prop · GB03145 · 1987-12-31 00:00:00 — Skälenför mitt förslag: Som kommittén påpekar tillkom momentet med elt styrkt behov iett skede när antalet moltagarutrustningar för radiotidningar var begränsat,och det var angeläget att dessa tillföll personer som hade ett primärt behov aven talutgåva. Ilikhet med kommittén anser jag dock att behovsbeviset är berättigat även närsådana begränsningar inte längre gäller, eftersom målet alltjämt är att nåpersoner som genom synskada inte kan tillgodogöra sig en tryckt tidning ochockså därför alt verksamheten innefattar sådana kostnader alt del är angelägetatt tillse att insatserna kommer de vei-kligt behövande till godo. Enligtmin mening är del viktigt att verksamheten verkligen når dem som har störstbehov av den, och behovsbeviset får anses vara etl enkelt sätt att försäkra sigom detta. Förfaringssättet är för övrigt väl inarbetat i samband medtilldelning av fria tekniska hjälpmedel för handikappade. Det har utvecklats inära anslutning till sådana rutiner som redan utarbetats och som praktiseras avläkare, synkonsulenter m.m. i olika delar av handikappverksamheten och kandärför knappast sägas innebära något nytt eller hindrande element. Jaganser alt ett abonnemang som regel bör vara personligt. Ambitionen att ökasynskadades delaktighet i samhällslivet och att öka likabehandlingen avsynskadade gör det enligt mening naturligt alt synskadade liksom seende på egetinifiafiv och ansvar bör teckna abonnemang direkt hos en tidningsutgivare. Medde marknadsförings- och informationsinsatser som utvecklats gemensamt av kommittén,tidningsutgivarna och synskadeorganisationerna kan enligt min mening inte ensådan ordning anses försvåra för synskadade att abonnera. Jaganser dock att det bör finnas en viss möjlighet för institutioner att eftersärskild prövning teckna abonnemang. Jag tänker närmast på t.ex. folkhögskoloreller andra insfitutioner där synskadade kan vistas för kur- Om institutioner som bedriver kursverksamhet för synskadadeligger i regioner där del kommer ul radio- eller kassettidningar bör sädana instilutionerefter särskild hemställan till tallidningsnämnden medges rätt alt tecknaabonnemang så all synskadade under frånvaro hemifrån ges möjlighet att ta delav lokala dagstidningar. Min bedömning:Priset på en radio- eller kassettidning bör även i fortsättningen motsvarapriset på den tryckta förlagan. Principen för prissättning av både en trycktförlaga och dess talutgåva bör inte heller ändras. Taltidningskommitténsförslag: Detsamma som mitt egel. Kommittén påpekar alt det starkt rabatteradepriset vid s. k. dubbelabonnemang har införts av främst rättviseskäl. Delverkade mindre rimligt att ta ut fullt prenumerationspris på en talutgåva ihushåll som redan prenumererade på den tryckta tidningen. Nuvarandeprissättning föreslogs av kommittén och godtogs av regeringen ochriksdagen. Remissinstanserna: instämmer i kommitténs förslag i fråga om enkelabonnemang, menmotsätter sig alt ett tillägg på skall tas ut för prenumeration både pä dentryckta och den inlästa versionen av samma tidning. Del är orimligt att det skavara förenat med extra kostnader att alla i ell hushåll ska kunna läsa sammatidning. Skälen för min bedömning:För närvarande gäller att priset för en lalulgåva av en tidning motsvararpriset pä den tryckta tidningen. Elt dubbelabonnemang, dvs. abonnemang pä bädeen tidning och dess talutgåva, kostar av enkelabonnemanget. När slödel lill radio- ochkassettidningar infördes anförde dåvarande departementschefen alt detenligt hans mening var naturligt atl talutgävan av en dagstidning skulletillhandahällas lill ett pris som motsvarade priset för den tryckta tidningen.Han underströk att redan principen om lika pris innebar en betydande subventioneringav priset för talutgävan. Del subventionerade likapriset motiverades med den handikappolitiskasträvanatt handikappade skulle fadd i samhällslivet pä samma villkor som andra.Riksdagen godtog förslaget. I regeringens proposition1984/85:138 om radio- och kassettidningar anförde jag att även om del avallmänna jämslälldhetsskäl, och som elt led i ambitionen alt så långt sommöjligt likställa talulgivningen med den ordinarie tidningsutgivningen, i ochför sig vore befogat alt genomgående ta ut samma pris på talutgävan som på dentryckta förlagan, ansåg jag inte all en sådan princip i dåvarande läge bordehårdras. Med hånsyn bl. a. tillsynskadades hushållssitualion ansåg jag det berät-ligal med elt starkt rabatleratpris på ett dubbelabonnemang. Del var också enligt min mening befogat attabonnemangspriset bestämdes till en nivå som kunde förbättra möjligheterna atlutveckla verksamheten med radio- och kassettidningar.Avslutningsvis framhöll jag atl del starkt rabatterade dubbelabonnemangetskulle kunna medföra att behovet av radio- och kassettidningar kunde bedömasmed större säkerhet, vilkel skulle kunna underlätta kommande överväganden om enfortsatt verksamhet. På basis av sinaerfarenheter framhåller kommittén atl en överväldigande majoritet avabonnenterna förklarat sig nöjda med gällande prissättning, även om ett visstmissnöje uttryckts över priset för enkelabonnemang. Kommittén drar slutsatsenatt prenumerationspriset spelar en förhållandevis liten roll för de synskadadesvilja att abonnera på en talutgäva. Kommittén finner därföringen anledning atl föreslå någon ändring av principerna för prissättningen.Däremot förordar kommittén en viss rörlig-hel i priset initialt. I samband medintroduktionen på marknaden kan en särskild abonnemangsrabatt vara befogad föratt snabbare fä upp antalet abonnenter. Elt sådant förfarande ligger i linjemed rådande praxis i fråga om abonnemang på tryckta dagstidningar. finnerjag den gällande prissättningen skälig och väl avvägd. Jag anser också atl ettvisst pris på talutgåvan underlättar möjligheterna att bedöma behovet ochintresset hos synskadade av en utbyggd ulgivningsverksamhel. I övrigt biträderjag kommitténs förslag att tallidningsnämnden och tidningsutgivarna börtillåtas göra begränsade avsteg frän prissättningsreglerna i ettintroduktionsskede i enlighet med gällande praxis i branschen. Min bedömning:Gällande regler bör kvarstå oförändrade. Taltidningskommitténsbedömning: Densamma som min egen. Kommittén framhåller att annonser är enväsentlig del av informationen i en dagstidning och uppfattas så av synskadadeabonnenter. Synskadade har framställt önskemål om alt fä tillgång till även annonsmalerialeli dagstidningarna. Det har visat sig svårtatt i någon större utsträckning fä med annonsmaterial i de redigerade talulgåvorna.Eftersom utrymmet är begränsat strävar redaktörerna i allmänhet efter atlåterge så myckel som möjligt av föriagans nyhetsinnehåll och opinionsförmedlingpå bekostnad av annonsmaterialet. RATS-tekniken ger störremöjligheter i fråga om annonsmaterialet, eftersom i princip allt material itidningen överförs. Problemet är att inte alla annonser sätts datamässigl, t.ex.livsmedelskedjors större annonser om specialerbjudanden. Vissa annonser fallersåledes i stort sett bort även med RATS-metoden. och framhåller alt annonser ären lika viktig del av tidningsinnehållet försynskadade som för andra. Annonserna borde inte helt kunna uteslutas urdagstidningarnas lalutgåvor. Skälen för min bedömning:Radio- och kassettidningar får innehålla annonser, i fräga om radiofidningardock endast om ljudet är förvrängt eller innehållet kodat. Om en radiolidninginte återger all redaktionell text i en föriaga, får högst hälften avsändningstiden vid ett sändningstillfälle användas för annonsmalerial. Som kommittén framhållerår en huvudtanke med utgivningen av radio-och kassettidningar all dessa igörligaste mån skall återge innehållet i förlagan. Annonser borde därför iprincip behandlas på samma sätt som övrigt innehåll så all förlagan återspeglaspå elt rättvisande sätt. Även om annonsandelens relativa storlek är en frågaför varje enskild utgivare, i fråga om radiotidningar inom tillåtna gränser,får dock som kommittén påpekar ell uteslutande av annonsmalerialel betraktassom en avvikelse frän det grundläggande syftet med radio- ochkassettidningarna. Ävenom det är förståeligt atl utgivarna har ambitionen att få med så myckel nyhets-och opinionsmalerial som möjligt bör dock synskadades behov avannonsinformation beaktas. Det gäller särskilt annonser av typspecialerbjudanden och evenemangstips, som i den hittillsvarande verksamhetenhar efterfrågats av synskadade. Gällande regler lämnar etl betydande utrymmeför annonser. Allteftersom verksamheten utvecklas bör metoder och rutiner föröverföring av sådant material kunna utarbetas och ingå som ett mer naturligtelement i utgivningen. Jag förulsälter alt utvecklingen går i sådan riktning ioch med att verksamheten med radio- och kassettidningar breddas ochpermanentas. Min bedömning:Upphovsrättsliga frågor i samband med utnyttjande av fidningsmaterial i radio-och kassettidningar får lösas genom förhandlingar mellan berörda parter. Taltidningskommitténsbedömning: Densamma som min egen. påpekar att överenskommelser mdlanföreningen och gjort del möjligt att under försöksperiodenfritt utnyttja tidningsmalerial i talutgåvor. Föreningen förutsätter för sindel att en lösning av samma slag skall vara möjlig alt nå även för denfortsatta verksamheten. Synskadades riksförbundföreslår all upphovsrättsulredningen får i uppdrag all se över denupphovsrättsliga ställningen dels för lalversioner av trycktatidningar/tidskrifter, dels för kommun- och länstallidningar. Talboks- och punktskriftsbibliolekeloch framhåller atl upphovsrättsliga frågormåste lösas angående rätlen att använda tryckeriernas sättband för överföringav tryckt information enligl den s. k. RATS-metoden. Skälenför min bedömning: Under utvecklingsarbetet med radio- och kassettidningar har tidningsmaterial kunnat utnyttjas italutgåvor ulan särskild ersättning enligt avtal mdlan och . Förutsättningar finns föratt frågan även i fortsättningen kan lösas genom en överenskommelse mellanberörda parter. Härigenom kan enligt min mening de upphovsrältsliga aspekternapå utgivningen av radio- och kassettidningar lösas på etl ändamålsenligt sätt. Jag anser att även upphovsrältsliga frågor i samband medöverföring enligt den s. k. RATS-metoden bör tacklas på motsvarande sätt.Enligt min mening finns det därför ingen anledning till särskildaåtgärder i dessa avseenden. Vad beträffar innehållet i läns- och kommuntaltidningargäller alt rätten att återge tidningsmalerial ofta bygger påöverenskommelser på lokal nivå. tillåter att deras material pålämpligt sätt används för synskadeinformalion i sådan form. Så länge etl sådantsamförstånd är medvetet och ömsesidigt och underlättar för kommuner ochlandsting alt förbättra synskadades informalionssituation finner jag det mindrebefogat alt ta upp upphovsrältsfrågan lill särskild behandling. Till sakenhör också all jag i likhet med kommittén förmodar att läns-och kommuntaltidningarna,allteftersom verksamheten med talutgåvor av dagstidningar byggs ut, kan kommaatt ges en delvis annan inriktning och t.ex. ägna mer utrymme åt sädan informafionsom inte erbjuds på annat sätt, t. ex. genom radio- och kassettidningar. Med ensådan utveckling kan dagstidningsmaterialet i laltidningarna förväntas minskaoch i stället ersättas med annan, riktad synskadeinformalion. I rådande läge, innan utvecklingstendenserna med bl. a. RATS-meto-denstillämpning och läns- och kommunlaltidningarnas framtida inriktning klarnar, ärjaginte beredd att förorda en samlad prövning av de upphovs-rättsfrågor som hängersamman med utnyttjande av tryckt information i olika former för synskadade. Imin bedömning i detta avseende tar jag särskild hånsyn till att hittillsuppkomna upphovsrättsfrågor kunnat lösas genom avlal mellan berörda parter,vilket jag som nämnts betraktar som den i sammanhanget naturliga modellen. Jag har i delta ärende samrått med chefen för jusfitiedepartementet. Minbedömning: Frågor om arkiveringsprinciper och arkivexemplar av radio- ochkassettidningar bör behandlas i samband med.bered-ningen av ljud- och bildbevarandekommitténsöverväganden och förslag. Taltidningskommitténsbedömning: Kommittén anför atl ljud- och bildbevarandekommittén (U 1986:01)har att ta ställning till hur man i fortsättningen bör bevara bl. a.taltidningar och vilken ambitionsnivå som bör gälla. Mot denna bakgrund finnerkommittén ingen anledning att närmare berörafrågan om arkivexemplar av radio- och kassettidningar. Kommittén har i frägansamrätt med ljud- och bildbevarandekommittén. Remissinstanserna:Arkivet för ljud och bild framhåller att laltidningsma-terial kan bli avbetydelse för framtida forskning om bl. a. synskadades livsvillkor. bör därför, åtminstone i urval, bevaras. Bevarandefrägan börlämpligen behandlas i samband med en allmän översyn av pliktexemplarslagen ocharkivels uppgifter. Arkivet kommer därför atl för sin del la upp frågan i sittremissvar på ljud- och bildbevarandekommitténs betänkande. Skälenför min bedömning: Enligl lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter ochljud- och bildupptagningar gäller som kommittén påpekar en skyldighet atlleverera pliktexemplar fill arkivet för ljud och bild, bl. a. avljudupptagningar som gjorts tillgängliga för allmänheten. Kassettidningaromfattas av denna leveransplikl, oavsett om innehållet även finns i tryckt skrift.Dispens kan dock lämnas, vilkel också förekommer. Radiolidningar faller i dagutanför leveransplikten. År1986 tillkallades en särskild utredare (1986:01) med uppdrag alt se överreglerna för bevarande av ljud- och bildupptagningar. lämnadesbetänkandet (SOU 1987:51) Ljud och bild för eftervärlden. Betänkandet har remissbehandlats. Ilikhet med kommittén och arkivet för ljud och bild anser jag att frågan omarkivexemplar och andra principer i samband med bevarande av radio-ochkassettidningar bör behandlas i det större sammanhang som omfattas av ljud- ochbildbevarandekommitténs uppdrag. Frågan om arkivering av radio- ochkassettidningar bör således lösas i den fortsatta beredningen av dennakommittés överväganden och förslag. Mitt förslag: Ensärskild myndighet, tallidningsnämnden, med uppgift att fördela stödet lillradio- och kassettidningar samt atl följa verksamheten och bedriva visstutvecklingsarbete på området m. m. inrättas fr.o. Nämndenknyts administrativt till presslödsnämndens kansli. Taltidningskommitténsförslag: Delsamma som milt eget. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser som yttrat sig över kommitténs förslag biträder det. Presslödsnämndenhar inget emot att ansvara för kanslifunktionerna även för den nya nämnden, menbetonar liksom vikten av atl stödet lill radio- ochkassettidningar hålls klart åtskilt från stödet till dagspressen. Skälen för mitt förslag: Tallidningskommitténhar handlagt stödet lill radio- och kassettidningar parallellt med attett utvecklings- och utredningsarbete har bedrivits. Den sistnämnda uppgiftenhar nu förts så långt all hela verksamheten bör ges en permanent utformning.Uppdraget att 3 1987/88. fördelabidrag och att i övrigt delta i eller följa utvecklingsarbetet pä området bördärför inte längre drivas i kommittéform. Uppgiftenalt fatta de avgörande besluten om verksamhetens inriktning och beslut ibidragsärenden bör enligl min mening anförtros ett särskilt organ, tallidningsnämnden.Ledamöterna bör utses av regeringen och innehålla representanter för bl. a.tidningsbranschen och synskadade. Nämnden bör också kunna ha ettparlamentariskt inslag. Vidare bör vara företrätt rned tanke på dekomplicerade tekniska frågeställningar som kan inrymmas i diskussioner ochbeslut som rör framför allt radiotidningar. Det bör ankomma på regeringen attfatta de beslut som rör nämndens storlek och sammansättning. Taltidningskommitténhar gjort bedömningen alt verksamheten inte kommer att få en sådan omfattningoch ha en sådan konstruktion alt del är motiverat alt inrätta ett eget kansliför den nya myndigheten. Jag delar kommitténs uppfattning härvidlag och ocksådess förslag atl låta taltid-ningsnämndens kanslifunktioner förläggas tillpresstödsnämndens kansli. Den betydande kunskap om tidningsbranschen som finnsinom presstödsnämnden talar för en sådan lösning. Debåda aktuella verksamheterna med bidragsgivning är tämligen olika. Som taltidningskommitténpåpekar handlar det i ena fallet om tillämpning av klart angivna regler i ensärskild förordning om statligt stöd till dagstidningar, medan det i det andrafallet erfordras ell aktivt konlaktarbele på fältet, medverkande i lösandet avproblem vad gäller mottagarutrustning och en mer individuell prövning vidfördelningen av stödet. Slödel till radio- och kassettidningar är för övrigt enstatligt initierad verksamhet som bl. a. innefattar full kostnadstäckning.Stödet till dagstidningar och stödet lill radio- och kassettidningar är ocksåverksamheter med olikartade syften. Mitt förslag om atl en särskild nämndskall svara för bidragsbeslut och arbetets huvudinriktning kan ses som eltuttryck för dessa skillnader. Altdet är fråga om två skilda verksamheter innebär också att viss specialkompetensmåste tillföras presstödsnämndens kansli. Under avsnittet 16. Anslagsberäkningarför /89 i del följande kommer jag atl föreslå att medel beräknasför en mindre förstärkning av personalresurserna samt för sådana insatser av t.ex.teknisk eller forskningsmässig natur som lämpligen läggs ul på konsulter. Jagvill i sammanhanget nämna alt del av arbetsrätlsliga skäl erfordras atl en avnämnderna anges som anställningsmyndighel. Del gemensamma kansliet kan inte gesmyndighets ställning. Jag ser det som naturligt att presslödsnämnden blir anställningsmyndigheloch ämnar senare återkomma lill regeringen med förslag härom. 10Sändningskapacitet och tillståndsgivning 10.1 Tillgänglig kapacitet i eternäten för radiotidningar Mitt förslag: Defrekvenser som används för Riksradios sändningar används även ifortsättningen för sändning av radiotidningar, vilket innebär atl SverigesRiksradio inte får fullständig tillgång till dessa frekvenser. Taltidningskommitténsbedömning: Kommittén pekar på den komplika- Prop. 1987/88:145 tion somligger i atl programföretagen inom numera själva fårbesluta om sina sändningstider. redovisar som sin principiella inställning alt det sändarnälsom uppbyggts för rundradioverksamhet och finansierats med avgiftsmedel skallvara prioriterat för sådan verksamhet. Mot bakgrund av planerna på naltsändningari P 2 kan endast P I-sändarna med någon grad av säkerhet disponeras fördistribution av radiolidningar. En utbyggnad av radiotidningsverksamheten börinte genomföras annat än i nära samråd med företagel. Synskadades riksförbundkan inte acceptera atl verksamheten äventyras genom brist på såndningsutrymmeoch menar all ett sådant måste garanteras. Bakgrundtill och skälen för mitt förslag: har tio tidningar tillståndatt sända radiotidning över P 1-nätet. Tillstånden innebår att tidningarna,oftast , kan sända mellan och . Merpartenav fillstånden avser 90 minuters sändning inom det täckningsområde somradiostationen i fråga har. Sammanlagt sänds just nu och som mest 16,5 timmarradiotidning . , , sänds som radiotidning med hjälpav RAPS/RATS-metoden. Tillståndet avser dagliga sändningar under liden mellankl. 02.00 och 03.00 över P 2-nälel. proposition om verksamhet m. m. som förelades vären1986 föreslog regeringen atl programföretagen inom , ioch med den avtalsperiod som började den , själva skulle få beslutaom sändningstidens längd och förläggning. Därmed skulle förelagen få störremöjligheter att smidigare anpassa sig till den nya mediesituationen. fillstyrkte förslaget och förutsatte därvid att Radiosnya ansvar inte skulle leda lill svårigheter för den av staten understöddaverksamheten med radiolidningar för synskadade. följde regeringensförslag (prop. 1986/87:99, KrU 21, rskr. Mittförslag radioproposition utgick från att det samlade behovet förSveriges sändningsverksamhet och radiotidningsverksamhetenutan konflikter borde kunna rymmas i de fyra FM-kanaler som står lillrundradions förfogande. Den utbyggnad av verksamheten med radio- ochkassettidningar som jag har föreslagit innebärnaturligtvis krav pä ökat sändningsutrymme. Om man exempelvis antar dels atldet normala omfånget för en radiolidning med de marginaler som behövs motsvararett sändningsbehov av högst per tidning, dels att det, enligt mittförslag i det föregäende, inte kan bli mer än ett femtiotal fidningar som fårsändningstillstånd , skulle en sändningstid om maximall 75timmar krävas. Medhänsyn till att vissa tidningar nu ges ut som kassettidningar och all nyfillkommande tidningar också kan välja delta alternativ får det verkliga, totala behovet bedömas vara lägre. Detsamma gäller om någon tidning i sin helhet sänds enligt RATS-metoden som medför ett mindre behov av sänd ningskapacitet. Vidare bör det normall vara olika sändare som utnyttjas. Som en följd av mitt förslag om att en god geografisk täckning för utbygg- 35 nåden skall eftersträvas,kommer ju tidningarnas geografiska hemvist atl Prop. 1987/88:145 variera.Sändningarnas utsträckning i liden kan med andra ord för flertalet sändarebegränsas lill eller - vid två tidningar tre limmar. Därtill kanviss sändningstid komma att erfordras för RAPS/RATS- sändningar. Delsändningsuppehåll som görs av riksradion i P I nattetid omfattar på vardagarcirka saml cirka sex limmar. Istorstadsområden eller i andra tidningstäta områden kan därför en konkurrens ometerutrymmel uppkomma i de fall samma sändare behöver utnyttjas. Möjligheternaalt i stället förfoga över P3- eller P4-nälen motverkas av att dessa numerautnyttjas . sänder de lokalradiostationer som kan sändaöver det fjärde FM-nätet ut P3:s sändningar. Även för P2 planeras naltsändningar. Dekrav på sändningsutrymme som radiotidningsverksamhelen ställer och den frihet atlbesluta om sändningstiderna som radioföretagen numera har, kan således, som taltidningskommitlénhar påpekat, utgöra en komplicerande faktor. Jag har övervägt olika lösningarpå detta problem. skulle kunna vara att utnyttja del FM 5-nät som står lill förfogande.För närvarande och fram t.o.m. används det för militära ändamål. IStockholmsområdet används del också för lokalradions sändningar. Nätet är iprincip uppdelat så att varje sändare skall täcka en kommun. En fullständigutbyggnad av nätet, nedbrutet så att det skulle kunna användas för radiolidningsverksamhet,innebär myckel stora investeringskostnader och dessutom förhandlingar med våragrannländer om etl eventuellt vidgande av täckningsområdet för vissa sändare.Av praktiska och ekonomiska skäl ser jag ingen möjlighet atl söka en lösning längs denna linje. Enannan teoretisk möjlighet vore atl utnyttja TV-nälens ljudkanaler, öka överföringshaslighelenmed hjälp av digital teknik eller utnyttja andra tekniska landvinningar. Den mottagarutrustningsom utvecklats och används för mottagning av radiolidningar är dock inteanvändbar vid andra överföringsmodeller. En utveckling på detta område kräversärskilda medel och framför allt tid. Enligt min mening kan del inte vararimligt atl avdela resurser för delta. Angelägnare måste vara atlprioritera utbyggnaden av antalet tidningar som deltar i verksamhetenparallellt med alt elt arbete med att utveckla nya eller effektivaredistributionsformer pågår. Den enda omedelbaramöjlighet jag ser är att även under den nu förestå ende utbyggnadsperioden utnyttja de frekvenser som används för riksra dions sändningar för alt sända radiolidningar. Mot denna bakgrund har också , efter samråd med Riksradio, förklarat sig villigt atl ställa nu ledig kapacitet i Pl-nätet till förfogande så alt detmäl jag föreslagit för utbyggnaden kan nås. Som jag kommer att förorda i det följande (avsnitt 10.2) bör del vidare vara möjligt för regeringen atl, om det undantagsvis behövs, göra avvägningar mellan synskadades behov av radiotidningar och rundradioförelagels behov. Detta innebär att Riksradio inte får den fullständiga tillgäng till sina rundradiofrekvenser som riksdagsbeslut innebär. De erfarenheter som inhämtas av 36