prop · GB03107 · 1987-12-31 00:00:00 — Mitt förslag: Reglema i omrättegångsbiträde skall i tillämpliga delar gälla för målsägandebiträdet. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har lämnat kommitténs förslag utan erinran. Skälen förmitt förslag: Den som är part i ett mål vid allmän domstol kan antingen förasin talan själv eller låta sig företrädas av ett ombud (12 kap. 1 § RB). Hankan också anlita biträde vid utförandet av sin talan (12 kap. 22 § RB). Ettombud måste alltid ha fullmakt från parten men får inom fullmaktens gränsersjälvständigt företa processhandlingar som binder parten. Etträttegångsbiträdes behörighet är långt mer begränsad. Han är i princip endastbehörig att handla på partens vägnar i dennes närvaro. En rättegångshandlingsom biträdet företar i partens närvaro skall anses godkänd av parten, om haninte genast gör invändning mot den. I fråga omsåväl ombud som biträden innehåller RB regler om bl. a. allmännabehörighetskrav, jäv och möjligheter till avvisning vid missköt-samhet (12 kap.2-6 och 22 §§). För ettbiträde som förordnats enligt rättshjälpslagen anses omrättegångsbiträde gälla, om parten inte utfärdat fullmakt för biträdet. Enligt vadjag sagt i det föregående skall rätten till målsägandebiträde tillkomma ävensådana målsägande som inte för talan i målet och således formellt sett inte äratt betrakta som parter. En rätt till biträde i sådana fall innebär en nyhetför de allmänna domstolarnas del. Man måste därför ta ställning till i vad mån RB:sregler om ombud och biträden skall gälla även målsägandebiträden och i vad månsärregler behövs. Denbeskrivning av målsägandebiträdets uppgifter som jag lämnat i föregåendeavsnitt ger vid handen att biträdets huvudsakliga arbete i processen utförs förmålsägandens räkning när denne är närvarande. Det är fråga om uppgifter som iallt väsentligt motsvarar dem som kommer i fråga för ett rättegångsbiträde.Detta talar för att som kommittén föreslagit - om sådant biträdebör göras tillämpliga på målsägandebiträdet. En sådan lösning innebär att de i12 kap. 26 §§ RB föreskrivna kraven på ombud och biträden kommer att gällaockså målsägandebiträden, vilket givetvis måste ses som sakligt befogat. Om målsägandenönskar ge målsägandebiträdet längre gående befogenheter kan detta åstadkommasgenom en rättegångsfullmakt för biträdet. Utöver enhänvisning till om biträde behövs bestämmelser om målsägandebiträdetsrätt att närvara vid förhör och att få kallelse till huvudförhandling m. m. Dekontakter som biträdet skall ta för målsägandens räkning med polis, åklagareoch domstolar för att framföra målsägandens önskemål i praktiska frågor underutredningen och inför huvudförhandlingen torde inte kräva någon särskildförfattningsreglering. Mitt förslag: Till målsägandebiträde skall förordnasadvokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Om det finns skäl för det, fårdock även någon annan lämplig person förordnas. Kommitténs förslag: Till målsägandebiträde skall kunnaförordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller annan som är lämpligför uppdraget. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna hartillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat det utan erinran. Justitiekanslernhar dock ansett att endast den som är advokat skall kunna förordnas som målsägandebiträde.Sveriges Advokatsamfund har för sin del menat att kvalifikationskraven på ett målsägandebiträdeskall vara desamma som på en offentlig försvarare. Föreningen ansett att endast advokater och biträdande jurister på advokatbyråer skallkunna förordnas. Skälen för mitt förslag: Av vad jag anfört i detföregående om målsägandebiträdets uppgifter framgår att biträdet måste ha godakunskaper om de regler som gäller för förundersökningen och rättegången ibrottmål. För att kunna ta till vara målsägandens intressen på rätt sätt isamband med förhör m. m. bör det också krävas att biträdet har goda kunskaper istraffrätt. Också uppgiften att föra målsägandens talan'i skadeståndsdelenkräver god juridisk kompetens. Den som skall komma i fråga för ett förordnande bör alltsåha breda juridiska kunskaper och erfarenheter. Detta krav bör generellt kunnaanses uppfyllt beträffande advokater och biträdande jurister på advokatbyråer. I fråga om vilka som i övrigt skall kunna komma i frågasom målsägandebiträde finns det enligt min mening ingen anledning att ha någonannan reglering än när det gäller biträden enligt rättshjälpslagen. I dentidigare nämnda propositionen med förslag till förbättringar inomrättshjälpssystemet (prop. 1987/88:73) har föreslagits bland annat att annanän advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå skall få förordnas tillbiträde endast om det finns skäl för det. I fråga om de närmare skälen fördetta förslag hänvisas till den propositionen (s. 57 f)- Jag vill emellertid understryka att det är ett starktintresse att uppdragen som målsägandebiträde endast tilldelas dem som uppfyllerhögt ställda krav på juridisk kompetens och personlig lämplighet för den grannlagauppgiften. I praktiken bör detta leda till att i första hand advokater kommer ifråga. I den riktningen verkar också intresset av en kompetensmässig balansmellan den offentlige försvararen och målsägandebiträdet och intresset av attuppdragen som målsägandebiträde inte som skett i och uppfattas som mindre kvalificerade. Det kan tillfogas att målsägandens egna önskemålsjälvfallet bör spela stor roll för personvalet. Att det i många fall -särskilt vid sexualbrott kan vara lämpligt att målsägandebiträdet är enkvinna, ligger i sakens natur. 3.7Handläggningen av biträdesfrågan m. m. Mitt förslag:Beslut j frågor som rör målsägandebiträde fattas av domstolen. Biträdeförordnas på begäran av målsäganden eller när dét annars finns anledning tilldet. Biträde kan förordnas när som helst under brottmålets handläggning, dockförst sedan förundersökning har inletts. Kommitténs förslag:Överensstämmer i allt väsentligt med mitt förslag utom såtillvida att kommitténhar föreslagit att målsägandebiträde skall kunna förordnas så snart anmälan ombrottet har upptagits hos polisen. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat detutan erinran. Riksåklagaren har ansett att målsägandebiträde bör kunnaförordnas först sedan förundersökning inletts. Skälen för mitt förslag:Behov av målsägandebiträde kan, som framgått av det jag sagt, uppkommaredan under förundersökningen rörande brottet; i själva verket är det i mångafall under detta stadium som biträdet kan göra sin största insats. Målsägandebiträdebör därför kunna förordnas så snart förundersökning har inletts. Självfallet ärdet inget som hindrar att biträdet förordnas först när åtal väckts ochhuvudförhandling skall hållas, om biträdesbehovet aktualiseras först då. I de allra flesta fall geren anmälan om brott underiag för att inleda förundersökning. Enligt23 kap. 3 § fjärde stycket RB har en polis rätt att hålla förhör och vidtaandra åtgärder för att utreda brottet, om åtgärden inte kan uppskjutas utanolägenhet. Bestämmelsen tar sikte på sådana utredningsåtgärder som behöverutföras på en brottsplats innan polismyndigheten har hunnit att formellt inledaförundersökning. Något mer ingående förhör med t. ex. målsäganden sker alltsåinte annat än undantagsvis innan förundersökning inletts. Enligt min mening talarsålunda praktiska skäl för att man knyter rätten till biträde till att en fömndersökninghar inletts. Genom en sådan anknytning vinner man fördelen av att denbeslutande myndighetens prövning av om en begäran om biträde är befogad ellerej förenklas avsevärt. torde det för målsägandens vidkommande inteuppstå några olägenheter av att förordnandet får vänta till dessförundersökningen inletts. Om det i något fall skullevara så att det finns ett oundgängligt behov av biträde redan innanförundersökning har inletts, torde det finnas möjlighet för det tänkta biträdetatt - efter mönster av reglerna för rättshjälpsbiträden och offentligaförsvarare - påbörja sitt arbete redan före det formella förordnandet och ändåfå ersättning för detta. Det är lämpligt att somkommittén föreslagit i första hand låta frågan om förordnande av målsägandebiträdebli beroende av en begäran från målsägandens sida om biträde. Det är ju målsägandensom i de flesta fall bäst kan bedöma om han eller hon har behov av biträde. I vissa undantagsfallmåste det dock finnas en möjlighet att förordna biträde även utan en begäranfrån målsäganden. Jag tänker då bl. a. på sådana fall där målsäganden befinnersig i chocktillstånd efter brottet och därför inte kan ta till vara sina intressen. Även i vissafall där ett barn är målsägande kan det finnas behov av en sådan möjlighet, t.ex. när någon av barnets närmaste anhöriga är misstänkt för brottet. Självfallet måste polisen och åklagarmyndigheten se tillatt målsäganden får information om möjligheterna att få målsägandebiträde.Myndigheterna skall också hjälpa till med att förmedla en begäran om biträdetill beslutsmyndigheten. Det sistnämnda bör framgå genom en ny regel i RB. När detsedan gäller frågan vilken myndighet som skall fatta beslut om förordnande ochövriga frågor som rör målsägandebiträde är det till att börja med ställt utomdiskussion att det i mål där åtal redan väckts ligger närmast fill hands attlåta den domstol där målet handläggs handha biträdesfrågan. Motsvarandeuppgift åvilar ju domstolen när det gäller allmän rättshjälp och offentligförsvarare. Mer tveksam kan frågan sägas vara när det gäller mål därförundersökning pågår. Det skulle kunna hävdas att man i sådana fall - ienlighet med de principer som gäller i fråga om allmän rättshjälp bör låtarättshjälpsnämnderna fatta beslut. Man måste emellertid beakta atträttshjälpsnämnderna, som ju inte förordnar offentlig försvarare, har begränsaderfarenhet av brottmål och att ärendena därför skulle kunna bli avsevärt meratidskrävande än om de handlades vid tingsrätterna. Härtill kommer atttingsrätterna ju redan nu får förordna offentlig försvarare även innan åtalväckts, en uppgift som inte lär förorsaka några särskilda problem. Jag förordar mot denna bakgrund att det får ankomma påtingsrätterna att ta ställning till frågor rörande målsägandebiträde, oavsettom frågan uppkommer innan åtal har väckts eller . Handläggs målet i högrerätt, bör det givetvis ankomma på den domstolen att handlägga en biträdesfrågasom uppkommer där. I fråga om behörig tingsrätt bör vanliga regler gälla. Dentingsrätt som är behörig att uppta åtal för brottet bör alltså vara behörig attfatta beslut om målsägandebiträde. Om förundersökningen eller åtalet rörande det brott somföranlett förordnandet läggs ned, bör målsägandebiträdet i princip entledigas.I övrigt bör i fråga om entledigande samt om byte av biträde och om s. k. substitu-tiongälla samma regler som för biträde enligt rättshjälpslagen. Jag återkommertill dessa frågor i specialmotiveringen. 3.8 Ersättningen till målsägandebiträdet Mittförslag: I fråga om målsägandebiträdets rätt till ersättning av allmänna medelskall reglerna om ersättning till biträde vid allmän rättshjälp enligträttshjälpslagen tillämpas. Kommitténsförslag: Reglerna i om offentlig försvarare skall tillämpas ifråga om målsägandebiträdets rätt till ersättning. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har lämnat kommitténs förslag utan erinran. Någrainstanser, däribland hovrätten över och ,har ansett det naturiigare att anknyta målsägandebiträdets rätt Prop.1987/88:107 till ersättning till de regler som gäller för biträde enligträttshjälpslagen. Skälenför mitt förslag: En grundläggande förutsättning för att en reform medjuridiskt biträde åt målsäganden skall fylla sitt syfte är att ersättningen tillbiträdet utgår av allmänna medel. På det sättet blir målsägandebiträdetlikställt med offentliga försvarare och biträden enligt rättshjälpslagen. Närdet gäller de typer av arbetsuppgifter som kommer i fråga för målsägandebiträdetligger i vissa fall en jämförelse med de offentliga försvararna närmast tillhands, medan det i andra situafioner kan vara naturiigare att göra enjämförelse med ett rättshjälpsbiträdes uppgifter. Ilagrådsremissen föreslogs att målsägandebiträdets rätt till ersättning skullefölja reglerna för offentlig försvarare. Lagrådet har däremot ansett detnaturligare att hänvisa till rättshjälpslagens bestämmelser om ersättning tillbiträde vid allmän rättshjälp, bl. a. med hänsyn till att samma person kanförordnas till såväl målsägandebiträde som rättshjälpsbiträde. Reglernaom ersättning till biträde vid allmän rättshjälp finns i 22 § rättshjälpslagen.Enligt dessa har ett biträde rätt till skälig ersättning av allmänna medel förarbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Vid bedömningen av vadsom är skäligt arvode skall uppdragets art och omfattning beaktas. Hänsyn skallockså tas till andra omständigheter av betydelse, såsom den skicklighet och denomsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som har lagts ned påuppdraget. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, domstolsverketfastställer taxa som skall tillämpas vid bestämmande av ersättningen. Denu redovisade reglerna om ersättning till biträden enligt rättshjälpslagenöverensstämmer med vad som enligt 21 kap. 10 § RB gäller för ersättning tilloffentlig försvarare. Reglernaom offentlig försvarares rätt till ersättning skulle, som kommittén harförordat och som föreslagits i lagrådsremissen, mycket väl kunna tillämpas äveni fråga om målsägandebiträden. Enligt min mening finns det emellertid goda skäläven för lagrådets ståndpunkt i denna fråga. Timkostnadsnormerna för brottmåloch för gemensam ansökan om äktenskapsskillnad - den senare ligger i allmänhettill grund för ersättning till biträden vid allmän rättshjälp - överensstämmernumera, och de grundläggande ersättningsreglerna till offentliga försvarare ochrättshjälpsbiträden är identiska. En hänvisning till rättshjälpslagensersättningsregler i stället för till motsvarande bestämmelser irättegångsbalken innebär därför ingen saklig skillnad. föreslagna lagen om målsägandebiträde hänvisas också på flera ställen, t.ex. i fråga om förordnande av biträde, till regler i rättshjälpslagen. Mot denbakgrunden godtar jag lagiådets förslag att målsägandebiträdets rätt tillersättning får följa samma regler som gäller för biträde vid allmän rättshjälp. Detkan diskuteras om man bör införa en särskild taxa för ersättningen till målsägandebiträdena eller om ett taxesystem är olämpligt. Det bör ankomma på att överväga denna fråga. Till ledning för dessa överväganden skall jag i det följande ytterligare beröra vilka typer av ersättningsgillt arbete det kan bli fråga om för målsägandebiträdets del. Målsägandebiträdet skall iprincip ha rätt till ersättning, om han är närvarande vid ett förhör med målsägandenunder förundersökningen. Om målsäganden är kallad att höras personligen vid enhuvudförhandling, skall även målsägandebiträdet kallas. I sådana fall skallbiträdet alltid ha rätt till ersättning för sin inställelse. Detsamma börgälla, om han biträder målsäganden i fråga om en skadeståndstalan somhandläggs vid huvudförhandlingen. En särskild fråga är i vadmån målsägandebiträdet skall vara berättigad till ersättning för arbete avhuvudsakligen icke-juridisk art, t. ex. kurativt arbete. När det gällerrättshjälpsbiträdens rätt till ersättning för kurativa åtgärder har man ihögsta domstolens praxis intagit en förhållandevis restriktiv attityd (jfr NJA1986 s. 642). Detsamma gäller i fråga om offentliga försvarare (jfr NJA 1984 s.877). Visseriigen finns det, som jag fidigare sade, i fråga om de grupper avmålsägande som får stöd av ett målsägandebiträde typiskt sett ett behov av kurativverksamhet, och det skall ju också ingå i biträdets uppgifter att ge målsägandenett allmänt personligt stöd t. ex. vid rättegången. 1 vissa fall bör dettabehov självfallet helt eller delvis kunna täckas genom att en stödpersonanlitas. Men i praktiken torde man komma att bli allmänt sett mera generös ifråga om rätten till ersättning för kurativa åtgärder än när det gäller rättshjälpsbiträdenoch offentliga försvarare. ligger ett juridiskt biträdes primärauppgift - oavsett om han är målsägandebiträde, rättshjälpsbiträde elleroffentlig försvarare vid sidan av den rent kurativa verksamheten. Enligt minmening bör man därför inte ha någon annan principiell syn på denna fråga för måls-ägandebiträdenasdel än när det gäller rättshjälpsbiträden och offentliga försvarare.Självfallet måste frågan om rätten till ersättning för kurativa åtgärder,vilket också framgår av praxis, bedömas med hänsyn till omständigheterna ochbehovet av personligt stöd i det enskilda fallet. 3.9 Kostnaderna för målsägandebiträdet m. m. Mitt förslag:Biträdeshjälpen skall vara kostnadsfri för målsäganden, utom om målsägandenutan skäl föranlett förundersökning och rättegång eller annars varitförsumlig. Om den misstänkte åtalas och döms för brottet, skall han ersättastaten dess kostnader för målsägandebiträdet enligt reglerna i 31 kap. RB.Motsvarande skall gälla för talan om enskilt anspråk som handläggs ibrottmålet. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat detutan erinran. Skälen för mitt förslag:Jag skall i detta sammanhang först konstatera att det i kommitténs uppdragingick att undersöka om det skulle vara möjligt att låta försäkringar täcka dekostnader som uppstår för den utvidgade juridiska hjälpen till vissamålsägande. Kommittén fann att detta inte var praktiskt möjligt eftersom enfinansiering av reformen genom försäkringar skullefömtsätta ett obligatoriskt individuellt försäkringsskydd med sär- Prop.1987/88:107 skilt anpassade villkor. Jag delar kommitténs uppfattning attkostnaderna för reformen inte bör täckas försäkrings vägen. Man är i ställethänvisad till den uppläggning som traditionellt gäller inom rättshjälpsområdet,alltså att - staten betalar kostnaderna för biträdet och sedan har rätt att iviss utsträckning återkräva kostnaderna av de enskilda som varit inblandade i saken. Dethuvudsakliga motivet för en reform där vissa målsägande får räU till juridisktbiträde vid förundersökning och rättegång är att underiätta för dem att gåigenom det påfrestande förfarandet. Syftet är alltså inte främstatt hjälpa målsäganden att föra talan i målet. Det egenav-giftssystem somgäller vid allmän rättshjälp bör därför inte tillämpas för målsägandebiträde. Istället bör man ha som en grundläggande fömtsättning för denna biträdesformatt hjälpen i princip inte skall kosta målsäganden något. Man bör därförnormalt sett inte kunna ålägga målsäganden att återbetala kostnaderna förbiträdet till staten. Härmedär inte sagt att man i alla situationer bör frita målsäganden från ansvaret förbiträdeskostnaderna. Här finns det, som kommittén pekat på, anledning att se påreglerna i RB om målsägandens kostnadsansvar i mål om allmänt åtal. Enligt 31 kap3 § RB kan målsäganden åläggas ersättningsskyldighet för rättegångskostnadernai ett sådant mål, om han utan skäl gjort angivelse av brottet eller eljestföranlett åtalet. Och enligt reglerna i 31 kap. 4 § kan målsäganden ocksååläggas ersättningsskyldighet, om han föranlett uppskov i målet eller vållatkostnader för statsverket genom att t. ex. utebli från rätten eller framförapåståenden och invändningar som han bort inse var grundlösa. Det är - somkommittén anfört - rimligt att dessa möjligheter att ålägga målsäganden ettkostnadsansvar får omfatta även kostnaderna för målsägandebiträdet. Närdet sedan gäller den tilltalades kostnadsansvar för biträdeskostnaderna är detsom kommittén anför konsekvent att man jämställer denna kostnad med övrigakostnader för bl. a. bevisning och utredning i målet. Detta innebär att dentilltalade blir skyldig att till staten återbetala kostna-dema för målsägandebiträdet,om han döms för brottet och om kostnaderna ligger inom ramen för det för honomgällande maximibeloppet för rättshjälpsavgift (31 kap. I § första stycket RB).Det skall här nämnas att denna begränsning inte gäller i fråga om sådanakostnader som avser ett för målsäganden förordnat biträde vid allmän rättshjälpenligt rättshjälpslagen. Det är enligt min mening emellertid inte rimligt attlåta denna ordning -som för övrigt är föremål för överväganden i annatsammanhang - gälla för målsägandebiträdeskostnaderna. Underremissbehandlingen har hävdats att den nu angivna ordningen skulle medföra en utvidgning av den tilltalades kostnadsansvar för kurativ service åt målsäganden. Jag vill till detta säga att det enligt vad jagtidigare har sagt endast i begränsad utsträckning skall ingå i biträdets uppgifter att utöva rent kurativ verksamhet ät målsäganden. Jag kan inte för min del finna att det, om den tilltalade visar sig ha begått brottet, är orimligt atthan åläggs betala även kostnaderna för en sådan verksamhet, som alltså utförs som en mindre del i huvuduppgiften att vara juridiskt biträde och som 33 yttersthar sin orsak i det begångna brottet. 3 1987/88. Enligt vad jag tidigarehar anfört skall det i målsägandebiträdets uppgifter ingå att biträda målsägandenmed en eventuell skadeståndstalan som handläggs i samband med brottmålet ochsom inte förs av åklagaren. I denna del har biträdet samma ställning ochuppgifter som om målsäganden hade beviljats allmän rättshjälp medbiträdesförordnande, och kostnaderna för bevisning och utredning skall betalasav allmänna medel i samma utsträckning som om allmän rättshjälp hade beviljats. När det gäller frågan huransvaret för sådana kostnader i skadeståndsdelen skall fördelas, kan det frånprincipiell synpunkt sägas vara tilltalande att betrakta kostnaderna somrättshjälpskostnader och således låta fördelningen ske enligt de allmännareglerna i RB och rättshjälpslagen. Praktiska skäl talar emellertid för attkostnaderna behandlas på samma sätt som övriga kostnader för målsägandebiträdet.Härvid bör särskilt beaktas att det i de mål där det blir aktuellt att förordnamålsägandebiträde i allmänhet torde uppstå endast begränsadeutredningskostnader i skadeståndsdelen. Jag förordar därför den sistnämndalösningen. Det innebär att målsäganden normalt får kostnadsfritt biträde äveni skadeståndsdelen, medan den tilltalade - om han förlorar målet - kan bliskyldig att återbetala kostnaderna i denna del i enlighet med reglerna i 31kap. II § RB. Det bör i sammanhanget påpekas att målsäganden,om han eller hon förlorar målet i skadeståndsdelen, enligt samma lagrum kan bliskyldig att ersätta den tilltalades kostnader. 3.10 Den lagtekniska lösningen Mitt förslag:Reglerna om målsägandebiträde förs inte in under någon av de rättshjälpsformersom finns i rättshjälpslagen utan tas upp i en särskild lag om målsägandebiträde. Kommitténsförslag Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: De flestaremissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat det utanerinran. Några har föreslagit att bestämmelserna om målsägandebiträde tas in irättshjälplagen medan andra ansett att de hör hemma i RB. Skälen för mitt förslag: Ikommitténs direktiv fömtsattes att den juridiska hjälpen till de målsägandesom nu är aktuella skulle utformas inom ramen för den allmänna rättshjälpeneller rättshjälpsformen offentligt biträde. Som kommittén har visat kan målsägandebiträdetemellertid inte utan en ganska omfattande komplettering av gällande reglerpassas in under någon av de nu nämnda rättshjälpsformema. Bestämmelserna kandärigenom bli svåröverskådliga. Det finns inte så stora fördelar meden anpassning till någon nu gällande rättshjälpsform att man bör söka uppnå ensådan på bekostnad av bestämmelsemas sakliga utformning. Det är bra ombestämmelserna om målsägandebiträde kan utformas på ett sådant sätt att man fåren sammanhängande bild av denna nya form av rättsligt stöd. Omreglerna tas in i RB:s omfattande regelsystem, finns det risk för att en sådanöverblick över reglerna kommer att försvåras. Till förmån föralternativet med en särskild lagstiftning talar också det förhållandet att detär fråga om en ganska liten och särpräglad grupp av ärenden.