prop · GB0393 · 1987-12-31 00:00:00 — Enligtparagrafen behöver inte heller för straffbarhet styrkas att förfarandet varitannat än oaktsamt. Enligt straffbestämmelsen för djurplågeri krävs grovoaktsamhet eller uppsåt, Omett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtls, döms inle ansvarenligt 36 § för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Enligten allmän princip i svensk rätt bör det inte vara möjligt att ingripa med bådestraff och vilespåföljd mot samma förfarande. Med hänsyn till atl del pådjurskyddels område kommer alt finnas behov av att anpassa formerna föringripandena efter omständigheterna i varje enskUt fall bör tillsynsmyndighetenha möjlighet att utfärda ett vitesföreläggande för att avbryta en i och för sigstraffbar verksamhet. I det enskilda fallet får dock ett och samma förfarandeinte föranleda både vite och straff. Därför har i paragrafen införts enbestämmelse som anger att om ett vitesföreläggande eller vitessankUoneratförbud har överträtts får inte dömas till straff för gärning som omfattas avföreläggandet eller förbudet. Föreskrifterom överklagande av en myndighets beslut enligt denna lag eller med stöd av ettbemyndigande enligt lagen meddelas av regeringen. Paragrafeninnehåller ett bemyndigande för regeringen atl meddela föreskrifter omöverklagande. Beslulsom avses i 29, 31 och 32 §§ gäller , om inte myndigheten bestämmernågot annat. får även i annat fall bestämma att ett beslut skall gälla ävenom det överklagas. Enligtparagrafens första stycke gäller beslut om förbud atthandha djur m. m. enligt 29 § och om tvångsomhändertagande av djur enligt 31och 32 §§ och således utan hinder av att beslutet överklagas. Enligtandra stycket får en även beträffande beslul i andra frågor somregleras i lagen bestämma att beslutet skall gälla även om det överklagas. Iförhållande till bestämmelserna lag innebär paragrafen atttillsynsmyndigheterna ges ökade möjligheter att förordna om omedelbarverkställighet av sina beslut. som överprövar beslutet kan naturligtvis meddela beslut ominhibition. 4.2 Förslagettill lag om ändring i lagen (1943:459) om tillsyn Prop. 1987/88:93 över hundar och katter 13§ andra stycket hänvisas i paragrafens gällande lydelse tiU 18 och 19 §§ i 1944års lag. Vad gäUer bestämmelserna i 18 § har sådana ändringar gjorts i den nyalagen all motsvarande hänvisning till denna inte kan göras. I stället harbestämmelser som direkt reglerar förfarandet när en hund tagits om hand förtsin i lagen om tillsyn över hundar och katter. Stadgandet i 19 § lagmotsvaras av bestämmelserna i 35 § i den nya lagen. Den ändrade hänvisningen ären ren följdändring. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:99) om försöksverksamhet med ökade kommunala befogenheter vid tillsyn enligt lagen (1944:219) om djurskydd Genomändringarna, som omfattar lagens rubrik saml hänvisningar i 1 och 2 §§, fårfrikommunerna samma möjligheter som enligt lag. Försöksverksamhetenpågår enligt bestämmelserna om ikraftträdande av lag till utgången avår 1988. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. djurskyddslag, 2. lag om ändring i lagen (1943:459) om tiUsyn över hundar och katter, 3. lag om ändring i lagen (1986:99) om försöksverksamhet med ökadekommunala befogenheter vid Ullsyn enligt lagen (1944:219) om djurskydd. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Utdragur protokoU vid sammanträde Mannerfelt, justitierådet , regeringsrådet . EnligtprotokoU vid regeringssammanträde har regeringen påhemstäUan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag tUl 1. djurskyddslag, 2. lag om ändring i lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter, 3. lag om ändring i lagen (1986:99) om försöksverksamhet med ökadekommunala befogenheter vid Ullsyn enligt lagen (1944:219) om djurskydd. Iärendet har ull lagrådet inkommit en skrivelse från . Förslagenhar inför lagrådet föredragils av revisionssekreteraren . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Detremitterade förslaget till ny djurskyddslag utgör det gmndläggande elementet ien reform som går ut på alt få förfatlningskomplexet angående djurskyddet -vilket inbegriper, fömtom själva lagen, regeringens förordningsbestämmelseroch lantbruksstyrelsens mer detaljbetonade tillämpningsföreskrifter - bättresystematiserat öch överskådligt, vartill kommer vissa positionsförflyttningar iför djurskyddet förstärkande riktning. Lagrådethar alt granska endast förslaget till den gmndläggande nya djurskyddslagen. Vadsom kommer att stadgas i en kommande djurskyddsförordning kan i vissa delaranas genom i lagmotiven givna antydningar. Om innebörden av kommandeföreskrifter, utfärdade på lägre plan, vet lagrådet föga. Lagrådets möjligheterär alltså begränsade när det gäller att i aUo överblicka konsekvensema av ensådan utpräglad ramlag som den nu ifrågavarande. Vad som möter läsaren i detremitterade lagförslaget kan grovt karakteriseras dels som program- ellermålsättningssladganden, dels som gränsdragningssladganden vilka i princip angervad som får resp. icke får företagas i förhållande till djuren; bestämmelsema isistnämnd del är i ej ringa mån försedda med förbehåll att de kan sättas åsidogenom i administrativ ordning meddelade undantagsföreskrifter. Vadsom nu anförts illustrerar alt lagrådets granskning av endast den grundläggandedjurskyddslagen inte kan göra anspråk på alt få någon stmklurerande inverkan påden framlida djurskyddsregleringen som helhet. Vad lagrådet kan åstadkomma iett ärende av förevarande ramlagsna-tur är vissa lagtekniska påpekanden varsvärde för djurskyddets gestaltning torde få förutses bli högstbegränsat i sak. Paragrafensförsta stycke innehåller enligt ordalagen ett totalt förbud mot operativaingrepp som inte är befogade av veterinärmedicinska skäl, Äv andra och tredjestyckena framgår emellertid att förbudet inte är avsett att vara undantagslöst.En erinran härom bör enligt lagrådets mening lämpligen finnas i förstastycket. Paragrafens första stycke kan förslagsvis utformas på följande sätt:"Operativa ingrepp på djur får göras endast om det är befogal avveterinärmedicinska skäl eller sker enligt bestämmelse som meddelats med stödav andra stycket eller för ändamål som avses i 19 § första stycket." Remissförslagetstredje stycke får i så fall bli ett andra stycke. Iparagrafen föreskrivs tillståndslvång för viss yrkesmässig eller eljest meromfattande handhavande av djur i vissa branscher vilka närmare specificeras itre skilda punkter i bestämmelsens första stycke. Av andra stycket framgår atltillstånd - som det ankommer på miljö- och hälsoskyddsnämnden alt meddela kan återkallas. Mansaknar i denna reglering normer vilka kan ge Ullståndsmyndighelen ledning vidprövningen av tillståndsfrågan. Ett minimum därvidlag bör vara atl dentillståndssökande dels måste bedömas vara personligen lämplig för dentilltänkta verksamheten - varvid slår i förgmnden all han kan förväntas iakttadjurskyddsförfallningarnas krav - dels måste ha en anläggning som uppfyller dekriterier som följer av djurskyddslagsUflningens grundsatser. Viktenav atl vissa normer fastläggs i detta sammanhang framträder särskilt tydligt,när man tänker på det i bestämmelsen inbyggda återkallel-seinsUtutet. Enåterkallelse av tillstånd för den som etablerat sig i en till paragrafenhänförlig verksamhet kan för den berörde få vittgående ekonomiskakonsekvenser. Bestämmelsenföreskriver förbud mol "dopning eller andra otillbörliga åtgärder sompåverkar (del tävlande) djurets prestationsförmåga eller temperament", Iett andra stycke av paragrafen finns ett stadgande att de otillåtna åtgärdernaanges i "verkställighetsföreskrifter" av regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, av lanlbmksstyrelsen. En förebild för ett sådantlagskrivningstekniskl grepp har remissförslagets författare haft iepizootilagen, (Jfr prop, 1979/80:61, särskilt s, 42 f,) Som är välbekant fårverkslällighelsföreskrifter (8 kap, 13 § RF) inte ha den karaktären att de tillför den grundläggande lagregleringen något vä senUigt nytt. I princip skall själva lagregeln ge den rättstillämpande dom stolen eller förvaltningsmyndigheten del avgörande beskedet om vad som gäller för dess rättstillämpning; verkstäUighelsföreskrifter skall inte vidga eller begränsa vad som står i själva lagen. Vadsom i förevarande fall utsågs i den föreslagna lagtexten avser alltså Prop.1987/88:93 "dopningoch andra otillbörliga åtgärder som /etc/." Man rör sig här medsynnerligen svårgripbara begrepp, något som också omvittnats under degmndläggande förslagens remissbehandling. Lagrådettror inle att man nu på aktuellt område kan lagstiftningsvis komma längre äntill en regel av den innebörd remissförslaget presenterat. Men klart står allen dylik regels betydelse blir begränsad till att ge en aUmän ledning för enrällsUllämpande myndighel. En konkreUsering behövs, byggd på hittiUs förekomnaerfarenheter av dopnings- och härliggande fuskningsförfaranden itävlingssammanhang. Enligt lagrådets mening får det accepteras atl de närmare gränsdragningarnaoch exemplifieringarna på detta område genom delegation anförtros åtregeringen eller lanlbmksstyrelsen. Preciseringarna kan från dessautgångspunkter inte anses falla inom ramen för verkställighetsföreskrifter.Fråga får anses vara om sådan kompletterande och preciserande reglering som ärförenlig med den delegationsmöjlighet som 8 kap. 7 § första stycket punkt 4 RFerbjuder. Ennaturlig reflexion i sammanhanget är att den som delegationsvägen fårbehörighet att utfärda preciserande föreskrifter i ämnet bör samråda medhästsportens organisationer, som notoriskt med kraft söker motverka sådanaojusta metoder som förevarande paragraf har i sikte. Synpunkter i sakfrågan haranförts i skrivelsen från . Iparagrafen ges föreskrifter om två typer av tillstånd, den ena avseende en pånärmare sätt preciserad användning av djur för vetenskaplig forskning m. m. ochden andra gällande uppfödning av djur som därvid får komma tiU användning. Ibåda fallen kan återkallelse av tillstånden ifrågakomma. Beträffandedessa tillståndsärenden gör sig väsentligen samma synpunkter gällande som deav lagrådet under 16 § anförda. Någon form av normer bör rimligen uppställasbåde när det gäller beviljande av tUlstånd och återkallande därav. Gmndläggandebör även på dessa områden vara i vart fall visst på ett eller annat sättutformat lämplighetskrav. Förstastycket i paragrafen, vilket endast innebär en erinran om vissa andrabestämmelser i lagen, torde såsom överflödigt kunna utgå. Återståendedel av paragrafen föreslås få följande lydelse. "Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får beträffande djur som användsför sådana ändamål som avses i 19 § första stycket meddela föreskrifter omundantag från lagens bestämmelser." Iparagrafens andra stycke torde följande tillägg böra göras. " vite,dock ej i fall som avses 129 §." (Jfr RÅ 1983 2:92) 76 38 § Prop. Denfrån rättssäkerhetssynpunkter viktiga regleringen angående besvärsordningenbör intagas i lag och inle, såsom skett i remissförslaget, förvisas tillförordning. Enligtvad som vid föredragningen upplysts för lagrådet är avsikten den atl miljö- ochhälsoskyddsnämndens beslut skall överklagas till saml attlänsstyrelsens beslut och beslut av centrala tillsynsmyndigheten i särskUtärende skall överklagas till kammartätten. Centrala Ullsynsmyndighetensnormbeslut avses skola överklagas hos regeringen. Lagrådet har inte någonerinran mol den angivna ordningen. Enlagbestämmelse i ämnet kan lämpligen utformas på följande sätt, varvidlivsmedelslagen (1971:511) tjänat som förebUd. "Miljö-och hälsoskyddsnämndens beslut enligt denna lag eller enligt bestämmelse sommeddelats med stöd av lagen får överklagas UU . Beslul,som annan statlig myndighel än regeringen i särskUt fall meddelat enligt lageneller med stöd av regeringens förordnande enligt lagen, får överklagas Ullkammartätten. Annatbeslut som lanlbmksstyrelsen eller annan statlig myndighet som utövar centraltillsyn meddelat enligt lagen eller med stöd av regeringens förordnande enligtlagen överklagas till regeringen." Ipunkt 2 i remissförslagets övergångsbestämmelser har angivits att den upphävdalagen om djurskydd fortfarande skall gälla i fråga om överträdelser som harskett före ikraftträdandet. De i 5 § promulga-tionslag fastslagnaprincipema, som har generell giltighet, måste dock anses väl ägnade alt täckaäven de övergångssituationer som i straffrätts-Ugt hänseende kan uppkomma påförevarande lagstiftningsområde. Punkten 2 bör därför utgå, varvidkonsekvensen blir att de följande punkterna får omnumreras. Förslagenlämnas utan erinran. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , ,, , , , , G. ,Lönnqvist, Tahlén Proposition om djurskyddslag, m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. djurskyddslag, 2. lag om ändring i lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter, 3. lag om ändring i lagen (1986:99) om försöksverksamheten med ökadekommunala befogenheter vid tillsyn enligt lagen (1944:219) om djurskydd. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. föreslagit kan det för tydlighetens skull finnas skäl att redan iförsta stycket framhålla atl förbudet mot operativa ingrepp inte är undantagslöst.För att markera all förbudet står för den grundläggande inriktningen anser jagdock att lagtexten bör utformas något annorlunda än lagrådet föreslagit. Jagkan biträda lagrådets förslag att i lagtexten föra in bestämmelser som gerledning vid prövningen av tillståndsfrågan. Avgörande vid bedömningen av omtillstånd skall ges bör vid såväl prövningen enligt 16 som enligt 19 § vara omsökanden är lämplig att bedriva verksamheten och om de anläggningar som kankomma att användas för denna är lämpUga. Bedömningen bör ske mot bakgmnd avatt djurskyddslagsUflningens krav skall uppfyUas. Vid prövningen av tillståndtiU destinaUonsuppfödning enligt 19 § måste dessutom, som jag tidigare anfört,behovet av försöksdjur beaktas. Beslutom lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Jag har inte något alterinra mot vad lagrådet har förordat..Regeringen bör följaktligen genomdelegering anförtros uppgiften att utfärda föreskrifter om otillåtna åtgärder.Såsom lagrådet vidare anfört bör innan sådana föreskrifter utfärdas samråd skemed häslsportens organisationer. Jag anser att lagtextenkan förenklas på sätt lagrådet föreslagit. Jag delar lagrådetsuppfattning. Medanledning av att fråga uppkommit om skenöverlålelser i samband med atl någonefter ett förbud ålagts göra sig av med djur vill jag framhålla följande. Föratl någon skall anses ha gjort sig av med ett djur måste krävas att han intelängre har djuret i sin omedelbara närhet, t. ex. i sin bostad eller på enfastighet som han äger eller bmkar. Att överlåta djuren till någon annan ärsåledes inte tillräckligt om inte djuren också avlägsnas så atl den faktiskakontakten med dem upphör. anfört kan del finnas skäl att låta ordningen för all överklaga ettbeslut framgå redan av lagtexten. Bestämmelserna om överklagande bör utformas ienlighet med lagrådets förslag. föreslagit anser jag att punkt 2 kan utgå. Utövervad som följer av del anförda bör vissa redaktionella ändringar göras ilagförslaget. 2.1 Organisation av den etiska prövningen av djurförsök Mittställningstagande: förstärks och omorganiserassamt övertar vissa uppgifter som tidigare åvilat lantbruksstyrelsen. Lekmannarepresentationen i de djurförsöksetiska nämnderna förstärks. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt ställningstagande. I fråga om de etiskanämnderna föreslår utredningen atl proportionen mellan de olikaledamotskategorierna skall vara oförändrad. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker att centrala för- Prop. 1987/88: 93söksdjursnämnden övertar visSa uppgifter från lanlbmksstyrelsen. Någraremissinstanser anser atl lekmannarepresentationen i de etiska nämnderna börförstärkas. Skälenför mitt ställningstagande: Jag har i lagrådsremissen (avsnitt 2.2.6) redovisatmina förslag angående användning av djur för vetenskapligt ändamål. Eftersomdjurförsök tilldrar sig ett stort allmänt intresse vill jag för riksdagensinformation i korthet ange hur jag anser att den etiska prövningen avdjurförsök lämpligen bör organiseras. Lanlbmksstyrelsenär central myndighet i frågor som gäller försöksdjursverksamheten. Del innebärall lanlbmksstyrelsen har ansvaret för frågor om tillstånd enligt djurskyddslagenUll djurförsök och till destinaUonsuppfödning av försöksdjur. Vidare meddelarstyrelsen delaljföreskrifler för den eUska prövning som skall ske enligtdjurskyddslagen samt förordnar ledamöter, ordförande och vice ordförande i . Utredningenom etiska frågor i samband med djurförsök har i belänkandet (Ds Jo 1986: 3)Etisk prövning av djurförsök föreslagit en uppdelning av ansvaret förverksamheten med djurförsök. Utredningen vill göra en ål-skillnad mellan å enasidan del allmänna tillsynsansvaret enligt djurskyddslagen och å andra sidanfrågor som mera direkt hör samman med de djurförsöksetiskaproblemställningarna. Av de sistnämnda frågorna bör enligt utredningen de somsammanhänger med de nämndernas ärendehandläggning flyttas över frånlanlbmksstyrelsen till den centrala försöksdjursnämnden . Jagvill i den delen anföra följande. Genom atl ge den centrala försöksdjursnämndenett samlat ansvar för de frågor som direkt hör samman med de etiska nämndernasverksamhet skapas förutsättningar för en diskussion som kan koncentreras tillproblemen kring den etiska prövningens inriktning och organisation. Jagbiträder följaktligen utredningens förslag. Detutvidgade ansvarsområdet för centrala försöksdjursnämnden bör omfatta dennormgivning som behövs för de etiska nämndernas verksamhet. Den centralaförsöksdjursnämnden bör dessutom i samarbete med lantbruksstyrelsensammanställa statisUk rörande försöksdjursförbmk-ningen. Jag delar utredningensmening all lanlbmksstyrelsen även i fortsättningen bör handlägga frågor omtillstånd djurförsök, om godkännande av lokaler för försöksdjur och omUllstånd liU uppfödning av försöksdjur. Utredningenhar förordat att berörda högskolestyrelser inom universi tets- och högskoleområdena åläggs uppgiften att utse ledamöter, ordföran de och vice ordförande i de djurförsöksetiska nämnderna. Utredningen har dock anfört all uppgiften lika väl kan åläggas centrala försöksdjursnämn den. För egen del anser jag att det är viktigt att den etiska prövningen får en enhetlig organisation. Del är därför naturligt att ledamöterna liksom ordföranden och vice ordföranden i de etiska nämnderna utses av den 80 centralaförsöksdjursnämnden efter förslag av berörda organ. Centrala Prop.1987/88:93 försöksdjursnämnden bör även verka för en enheUig behandling av deärenden som prövas äv de etiska nämnderna. Den centrala nämnden bör också haansvaret för att ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna får erforderligutbildning och information. Jagdelar utredningens mening all den centrala försöksdjursnämnden med anledning avde utökade arbetsuppgifterna bör förstärkas och till viss del omorganiseras.Det bör emellertid ankomma på nämnden själv alt inom ramen för de medel somanvisas på lämpligt sätt genomföra de organisato-. riska förändringar sombehövs. Ettgott hälsotiUstånd hos försöksdjuren leder en minskad förbmkning av sådanadjur. De hälsoinvenleringar i försöksdjursbesällningar som påbörjats i landetär värdefuUa. Jag anser att friska försöksdjur är ett från djurskyddssynpunktsjälvklart eUskt krav.. Att djuren är friska främjar också forskningensintressen. Enligt vad jag erfarit pågår både hos berörda statliga organ ochinom läkemedelsindustrin arbete med atl utöka och breddahälsoinventeringsprogrammen. Det är angeläget att centrala försöksdjursnämndennoga följer utvecklingen och i samråd med andra myndigheter och andra berördaintressenter verkar för att hälsoförhållandena för försöksdjuren får en fråndjurskyddssynpunkl tillfredsställande lösning. med uppgift atl pröva användningen av djur i djurförsökfinns i varje högskoleregion. Enansökan om atl få använda djur djurförsök prövas först av en tremannagmpp.Gruppen beslår av representanter för de personkategorier som ingår i dendjurförsöksetiska nämnden. Om gmppen är enig om,all försöket är godtagbart fråneUsk synpunkt får försöket påbörjas . Ärendet anmäls senare vidnämndens sammanträde. Jag delar utredningens uppfattning att det är en svaghetmed den dubbla prövningen. För alt stärka nämndernas ställning börbeslutsfunktionen förbehållas själva nämnden. Försök skall som jag anfört ilagrådsremissen (avsnitt 2.2.6) heller inte få påböijas innan nämnden tagitställning till ansökan. Jaganser emellerUd all tremannagmppernas verksamhet har varit av värde när detgäller att förbereda ärendena. Nämnden bör därför i fortsättningen vid behovutse en grupp som bereder ärendet innan det föredras i nämnden.Beredningsgmppen kan för att förenkla handläggningen i nämnden även avgeförslag tiU beslul. Jaghar föreslagit att de djurförsökseliska nämnderna.i fortsättningen skall pröva i huvudsak alla ansökningar om djurförsök. Arbetsbelastningen för de enskilda nämnderna kommer därför atl öka. För all inte arbetsbör dan skaU bli för tung på en enskild nämnd bör det i vissa högskoleregioner kunna inrättas flera nämnder. Jag anser atl del bör ankomma på den centrala försöksdjursnämnden alt se till all antalet eUska nämnder blir tillräckligt så att del finns kapacitet för prövningen i de olika regionerna. Det är också angelägel att arbetet organiseras så alt handläggningen av ärendena kan ske snabbt. 6 1987/88. Nämnderna bör också enligtmin mening sammanträda oftare än Udigare Prop. 1987/88: 93 för attförkorta handläggningstiden. Nämnderna bör sammanträda minst en gång ikvartalet för att kunna ulföra en snabb handläggning av ärendena. Det börankomma på ordföranden i nämnden atl vid behov hålla extra sammanträden. Jagdelar utredningens mening atl det vid lanlbmksstyrelsen gemensammasekretariatet för nämnderna bör avskaffas. Vid vaije nämnd bör i stället finnasen arvoderad sekreterare. Utredningenföreslår att sammansättningen av de djurförsökseUska nämnderna skall varaoförändrad. Nämnden skulle liksom hittiUs bestå av lekmän, forskare ochförsöksdjurspersonal, där varje grupp är företrädd av lika mångarepresentanter. Förslaget har mött viss kritik av remissinstanserna. För egendel anser jag alt lekmannainflylandet i nämnderna bör förstärkas. Därigenom kanman få en mera allsidig belysning av nödvändigheten av och den etiskaproblematiken kring ett djurförsök, I varje nämnd bör liksom tidigare ingårepresentanter för lekmän, forskare och försöksdjurspersonal. Proportionernamellan de representerade kategorierna bör enligt min mening vara sådan att avnämndens ledamöter är hälften lekmän. Med lekmän avser jag såväl representanterför djurskyddsorganisationer som för allmänintresset. Majoriteten av lekmännenbör utgöras av representanter för allmänintresset. Den andra hälften bör varaforskare och representanter för personal som handhar försöksdjur. Blandforskartepresentanterna bör om möjligt ingå forskare med kunskap om alternativametoder. Ordföranden och vice ordföranden bör vara opartiska och företrädesvisha erfarenhet av dömande verksamhet. Ordförande, vice ordförande och ledamöterbör såsom jag Udigare anfört utses av centrala försöksdjursnämnden. Föratt få en snabb men ändå kortekl bedömning av ansökningar om djurförsök börnämnderna inte vara för stora. Jag bedömer att antalet ledamöter i en nämnd, omnämnden skall fungera tillfredsställande, inte bör överstiga Qorton personermed ordförandena inräknade. När nämnden fattar beslut bör den bestå av enordförande och ett lika stort antal representanter för forskare ochförsöksdjurspersonal som antalet lekmän. Del bör ankomma på centralaförsöksdjursnämnden att närmare utforma reglerna för nämndernas sammansättning. Förslagetalt minska antalet ledamöter och öka antalet lekmän i de djurförsöksetiskanämnderna kräver enligt min mening vissa utbildningsinsatser.Lanlbmksstyrelsen har anvisat 100000kr.