prop · GB03100 · 1987-12-31 00:00:00 — 3. anskaffande av inventarier i samband medanordnande av lokal. Lokal bidrag utgår dock inte för lokalereller inventarier för vilka statligt stöd utgår enligt förordningen (1973:400)om statligt stöd till allmänna samlings lokaler (omtryckt 1976:794, ändrad senast 1986:290). Fråga om lokalbidrag prövas på samma sätt och isamma ordning som verksamhetsbidragen. Av anslaget för innevarande budgetår utgår högst9,3 milj. kr. som lokalbidrag ochminst 1 milj, kr, som bidrag till handikappanpassning av lokaler förtrossamfund. Samarbetsnämndenför statsbidrag till trossamfund /88 har samarbetsnämnden att behandla 65 ansökning- , . arom statsbidrag till lokaler med en sammanlagd byggnadskostnad om 163 milj. kr. Statsbidragsbehovet för dessa lokalerberäknas till drygt 30 milj. kr. Beträffande bidraget till handikappanpassning avlokaler för trossam fund redovisar samarbetsnämnden altden under /87 be handlat 95 nya ansökningar, varav 92i princip godkänts för bidrag och placerats i kö för utbetalning. Vid utgången av budgetåret återstod i kön 98 projekt som är berättigade stöd.med sammanlagt . För /88 har 77 nyaansökningar kommit in, , har beslutat att på grund av brist påmedel tills vidare inte. ta emot några nya ansökningar om bidrag till handikappanpassning, 100 anhåller för /89attanslagel till loka- Prop. 1987/88:100 ler för trossamfund räknas upptill 28 milj, kr., varav 4 milj. kr. för bidrag Bil. Medhänvisning sammanställningen föreslår jag att statsbidrag till anskaffandeav lokaler för trossamfund för nästa budgetär får utgå med . ochatt som någol tak inte läggs fast för hur stor del av anslagetsom får användas för bidrag tillhandikappanpassning. Jaghemställer att regeringen föreslär atl 1. godkänna vad jag anfört om statsbidrag till de fria samfundens teologiska seminarier, 2. till Bidrag till trossamfund för /89 anvisa ett reservationsanslag av . Bidrag till restaurering av äldre domkyrkor 1986/87Utgift 1629099' Reservation 1258645' 1987/88Anslag 1615000' 1988/89Förslag 1695000 ' Den under anslaget Byggnadsbidrag på del kyrkligaområdel uppförda anslagsposten Bidraglill restaurering av äldre domkyrkor. Beräknad ändring 1988/89 Enligt beslut av (prop, 1985/86:100 bil, 15,KrU 17, rskr, 235) skall statsbidrag utgå med belopp motsvarande avkostnaderna för reparation av taket på . Kostnaderna förreparaUonen har beräknats ca 5,3 milj, kr, och statsbidraget blir därför ca1 , prisnivå. Statsbidraget kan fördelas . Förbudgetåren 1986/88 har anvisats sammanlagt . i anhåller om fortsatt statsbidragför omläggning av taket på . Vidareskall enligt beslut av (prop, 1986/87:100 bil. 15, KrU Q rskr. 196) statsbidrag utgå till inre restaureringsarbeten i 101 Kostnaderna för dessaarbeten har beräknats ca 6,1 milj. kr. 1987/88:100 i 1986 årsprisnivå. Restaureringsarbetet sker i etapper och kostnaderna Bil. 15 kandärför fördelas på tre är. Det för innevarande budgetår anvisade statsbidragetberäknas täcka två tredjedelar av kostnaderna för restaureringsarbetena underåret. i anhåller för budgetåret1988/89 om statsbidrag till fortsatta inre restaureringsarbeten pådomkyrkan. Kostnaderna för restaureringsarbetenaberäknas sedan föregående år ha stigit med . Medhänvisning till sammanställningen föreslår jag att . anvisas förbidrag till restaurering av äldre domkyrkor. Jaghemställer att regeringen föreslår att till Bidrag till restaurering av äldredomkyrkor för /89anvisa ett reservationsanslag av . F.Övriga ändamål Prop. 1987/88: lOO Bidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet 1986/87 Utgift 1987/88 Anslag 1988/89 Förslag Frän anslaget utgår bidrag tillkvinnoorganisationernas centrala verksamhet. Medlen disponeras avcivildepartementet efter särskilda beslut av regeringen enligt de riktlinjersom anges i prop. 1981/82:155 och AU 1981/82:24. Förordningen (1986:552) om statsbidrag tillkvinnoorganisationernas centrala verksamhet (omtryckt 1987:1053) reglerarbidraget. Statsbidraget utgår i form av grundbidrag och förorganisationer med fler än 3 000 medlemmar i form av rörligt bidrag. I enlighet med beslut (prop.1986/87:100 bil. 15, AU 14, rskr. 237) har bidraget fr.o.m. budgetåret1987/88 höjts och betalats enligt följande. För kvinnoorganisation med fler än 1 500 men högst3 000 medlemmar utgör grundbidraget65000 kr. För organisaUoner med fler än 3000 medlemmar utgör grundbidraget130000 kr. Det röriiga bidraget är . per medlem när antalet medlemmar är över 3 000. För antalet medlemmar över 60000betalas inte något rörligt bidrag. Grundbidragethar höjts i begränsad omfattning i förhållande till den allmännaprisutvecklingen sedan bidraget inräftades 1982. Med hänsyn detta förordar jag därför aft grundbidraget höjsmed , till . Dettainnebär att grundbidraget för kvinnoorganisation med fler än 1500 men högst 3 000 medlemmar blir , dvs,halva beloppet. Med hänsyn höjningen av grundbidraget samt attnågon ny organisaUon kan komma att uppfylla bidragsvillkoren förordar jag attanslagsbeloppet räknas upp med112000 kr. under nästa budgetår. Utbetalningen av bidragen skall skefyra gånger . Jaghemställer att regeringen föreslår att tillBidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet för /89 anvisa ett förslagsanslag av . 1987/88:100 Bil. Utdrag ur betänkandet (Ds C 1987:2) Revisionen av försäkringskassorna, m. m. Anmärkningsprocessenär ett rättsinsUtul med mycket lång tradition. I sin nuvarande utformningregleras processen i den av Kungl. Maj:t med meddelade förordningen(1961:313) om förfarandet i anmärkningsmål. Förordningen trädde i kraft . Den innebar attett tillämpat förfarande fick väsentligt förändrade syften och effekter. avsåg förfarandethuvudsakligen att i anslutning tillay statliga revisionsorgan företagenräkenskapsgranskning fastslå det s, k, redogöraransvaret och därmedskyldigheten för viss tjänsteman - redogörare - att ersätta det allmänna för faktiska ekonomiska förluster, somuppkommit genom felaktigheter i samband med utbetalningar och uppbörd, 1 samband med att den nu gällande förordningeninfördes asvkaffades det särskilda redogöraransvaret. Väsentliga skäl för dågenomförda förändringar ianmärkningsförfarandet var att anpassa detta till förändringar i den statligaförvaltningen och revisionsverksamheten och till en modernarerättsuppfattning. Härvid tillmötesgicks en kriUk av förfarandet som sedan längehade framförts i olika sammanhang. Statsmakterna behandlade frågan omanmärkningsprocessen och det därtill knutna redogöraransvaret (prop. 1961:119, L'U 41, rskr. 335) pä grundval av betänkandet (SOU1960:7) Redogöraransvaret och anmärkningsprocessen från utredningen angående redogöraransvaret m.m. och däröver avgivna remissyttranden. Härvid konstaterades alt även om anmärkningsprocessen närmastUllkommil med tanke på redo göraransvaret torde dess viktigastefunktion ha blivit att snabbt och utan slörre kostnad avgöra om en vidrevision framställd anmärkning var rikUg eller inte. Även efterredogöraransvarets avskaffande fanns behov av att inom statsapparaten ha tillgång tillett särskilt förfarande, varigenom revi- sionsanmärkningar kunde prövas och besked kunde erhållas om författ ningars innebörd i frågor som berördes av revisionsverksamheten. En anmärkningsprocess i någon form borde alltså bibehållas. Det syntes där för naturiigt aft anknyta till denUdigare processordningen, men med de modifikaUoner som betingades av att ansvarsfrågan inte längre skulle prövas i processen. Den författning somskulle reglera förfarandet borde utformas så, att förfarandet tydligt framstod som en för den statliga förvalt ningsapparaten intern angelägenhet, I enlighet härmed borde författningen inte uppta bestämmelser om hur kronans anspråk på anmärkta belopp skulle realiseras. Denna fråga bordehandläggas av vederbörande myndig het enhgt eljest gällande regler, jq4 Anmärkningsförfarandet skullesåledes, när det gäller ansvarsfrågan. klargöra huruvida det finns grund för staten antingen att ieljest gällande Prop. 1987/88:100 ordning hävda ett ersättningsanspråk, elleratt bära ett skadeståndsansvar. 15 Ersättningsanspråkskulle dä under olika förutsättningar kunna riktas antingen mot felande redogörare eller mot sakägaresom åtnjutit obehörig ekonomisk förmån genom den anmärkta åtgärden.Skadeståndsansvar skulle avse goltgörelseål sakägare som åsamkats förlust. För redogörare skulle hävid gälla samma straffrättsliga och ekonomiska ansvar somenligt allmänna regler följde med statlig tjänst och för sakägare sammaskyldigheter och rättigheter som följde av allmän författning. Mot bakgrund av den sålunda avsedda utformningenoch innebörden av anmärkningsprocessen ansågs det inte finnas anledningatt ta särskild hänsyn till förutseddaförändringar i fråga om det allmännas skadeståndsansvar och de offentligatjänstemännens ställning i avseende på förhandlingsrätt. 4.2 Gällande bestämmelser m. m. Anmärkningsprocessenregleras främst genom bestämmelser i förordningen (1961:313) om förfarandet ianmärkningsmål och därutöver i instruktioneroch arbetsordningar för vissa myndigheter som handhar revisionsuppgifter samt i viss mån genom den praxis somhar utbildats inom dessa myndigheter. Medverkande i processen är eller kanvara - myndighet eller annan mot vars räkenskapanmärkning har riktats - tjänsteman inom myndighet som har beslutat denåtgärd anmärkningen avser Med revisionsmyndighet avses sådan statligmyndighet som enligt vad därom ärsärskilt stadgat har att pröva anmärkning som framställs vid räkenskapsgranskning. Med revisor avses den som åtjänstens vägnar äger framställasådan anmärkning. Revisionsmyndigheter är, enligt föreskrifter i derasinstruktioner, och försvarets civilförvaltning samt destatliga affärsverken. Revisionsmyndigheterna bemyndigar var och en inom sitt område tjänstemän att somrevisorer på tjänstens vägnar framställa anmärkningar. För riksrevisionsverketgäller sålunda enligt arbetsordningenför verket, att anmärkning framställs av enhetschefen vid den arbetsenhet inom vilken fråga om anmärkninghar uppkommit. Revisor skall med vissa undantag framställaanmärkning rörande felak-Ughet somuppmärksammas vid räkenskapsgranskning och som inte rättas. Anmärkning skall vara skriftlig och ange denräkenskap som den riktas mot, grundenför anmärkningen, det anmärkta beloppet och namnet på sakägaren. Sakägarensnamn behöver dock inte anges om det kan antagas att krav avseende obehörigekonomisk förmån inte kommer att riktas mot denne. En anmärkning får avvisas av, revisionsmyndighetom del anmärkta beloppet är litet eller fortsatt handläggning av ärendet eljest kanantagas 105 8 1987/88. vålla mer arbete och kostnad änsom är skäligt. Härvid skall dock tas Prop. 1987/88:100 hänsyn till om det på grund avandra omständigheter kan finnäs skäl för att Bil. 15 anmärkningen prövas. Sådana omständigheter kanvara att det anmärkta beloppet avseren ofta återkommande utgift eller intäkt eller att den myndighet vars räkenskap anmärkningen avserpåfordrar att den prövas. Revisor som har att ta ställning om enanmärkning skall framställas bör beaktamöjligheten av att den kan avvisas och kan hörigenom underlåta att taupp bagalellartade saker. För affärsverkens prövning av anmärkningar finnsdäiutöver enligt verkens instruktioner möjlighet att av andra skäl lämna enannars författningsenligt grundad anmärkning utan vid;ire åtgärd. Det gällerom det anmärkta förfarandet varittill fördel för verket eller rimligt frän dess synpunkt eller om andrasärskilda skäl föreligger. får inte gilla en anmärkning ominte den niyndighet eller annan, motvars räkenskap anmärkningen riktats, har lämnats tillfälle att inkomma medskriftlig förklaring. Om så anses böra ske skall således vederbörande genom delgivning av anmärkningenanmodas inkomma med skriftligförklaring. Den tjänsteman som har beslutat den anmärkta åtgärden samt namngiven sakägare skall också genomdelgivning beredas Ullfälle attyttra sig, om det inte finns särskilda hinder härför. slutliga beslut ianmärkningsmäl skall meddelas skriftligtoch ange de skäl som det g,rundas på. Det skall delgivas revisorn samt deövriga berörda som har delgivits anmärkningen. Anmärkning som prövats avrevisionsmyndighet får inte återkallas. Mot revisionsmyndighets slutliga beslut kan talanföras genom besvär hos kammarrätt avrevisorn, den myndighet eller annan som anmärkningen avsett, den tjänsteman som beslutat den anmärktaåtgärden samt sakägare. Det gällerdock inte i de fall där anmärkning avvisats på ovan angivna skäl, eller därkammarrätt som revisionsmyndighet har meddelat slutligt beslut. Över annat av revisionsmyndighet meddelat beslutfär talan inte föras. Kammarrätts beslut kan enligtförvallningsprocesslagen (1971:291) genombesvär prövas av regeringsrätten om denna har meddelat prövningstillstånd. Om en anmärkning har gillats genom lagakraftvunnet beslut skall myndighet eller annan, som anmärkningen avser, lämnarevisionsmyndigheten redogörelse förde åtgärder som vidtagits på grund av beslutet. Handläggningen av anmärkningsmål iriksrevisionsverket regleras genomföreskrifter i forordningen (1986:449) med instrukUon för riksrevisionsverkel och i den av verkets styrelse den 5juni 1986 antagna arbetsordningen,I övriga revisionsmyndigheter regleras handläggningen huvudsakligen i arbetsordningar och andra avmyndigheterna antagna föreskrifter. Förfarandet i anmärkningsmål i riksrevisionsverkelär följande. An märkning framställs, som ovan nämnts, enligt arbetsordningen av enhets chefen vid den arbetsenhet (revisionsenhet) inom vilken fråga om anmärk ning uppkommit. Denne beslutar också om delgivning av sådan anmärk ning, Hangläggningen i fråga omberedning och föredragning för,,avgörande sker därefter, också enligt arbetsordningen, inom verkets ekonomiadmi- 106 Anmärkningsmål avgörs enligt instruktionen av generaldi- Prop.1987/88:100 rektörenoch minst två avdelningschefer samt föredraganden. Som verkets Bil. beslut gäller den mening som deflesta enar sig orn. Vid lika röstetal har generaldirektören utslagsröst.Efter generaldirektörens bestämmande fär måläven avgöras av två avdelnignschefer och föredraganden, om samtliga äröverens om beslutet, I försvarets civilförvaltning tillämpas enhandläggningsordning som i huvudsak innebär att varje handläggande tjänstemanmed revisionsuppgifter, revisor,inom verkets revisionsbyrå får framställa anmärkning. Denna prövas av chefenför revisionsbyrån och fastställs av generaldirektören, I affärsverkenhandläggs anmärkningsmål pä likartade sätt, Efteratt förordningen (1961:313) om förfarandet i anmärkningsmål trädde i kraft har de förutseddaförändringarna i fråga om det allmännasskadeståndsansvar och de offentliga tjänstemännens ställning genomförts främst genom tillkomsten avskadeståndslagen (1972:207), statstjänstemannalagen (1965:274) och sedermeralagen (1976:600) om offentliganställning samt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Därutöver har förutsättningarna förtillämpningen av anmärkningsprocessenpåverkats av en inskränkning av del särskilda ämbetsmannaansva-ret genom bl.a, lagen (1975:667) om ändring i samt i någon män även av en reglering av möjligheterna tillkvittning av fordringar mellan detallmänna och-enskilda genom lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt.Slutligen har revisionens inriktning och utformning förändrats genom olika föreskrifter och i detprakUska utförandet. Det särskilda ämbetsmannaansvarel som gällde framtill och med innebar, att i princip sä gott som varjeförseelse i tjänsten för vissa tjänstemänvar straffbelagd och kunde föranleda straff och/eller disciplinpåföljd.Därtill kunde uppsägning ofta tillämpas alternativt. Till straffansvaret varäven knutet ersättnings- och skadeståndsansvar. Revisionsmyndighetsställningstagande i anmärkningsmål kunde ha viss betydelse för frågan om detallmänna skulle utkräva ansvar av tjänstemän för ifrågasatt tjänstefel. Genom ändringarna 1975inskränktes det särskilda straffansvaretför offentliga tjänstemän till att endast avse oriklig myndighetsutövning, mutbrott och brotl moltystnadsplikt. Dessa slag av tjänstefel berörs i regel inte ianmärkningsprocessen. Ändringarna innebar bl. a. ett närmande mellanden offentliga och privataarbetsmarknadens sanktionssystem. Även med avkriminaliseringen av tjänstefelkan allvariigare tjänstefel givetvis beivras enligt andra bestäm- melseri , exempelvis 8 kap, I § (stöld) eller 10 kap, 5 § (trolöshet mot huvudman) genom talan inför allmändomstol. Det är osannolikt attutslag i del administrativa förfarande som anmärkningsmälen innebär kan ha någon vare sig principiell ellerpraktisk betydelse i det judiciellaförfarande som Ullämpas i sädana sammanhang. Somersättning för det upphävda straffansvaret för ett mycket stort antal 107 gärningarsom tidigare kunde hänföras lill tjänstefel utformades ett utom- Prop. 1987/88:100straffrätlsligt sanktionssystem, som i vissa hänseenden överensstämmerBil. 15 med det Udigare disciplinansvaret.Enligt föreskrifter i statstjänstemannalagen (1965:274) och lagen (1976:600) om offentlig anställningfår disciplinpåföljd för tjänsteförseelseåläggas arbetstagare, om denne uppsåtligeneller av oaktsamhet sätter åsido vad som åligger honom i hans anställning ochfelet inte är ringa. Disciplinpåföljder är varning och löneavdrag.Bestämmelser om andra påföljder kan emellertid tas in i kollektivavtal och gäller då i stället för vad som anges ilagen. För arbetstagare som genombrott, grov tjänsteförseelse eller upprepad disciplinpåföljd visat siguppenbarligen olämplig att inneha sin anställning kan vidare avskedande komma i fråga. Handläggningen av mål angåendetillämpningen av bl.a, bestämmelsernaom disciplinpåföljd och avsked ankommer enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister päarbetsdomstolen och i vissa fall päde allmänna domstolarna. Det är pä samma sätt som ovan anförts mycket tveksamt om avgörande i anmärkningsmål kanha någon nämnvärd betydelse i denjudiciella bedömningen av sådana frågor som uppsåt, oaktsamhet,åsidosättande av åligganden och olämplighet i anställning. Skadeståndslagen (1972:207) som trädde i kraft den1 reglerade de tidigaredelvis oklara förhållandena i fråga om skadeståndsansvar bl, a. för staten och dess arbetstagare. Genomlagen åstadkoms större överensstämmelsemellan de skadeståndsrältsliga reglerna för de offentliga och enskildaarbetsgivarna och deras arbetstagare. I skadeståndslagen fastslås bl.a. ett vidgat ansvar för staten att ersätta personskada, sakskada eller renförmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. begränsas arbetstagaresansvar för skada, som denne vållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Ansvaret gäller endast i den månsynnerliga skäl föreligger med hänsyntill handlingens beskaffenhet,arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresse och övrigaomständigheter. I vilken mån utslag i anmärkningsmål kunde tänkasha haft betydelse i bedömningen avskadestånds- och ersättningsskyldighet enligt tidigare regler och praxis i kombination med de särskildareglerna om ämbetsan-svar är i och för sig oklart. Genom tillkomsten avskadeståndslagen i kombination med begränsningen av ämbetsansvaret börförekommande utslag helt ha förlorat betydelse i dessa sammanhang, därskadeståndsfrågor normalt skall prövas och avgöras av allmän domstol, Lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt,som trädde i kraft , reglerar de tidigare delvis oklararättsliga möjligheterna för bl, a. statenatt kvitta en fordran hos en arbetstagare mot dennes löneford-ningar. Blandförekommande anmärkningsmål har sådana som gällt för mycket utbetald lön o.d. tillanställda varit vanliga. Utslag i dessa mål synes då i många fall haanvänts som stöd för att återta det anmärkta beloppetgenom avdrag på den anställdes lön. Den rättsliga grunden härför haremellertid varit tveksam. Enligt lagen om arbetsgivares kvittningsrätt fårkvittning mot löneford ran i första hand ske med arbetslagarens medgivande, öm detta inte är möjligt får arbetsgivaren endast kvitta medklar och förfallen fordran, som . uppkommit i samband med anställningen och anUngen grundas påavtal, Prop. 1987/88:100 enligt vilken fordringen får kvittas mot lönefordran,eller avser ersättning Bil. 15 för skada somarbetstagaren vållat uppsåtligen i tjänsten. Mål om arbetsgivares rätttill kvittning mot arbetstagares lönefordran handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegängen i arbetstvister,dvs. vanligen i arbetsdomstolen, men i vissa fall i allmän domstol. Somovan framhållits i liknande sammanhang ärdet inte sannolikt att utslag i anmärkningsmäl skulle ha någon nämnvärd betydelse härvid. Däremot är det givetvis tänkbartatt sädana utslag skulle kunna utnyttjas i skrämselsyfte för att få till stånden arbetstagares medgivande till kvittning. Utvecklingen av den statligaredovisningsrevisionen, där avsedda anmärkningar huvudsakligen är aktuella,har vidare inneburit atl del har tillkommitandra former för att uppmärksamma och bedöma sådana ätgärder somanmärkningsförfarandet avser, Maj:ts beslut ,sedermera i förordningen (1980:718)om revisionskontor och från den i förordningen (1986:449) med instruktion förriksrevisionsverket samt i allmänna verksstadgan (1965:600) har föreskrivitshur utfallet av granskningen av de statligamyndigheternas redovisning skall redovisas och behandlas. Enligt instruktionen för skalldetta granska myndigheternasredovisning i syfte att bedöma om den är rättvisande och avgerevisionsberättelser över denna granskning, om inte regeringen föreskriverannat. Revisionsberättelse skall lämnas den granskade myndigheten. Om verket vid sin granskning finner attvisst förhållande bör påtalas,skall verket i första hand vända sig den myndighet som berörs eller tillnågon annan myndighet, som har ansvar för den granskade verksamheten. Om verket bedömer att en sådan ålgärd inte ärtillräcklig, skall verket anmäla frågan till regeringen. I anslutning till bestämmelsen om attriksrevisionsverket prövar anmärkningar enligt förordningen härom anges även,att verket får meddela föreskrifter om rättelse av sådana felaktigheter sominte föranlett någon särskildanmärkning. Sådana ärenden skall också enligt instruktionen handläggas i samma ordning som anmärkningsmål. Deskall således avgöras avgeneraldirektören och minst två avdelningschefer samt föredraganden, eller efler generaldirektörens bestämmandeav två avdelningschefer och föredraganden, om samtliga är överens om beslutet. Enligt allmänna verksstadgan skall myndighetsnarast ta upp frän riksrevisionsverketinkomna revisionsberättelser till prövning. Berättelserna skall prövas i samma ordning som frågor av störreekonomisk betydelse. Det innebär t.ex.att de i förekommande fall skall behandlas av myndighets styrelse. skallomedelbart underrättas om myndighetensbeslut med anledning av revisionsberättelsen. 4.4Faktiska förhållanden Prop. Inhämtadeuppgifter från revisionsmyndigheterna , försvaretscivilförvaltning och affärsverken visar att anmärkningsförfarandet praktiskttaget har upphört att tillämpas. har anmärkningsmälhuvudsakligen förekommit vid riksrevisionverkel. har verket avgjort sex mål och tvåmål. Vid försvarets civilförvaltningförekom framemot slutet av något enstaka anmärkningsmål vart eller vart annat år. Hos affärsverkensynes anmärkningsförfarandet intealls ha Ullämpats under i varje fall de . 4.5 Överväganden och förslag Statsmakterna behandlade (prop. 1961:119, L'U 41, rskr. 335) fråganom att efter avskaffandet av redogöraransvaret behålla en modifierad anmärkningsprocess. Härvid ansågs det klartatt det fanns ett behov att inomstatsapparaten ha tillgång till ett särskilt förfarande varigenom revisionsanmärkningarkan prövas och besked om författningarnas innebörd i frågor som berörs av revisionsverksamheten kanerhållas.