prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — Med utgångspunkt från förslaget om att socialnämnden ändåskall utföra bör den ocksä - med tanke pä fastlagt ansvar -beredas möjlighet att göra en egen LVM-ansökan till länsrätten. Således altsåväl som socialnämnd medges ansökningsrätt men att utredningsunderlag,bedömning och ansökan alllid tillställs för yttrande i de fall ensocialnämnd gjort framställan. BRA, UHÄ, AMS, SCB, , länslandsting. och lOGT/NTO behandlar inte frågan. En betydande majoritet av de remissinstanser som tagitställning i frågan lillstyrker förslaget atl både socialnämnden och polisen ges rätt att besluta om omedelbara omhändertaganden med slöd av lagen. Dessa är RÅ, , , , , statskonto ret, katnmarrätterna i och , länsrätterna i och , länsstyrelserna i , och samt , , , , , , och kommuner, . Behand lingshemmens riksförbund, RNS och FMN. RA haringenting att invända mot förslaget men anser att även länsstyrel- Prop.1987/88:147 sen bör ha möjlighet att besluta om omhändertagande omden Bilaga 3 nuvarande ordningen med som huvudman förulrednings-och ansökningsförfarandet bibehålls. RPS välkomnar förslaget. Genom förslaget har beredningen fastslagit atlsocialtjänsten har primäransvaret även för tvångsvården av alla missbrukare.Polismyndigheterna skall självklart ta ansvar även för dessa personer menansvaret måste anses vara subsidiärl mot . Förslaget innebär, somtidigare framhållits, atl en fungerande beredskaps- eller jourverksamhel mästeinrättas inom . Förslaget medför också alt kanundvika atl komma i konflikt med sekretesslagens bestämmelser. kommenterar också förslaget atl läkareskall åläggas atl anmäla behov av omhändertagande direkt tillsocialnämnden om behovet av vård inle kan fillgodoses inom sjukvärden. Regeln har, enligl beredningen, införts för att en läkarei brådskande fall inle skall behöva vänta med en anmälan lill dess länsstyrelsenkan ta emot en sådan. Den mottagande myndigheten, socialnämnden, kan därefterfatta etl direkt beslut. finner bestämmelsen ändamålsenlig ochinstämmer i beredningens förslag. Kammarrätten i hänvisar till socialtjänstensyttersta ansvar och finner det ändamålsenligt att nämnden får en möjlighet alt självagera i dessa situationer för all undvika lidsföriust. Nämnden bör åläggas atlunderrätta länsrätten så snart som etl omhändertagande har skett. Kammarrätten kommenterar vidare beredningens konstaterandealt praxis i fråga om omhändertaganden varierar mellan polisdistrikten. Med anledning av vad beredningen har anfört i denna delvill kammarrätten påpeka atl det kan förhålla sig så atl polismyndigheterna påsina håll är alltför lite benägna att tillgripa tvångsomhänderlagande. Del ärpå sådana orter inle givet alt är medveten om förhållandet (jfrbet. s. 309). Även här behövs en dialog. För atl förebygga bristandeenhetlighet vid rättstillämpningen bör av motiven klart framgå hur reglernaskall tolkas. Komplettering med allmänna råd och anvisningar bör undvikas. Länsrätten i anser all även socialnämnden börfå befogenhet alt besluta om omhändertagande men har invändningarmed vissa av beredningens resonemang i belänkandet. Länsrätten framhåller bl.a. följande. Enligt beredningens förslag skall ochsocialstyrelsen utarbeta anvisningar för omedelbara omhändertaganden. Enligtlänsrättens mening skall frågor som gäller frihetsberövanden regleras uttömmandei lag, inle i anvisningar från myndigheter. i framhåller atl det frånrätlssäkerhetssyn- Prop. 1987/88:147 punkt är vikfigt att samma principersom nu gäller för lagen (1980:621) med Bilaga 3 särskilda bestämmelser omvård av unga följs, dvs. alt det omedelbara omhändertagandet beslutas avsocialnämndens ordförande eller ledamot som nämnden förordnat för uppgiften. I direkt anslutning till elt omhändertagandekan socialnämnden med en sådan ordning omgående påbörja en LVM-utredning,vilket innebär att utredningsfiden kan hållas kort. I del fall missbmkaren äraktuell inom sjukvården och ansvarig läkare bedömer, att etl omhändertagandebör ske med stöd av LVM, måste enligt uppfattning anmälan däromgå direkt lill socialnämnden. kommun och FMN understryker särskilt atl denföreslagna be-. slulsordningen har betydelse för anhöriga till missbrukare somkan vända sig direkt till i akuta situationer. Med nuvaranderegler måste socialnämnden hänvisa till polismyndigheten om det finns behov avett snabbt ingripande och missbrukaren inte samtycker lill vård. Sju av remissinstansema avstyrker förslaget. Dessa ärlänsrätten i , , TCO, Föreningen , , ALRO och . De skäl som socialberedningen åberopat för attbefogenheten ges till socialnämnden framstår inte som helt bärande. Eftersombesluten inte får fattas av den handläggande tjänstemannen själv utan måsteföredras för annan är det från de utgångspunkter som beredningen hänfört sigtill tämligen likvärdigt om besluten fattas av socialnämnd/nämndledamot ellerav tjänsteman vid . Det finns dessutom elt antal skäl somsocialberedningen inle berört i betänkandet. För länsstyrelsebeslul talar lill en början intresset aven enhetlig praxis. har vidare en större beslutskompelens. Förlänsstyrelsen talar också det förhållandet att har det slutligaavgörandet när det gäller frågan om talan om värd skall väckas. Det framstårsom bakvänt om den instans som tilldelats uppgiften atl besluta i fråga omansökningar skulle behöva under utredningsskedet vända sig till sitt utredningsorganmed en begäran om elt omhändertagandebeslul. Ännu olyckligare skulle det kunnabli om stannar för att ansökan om vård ej skall göras samtidigtsom socialnämnden beslutar om omhändertagande. Om beslutsbefogenhetenges till socialnämnden kommer tjänsteman vid all åtminstone ivissa situationer få en olycklig överprövande roll i förhållande tillkommunala förtroendemannabeslut. Ges beslutsbefogenheten till länsstyrelsenbehövs ingen ändring i fråga om läkarnas anmälningar enligl 30 § LVM.Socialnämnderna slipper en för deras del icke önskvärd roll i tvångsprocessen. Trots att socialnämnden befinner sig närmare missbrukarenbåde in-stansmässigl och i rummet och trots att det också kan uppslå kompetens-konfliktermellan LVU och LVM beträffande en 19-årig missbrukare förordar länsrätten påanförda skäl att beslutsbefogenheten ges till länsstyrel-' TCO anser atl nuvarande ordning har fungerat tillfyllestoch utan anmärk- 184 ökade befogenheter fill socialnämnden vid en fidpunkt då många Prop.1987/88:147 kommuner stär inför en övergång till kommunddsnämnder ochslopande Bilaga 3 av de centrala nämnderna ser TCO som myckel olämpligt.Det är svårt att se hur de nya kommunddsnämnderna kan ha erhållit den kompetenssom krävs i dessa svåra beslut. FöreningenSveriges socialchefer framhåller att det är viktigt atl se förslaget i sambandmed övriga förslag till förändringar. Befogenheteratt omhänderta i förening med vidare indikationer ochobligatorieprincipen, förstärker ytterligare svårigheterna att arbetalångsiktigt motiverande. riskerar också ånyo att få starka kravpå sig atl omhänderta missbrukare som uppfattas som störande för omgivningenoch värdsynpunkterna riskerar atl fä stä fillbaka för samhällsskyddssynpunkter. ALROanser atl beredningens förslag är "helt förödande mot bakgrund av derättshaverier som inträffat inom ramen för LVU, där ordförandebeslul på lösagmnder lett till tragedier för både barn och föräldrar". "anser att förslaget atl ge socialnämnden rätl atl besluta om omedelbartomhändertagande bidrar till att förstärka de negativa effekterna på socialtjänstensroll, förtroendet för och benägenheten att söka stöd som vitidigare nämnt. Nuvarande ordning där endast polismyndigheten har dennamöjlighet är fullt tillräcklig". Tväav remissinstanserna är tveksamma till beredningens förslag. kommunanser alt sekretesslagen bör kunna ändras om den hindrar kommunikation mellansocialnämnden och polisen i ärenden som rör omedelbara omhändertaganden. LO årtveksam lill förslaget av samma skäl som organisationen anfört beträffandesocialnämndens aktivare roll i utredningsarbetet. BRÅ,UHÄ, AMS, RRV, SCB, , JO, de båda kommunförbunden, läns landsting,SACOISR och lOGT/NTO behandlar inle frågan. 3.7 Vårdtidens längd och vårdtidsberäkningen Enmajoritet av de remissinstanser som har tagit ställning i dessa frägortillstyrker beredningens förslag i fråga om vårdfidens längd samt förslaget omhur värdtiden skall beräknas. Dessa är , , ,, kammarrätterna i och , länsrätterna iStockholms och , länsstyrelserna i , och Bohussamt , JO, . ,flelalel kommuner (, , , , , ,och ), och läns landsting. RPSframhåller att vårdtidens föriängning verksamt kan komma attbidra lill förbättrade värdresultat. Särskiltvälbetänkt är det atl endast faktisk värdlid skall räknas. förlängdavårdtiden gynnar framför allt de äldre och långvariga missbm- Prop.1987/88:147 kärna samt narkotikamissbrukarna. Det tar ofta mycket läng tid attfå Bilaga 3 dessa grupper motiverade lill frivillig vård. Ändamålet medtvångsvården är ju fömtom medicinsk vård just alt få missbrukarna motiveradeför frivillig värd när tvångvården upphör. är angeläget all ell ärende angående ansökan om tvångsvårdeller föranstaltandel av vård enligt LVM inle avskrivs av den anledningen attmissbrukaren är eller blir inlagen i kriminalvårdsanstall för verkställighetav ett kortare fängelsestraff. Del är så att en grav missbrukaregenom en kortare tids fängelsevistelse visserligen erhåller en fysisk återhämtningfrån sitt missbruk men vid frigivningen återfaller i gravt missbruk. Enligtstyrelsens mening är del helt förenligt med lagförslagets anda atthandläggningen av ärenden av denna typ fortskrider oaktat missbrukarentillfälligtvis genom kriminalvårdens försorg kan beredas en missbmks-fritillvaro. konstaterar att del inle går att hänvisatill vetenskapliga eller erfarenhetsbaserade rön som stöder förslaget om sexmånaders vårdfid. anser emellertid dels atl det är viktigtatl tvångsvården begränsas lill vad som är oundgängligen nödvändigt för atluppnå syftet med vården, dels atl en övre gräns fastställs inom vilken detförefaller rimligt atl uppnå målet med tvångsvården i flertalet fall. Styrelsenfinner ej skäl alt förespråka någon annan avgränsning av vårdtidens längd änden beredningen föreslår och instämmer i alt huvudregeln alltjämt bör vara alttvångsvården skall upphöra när syftet med värden uppnåtts. Likaså ställer sigstyrelsen bakom förslaget alt avskaffa förlängningsinstrumentet. föreslår emellertid - till skillnad fränberedningen - att vårdtiden skall räknas från verkställigheten av beslutet omomedelbart omhändertagande eller länsrättens beslut om vård, om detta inteföregåtts av ett omhändertagande. Den enskilda klienten vet ofta inte när beslutet omintagning skedde men är klar över när han kom lill institutionen ellersjukhuset. har också erfarit atl del ibland skapar oreda ochosäkerhet om hur vårdtiden skall beräknas när beslutet om intagning, så kalladinskrivning, och den faktiska intagningen sker . Styrelsenföreslär därför atl 20 § ändras så att del framgår atl vårdtiden räknas frånden dag när beslutet om omhändertagande eller vård verkställs genomintagning i LVM-inslilulion eller på sjukhus enligt 23 §. framhåller vidare atl del är en allvarligbrist alt avviknings-tid räknas som vårdtid i nuvarande LVM. Styrelsen, sommottagit upprepade påpekanden om detta från socialsekreterare och personal päLVM-hemmen, instämmer i beredningens förslag om hur vårdtiden bör räknas. Kammarrätten i finner den förlängning avvårdtiden som föreslås väl avvägd. Del är en klar fördel alt liden börjar löpa först närintagning sker. I 20 § i Prop. 1987/88:147 förslaget till lagtext anges allvärden inleds genom beslut om intagning. Del Bilaga 3 är, bl. a. iklarhetens intresse, önskvärt att texten utformas så att därav framgär all beslut om intagning fattas när den intagne inställs på LVM-hemmeteller, när vården inleds på sjukhus, som missbrukaren inställs påsjukhuset (jfr bet. s. 381). Kammarrätten har tidigare påpekat, all del inle framstårsom rimligt att den tid missbrukaren olovligt vistas utanför LVM-hemmetinräknas i vård-liden. Domstolen finner bestämmelsen i 21 § i förslaget omavräkning från vårdtid angelägen. Kammarrätten förutsätter att vissa av demetoder med en intensiv terapi under kortare lid som framgångsrikt använts avideella och privata organisationer, och som i någon mindre män redan tillämpasvid några få av de kommunala vårdanstalterna, kommer att användas i allt störreutsträckning på LVM-hemmen. Emellertid kan inte en missbrukare som tvångsinlaspä ett behandlingshem framgångsrikt behandlas enligt dessa metoder utan altförst ha motiverats till vården. Troligen kommer atlbehövas för denna motivation och för alt skapa insikt hos missbmkaren om hanssituation. Därefter bör vården kunna övergå i den intensiva terapin men delviktigaste för en framgångsrik behandling är uppföljningen efteråt, vilketkommittén också beaktat. Länsrätten i anser att erfarenheterna medönskvärd tydlighet visar att den nuvarande vårdtiden ofta är för kort för atl uppnåsyftet med vården. Vårdtiden bör också i högre grad än kunnautnyttjas för atl på försök pröva andra vårdformer än LVM-hem. Vårdtiden behöver sålunda förlängas. Förslaget om enlängsta tid av framstår för länsrätten som väl avvägt. Självklartskall vården i del enskilda fallet inte pågå längre än som är påkallat.Förslaget om anmälningsskyldighet lill institutionens styrelse så snart enmissbrukare vistats på insliluionen förefaller väl ägnat att kunnatjäna som en garanfi mol opäkallat länga vårdtider. Länsrälten ansluter sig till förslagen i fråga omberäkningen av vårdtiden. Utöver de skäl som socialberedningen åberopat villlänsrälten framhålla att nuvarande ordning - då även den tid under vilkennågon är avviken räknas som vårdtid och då den som avvikit ibland kan belönasmed utskrivning - självfallet är ägnad att öka rymningsbenägenheten. Av tillgänglig statistik framgår atl nästan hälften avsamtliga LVM-klienter har tidigare vårdperioder bakom sig och alt 15 procentaktualiserats för ny LVM-vård inom loppet av ett är. utgår fränatt äterfallsfre-kvensen dels kan bero på avsaknaden av brainslitulionsplatser, dels kan höra samman med att vårdtiden varil för kort,vilkel försvårat ell effektivt molivationsarbete. Behandlingsmässiga skäl talarför en relativt lång vårdtid med slöd av LVM. Detta utesluter enligtlänsstyrelsens mening inte atl andra vårdformer prövas under den lid LVM äraktuell. Många såväl yngre som äldre missbmkare saknar bäde arbeteoch bostad på hemorten. Del sociala skyddsnätet är för dessa grovmaskigt. Isämsta fall utgörs "skyddsnätet" av andra missbrukare. möjligheteratl ordna med bostad/arbete krävs enligt upp- Prop. 1987/88:147fattning en längre behandlingsinsats pä institution. tillstyr-Bilaga 3 ker därför beredningens förslag alt vårdtiden enligt LVM förlängs tillatt omfatta en lid av . ansluter sig vidare till beredningensuppfattning om alt beräkningen av värdtiden bör vara rätts-säker ochokomplicerad. För missbrukaren är det nödvändigt att vårdtidens längd ärförutsebar. anser det också riktigt alt en olovlig vistelseutanför LVM-hemmet inte bör få räknas som vårdtid. Länsstyrelseni tillstyrker socialberedningens förslag atl föriängavårdtiden . Detär också bra att vårdtidsberäkningen klart regleras i lagen. Den föreslagnaberäkningen av s. k. effektiv vårdlid får dock den orimliga konsekvensen attetl domstolsbeslut kan komma atl gälla under mycket läng tid. Enligt förslagetupphör rättens beslut om tvångsvärd att gälla först när missbmkaren under merän i följd olovligen vistats utanför LVM-hem eller varit intagen ihäkte eller kriminalvårdsanstalt. Länsstyrelseni biträder socialberedningens uppfattning om förlängd vårdtid. Huvudregelnblir atl tvångsvården skall upphöra så snart syftet med värden är uppnått ochbara i undantagsfall gälla . Del är vikfigt med längre vårdfid vidvärd av unga missbmkare och narkofikamissbmka-re dä erfarenheter visat att detbehövs en läng motivafionslid, kontinuitet och planmässighet i värden.Lagförslaget betonar att vården sä fort som möjligt skall övergå till fortsattvård i frivilliga former. Det ställer stora krav pä socialnämnden att arbetamed andra lösningar än tvångsvård, som skall ses dels som etl instrument attbryta elt destruktivt liv och dels som en inledning till frivillig vård påbehandlingshem eller i öppna former. JOpåtalar all en av de stora bristerna har varil att vården på en insfitutioninte kommit att ulgöra del led i en väl sammanhållen vård och behandling somvar avsikten med lagen. Instilutionsvistdsen,ofta förlängd fill , har inte följts av en tillfredsställandeeftervård. Vistelsen på insfilutionen har i sig inte kunnat utgöra grund för envaraktig förändring av missbrukarens situation. Såsomjag redan inledningsvis har framhållit har LVM inle tillämpats på det sätt somavsågs vid lagens tillkomst. De erfarenheter som föreligger visar på behovetav etl ökat ansvarstagande för socialnämnden med en rätl och en skyldighet förnämnden all fillse att missbrukaren får den värd ochden behandling samt den hjälp som han i övrigt kan behöva för att komma ifrånsitt missbruk. Tvånget inom får sitt berättigande först om detgörs villkorat av en skyldighet för samhället att tillhandahålla de resurser,som i det enskilda fallet är bäst för missbrukaren. Det innebär alt lagen inteensidigt bör vara inriktad mot tvångsvård på institution utan av lagen börframgå att socialnämnden har del fulla ansvaret för missbrukaren under den lidvärd med stöd av lagen fär pågå. Del innebär att socialnämnden utifrånomständighetema i det enskilda fallet skall kunna anvisa olikabehandlingsalternafiv från boende i ett familjehem till tvångsvärd på ett särskild tillsyn. Svenska kommunförbundetbetonar att en utveckling mot ökade tvångs- Prop. 1987/88:147 möjligheter -både vad avser personkrets och vårdtid - naturligtvis inte är Bilaga 3önskvärd. Samfidigtmåste emellertid styrelsen vara enig méd beredningen om att situationen påmissbruksområdet är synnerligen allvarlig särskilt mot bakgrund avsmittspridningen av HIV i narkotikakretsar. Och valet står vilket framförts idebatten inle mellan tvång eller frivillig vård för den mycket svårt utslagnagruppen missbmkare. Valet står mellan tvång eller ingen värd alls. När dettasagts måste emellertid förbundsstyrelsen påpeka det självklara attavgörande för hela frågan är vårdens innehåll. Låg kvalitet på vården - paradmed utökade grunder och förlängd värdtid är etl steg tillbaka iutvecklingen. Göteborgskommun framhåller alt en förutsättning för att en förlängd vårdtid skall fåavsedd effekt är att de behandlingshem som normalt lar emot personer päfrivillig grund är beredda alt även la emot personer under pågående LVM-vård. Arvikakommun ställer sig bakom förslaget om utökad värdtid men betonar att frågan omden ekonomiska resursökningen för kommunerna för att klara detta åtagande måstelösas. Hdsingsborgskommun har uppfattningen att den maximala vårdtiden i den absoluta merparten av"fallen" ej kommer att tillämpas. Den längre vårdtiden kan förväntasleda till större möjlighet lill individuell vårdplanering. Attförmå en missbmkare att under tvång upphöra med etl avancerat missbmk med andraambifioner än att avvärja akuta vårdbehov, är en utomordentligt svår uppgift.Om missbrukaren inte själv tar ställning för att leva ett fritt ochsjälvständigt liv utan droger och under ordnade förhållanden, kan ingetframgångsrikt behandlingsarbete bedrivas. Tvångsvården kan bidra med perioderav drogfrihet som kan förlängas genom långsiktiga och väl planeradeeftervårdsprogram. Förändringsarbete kan inledas men inte fullföljas medtvång. Genom den förlängda vårdtiden finns möjligheter att kombinera värden päLVM-hemmen med vård i andra former, till exempel genom frivillig placering påkommunalt eller enskilt behandlingshem, familjehemsvärd eller struktureradebehandlingsprogram inom öppen värden. Om de frivilligabehandlingsöverenskommelserna inte efterlevs, återförs missbmkaren tillLVM-hemmet. Altdet är möjligt alt uppnå positiva och varaktiga behandlingsresultat medtvångsvård har erfarenheterna från behandlingshem för ungdomar under 20 årutvisat. Omliknande resultat skall vara möjliga att uppnå vid tvångsvård avnarkotikamissbrukare och vuxna, yngre missbrukare med jämförelsevis högarehabiliteringsmål, måste en skyndsam utbyggnad av olika behandlingsalternafivkomma fill stånd. Kommunstyrelsenär positiv till förlängningen av vårdtiden med de före slagna möjligheterna genom instrumentet vård i annan form (26-28 §§) 189 med en möjlighet fill en fidig utslussning från LVM-hemmet. kunna komma i fråga påbehandlingsshem, i familjevård eller öppen värd. 1987/88:147Kommunstyrelsen ställer sig bakom det viktiga motivet till en förlängning Bilaga 3 av vårdtiden att just ha möjligheten alt under elt inledningsskedeomgärda vård utanför LVM-hemmet med ell visst tvång. Kommunstyrelsenser också positivt på den föreslagna förändringen all tid då missbrukarenolovligen vistas utanför hemmet eller är häktad eller inlagen ikriminalvårdsanstall skall avräknas frän värdtiden. Som det varit,har denna lid räknats som vårdtid, vilket ibland lett lill nästan absurdasituationer då klienten under liden för LVM knappt varil närvarande påLVM-inslilutionen. Socialvårdsnämndenhar vid behandling av förslag om förlängning av vårdtiden enligtLVM § 16 konstaterat atl den hittillsvarande vårdtiden är förkort för att förmå vissa missbrukare atl acceptera värd i frivilliga former.Samtidigt är förlängningsinstrumentet i sig tveeggat, genom allbehandlingssituationen ofta försämras genom förslaget och beslutet omförlängning. Ilagkommentaren anges all om missbrukaren själv vill och del finns möjligheteratt behälla honom på LVM-hemmet, kan han naturligtivs bli kvar där även efterutskrivningen frän värden enligt LVM. anser alt del i mångafall är naturiigt att så sker. Kontinuiteten i vårdarbetet finns kvar ochdärmed bättre förutsättningar alt nå del eftersträvade målet. Ensådan förändring skall naturligtvis ske efter sedvanligt samråd mellaninstitutionen och socialnämnden och föregås av ett normall beslut i socialnämnden. Örebroläns landsting gör bedömningen alt de föreslagna förändringarna i fräga omvårdtidens längd samt beräkningen av vårdfiden är realistiska. framhåller att del är lill fördel alt förlängningsbesluten försvinneroch alt vårdtiden förlängs . Tvåremissinstanser vill gå längre än beredningen och förordar längre vårdlider. RAanser alt eftersom erfarenheterna frän de behandlingskollek-liv som arbetar medmissbrukare under pekar på att elt tillfredsställande resultat oftakräver behandling borde den längsta vårdtiden inte understiga ellår. RNSanser alt den föreslagna maximala vårdtiden är för kort. Visserligenkommer enligl förslaget de nuvarande 2 (-1-2) månaderna att förlängas till 6månader. Men hade man i stället valt en annan lagkonstmk-lion med bl. a.möjlighet lill vilande resolution så skulle en väsentligt längre vårdlid sompåtryckningsmedel skapa fömtsättning för behandling i öppnare former utan attförst kravet pä etl kortare gästspel på en institution vara uppfyllt.Beredningen avvisar inte bara denna möjlighet ulan alla möjligheter tilltvingande åtgärder av mindre genomgripande karaktär vilka dessutom skulle kunnafylla glappet mellan SoL:s frivillighel och LVM-la-gens omhändertagande. Ävenom det nuvarande lagförslaget ger samhället utvidgade befogenhe ter att ingripa mol missbruk så kan i praktiken bara de mest nedgångna beredas vård vid någon insfitution. Om ansvariga myndigheter skall ha en 190 rimlig chans atl tillnärmelsevis tillgodose de enormakvantitativa och kvali- Prop. 1987/88:147 tativa behandlingsbehoven måstede enligt RNS' synsätt kunna tillgripa Bilaga 3 åtgärder under villkor somkan rubriceras som "mdlantvång - tvång i frihet". RNS anser atl den möjliga vårtiden bör sällas lill sexmånader med möjlighet till förlängning i ytterligare maximalt . TCO och lOGT/NTO lar inte uttrycklig ställning tillvårdtidens längd.