prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Denutredning som föreligger är dock mestadels av godtagbar kvalitet och det finnsrisk för att den föreslagna ordningen medför kostnader och merarbete utan attbeslutsunderlaget förbättras pä ett sådant sätt att det uppväger olägenheterna.Från rättssäkerhetssynpunkter anser hovrätten trots dessa invändningar detvara sä väsentligt att rätten själv får bilda sig en uppfattning om denenskilde och att denne själv får föra fram sina synpunkter att den avutredningen föreslagna huvudregeln om muntligt hörande bör införas. Detär svårt att se något rimligt skäl till en huvudregel som innefattar krav påförhandling i ärenden om förordnande av god man. I vart fall framstår det somett tveksamt argument att hävda att rätten skulle få en bättre bild av denenskildes tillstånd och hjälpbehov genom ett muntligt förhör; sannolikt skulledet snarare vara undantag än regel att sådan effekt uppnåddes. Det kan hellerinte finnas någon anledning att göra jämförelser med nuvarande regler omhandläggning av mäl om omyndigförklaring och söka efterbilda dessa. Det är i defallen trots allt fråga om vida allvarligare ingrepp i den enskildesintegritet, i själva verket så allvarliga att de ansetts böra handläggas somtvistemål. Ärenden om förordnande av god man år däremot tydligen avsedda attförbli just ärenden, inte mål, och även i fortsättningen handläggas enligtlagen om domstolsärenden. I denna lag lämnas i 4 § 2 st. möjlighet tillförhandling när behov därav verkligen anses föreligga i det enskilda fallet.Detta är fullt fillräckligt. Den nu tilltänkta utvidgningen avförhandlingsskyldigheten kommer enbart att medföra onödigt arbete för fingsrätterna. förslag att handlägga förevarande frågor som domstolsärendenföredras, saknas i vart fall anledning att särskilt skärpa kravet pä hörande avden enskilde utöver vad som gäller enligt lagen om handläggningav domstolsärenden. Tingsrätten hänvisar i den delen fill vad ovan anförts vidavsnitt 7.2.3. Tingsrätten har tidigare tagit avstånd från tanken påvidgad skyldighet att höra den enskilde muntligen, se ovan vid avsnitt 7.2.3och i någon mån 7.3.4. Förslaget till utvidgad skyldighet att inhämta yttrandefrån anhöriga m.fl. (2 st.) synes vara tillkommet under intryck från uttalandenav JO (1985/86 s. Det fmns dock anledning att hålla i minnet att fall avden art JO skildrat trots allt tillhör undantagen och att skäl fmns till vissförsiktighet vid utformningen av formkrav av förevarande slag. Risken är eljeststor att man i onödan tynger den prakfiska hanteringen av förmynderskapsärendenamed oönskade kostnader och tidsspillan som följd. Mot bakgrund därav finnsanledning atl överväga en försiktigare formulering än den valda. "Om detinte är obehövligt" kan sålunda med fördel utbytas mot t. ex. "om detanses vara av betydelse" eller liknande, som i vart fall anger attinhämtande av yttrande inte bör ske slentrianmässigt. Muntligt hörande vid förordnande av god man ellerförvallare(FB 11 kap. 17 §2 st.) Den som ansökan avser skall enligt förslaget hörasmuntligt, om det kan ske utan skada för honom eller henne. Vad som avses medskada i detta fall är ej närmare angivet och uttrycket kan behöva preciseras.Utredningen har uttalat (s. 178y) att det beträffande muntligt hörande finnsanledning att efterbilda de regler, som gäller vid ansökningar omomyndighetsförklaring. Tingsrätten vill därför förorda att begreppet skadanärmare utvecklas på det sätt som gäller enligt FB 10 kap. II § 3 st. "skulle lida allvarligskada av att få del av ansökningen". Därtill kan anmärkas att bestämmelsenom muntligt hörande ej kan förväntas medföra någon större arbetsbelastning förtingsrätterna. I de fall där enligt läkarintyg ett hörande ej kan underlåtas,torde nämligen som regel den som ansökan avser själv ha undertecknat ansökaneller medgivit denna. I avsnittet om processuella frågor (7.2.3) anges att iärenden om förordnan de av god man enligt 11 kap. 4 § skall som huvudregel muntlig förhandling hållas. Den närmare utformningen av lagtexten (11 kap. 17 §) visar dock att kravet på muntlig förhandling avser elt mycket smalt område. Sålunda undantas den som själv ansökt om god man, den som samtyckt till en sådan ansökan och i praktiken den som på grund av sitt hälsotillstånd inte kan uttrycka sin vilja i saken. Därefter återstår i huvudsak de fall där god man kan förordnas utan samtycke om det föreligger "särskildaskål". DV vill inte ifrågasätta lämpligheten av alt man håller munfiig förhandling i sislnämnda fall men den föreslagna lagtexten ger sken av en mer omfattan de regel och bör därför omarbetas. En nyhet i förhållande till gällande rätt är även kravet på att bl. a. make och närmaste släktingar skall höras innan 107 ärendet avgörs.Omfattningen av släktkretsen torde böra bestämmas ge- Prop. 1987/88:32 nomvägledande uttalanden i mofiven. Det kan t. ex. ifrågasättas om samtliga i ensyskonskara bör höras i de fall huvudmannen endast har kontakt med någon ellernågra av syskonen. Förordnandeav god man enUgl 11 kap. 4 § FB och förvahare -11 kap. 17 och 18 §§ FB Föratt rätten skall få en välgrundad bild av den enskildes fillstånd och hjälpbehovkrävs enligt styrelsens mening att klara regler tillskapas för det formellaförfarandet i ansökningsärenden rörande god man och förvaltare. Styrelsen fillstyrkerdärför den föreslagna 17 § 1 st. i II kap. FB. Det är vidareangeläget, såsom föreslagits i 17 § 2 st., att rätten inhämtar yttrande frånnära anhöriga, överförmyndaren, vårdinrättning och socialnämnd i ärende omförordnande av god man enligt 4 § och förvaltare. Även ett utökat samarbetemellan domstolen och omsorgsstyrelsen måste givetvis, enligt vadsocialstyrelsen håller före, vara av värde i detta sammanhang. Styrelsenifrågasätter därför om det inte i 17 § 2 st. uHryckligen borde anges att ävenomsorgsnämnden, som har haft kontakt med den enskilde, skall beredas tillfälleatt yttra sig i etl ärende om förordnande av god man ellerförvallare. 17 § 3 st. i lagförslaget föreskrivs att myndigheter, som anges i paragrafensandra stycke, är skyldiga att lämna rätten sådana uppgifter som kan vara avbetydelse i ärendet. Bestämmelserna avser att förhindra att myndigheter inomexempelvis hälso- och sjukvärden eller med hänvisning tillsekretesslagstiftningen anser sig inte kunna lämna vissa upplysningar i ettyttrande fill rätten. ifrågasätter om en kontaktperson, som ärförordnad av socialnämnden eller omsorgsnämnden och som skall yttra sig i ettärende om förordnande av god man eller förvaltare omfattas av bestämmelser i 17§ 3 st. Formellt sett är en sådan kontaktperson att betrakta somkommunens/landstingskommunens uppdragstagare. Det innebär bl. a. attkontaktpersonen omfattas av sekretesslagens bestämmelser om tystnadsplikt ienlighet med I kap. 6 § sekretesslagen. Med uppdraget kan visserligen följa enskyldighet för kontaktpersonen att t.ex. med stöd av 71 § SoL rapportera vissaiakttagelser till socialförvaltningen. Styrelsen anser atl det hade varit enfördel om utredningen klargjort i vad mån sekretessgenombrott med stöd av 17 §3 st. även avses gälla för en kontaktperson när denne hörs munUigen infördomstol eller skriffiigen avger yttrande fill rätten i ett ansökningsärenderörande god man eller förvaltare. Förordnandeav god man eller förvaltare är en fråga av slor belydelse för den enskilde, och dessa ärenden är viktiga i tingsrätterna. Vi understryker, att besluten ska föregås av noggrann utredning. Föreningen : Prop. Föreningennoterar med tillfredsställelse förslaget om en vidgad utredningsskyldighet isamband med anordnande av godmanskap. Ilikhet med vad som anförts under avsnitt 7.2.3. angående godmanskap anserföreningen det vara tillfredsställande med en allsidig utredning vid anordnandetav förvaltarskap. Överförmyndarnämndenanser det riktigt att kraven på utredning skärps. Desto märkligare är atthuvudmannens medicinska tillständ inte längre skall styrkas med läkarintyg.Utredningen lämnar öppet mänga frågor kring den allsidiga utredningen. Omsamtyckeresonemanget skall kvarstå är det ännu märkligare. Liknanderesonemang som under 7.2.3 gör sig gällande under denna punkt och med störtekraft. Utredningenföreslär att kraven på beslutsunderlaget för förordnande av god man skärps.Rätten skall, bl.a. om det inte är obehövligt, inhämta yttrande från närmastesläktingar, vårdinrättning och socialnämnd. Överförmyndarnämndenifrågasätter om det är nödvändigt att precisera utredningsbehovet på föreslagetsätt. Rätten torde utan i lag preciserade krav kunna avgöra vad som krävs föralt uppnå ett fullgott beslutsunderlag. Iprakfiken torde det vara överförmyndaren som bereder ärendena om förordnande avgod man och förvaltare. Kommer kravet på yttrande frän vårdinrättning ochsocialnämnd att ställas, bör myndigheterna vara skyldiga alt även lämnaöverförmyndaren sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet. Utredningenhar under vissa fömtsättningar ställt krav på muntligt för hör vid såväl förordnande av god man som förvaltare. En förutsättning för förordnande av god man är, om den enskilde ej är ur stånd uttala sin mening, att samtycke lämnats. anser att kravet dämtöver på förhör med den enskilde är onödigt betungande. iSverige: Prop. Huvudreglernaför förvaltarskapet, vilka LO ställer sig bakom, är följande: Huvudregelnär att den enskilde skall höras muntligt, innan förvaltare förordnas. Omtingsrätten skall ha förutsättning att rätt bedöma behovet av insatser i varieärende, krävs utförligare läkarintyg och sociala utredningar som verkligenvisar på problemet. Det sekretesskydd som utredningen föreslår, vad beträffaruppgifter från sjukvård och socialtjänst, är en fömtsättning för godtagbarautredningar. ska begära yttrande från närmaste anhöriga är en självklarhet - i variefall när det gäller maka/make, barn och barnbarn. Däremot är det väl meraosäkert om det ska gälla släktingar. Genomden kursverksamhet som DV bedriver avseende förmynderskaps-rätt, har DV erfaritatt vissa tillämpningsproblem föreligger beträffande kravet pä utredning vidbyte av god man enligt 18 kap. 3 § FB. Vissa tingsrätter kräver, i de fallsamtycke inte kan ges, läkarintyg som styrker detta förhällande. Andratingsrätter hävdar att krav pä läkarintyg i princip endast föreligger vidanordnande av godmanskapet. I utredningens förslag finns motsvarandebestämmelse i 11 kap. 18 §. Mot bakgrund av det anförda, bör det närmareklargöras hur denna bestämmelse skall tillämpas. 18 § i lagförslaget föreskrivs att rätten inte får förordna förvaltare eller, i ärende om förordnande av god man enligt 4 §, underiåta att inhämla den enskildes mening på grund av den enskildes hälsotillstånd, om det inte pä grund av läkarintyg eller på annat likvärdigt sätt föreligger utredning om hälsotillståndet. tillstyrker att den enskilde i ärenden rö rande förordnande av god man enligt 4 § och förvaltare bör höras munt ligen över ansökan. Avsteg från denna princip bör givetvis kunna göras i de fall den enskilde själv står som sökande och i de fall den enskilde har fillstyrkt ansökan. Enligt mening bör vidare läkarintyg inte vara en obligatorisk förutsättning för att rätten skall kunna underlåta att inhämta den enskildes mening på grund av hans eller hennes hälsofill ständ. Det är givet att man skulle fä ytterligare garantier för en riktig uppfattning om den enskildes hälsotillstånd om man införde ett system 110 med obligatorisk läkarundersökning i ärenden omförordnanden av god Prop. 1987/88:32 man enligt 4 § och förvaltare. Det finnsemellertid en alltför stor risk för att den som ansökan avser skulle upplevadet som en obehaglig belastning att underkastas ett system med obligatorisk läkamndersökning.Är det fråga om personer, som vistas utanför vårdinrättning, kan det befarasatt de inte hörsammar kallelse till en obligatorisk läkarundersökning. Att isådana fall använda tvångsmedel för att säkerställa undersökningensgenomförande kan givetvis enligt styrelsens mening inte ifrågakomma. Med hänsyntill det sagda bör därför enligt uppfattning tanken på en obligatoriskläkarundersökning avvisas. Däremot är det givetvis angeläget att sävälöverförmyndaren som personalen inom sjukvården och , som harkontakt med den som ansökan avser, på frivillighetens väg söker få till ständen sådan läkarundersökning, när det bedöms vara erforderiigt. Vi kan dela utredningens uppfattning att annan än läkarefår utfärda intyg om hälsotillstånd. Vi anser dock, att kretsen ska få utvidgasmed stor restriktivitet och finner det skäligt att begränsa den till läkare ochpsykolog. Föreningen noterar med tillfredsställelse förslaget om envidgad utredningsskyldighet i samband med anordnande av godmanskap. Mot bakgrundav att rätten åläggs att inhämta yttrande från olika håll för att åstadkomma enallsidig utredning, synes det märkligt att huvudmannens medicinska status intelängre skall styrkas med läkarintyg. I vilka fall skall läkarintyget kunnaersättas med likvärdig utredning och vad skall innefattas i begreppetlikvärdig utredning? Dessa frågor lämnar utredningen obesvarade. 7.3.4 Processuella frågor m. m. Föreningen ifrågasätter även här förslaget atthuvudmannens hälsotillstånd - i stället för läkarintyg - skall kunna styrkasmed likvärdig utredning. anser det riktigt att kraven päutredning skärps. Desto märkligareär att huvudmannens medicinska tillstånd inte längre skallstyrkas med läkarintyg. 7.3.4 Processuella frågor m.m. Prop. Liknanderesonemang som under 7.2.3 gör sig gällande under denna punkt och med störrekraft. Det är svårt att se vad för slags utredning som skall kunna ersätta ettläkarintyg. Ett förvaltarskap år trots allt ett kraftigt ingrepp i en personsintegritet. 7.3.4ProcessueUa frågor m. m. Utredningenföreslår att läkarintyg, som utfärdas för anordnande av förvaltare, intebehöver utfärdas av läkare med specialkompetens. Utredningen har inte uppsattnågra minimikrav pä intygsutfärdande läkares kompetens. Nämnden anser att ett förvaltarförordnandeär ett stort ingrepp i den personliga integriteten, varför man bör ha vissaminimikrav på utfärdande läkares kompetens och livserfarenhet som t.ex.överläkare eller biträdande överläkare. Riksförbundetför utvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna: I11 kap. 18 § av utredningens lagförslag ges regler om den utredning som skallföretes innan rätten beslutar om förvaltarskap eller om utseende av god manutan att den enskildes mening inhämtats. Det föreslås att läkarintyg skallkunna ersättas av "annan likvärdig utredning". I specialmofiveringensägs att det beträffande den som sedan läng tid är föremål för vård i vårdinrättningbör kunna räcka med journalanteckningar jämte utlåtande av "kompetentbefattningshavare". Enligt vår uppfattning måste vissa kompetenskravuppställas beträfliande den som skall ge ufiåtande i så vikfiga frågor som förvaltarskap.Läkamtlåtande bör endast kunna ersättas med utlåtande av legifimerad psykolog.Samma sak bör gälla beträffande de fall där god man utses utan medgivande avden enskilde. Huvudreglernaför förvaltarskapet, vilka LO ställer sig bakom, är följande: Vidareskall domstolen ha tillgång lill läkarintyg eller annan hkvärdig utredning. Omtingsrätten skall ha fömtsättning att rätt bedöma behovet av insatser i varie ärende, krävs utförligare läkarintyg och sociala utredningar som verkligen visar på problemet. Överförmyndaren iVilhelmina: Prop. Skälettill behov av god man eller förvaltare måste helt ligga på läkarens ansvar -och icke pä någon utredare, kurator, avdelningsföreständare o.dyl. 4.5 God man och biträde i ansökningsärendet Rättegångsbiträde iärende om förvaltarskap (FB 20 kap. 2 a §) Utredningenföreslår att vid förordnande av förvaltarskap skall finnas möjlighet att fåhjälp av rättegångsbiträde motsvarande vad som gäller vid omyndighetsförklaringar.Däremot anser utredningen det inte påkallat att utsträcka denna möjlighet attgälla även ärenden om förordnande av god man. Det kan ej uteslutas att behov avbiträde kan föreligga också i godmansärenden. Tingsrätten förordar därför atldet föreslagna stadgandet blir tillämpligt även på godmansförordnanden. Iutredningens förslag till lydelse av 20 kap. 2 och 2 a §§ finns bl.a. bestämmelserom god man för bortovarande part resp. god man i ärende om anordnande av förvaltarskap(jfr 10 kap. 11 § 3 st FB). råder i praxis en viss osäkerhet omhuruvida dessa typer av gode män omfattas av övriga regler i somavser god man. Det gäller t. ex. frågan om dessa gode män står underöverförmyndarens tillsyn eller ej. Vissa tingsrätter underlåter att tillöverförmyndaren expediera förordnanden av gode män enligt aktuella lagmm medanflertalet tingsrätter behandlar dessa godmanskap på samma sätt som övriga godmanskap.Det vore därför värdefullt om en kommande proposition kunde innehålla ett klargörandepå denna punkt. Enligt DV:s mening kan dessa gode män, som närmast haregenskapen av rättegångsbiträden, med fördel undantas från de regler som iövrigt gäller för gode män. För att uppnå störte klarhet bör, om en sådanlösning väljes, dessa personer ges en annan benämning. Vianser, att den enskilde alltid ska ha rätt till rättegångsbiträde i ärendet. 5 God mans och förvaltares kvalifikationer Ifråga om personvalet anför utredningen alt endast en advokat eller annan juridiskt skolad person bör komma i fråga för förvaltaruppdrag, när uppdraget avser att bevaka någons talan i en process. 8 1987/88. bestämt,enär det skulle komma att dra på kommunerna avsevärda kostna- Prop. 1987/88:32der för arvoden i fall, där ansvaret för dessa eljest bör åvila staten. Ersättningartill gode män utgår ju oftast äv kommunala medel enligt 18:11 FB.En motsvarande bestämmelse föresläs såvitt avser både förvaltare och gode mänintagen i 15:20 FB. Någon ändring i sak åsyftas sålunda inte. Ersättningarnatill gode män utgår med ledning av en av kommunförbundet fastställdtaxa, vilken torde allmänt tillämpas. Normerna enligt denna understiger iavsevärd män vad som normalt tillerkänns advokater. Överförmyndarna är på gmndhärav ytterst angelägna att advokater och liknande ej skall förordnas till godemän. I stället föredras -och tillämpas vanligen, i vart fall av härvarandetingsrätt en ordning som innebär att en normalkompetent person förordnas somgod man, varefter denne såsom vilken privatperson som helst får anlita advokatom behov därav anses föreligga. Fördelen med den ordningen är att advokatensersättning kommer att betalas antingen via rätlsskyddsförsäkring, om sådanfinnes, eller via allmän rättshjälp, om huvudmannen anses berättigad därtill. Utredningenföreslär att till förvaltare skall kunna förordnas en tidigare god man i defall ett godmanskap ersätts av ett förvaltarskap (s. 185). Det är naturligtvisur mänga synpunkter en bra lösning att låta en tidigare god man bli förvaltare.Det är dock mindre väl förenligt med förvaltarens uppgift att granska avgåendegod mans förvaltning och eventuellt anställa sådan skadeståndstalan som avses i13 kap. 9 § FB (jfr NJA 1977 s. 201). Denna problematik bör uppmärksammas i detfortsatta lagstiftningsarbetet. Iutredningens lagförslag anges i 11 kap. 13 § FB att till god man ellerförvaltare skall utses en rättsrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Engod man eller förvaltare som förordnas för att bistå en psykiskt utvecklingsstördmåste givetvis, för att anses såsom lämplig, vara väl insatt i hur denenskildes handikapp yttrar sig och vilka konsekvenser handikappet medför förden enskilde och dennes omgivning. vill med anledning häravsärskilt betona vikten av att till god man eller förvaltare endast förordnas ensådan person som har den utbildning som krävs för att på ett tillfredsställandesätt kunna uppfylla uppdraget som god man eller förvaltare för en psykisktutvecklingsstörd person. Föratt gode män och förvaltare ska fullgöra sina uppgifter på ett bra sått, behöver de utbildning och fortbildning. Denna fråga berörs inte i betänkan det. Den bör tas upp i det fortsatta arbetet. Det saknas f. n.statistik, som visar enligt vilka kriterier och med vilka Prop. 1987/88:32 uppgiftergod man förordnas. Statistik härom är en viktig fömtsättning för att man skakunna följa utvecklingen. Det bör ankomma pä förmynderskapsutredningen att idet fortsatta arbetet överväga även dessa frågor. Sammantagetinnebär förmynderskapsutredningens förslag liksom den nya förvaltningslagen ochäktenskapsbalken krav pä ökad kvalité. Utredningen har inte heller tagit upp fräganom tillgängen pä gode män och förvaltare. Med tanke på de ökade krav, somkommer att ställas genom den nya lagstiftningen och genom inriktningen attomsorgen om äldre, psykiskt sjuka och klientelföreträdesvis skall äga mm i det egna hemmet borde delta ha berörts. Det är välkänl att antalet åldringar liksom medellivslängden ökar. Av 70-årsutredningen iGöteborg framgår, att den ökade vitaliteten innebär ett förskjutande i fiden avbehovet av olika slags stöd saml att detta stöd blir långvarigare än nu.Utredningen borde ha bearbetat dessa problem eftersom det innebär ökade krav påöverförmyndare, gode män och förvaltare. är av denuppfattningen atl det kan ifrågasättas om man inte borde från samhällets sidata upp frågan om utbildning av gode mån och förvaltare, som saknas och skerpå frivillig väg. Riksförbundetför utvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna: Detär synnerligen viktiga och ofta svära uppgifter som anförtros överförmyndare,förvaltare och gode män. För att de skall kunna fullgöra sina uppgifter på etttillfredsställande sätt behöver de få utbildning och fortbildning. Eftersom dehar till uppgift att bistå människor med handikapp måste i utbildningen ingåatt ge kunskap om den enskildes rättigheter enligt socialtjänstlagen, hälso-och sjukvårdslagen och omsorgslagen. Vi uttrycker förhoppningen att förmynderskapsutredningeni sitt fortsatta arbete beaktar utbildningsbehovet. Lagtexten10 kap. 5 § och II kap. 13 § Isåväl nu gällande lag och i förslagstexten till ny lag finns stadgat att till god man resp. förvaltare (tidigare förmyndare) skall utses "en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna". Med hänsyn till att god man/förvaltare ofta kan komma att förvalta väsentliga ekonomiska värden, la ställning till ekonomiska transaktioner eller fatta för huvudmannen avgörande beslut med vida ekonomiska konsekvenser är det nödvändigt alt tillsättande myndighet informerar blivande gode män/förvaltare om uppdragets verkliga innebörd. Krav bör därför ställas att den tilltänkte gode mannen/förvaltaren besitter elementära kunskaper om främst ekono- 115 misk förvaltning, bokföringsamt viktigare delar av familjerätten. 1987/88:32 erfarenhetredan nu är aU det ofta brister i deUa kunnande. Nägothinder mot att kontaktman för viss person - förordnad genom socialvärden,omsorgsvården eller kriminalvården - förordnas som god man eller förvaltare böri mänga fall inte föreligga, utan kan tvärtom vara att föredra framför endelning mellan olika personer. Närnågon förordnas till god man eller förvaltare bör denna tillställas vederhäftiginformation om uppdragets art och sina skyldigheter genom överförmyndarensförsorg. Överförmyndarnämnderna bör återkommande anordna erforderiig utbildningför gode män och förvaltare. Viser det som positivt om fler tjänster inrättades liknande vår verksamhet somprofessionella gode män/förmyndare. Vi anser också att rättssäkerheten förhuvudmannen betydligt ökar med en av kommunen anställd tjänsteman. Vid Förmyndarverksamhetenkontrolleras och kontrasigneras alla uttag från bank av kassörska. Bokföringsköts av sårskild personal. Det är alltså flera personer som har insyn imedelsförvaltningen. Förden enskilde tjänstemannen underlättas också ärendenas handläggning då det kontinueriigtges tillfälle till samråd med kollegor. fall tjänstemannaförvaltare finns, bör det finnas möjlighet att förordnagod man eller förvaltare på tjänsten. skrivs förordnanden endast på person,vilket i vår verksamhet medför slora problem vid byte på tjänsterna och specielltvid långa vikariat, då vikarien ej bör arbeta på fullmakt.