prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — Socialberedningentillsattes efter bemyndigande av regeringen den 29 maj 1980.Beredningen har överlämnat följande delbetänkanden, (SOU1981:7) LVM - lag om vård av missbrukare i vissa fall, (Ds S 1981:6) Åtgärdermot missbruk under graviditet, (Ds S 1981:7) Ändringar i lagen om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall, (Ds S 1983:16) Erfarenheter av LVM ochvissa andra social-tjänslfrågor, (SOU 1984:64) Psykiatrin, tvånget ochrättssäkerheten, (Ds S 1984:15) insatser för ungdomar. Vissafrågor i samband med missbruk och kriminalitet, (Ds S 1984:17)Rehabiliteringspenning fill missbrukare - vissa avgiflsfrågor, (SOU 1986:19)Aktuella social-tjänslfrågor och (SOU 1986:20) Barns behov och föräldrars rätl.Socialtjänstens arbete med utsatta familjer. Socialberedningenöverlämnade betänkandet (SOU 1987:22) Missbrukarna, ,Tvånget. (När betänkandet avlämnades ingick i beredningen som ledamöterdepartementsrådet , ordförande, riksdagsledamöterna , f.d. riksdagsledamotenErik , landstingsrådet samt socionomen . )Beredningen har som en av sina arbetsuppgifier haft att följa och utvärderasocialljänstreformen. Ansvaret för denna allmänna uppföljning övergår nu tillsocialstyrelsen och socialberedningens arbete upphör. a. överväga vilka förändringar av vårdinsatserna som erfordras föratt utsatta grupper skall få sina behov bättre tillgodosedda. Regeringen hargenom beslut preciserat uppdrag i dettaavseende. Ibetänkandet Missbrukarna, , Tvånget läggs fram förslag lill lagstiftning beträffande tvångsvård av vuxna missbmkare. I betänkan det redovisas också en rad överväganden och förslag som syftar fill en förstärkning av i första hand frivilliga insatser för de vuxna missbmkarna. Beredningenssammanfattning av betänkandet och beredningens lagfor- Prop. 1987/88:147slag bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 1 resp. 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansernaoch en sammanställning av deras yttranden bör fogas fill protokollet i dettaärende som bilaga 3. Jagtar i det följande upp de lagförslag som lagts fram i betänkandet och de övrigafrågor som rör vården av vuxna missbmkare och som behandlats i belänkandet.Först redovisar jag översiktligt bakgrunden lill förslagen (avsnitt 2).Därefter presenterar jag mina närmare överväganden och förslag under tvåhuvudmbriker, nämligen åtgärder för att förstärka denfrivilliga missbmkarvården (avsnitt 3) och en reviderad ivångsvårdslag förvuxna missbrukare (avsnitt 4). 2.1 Missbrukets omfattning och utveckling Socialberedningenkonstaterar att del lunga missbmkel totalt sett har ökat under de senastedecennierna. Enligten grov uppskattning uppgår antalet tunga alkoholmissbrukare, dvs. personer somförenar etl omfattande missbmk med en socialt utsatt situation, till mellan 50000 och 100 000. Till bilden hör ocksä att det numera finns fler yngre ochkvinnor bland de tunga alkoholmissbrukarna. En särskilt utsatt grupp utgörs avde missbrukare som förtär leknisk sprit och s. k. alkoholhaltiga preparat. Delfinns tecken på att missbmk av sådana preparat har ökat även omdet är svårt alt dra några säkra slutsatser om utvecklingen. Tillgängligadala talar för att det inle skett några markanta förändringar i fråga om dettunga missbmkel av narkotika, även om del sannolikt ligger på en något högrenivå än . Då bedömdes antalet personer med elttungt narkofikamissbmk uppgå fill mellan 10 000 och 14 000. Med tungtnarkotikamissbruk avses allt injektionsmissbruk och allt dagligt eller så gottsom dagligt icke-medicinskt bruk av narkotika. Härtillkommer missbruket av flyktiga lösningsmedel. Bland vuxna har även delta slag avmissbruk blivit vanligare, även om problemet är begränsat jämförtmed annal missbruk. Utvecklingenkännetecknas också av att de tidigare gränserna mellan de olikamissbrukargrupperna har luckrats upp. Biandmissbruk av alkohol och narkofika ärbetydande och är av allt atl döma ökande särskilt bland de yngre missbrukarna.Därtill kommer att missbmk av receplbdagda läkemedel, såsom sömnmedel ochlugnande medel, tycks ha blivit vanligare bland både alkohol- ochnarkotikamissbrukare. Socialberedningenfäster uppmärksamheten på den påtagliga försämring som skett i fråga om de tunga alkoholmissbmkarnas levnadsförhållanden under . Elt mått på detta är den alkoholrdalerade dödligheten. räkna med att denalkoholrdalerade dödligheten svarar för mellan 5000 Prop. 1987/88:147 och10 000 dödsfall i . Alkoholmissbruk är en av de vanligasteorsakerna till för tidig död bland vuxna män. Deundersökningar sojn beredningen redovisar lyder på alt överdödligheten blandde tunga alkoholmissbrukarna ökat kraftigt under efterkrigstiden.Undersökningarna avser missbrukare i kontakt med nykterhelsvår-den. På1940-talet förelåg mycket små skillnader i dödlighet mellan alkoholmissbrukarnaoch normalbefolkningen. Dödligheten bland de tunga alkoholmissbrukarna hardärefter ökat dramatiskt för att i början av 1980-lalet vara omkring sju gångerså hög som normalbefolkningens. Överdödligheten är ännu högre bland de yngrealkoholmissbrukarna. Det är sannolikt att en tidig missbruksdebut allvarligtökar risken för död . Detfinns i sammanhanget skäl atl påpeka att utvecklingen i fråga om denalkoholrdalerade dödligheten kan vara svårtolkadeftersom den inte är entydig. Antaletdödsfall i den mest kända alkoholrdalerade sjukdomen, lever-cirrhos, harminskal markant . Denna minskning brukar förklarasmed den minskning av den totala alkoholkonsumtionen som skett under sammatidsperiod. Levercirrhosär i allmänhet ett resultat av långvarig hög alkoholkonsumtion och är ensjukdom som drabbar också missbrukare som lever under socialt relativtvälordnade förhållanden. Utvecklingen i fråga om alkoholrdalerade dödsfalltill följd av sjukdomar som brukar drabba mer socialt utslagna missbrukare,alkoholförgiftning och alkoholism/alkoholpsykos, är emellertid den raktmotsatta. Ävenom alkoholkonsumtionen allmänt sett har minskat, tyder dessa uppgifter på enfortsatt hög alkoholkonsumtion bland de socialt utslagna missbrukargrupperna. Dödlighetenbland narkotikamissbmkarna är endast ofullständigt kartlagd. De undersökningarsom gjorts visar ändå klart att en betydande överdödlighet förekommer och altden sannolikt ligger ännu högre än vad som är fallet vid alkoholmissbruk.Injeklionsmissbrukarna utsätter sig för särskilt stora risker alt drabbas avallvarliga sjukdomar och för tidig död. Vissa studier pekar på att dödlighetenär mellan 10 och 15 gånger högre bland de intravenösa narkotikamissbrukarna änbland motsvarande ål-dersgrtipper i normalbefolkningen. Narkotikamissbrukarnaslivsvillkor tycks ha hårdnat under del . Kriminaliteten inomgmppen har fördjupats, sjukligheten har ökat och allt fler av de kvinnliganarkotikamissbrukarna prostituerar sig. Till det kommer HIV-epidemin som fåtten myckel snabb spridning främst bland heroinmissbrukarna i Stockholmsområdet.En genomförd epidemiologisk undersökning vid allmänna häktet iStockholm visar atl av de undersökta heroininissbrukarna nu ärHIV-posifiva. Detunga missbrukarnas levnadsförhållanden har försämrats även i and ra avseenden. Beredningen pekar bland annat på atl de tunga missbru karna i stigande utsträckning har slagits ut från arbetsmarknaden. hade en majoritet av nyklerhetsvårdens klienter arbete pä den öppna arbetsmarknaden och lön som huvudsaklig inkomstkälla. mera spelar förvärvsarbeteen helt underordnad roll som inkomstkälla för Prop. 1987/88:147 demissbrukare som är aktuella inom . Flertalet får sin försörjninggenom pension eller socialbidrag. Detunga missbrukarnas boendesiluation har också försämrats under de senaste årenefter en förbättring . Antalet bostadslösa missbmkare i de trestörsta städerna uppskattades fill omkring 5 000. Som bostadslösaräknades också de som hade ett tillfälligt boende eller återfanns inom desärskilda boendeenheterna för bostadslösa. Socialberedningenkonstaterar alt de största bristerna inom missbrukarvården finns inom denöppna vården. Problemen är av olika slag; insatserna är ofta dåligtsamordnade, oplanerade och utan kontinuitet. Detta framstår som utomordentligtallvarligt mot bakgrund av atl behandlingsforskningen tyder på alt behandlingav tunga missbrukare inle framgångsrikt kan bedrivas i form av tillfälligainsatser av kort varaktighet. Allt talar för att utsikterna att åstadkommaviktiga positiva förändringar i missbrukarnas liv är större om man inom denöppna vården bygger upp former för långsiktigt stödjande insatser. Närdet gäller narkotikamissbrukarna visar data från behandlingsforskningenentydigt att värdinsatserna ofta kommer in relativt sent i den s. k.missbrukskarriären. Del tar ofta från debuten i intravenöst missbruktill den första vårdkontakten. Vårdinsatserna tenderar, när de väl kommer lillstånd, atl bli relativt tillfälliga och kortvariga episoder i en tillvaro som iövrigt präglas av missbruk och kriminalitet. I de fall missbrukaren lämnatmissbruket bakom sig har vägen mot missbruksfrihet i allmänhet gått via fleravårdtillfällen och varil kantad av återfall i missbmk och kriminalitet. Mönstreti fråga om de yngre alkoholmissbrukarnas vårdkontakter förefaller av allt alldöma vara likartat. når ofta inte de yngre alkoholmissbrukarnainnan de hunnit bli socialt och fysiskt nedgångna till följd av missbruket. Beredningensinställning i fråga om insatser för missbrukarna är såledeskritisk. Krifiken riktar sig emellertid inte mot enskilda socialarbetare somofta utför ell engagerat arbete. Den rör mer allmänna brister i socialtjänstensorganisation, metoder och förhållningssätt. Kritiken gäller inte hellergenerellt. I många kommuner arbetar man nu mera aktivt och målmedvetet än vadman gjorde . Inte minst inom delar av narkomanvården ärdenna tendens tydlig, men på många håll görs också betydelsefulla insatser föralkoholmissbrukarna. Förutsättningarnaför missbrukarvård har förändrats i grundläggande hänseendenunder ; organisatoriskt genom alt nykterhetsvårdsarbetetintegrerades med barnavårds- och socialhjälpsarbetet under 1960- och1970-talen och på 1980-lalet genom socialtjänstreformen. Undersamma period har den sektor inom den kommunala socialvården som är inriktad på s. k. individ- och familjeomsorg expanderat kraftigt. Expansionenhar fortsalt under de år socialtjänstlagen (1980:620) varit i Prop.1987/88:147 kraft. Antalet socialsekreterare inom individ- ochfamiljeomsorgsområdet uppgick till 4 093 (omräknat lill helårsbefattningar) år1982. hade antalet ökat till 5 215, dvs. en ökning med . Dessa förändringar tycks emellertid inte ha gynnatmetodutvecklingen inom missbrukarvården. Beredningen framhåller bl. a. attutrymmet för och kompetensen i arbetet med de tunga missbrukarna har minskat.Andra områden inom individ- och familjeomsorgen har krävt resurser i sådanomfattning att framför allt insatserna för de tunga alkoholmissbrukarna harfått stå tillbaka. Det nya system för statsbidrag fill missbrukarvård ochvissa delar av ungdomsvården, som gäller , tycks inte heller ha bidragittill förstärkta vårdinsatser för de lunga alkoholmissbrukarna. Plalsantalet vidde behandlingshem som vänder sig till dessa missbrukare har minskal kraftigt.Myckel tyder enligt beredningen på alt öppenvårdsalternaliven inte växer fram isamma takt som insfitutionerna avvecklas. Tendensen är attnarkotikamissbrukarna och de mer socialt välinlegrerade alkoholmissbrukarnages en starkare prioritet vid fördelningen av resurserna. Den ökade satsningenpå vårdresurser för dessa missbrukargrupper är positiva inslag i utvecklingen.Samtidigt finns en uppenbar risk att detta kan leda lill en nedrustning avvårdmöjlighelerna för de tyngsta alkoholmissbrukarna. Den redovisning som socialberedningen lämnar ommissbrukets utveckling och missbrukarnas levnadsförhållanden under de senastedecennierna är enligt min mening djupt oroande. Remissutfallet visar också atten överväldigande majoritet av de remissinstanser som uttalat sig omutvecklingen anser atl beredningens redovisning i allt väsentligt överensstämmermed erfarenheter från fältet. Del är självfallet svårt alt ange vilka faktorer somligger bakom denna utveckling. Som socialberedningen och flera remissinstanserpåpekar torde inle minst de ökade kraven på arbetsmarknaden vara en viktigare delförklaringän del förhållandel alt förutsättningarna för missbrukarvårdhar förändrats i olika avseenden. Även om det således kan sägas allmissbrukarvården endast i begränsad utsträckning råder över de förhållanden somkan vända utvecklingen, är den myckel allvarliga situationen för de tungamissbrukarna etl utomordentligt starkt motiv för ett aktivare förhållningssättinom . Enligt min mening måste åtgärder som kan motverka socialutslagning och förbättra levnadsförhållandena för den som blivit utslagen gesen ökad prioritet inom . Grundlinjen bör självfallet även i fortsättningen varafrivillighet. Jag anser, i likhet med socialberedningen och flertalet remissinstanser, att socialnämndens ansvar för alt missbrukare får erforderlig vård bör förtyd ligas i socialtjänstlagen. Det är vidare angeläget all bibehålla och förslärka olika former av specialresurser inom den öppna för arbetet 16 Jag återkommer till dessa och andra frågor som rör den frivilligamissbrukarvården. Principenatt tvångsvård inte skall kunna komma i fråga om vårdbehoven kan tillgodosesgenom frivilliga insatser är i sig självklar. Många tunga missbmkare avvisaremellertid alla erbjudanden om vård i frivilliga former. Då handlar detföljaktligen inte om ett val mellan tvångsvård och frivillig vård utan mellantvångsvård och ingen vård alls, dvs. som regel ett fortsalt tungt missbruk medde risker i olika avseenden som detta innebär. Remissbehandlingenvisar att del råder stor enighet om att tvångsvård är motiverad i vissasituationer, när behövlig vård inte kan ges på annal sätt. Däremot finns detskilda uppfattningar om hur lagen bör utformas, bl. a. i fråga om vilka grupperav missbrukare som bör kunna bli aktuella för tvångsvård och vilka vårdtidersom lagen bör medge. Självanser jag, i likhet med socialberedningen och flertalet remissinstanser, attsituationen för de tunga missbrukarna är så allvarlig alt den motiverar enutvidgad användning av tvångsvård, främst när del gäller missbmkare i åldrarnanärmast . Det är i dessa åldrar som missbmkel fördjupas och befästs.För en del av dessa unga missbrukare är tvångsvård del enda alternativet filltotal utslagning och för tidig död. Jag skall i det följande gå in på minaförslag till ändrad lagstiftning. 3 Ätgärder för att förstärka den frivilligamissbrukarvården Mitt förslag: 111§ socialtjänstlagen (1980:620) görs ett förtydligande tillägg som innebär attsocialnämndens ansvar för att missbrukare får erforderlig hjälp och vårdbetonas. I bestämmelsen klargörs också alt vården skall planeras och attsocialnämnden noga skall följa den planerade vården. Socialberedningensförslag: Överensstämmer med milt (belänkandet s. 195-199). Remissinstanserna:Med undantag för en remissinstans lillstyrker samtliga som uttalat sig ifrågan beredningens förslag. Skälen för mitt förslag:En av hörnstenarna i socialtjänstreformen är principen att ett enda samhällsorgan,kommunen, har det yttersta ansvaret för att den enskilde får del slöd och denhjälp som han behöver. Frivillighet ochsjälvbestämmande utgör andra centrala utgångspunkter för socialtjänstensverksamhet. I socialljänslpropositionen (prop. 1979/80:1, del A s. 138)framhölls bl. a. all inle får ges fill uppgift alt ta överansvaret för enskilda människors handlingar och livsföring. Vad socialtjänstenbör göra är atl förstärka och komplettera människors egna resurser. Delframhölls (s. 135) atl skall utformas som en servicebetonadsamhällstjänst. 2 1987/88. lig, uppmärksam ochangelägen alt människor söker råd och hjälp så snart Prop. 1987/88:147 debehöver det. Den sökande skall behandlas som en jämställd med eget ansvar ochmed rätt att kräva respekt för sina åsikter och synpunkter. Dessaprinciper gäller såväl i fråga om missbrukare som andra människor som behöversocialtjänstens insatser. Vidare framhölls i socialtjänst-propositionen (prop.del C s. 58) alt del är en viktig utgångspunkt att vård och behandling avmissbrukare i första hand bygger på att missbmkaren själv önskar hjälp ochbistånd. bör präglas av en erbjudande attityd där insatsernasyftar till att frigöra och förstärka individens egna resurser all aktivtpåverka och bearbeta sin situation. För att delta betraktelsesätt skall få eltinnehåll krävs atl man har meningsfulla hjälp- och stödåtgärder att erbjuda ochen väl underbyggd metodik. Föredragande departementschefen var emellertid inteberedd att ta in särskilda regler om kommunens ansvar för missbmkarvården isocialtjänstlagen eftersom det ansågs strida mot dess karaktär avramlagstiftning. (SoU 1979/80:44 s. 56) ansåg emellertid att lagen måste preciseras i dettaavseende. Som följd härav kom socialnämndens särskilda åligganden inommissbruksområdet alt anges i 11 § socialtjänstlagen. har enligtden bestämmelsen ett särskilt ansvar både för insatser i syfte atl förebyggamissbmk och för insatser ål den som lill följd av missbruket har behov av hjälpeller vård. Insatserna för att förhindra alt bam och ungdomar hamnar i missbrukhar ansetts så viktiga atl de omnämnts särskilt i lagtexten. Av föreskriftenom skyldigheten atl lämna den enskilde missbrukaren stöd och den hjälp ellervård som behövs följer atl nämnden måste bedriva en aktiv verksamhet för alt nåoch hjälpa den som har missbruksproblem även om han inte själv begärt någotstöd. Detligger i sakens natur alt omfattande ansvar enligt 11 §socialtjänsfiagen ibland kan vara svårförenligt med principerna omfrivil-lighel och självbestämmande för den enskilde. Det kan t. ex. vara svårtalt avgöra hur långt ansvar sträcker sig i situationer där enmissbrukare inle själv söker hjälp eller avvisar erbjudanden.I den praktiska tillämpningen tycks också tolkningsproblem ha uppstått.Socialberedningen pekar bl. a. på att inte sällan mötermissbrukarnas behov av slöd och vård på ell passivt sätt, vilket kan lyda påatl socialnämnderna på vissa håll är oklara över sitt ansvar enligtsocialtjänstlagen. Jaghar mot den bakgrunden, i likhet med socialberedningen och flertaletremissinstanser, funnit atl det föreligger ell behov av att i lagstiftningenytterligare precisera socialnämndens ansvar för atl missbrukare får erforderligvård. Jag skall närmare utveckla vad jag anser bör förtydligas beträffandesocialnämndernas arbetssätt i det aktuella hänseendet. Socialtjänstlagenoch dess förarbeten genomsyras av tanken atl social tjänsten måste visa respekt för klienten, hans behov och hans integritet. Det är viktigt att slå vakt om delta synsätt, som skarpt kontrasterar mot en äldre lids förmyndaraktiga och ofta nedlåtande moraliserande hållning gentemot klienterna. All skall visa respekt för klienten inne bär dock självfallet inte atl man också i alla lägen skall respektera hans beteenden, t. ex. ett så djupt självdestruklivt beleende som elt tungt miss- 18 De erfarenheter ochkartläggningar som utförligt refereras av socialbe- Prop. 1987/88:147 redningenvisar att många av de lunga missbrukarna inte frivilligt söker hjälp för sittmissbruk. Stora grupper av dem är dåligt motiverade för atl bearbeta sinaproblem i frivilliga former. När de söker samhällets hjälp gäller det oftaenbart hjälp för missbmkets konsekvenser, dvs. främst akut sjukvård eller hjälpmed ekonomiska problem. Detär viktigt att inte beskriva de lunga missbrukarnas bristandemotivation för förändring i alltför kategoriska ordalag. Det är sant att mångainte frivilligt söker vård för sitt missbruk. I beskrivningar av dennamissbmkargmpp återkommer dock ofta att de flesta av dem, om inte alla,bär på en vilja atl komma ifrån missbmkel. Många lever i en ständig,stark ambivalens inför sitt egel missbruk men saknar tilltro till sinförmåga att ta sig ur del. Detär mot bakgrund av dessa insikter som insatser för de tungamissbrukarna måste utformas. Om intar en uteslutande erbjudandeattityd i den meningen att socialarbetarna passivt inväntar alt missbmkarensjälv söker hjälp för sitt missbruk, riskerar man att lämna dessa människor åtderas öde, eftersom många av dem aldrig kommer att söka hjälp, hurhjälpbehövande de än i verkligheten är. får därför aldrigpassivt invänta atl mofivalionen för förändring skall inställa sig hosmissbrukaren. Del krävs akfiva insatser i form av uppsökande verksamhet,förnyade kontakter med dem som avvisat erbjudanden om behandling och eltmålmedvetet motivationsarbete. Det bör också ingå som en naturlig del avsocialtjänstens behandlingsarbete alt man arbetar tillsammans med familj, andraanhöriga och klientens sociala nätverk i övrigt. Delbör särskilt understrykas alt unga missbrukare inte får lämnas i fred med sittmissbruk. De yngre missbrukarna har i regel ännu inte fått några omfattandemedicinska skador av missbruket men är på väg ut ur alla vikliga socialasammanhang som utbildningsväsende, arbetsmarknad och normala mänskligarelationer. Om intar en passivt erbjudande allityd mot dessaunga missbmkare, riskerar deras sociala situation att helt raseras. Socialberedningenkonstaterar atl arbetet med alt bedöma ekonomiska hjälpbehov och betala ulsocialbidrag inle sällan dominerar kontakter med missbrukarna.Missbruksproblemen tenderar atl komma i skymundan. Särskilt allvarligt är detatt de yngre missbrukarnas problem ofta inte uppmärksammas. Isammanhanget finns det skäl all fästa uppmärksamheten på atl flera undersökningar, som beredningen refererar lill i betänkandet, visar alt långt ifrån alla yngre missbrukare redan från början har stått utanför den öppna arbetsmarknaden. De flesta förefaller alt ha kommit igång med arbete efter avslutad utbildning och har alltså haft en viss, låt vara margi nell, anknytning till arbetslivet. Dessa uppgifter innebär en viktig nyanse ring när del gäller bilden av de yngre missbrukarnas ställning på arbets marknaden. De antyder all deras främsta problem inle är alt komma in på arbetsmarknaden ulan snarare alt behålla sina arbeten. Detta bekräftas av . Styrelsen hänvisar i sitt remissvar lill en rapport 19 (AMS V 1987:2) i vilkenkonstateras aft möjligheterna alt få arbete för Prop. 1987/88:147 sökandemed missbruks- och sociala problem inte är så dystra som det ibland hävdas.Däremot visar erfarenheterna att det är ett stort problem för många missbmkareall bli kvar på arbetsmarknaden. Detär därför nödvändigt att i socialbyråarbetet söka finna arbetsformer ochmetoder som gör det möjligt att både identifiera och arbeta med klienternasmissbmksproblem. Rätten till ekonomiskt bistånd är inte generell utan beroendeav en individuell prövning. Denna prövning bör grunda sig på en noggrannbedömning av de omständigheter som föranlett bi-ståndsbehovel. De grundläggandereglerna om rätten lill bistånd gäller naturligtvis för dem som har missbruksproblem,liksom för andra hjälpsökande. Det innebär bl. a. att den som kan försörja siggenom arbete i första hand skall tillgodose sina behov på det sättet. Att t.ex. passivt betala ut socialbidrag till en klient som riskerar alt glida alltlängre ut ur arbetslivet och in i ert missbruk är inte förenligt medsocialtjänstens mål. Enligt 6 § socialtjänstlagen skall biståndet utformas såatl det stärker den enskildes resurser alt leva elt självständigt liv. Delinnebär t.ex. alt skall verka för alt orsakerna fillbidragsbehovet undanröjs, t. ex. genom att stödja den enskilde så atl han kanfå och behålla ett arbete. Finns det förutsättningar för klienten atl försörjasig genom arbete, måste det således styra insatser vidbedömningen av biståndsbehovet. Det är viktigt att har godkontakt med arbetsförmedlingen och i samarbete med förmedlingen och denenskilde försöker finna räll form av hjälp. får inle bidra fillall klientens anknytning fill arbetsmarknaden försvagas. Imånga situationer är missbmksproblemen så allvariiga att den enskilde inte kanförsörja sig genom arbete. Socialbidrag är visserligen en av de former för stödsom kan komma i fråga i sådana situationer.