prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Nämnden anser, att två månaderär för lång respit för ingivande av förteckning och att en månad är tillräckligti båda fallen. ÖverförmyndarnämrTdenär positiv fill förslaget att avskaffa omyndighetsförklaringarna. Överförmyndarnämndenanser att begränsningen av gode mannens behörighet att företräda sin huvudmanhar blivit alltför snäv. Skadeståndsskyldigheten för gode mannen, som inte samråttmed sin huvudman, synes allt för långtgående. Den föreslagna lagtexten skullekomma att medföra att institutet förvaltare skulle behöva tillgripas i långtstörte utsträckning än vad utredningen avser, till skyddande av den person somär satt att hjälpa den sjuke. Godmans- och förvaltarärendena bör handläggas av överförmyndaren på den ort därgode mannen resp. förvaltaren bor. Den centrala registreringen av förvaltarskapbör därför bibehållas i enlighet med vad som gäller för omyndigförklaring. Nämndenanser att kompetenskraven pä den läkare, som utfärdar läkarintyg vidförordnande av förvaltare, måste preciseras. Övergångstidenom anser nämnden allt för kort, då överförmyndarna saknar resurser attså snabbt göra en genomgång av sina ärenden. Överförmyndarnämndenbeklagar att institutet omyndigförklaring föreslås avskaffat. Nämnden anser attbegreppet omyndigförklarad är väl förankrat i det allmänna rättsmedvetandet ochklargör på ett entydigt sätt de rättsförhållanden som gäller. Nämnden anseratt det föreslagna nya begreppet förvaltare och förvaltarskap gentemotallmänheten kan te sig diffust och själva ordet inte klargör derättsförhållanden, som det avser att täcka. Nämndenanser därför att begreppet omyndigförklaring bibehålles, men att de rättsligaförhållandena regleras i enlighet med utredningens förslag t. ex. vad gäller demedborgerliga rättigheterna. Nämnden vill understrykaatt omyndigförklaring endast tillgripes i de verkligt besvärliga fallen, när ett samarbete och samförstånd mellan gode mannen och den sjuke inte kan etableras. En garanti för att omyndig förklaring inte tillgripes, utöver i de verkligt kvalificerade fallen, är dom- 59 stolamas prövning,överförmyndarnas utredning och den allmänna inställ- Prop. 1987/88:32 ningenhos intygsutfärdande läkare, hos vilka omvårdnaden och skyddet av patientensintegritet är tydligt uttalat. Överförmyndarnämndenär positiv till en reformering av institutet omyndigförklaring. Konsekvensernaav en omyndigförklaring är för den enskilde alltför långtgående. Nämndenaccepterar därför utredningens förslag om införande av ett förvaltarskap därsamtliga rättsverkningar som är förknippade med en omyndigförklaring upphörutom i avseende på den enskildes rätt att förvalta sin egendom och åtaga sigförbindelser. En reformering av institutet måste innebära att bl. a.viljesvaga, psykiskt sjuka och utvecklingsstörda kan erbjudas ett fullgottskydd för skadlig påverkan från omgivningen eller för sina egna dispositioner.Utredningen har alltför litet analyserat de skyddsaspekter som bör styrautformningen av ett nytt förvaltarskap. Nämnden anser att inrättande av ett förvaltarskapmåste innebära en motsvarande total förlust för den enskilde av rättshandlingsförmågansom gäller för en omyndigförklarad. På något annat sätt kan den enskildeinte erbjudas ett effektivt skydd. Enligt nämndens eget förslag till förvaltarskapkan dock rätten eller överförmyndaren förordna att huvudmannen inom vissagränser skall få disponera sina tillgångar eller ingå avtal. Nämndenser det som en klar fördel att samma gmnder införs för inrättande av förvaltarskapoch godmanskap. Genom att ett godmanskap lättare kan övergå i ett förvaltarskapkan till stor del de situationer undvikas där risk föreligger för kollideranderättshandhngar. Nämnden finner därför inte något skäl att ändra på debehörighetsregler som gäller för god man. Utöver de sällsynta problem sommed nuvarande godmanskapen har funnits med just kolliderande rättshandlingarhar godmanskapen fungerat bra och skäl finns därför inte att ändra reglerna iden riktning utredningen föreslagit. Medden modell för förvaltarskap och godmanskap som nämnden föreslagit blir det enklar gräns mellan förvaltarskapets tvångskaraktär och godmanskapetsfrivillighet. Tankenbakom 1974-ärs reform var att antalet omyndigförklarade borde minska. Detta skulle uppnäs genom att stränga fömtsättningar uppställdes för att en omyndigförklaring skulle få äga mm, som överförmyn daren ålades att pröva om förutsättningar finns för ansökan om hävande av gällande omyndigförklaringar. Helt klart är att antalet nytill komna omyndigförklaringar kraftigt begränsats. I har endast fem personer omyndigförklarats. I samfiiga fall har det varit fråga om akfiva personer som inte kunnat beredas skydd för sina egna 60 dispositionereller andras utnyttjande på annat sätt än att de fråntagits sin Prop.1987/88:32 rättshandlingsförmåga. I några andra fall har dock nämnden funnitdet vara en brisl att inte kunna tillgripa en omyndigförklaring, enär demedicinska förutsättningarna inte varit helt uppfyllda. I dessa fall har inteheller ett godmanskap varil aktuellt, enär den enskilde redan från böan motsattsig allt samarbete. Nämnden finner således att antalet nytillkomna omyndigförklaringarinte är oacceptabelt högt i förhållande fill enskildas behov av stöd och skyddsamt de restriktiva förutsättningar som gäller för en omyndigförklaring. Vadgäller det stagnerade resultatet av överförmyndarens skyldighet fill årligaomprövningar av gällande omyndigförklaringar är det snarare ett mått påbristande resurser hos överförmyndarna och inom landstingens psykiatriskaverksamhet än ett kriterium pä omfattningen av skyddsbehovet. Nämnden bedömeratt bland de omyndigförklarade inom kommunen föreligger behov av det skydd ochbistånd som en omyndigförklaring innebär endast hos cirka hälften avmyndlingarna. Återstående omyndiga skulle inte bli omyndigförklarade vid enidag ny prövning av domstol. Föratt uppnå att ett hävande av en omyndigförklaring skall komma till stånd närskäl därtill inte längre föreligger hade det varit fillfyllest att ändraförutsättningarna för hävande av en omyndigförklaring samt eventuellt lyft framoch ytterligare poängterat överförmyndarens skyldighet till årliga omprövningar. Fleraav konsekvenserna av en omyndigförklaring vid sidan om förlusten av rättshandlingsförmåganär för den enskilde djupgående och torde inte ha något direkt medskälen för omyndigförklaringen att göra. Hit hör exempelvis reglerna förgiftermål och framförallt reglerna om förlust av rösträtten. Samtliga sådanaföljder, formella och informella, anser överförmyndarnämnden bör upphöra. Inomramen för godmanskap enligt 18 kap. 3 § FB har det varit möjligt att biståmånga som själva saknat förmåga att handha sin ekonomi och övrigaangelägenheter. Nämndens erfarenhet av ifrågavarande godmanskap är goda. Den kritik som kan riktasmot godmanskapen har framförallt gällt risken för kolliderande rättshandlingar av huvudmannen och gode mannen. Nämndens uppfattning är att det visserligen kan förekomma en sädan risk i vissa godmanskap, men att frågan är mycket sällsynt i praktiken och har alltför mycket fått styra utredningens förslag till nytt godmanskap. Till viss del kan nämndens uppfattning i den här delfrågan förklaras med att den tillämpat en viss restriktivitet med atl ta initiativ till godmansförordnande om inte den tilltänkta huvudmannen lämnat sitt samtycke samt när det funnits en uttalad risk för motstridiga rättshandlingar. har således funnit det momentet i en omyndigförklaring som inneburit en total förlust av rättshandlingsförmågan vara ett både nödvän digt och effektivt sätt att bereda enskilda bistånd och skydd. Nämnden underkänner därför utredningens förslag till ett förstärkt godmanskap - förvaltarskap - med en i princip rättskapabel huvudman. Utredningens förslag till nytt godmanskap finner nämnden otympligt i jämförelse med nuvarande regler. Nämndens synpunkter på ett alternativt förvaltarskap 61 och skälen för att behålladet nuvarande godmanskapet utvecklas nedan. , ungdomar och vuxna Prop. konstaterar har resultatet av förmynderskaps-reform blivitatt omyndigförklaring tillgrips endast i de fall där det föreligger risk föratt huvudmannen företar rättshandlingar som strider mot dem som gode mannen göreller avser aitt göra. Vi delar utredningens uppfattning att de personer sompå grund av risk för sådana kolliderande rättshandlingar omyndigförklaras, istället bör kunna hjälpas på ett sätt som inte medför den totalainkompetensförklaring, som en omyndigförklaring med åtföljande förlust avrösträtt innebär. Detta resultat skulle kunna vinnas enbart genom ändring avrösträttsreglerna så att även omyndigförklarade får rösträtt men med tanke påatt begreppen omyndigförklaring och förmyndare i det allmänna medvetandet fåtten negativ klang synes det välbetänkt att i stället använda termerna förvaltarskapoch förvaltare. Vi ser det som en stor fördel att förvaltarskapet enligtförslaget är flexibelt och att man i vatje enskilt fall kan ge det lämpligtinnehåll. Utifrånvåra erfarenheter av 1974 ärs förmynderskapsreform har vi emellertid vissasynpunkter och reformönskemål som vi vill framföra. Viinstämmer i utredningens förslag om en översyn av nu gällande bestämmelser omgode män och förmyndare. Dock vill vi framhålla nägra synpunkter, som vi undervår verksamhet funnit vara av vital betydelse för att rätt kunna fullföljauppdraget som god man eller förmyndare. - rekrytering och utbildning - inhämtande av samtycke frånhuvudmannen. Förmynderskapsutredningenföreslår i sitt betänkande att omyndighetsförklaringsinstitutet skall upphävasoch ersättas med ett utbyggt godmansinstitut, kallat förvaltarskap.Förändringen innebär bl. a. att det nuvarande rösträttshindret försvinner. LOanser att utredningens förslag skall genomföras med förändring på en punkt.Eftersom förslagens genomförande är synnerligen angeläget, måste förberedelsergöras hos berörda myndigheter, så att ett verkställande kan ske omedelbartefter fattat beslut i saken. Tidenfår nu anses mogen för en radikal förändring av förmynderskaps- reglerna. Det synsätt, som präglat den nuvarande lagsfiftningen, är byggt på värderingar . Det kan delvis förklaras med att det inte fanns något socialt trygghetssystem i samhället. Samhällsförhål landena har emellertid förändrats och förmynderskapsreglerna framstår därför i många avseenden som föråldrade. Ihuvudsak ställer FPK sig positivt till utredningens förslag. är i princip positiv till att omyndigförklaringsinstitutetförsvinner men anser att skyddslagstiftningen ännu ej fungerar som vi skulleönska och ifrågasätter därför om det nu helt kan avskaffas. Tilldess att övrig lagstiftning kommit ikapp måste varie omyndighetsförklaring bliföremål för omprövning . Detär dock angeläget att rösträttshindret försvinner vilket enligt mening kan lösas genom att inte knyta rösträttshindret tillomyndighetsförklaringen. delar utredningens uppfattning att det införs ett utbyggt godmansinstitut,kallat förvaltarskap. Liksom en god man förordnas en förvaltare av tingsrätten. Ettförvaltarskap riktar sig emellertid inle på samma sätt som en omyndigförklaringmot den enskildes person utan tar mera direkt sikte på förvaltningen av hanseller hennes egendom eller bevakning av en viss rättslig eller ekonomiskangelägenhet. Den enskilde slipper alltsä den stämpel som det innebär attbli omyndigförklarad. Detkan uppstå svårighet att konstatera om huvudman och god man har varit överens om tvist skulle uppstå. delar i övrigt delbetänkandets synpunkter. instämmer i huvudsak med utredningens förslag. Detta gällerdock inte frågan om rösträtten, där risken för otillbörlig påverkan vidröstning inte är tillräckligt behandlad i utredningen. En möjlighet tillinskränkt rösträtt bör finnas kvar antingen i det nya förvaltarskapsinstitutet,eller i särskild ordning. Detta bör ingå som en del av reformen, och inte kommasenare. Utgångspunkterför en reform (7.1) Förbundetdelar utredarnas åsikt alt skyddsaspekten skall väga tungt. Det är viktigt attmänniskor som inte kan sköta sina egna angelägenheter, får stöd och hjälp tilldetta. Det finns ett allmänt intresse av att skydda psykiskt svaga personerfrån påtryckningar. Förbundetinstämmer vidare med utredningens syn att omyndigförklaringsinstitulet börgöras mer flexibelt. Domstolarna bör ha möjlighet att påverka rättsverkningarnai varje enskilt fall. Slutligenanser att inskränkningarna i en- 63 skildas rältshandlingsförmäga skall göras med största restriktivitet.Efter Prop. 1987/88:32 reformen 1974 har omyndigförklaringsinstitutetanvänts mycket sparsamt. Redan dagens lagstiftning uppfyller detta kriterium,enligt vår mening. Att avskaffa begreppet omyndigförklaring och ersätta dettamed förvaltarskap är riktigt - för avskaffande av begreppet omyndigförklaringhar i praktiken redan skett eftersom det nästan aldrig har förekommit någonomyndigförklaring pä senare tid. Detta förhållande innebär att många som enbartfått god man skulle egenfiigen varit ett förvaltarskap - eftersom förvaltarskapeticke innebär inskränkning i rätten att rösta vid allmänna val. tycker jagatt det skulle ha kunnat lösas även om man behållit begreppetomyndigförklaring. Vad som är viktigt är att förvaltaren har ensam rådighetöver den egendom och de angelägenheter som omfattas av förvaltaruppdraget. delen är det helt riktigt att huvudmannen föriorar sin egenrättshandlingsförmåga. 2.1 Förutsättningar för godmansförordnande och uppgifter för den gode mannen Från de principiella utgångspunkter som tingsrättenskisserat i avsnitt 7.1 kommer det i fortsättningen inte att finnas något behovav sådana godemän som avses i FB 18:3. Det är i själva verket svårt att se attså skulle vara fallet ens utifrån utredningens egna utgångspunkter. Det förvaltarskapsom föreslås är ju avsett alt kunna göras just så flexibelt att det inteinnebär mer viltgående ingrepp i den enskildes integritet ochsjälvbestämmanderätt än som är oundgängligen påkallat. Det skiljer sig i dendelen avsevärt från nuvarande omyndigförklaringsinstitut, med vilket ju ärförenat åtskilliga rättsverkningar utöver vad som just i det enskilda falletanses angeläget att uppnå. 7.2.1 Förutsättningar för godmansförordnande och uppgifterför den gode mannen Utredningen utvecklar i detta avsnitt ytterligareargumenten mot att vissa av nuvarande godmansuppgifter överförs pä sociala kontaktmän. a. påpekas svårigheten att dra en skarp gräns mellan sådant bistånd som gäller ekonomiska eller rättsliga angelägenheter och hjälp i mera personliga frägor. Farhågorna framstår som överdrivna. Det anförda exemplet att kontakter med myndigheter så långt möjligt bör skötas av andra än kon taktpersoner avser just ett sådant förhållande som väl ryms under lagtex- 64 tens "rättsligaangelägenheter". Däremot kan det inte vara nödvändigt att Prop.1987/88:32 förordna god man för att biträda med vardagens alla små problem avtypen enklare inköp, personlig hygien, planering av semester, upprättande avförenklad löntagardeklaration etc. /;kap. 4 §FB Omformuleringenav nuvarande 18:3 FB speglar väl gällande rätt. Såsom närmare utvecklats ianslutning lill den allmänna motiveringen bör emellertid paragrafen utgå helt,enär tillräckliga skäl fortsättningsvis kommer att saknas för att bibehålladenna lyp av gode män sedan de föreslagna reglerna om förvaltarskap genomförts. avskaffas, behöver givetvis de ifrågavarande personemamed psykiska handikapp även i fortsättningen bistånd och hjälp med sinaangelägenheter. Vad utredningen i denna del föreslagit vill tingsrätten ihuvudsak tillstyrka. Före1974 ärs lagändring gällde att god man kunde förordnas endast för meratillfälliga och kortvariga behov av bistånd genom en ställföreträdare. Och avålder torde ett uppdrag som god man alltid haft denna karaktär. Genom 1974 årslagändring (FB 18:3) tillkom ett nytt slag av god man för att tillgodose sammapermanenta behov som en förmyndare men utan dennes rätl att företagarättshandlingar för huvudmannens räkning. Denne gode man har bibehållits iförslaget. Det kunde emellertid måhända övervägas att nu i stället återgå tillden gamla ordningen med god man för endast tillfälliga uppdrag och låta den nyaformen av bistånd - förvaltaren - gälla för alla mera permanenta uppdrag. Manfinge då en förvaltare vars uppdrag allt efter behovet kunde bestämmas till attgälla antingen endast sådant bistånd som avses i nuvarande 18 kap. 3 § föräldrabalkeneller till att dessutom vara förenat med rätt att i närmare angiven omfattningföretaga rättshandlingar för huvudmannens räkning. Utredningenlägger fram ett förslag som innebär tämligen vittgående ändringar när detgäller sådana godmanskap som avses i 18 kap. 3 § (FB). DVansluter sig till huvudinriktningen av förslaget. Följande bör dock anmärkas. Kravetpå samtycke från huvudmannen vid ingående av rättshandlingar kommer troligen att leda till att en del personer som biträds av en god man kommer att ställas under förvaltarskap (jfr uttalandena s. 172). 5 1987/88. är en måhända inte åsyftadeffekt av utredningens ställningstaganden i Prop. 1987/88:32 övrigt. Iutredningens förslag till lydelse av 11 kap. 4 § FB har i princip överförtsnuvarande bestämmelse i 18 kap. 3 § FB. Ett av rekvisiten för att förordna godman är att huvudmannen inte kan erhålla bistånd på något annat sätt, t. ex.genom anhörig, värdinrättning etc. Detta kommer till uttryck i orden "omdet behövs". Samma gmndläggande rekvisit skall enligt utredningen gällavid anordnande av förvaltarskap (s. 179). För att få förordna förvaltare krävsdämtöver att del inte är tillräckligt att god man förordnas. Intentionernabakom lagtexten torde därför komma bättre till uttryck om rekvisitet "attden enskilde på något annat mindre ingripande sätt får hjälp" i 11 kap. 7§ i förslaget förs över till 11 kap. 4 § och där ersätter orden "om detbehövs". DVkan inte dela utredningens åsikt att det inte skulle finnas behov av att kunnaförordna en vikarie för god man eller förvaltare (s. 193). Erfarenheten tordeha visat att godmanskap enligt 18 kap. 3 § FB är av väl så lång varakfighet somvissa förmynderskap. Vid tillfälliga förhinder för gode mannen är det bättreatt vikarie förordnas än att ny god man ulses. Vid förfall för en god man måsteannars ny god man förordnas, vilket bl. a. för med sig att slutredovisningresp. förteckning över fillgångar måste upprättas. I det fortsattalagstiftningsarbetet bör därför övervägas om inte förslagets 11 kap. 1 § bör kompletterasi detla avseende. Detär enligt uppfattning viktigt att den enskilda inte fråntassin rättshandlingsförmåga i vidare utsträckning än som är klart befogat.Styrelsen vill därför särskilt understryka vikten av att den enskildes behovav bistånd ordentligt utreds och klarläggs vid handläggningen av ett godmans-eller förvaltarärende samt att god man eller förvaltare inte förordnas när denenskildes hjälpbehov kan tillgodoses på något annat mindre ingripande sätt t.ex. genom anhörig, genom kontaktperson förordnad med stöd av 10 § 3 st.socialtjänstlagen (SoL) eller 4 § 1 p. lagen om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m. fl. eller genom ombud. Omförordnandets omfattning 11 kap. 4, 7 och 24 §§ FB Enligt11 kap. 4 § i lagförslaget skall rätten - i likhet med vad som föreskrivs i nu gällande 18 kap. 3 § FB - i där angivna fall "förordna god man" för den hjälpbehövande. Vad därmed förstås är oklart. Ordalydelsen tyder på att rätten skall ge eller i allt fall kan ge ett förordnande utan begränsning. Utredningen synes emellertid ha utgått frän att rätlen vid tillämpningen av 11 kap. 4 § skall anpassa gode mannens förordnande efter den enskildes behov. Utredningen har emellertid i 11 kap. 4 § inte föreskri vit att en god mans uppdrag skall anpassas till den enskildes behov i varje 66 särskiltfall samt att uppdraget får begränsas till att avse viss egendom eller Prop.1987/88:32 angelägenhet. 111 kap. 7 § i lagförslaget föreskrivs däremot såvittgäller ett förvaltamppdrag att detta skall anpassas till den enskildes behov ivarje särskilt fall och att det får begränsas till att avse viss egendom ellerangelägenhet. I 11 kap. 7 § anges härutöver alt rätten får överlämna åt överförmyndarenatt lämna närmare föreskrifter om förvaltamppdragets omfattning. Ramen för sävälgode mannens som förvaltarens förordnande kan enligt utredningens förslag medstöd av 11 kap. 24 § ändras och närmare preciseras efter en omprövning. Utredningensundersökningar utvisar att tingsrätterna i de allra flesta fall vid ettförordnande av god man inte närmare anger vilken av de tre biståndsformerna -bevaka någons rätt, förvalta någons egendom eller söria för någons person - somförordnandet avser. Mot bakgmnd härav anser det hade varit enfördel om den föreslagna 7 § i 11 kapitlet - med däri angivendelegationsmöjlighet till överförmyndaren hade gjorts fillämplig också pågode mannens uppdrag. Härigenom skulle risken för att huvudmannen och godemannen företar kolliderade rättshandlingar kunna nedbringas. Ävenom ramen för gode mannens eller förvaltarens förordnande inte uttryckligenangivits vara att söria för huvudmannens person är säväl den gode mannen somförvaltaren skyldiga atl svara för huvudmannens personliga intressen. a. av 13 kap. 4 § FB i lagförslaget. Det är självklart att t.ex. engod mans ansvar i detta hänseende blir mindre om det förordnas enkontaktperson för huvudmannen. Har såväl kontaktperson som god man förordnatsför huvudmannen föreligger nsk för dubbelarbete. Detta bör givetvis så långtmöjligt undvikas. Även för ett sådant fall skulle den föreslagna 7 § i 11 kapifiet,om den gjordes tillämplig även på ett god mans-uppdrag verksamt kunna bidratill att förebygga risken för sådant dubbelarbete. Fråganom parts processbehörighet regleras i 11 kap. 1 § 2 st. . Iparagrafens första stycke anges att envar kan vara part i en rättegång. Iparagrafens andra stycke föreskrivs att talan skall föras av den som är partensställföreträdare, om parten inle råder över det varom det tvistas eller tvistenrör rättshandling som parten inte får företaga. En persons bristanderättshandlingsförmåga kan lätt fastställas när en person är omyndigförklarad.En sådan person saknar även processbehörighet. Det är emellertid oklart undervilka förutsättningar en myndig person skall kunna frånkännas sinprocessbehörighet och på vilket sätt en myndig person, som frånkänts sinprocessbehörighet, skall kunna föra sin talan. Man måste därför räkna med attdet finns ett inte ringa antal människor som är myndiga men som av domstolenförklaras sakna processbehörighet när de söker väcka talan eller någon sökerväcka talan mot dem. Iöverensstämmelse med nu gällande 18 kap. 3 § FB anges i den föreslag na 4 § i 11 kapitlet i FB att en god man kan förordnas att bevaka någons rätt om någon på grund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försva gat hälsotillstånd behöver sådan hjälp. Om rätten emellertid endast förord nat en god man att bevaka sin huvudmans egendom uppstår frågan om gode mannen även skall anses behörig att föra sin huvudmans talan i en 67 process,som rör dennes egendom, i det fall huvudmannen frånkänns sin Prop: 1987/88:32 processbehörighet.Formellt sett behäller ju huvudmannen sin rättsliga handlingsförmåga och denneråder i princip över den egendom, som gode mannens förordnande avser. Skallrätten i det fall rätten frånkänner huvudmannen dennes processbehörighetsärskilt förordna den gode mannen att också bevaka sin huvudmans rätt ellerskall rätten förordna en annan person att som god man bevaka huvudmannens rätt. Rättslägetär på denna punkt oklart. Det är enligt styrelsens mening av vikt från bl.a.rättssäkerhetssynpunkt att det klargörs humvida en god man, som inteuttryckligen förordnats att bevaka sin huvudmans rätt, får anses behörig attföra sin huvudmans talan i en process, när denne fränkänts sinprocessbehörighet. Föratt god man ska förordnas, krävs att huvudmannen pä grund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande, behöver hjälpmed att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller söria för sin person.