande föreslagit en ytterligareinskränkning, nämligen alt ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall färanvändas endast om ofariiga ämnen ej finns att tillgå. Jag anser emellertidinte alt del finns tillräcklig anledning alt frängä den i arbelsmiljölagenanvända formuleringen. Kanbetryggande skydd mot ohälsa eller olycksfall vid fartygsarbele inte nås päannat sätt, skall personlig skyddsutmstning användas. Paragrafenmotsvarar delvis 3 kap. 4§ sjösäkerhetslagen och 2 kap. 7§ arbetsmiljölagen.Den övererisslämmer i huvudsak med 3 kap. 6§ utredningsförslaget. Enbestämmelse om all utrustningen i princip skall tillhandahållas genomarbetsgivarens försorg har tagits upp i 7 kap. 4 § tredje stycket. Etlfartyg skall erbjuda de ombordanställda en tillfredsställande boslads-ochfritidsmiljö. Där skall i behövlig omfattning finnas sovrum, dagrum,måltidsrum, kök eller motsvarande utrymmen för matlagning, utrymmen förpersonlig hygien, sjukrum och andra särskilt inrättade utrymmen för deombordanställdas personliga behov, bekvämlighet och trevnad. Alla dessautrymmen skall vara tillräckligt slora och inredda och utrustade på lämpligtsätl. Paragrafenmotsvarar 3 kap. 2§ sjösäkerhelslagen, 2 kap. 8§ arbelsmiljölagen (delvis) och3 kap. 7 § utredningsförslaget. Svenskamaskinbefälsförbundel har i sill remissyttrande anfört atl motionsutrymmen börvara krav i fartyg över en viss storlek. Som framgär av lagtexten skall delombord pä fartyget finnas en tillfredsställande fritidsmiljö. Hur denna börvara utformad kan knappast anges generellt. Enligt min mening skulle enuttrycklig skyldighet alt inrätta motionsulrymmen föra för långt. Frågan lämparsig bättre för avlalsreglering. Vägverkethar föreslagit atl regeln i 7 § inle skall gälla för färjor. Detligger i sakens nalur atl del ombord på fartyg som enbart gär korta turer ifäijetrafik mellan inrikes hamnar, exempelvis vägverkels färjor, i allmänhet inte erfordras särskilda utrymmen för bostads-och fritidsända- Prop. 1987/88:3 mäl. Det behöver enligt min mening inlesärskilt utsägas i lagtexten. För alt hjälp och vård vid olycksfall eller sjukdom skallkunna lämnas ombord skall sådana åtgärder vara vidtagna som behövs med hänsyntill antalet ombordanställda, fartygels beskaffenhet och den fart som det användsi. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5§ sjösäkerhetslagen, 2 kap.8§ arbetsmiljölagen (delvis) saml 3 kap. 8 § utredningsförslaget. Sjösäkerhetslagen talar i detta sammanhang endast om deombordanställda och arbetsmiljölagen avser ju endast skydd för arbetstagare.Utredningen har beträffande denna och följande paragraf förordat all "ombordvarande"skall omfattas i slället för endasl "ombordanställda". För egen delanser jag det riktigast alt i detta sammanhang endasl nämna ombordanställda. Avparagrafen följer emellertid alt t. ex. passagerarfartyg även skall ha denutrustning som behövs för att lämna hjälp ål skadade eller sjuka passagerare. Den kost som tillhandahålls de ombordanställda skall varatillräcklig och av fullgod beskaffenhei. för de ombordanställdas behov, såsom lill dryck,personlig hygien, matlagning och diskning, skall finnas lätt tillgängligtombord i tillräcklig mängd och av tillfredsställande beskaffenhet. Bestämmelser om livsmedel och om utrymmen för hantering avlivsmedel finns i livsmedelslagen (1971:511). Paragrafen motsvarar 3 kap. 6§ sjösäkerhelslagen och 3kap. I elt tredje stycke har tagits upp en erinran om attlivsmedelslagstiftningen gäller i fråga om livsmedel och utrymmen förhantering av livsmedel. Dessa förhållanden harjag redogjort för i avsnitt2.2.6. har föreslagit att regeln i 9 § inte skall gällaför färjor. I enlighet med vad jag anfört vid 7 § om bostads- ochfritidsutrymmen ligger det i sakens nalur atl det ombord på vissa fartyg iallmänhet inle erfordras kost eller vatten. Nägot särskilt stadgande häromtorde inte behövas. Bestämmelser om arbetstiden ombord finns isjöarbelslidslagen (1970:105). Bestämmelser om minimiålder för fartygsarbele finns isjömanslagen (1973:282). Paragrafen motsvarar 3 kap. 7§ sjösäkerhelslagen och 3kap. 10 § utredningsförslaget med den skillnaden alt hänvisningar gjorts tillde lagar som är aktuella i sammanhanget. Yllerligare bestämmelser om minderårigas fartygsarbete hartagits upp i '° // Prop. Bestämmelsernai 3-9 §§ gäller inte utländska fartyg i vidare mån än regeringen föreskriverdel. Paragrafenmotsvarar 3 kap. 12 § sjösäkerhetslagen och 3 kap. 31 § utredningsförslaget. Allmänna skyldigheter ifråga om arbetsmiljön Rubrikenanknyter till rubriken lill 3 kap. arbelsmiljölagen. Kapitlet innehållerbestämmelser om de skyldigheter som måsle uppfyllas för alt arbetsmiljön skallvara tillfredsslällande. Motsvarande bestämmelser återfinns huvudsakligen i 9kap. sjösäkerhelslagen och i 3 kap. arbetsmiljölagen. Redarenoch de ombordanställda skall samverka för att ästadkomma en Paragrafenmotsvarar 3 kap. 8§ sjösäkerhetslagen, 3 kap. 1§ arbetsmiljölagen och 3 kap.11 § utredningsförslaget. Detförhällandet alt endast redaren nämns på arbetsgivarsidan framhäverparagrafens karaklär av principförklaring. Andra förekommande arbetsgivare harockså sina skyldigheter, men del huvudsakliga ansvaret är redarens. Påarbetstagarsidan är endast de ombordanställda nämnda. Anledningen till dettaär alt man knappast kan ålägga tillfälliga arbetstagare ombord något ansvar förfartygsmiljöns utveckling på lång sikl. Redarenoch befälhavaren skall vidta alla åtgärder som behövs för atl förebygga altnågon som utför fartygsarbete utsätts för ohälsa eller olycksfall. De skallägna uppmärksamhet åt att arbetet planläggs och anordnas sä, att entillfredsställande arbetsmiljö skapas. Fartyget samt maskiner, redskap,skyddsutrustning och andra tekniska anordningar skall underhällas väl. Densärskilda risk för ohälsa och olycksfall som kan följa av att en arbetstagareutför arbete ensam skall beaktas. Vadsom sågs i denna paragraf om redaren gäller även annan arbetsgivare ät den somutför fartygsarbele. Paragrafenär att jämföra med 9 kap. 4§ första stycket sjösäkerhetslagen, 3 kap. 2 §första och tredje styckena arbetsmiljölagen och 3 kap. 12 §utredningsförslaget. Isjösäkerhetslagen är "redaren eller den som i redarens ställe brukarfartyget, befälhavaren och den som eljest leder arbete ombord" angivna somansvariga för skyddet mot ohälsa och olycksfall. I arbetsmiljölagen haransvaret lagts på arbetsgivaren. Fartygssäkerhetslagen harutformats närmast efter mönster från arbets miljölagen. Befälhavarens särskilda ställning gör att även han har ålagts etl ansvar enligl förevarande paragraf. Förstastyckets båda sista meningar ansluter närmare till arbetsmiljöla- Prop.1987/88:3 gens uttryckssätt än vad utredningen föreslagit. Paragrafen avser, liksom de närmast följande, inte baraombordanställda utan också andra som utför fartygsarbete. framgår avbestämmelsernas avfattning. Med förebild i 3 kap. 2§ tredje stycket arbelsmiljölagenhar i andra stycket tagits upp en bestämmelse enligt vilken skall beaktas densärskilda risk för ohälsa och olycksfall som kan följa av att en arbetstagareutför arbete ensam. I förarbetena fill bestämmelsen i arbetsmiljölagen (prop.1976/77:149 s. 253) uttalade föredragande statsrådet följande: Del är nödvändigt . med en nyanserad bedömning när man ställer kraven päarbetsmiljön. De insatser som krävs för att förbättra arbetsmiljön fär intevara orimliga i förhållande till de resultat som kan uppnäs. Inte bara arbetetsnatur utan även yttre förhållanden av olika slag kan inverka. Befälhavaren skall särskill se till att ingen minderåriganlitas till fartygsar bele pä etl sätl som medför risk för olycksfall eller för överansträngning eller annan skadlig inverkan pä den minderåriges hälsa eller utveckling. Med minderårig avses i denna lag den som inle har fyllt 18är. Paragrafens första stycke motsvarar 9 kap. 4§ tredjestycket första meningen sjösäkerhetslagen, 5 kap. 3 § första stycketarbetsmiljölagen och 3 kap. 13 § utredningsförslaget. Bestämmelsen haravfattats i huvudsaklig överensstämmelse med arbelsmiljölagens innehåll. Såsom ell andra stycke har lagils upp en med 5 kap. 1 §arbetsmiljölagen likalydande definition att med minderårig avses i lagen densom inte har fyllt 18 är. Del bemyndigande att meddela föreskrifter som fmns isjösäkerhetslagen (nämnda lagrums tredje stycke andra meningen) har flyttatstill det särskilda kapitlet med bémyndiganden. Redaren skall se lill att de som utför fartygsarbete färgod kännedom om de förhållanden under vilka arbetet bedrivs och att de upplysesom de risker som kan vara förbundna med arbetet. Redaren skall förvissa sig omalt arbetstagarna har den utbildning som behövs och vet vad de har att iakttaför att undgå riskerna i arbetet.