prop · GB03100 · 1987-12-31 00:00:00 — Departementen har då god hjälp av statsrådsberedningens register över sädana normgivningsbemyndiganden som har lämnat, avmyndigheternas regelförteckningaroch av de rapporter i övrigt som myndigheterna lämnar om sin verksamhetvid kontakter med departementen. Frågan om hur regelförenklingsarbetet iregeringskansliet skall drivas vidareövervägs av en särskild arbetsgrupp, som består av rättscheferna istatsrådsberedningen, industridepartementet och . Rättschefsgruppen uppmärksammar inte minstbehovet av prioritering och samordning. Inom näringspolitiken finns som en permanentuppgift att åstadkomma förte och enklare regler för näringslivet (jfr prop.1986/87:74 s. 67-77). har en arbetsgrupp, den s.k. normgruppen (I 1983:H), haft i uppdragatt genom en i tiden koncentrerad insats, som sammanhållande lednings- och utredningsorgan inspirera, driva på och förmedla erfarenheter av reglerings- ochförenklingsarbetet vad gäller reglersom har betydelse för näringslivet. Attitydpåverkan och kunskaps-höjande insatser har också ingått i uppdraget.Huvudansvaret för att resultat uppnås har liksom tidigare legat pädepartement och myndigheter. Målet är att få till stånd ändamålsenliga ochsinsemellan koordinerade regler och en smidig tillämpning av dem. Som framgår av industridepartementets redogörelsei bilaga 2.1, kommer normgruppen att avvecklas. De aspekter påregelgivningen gentemot näringslivet som normgruppens uppdrag omfattar skall istället bevakas inom ramen för departementets linjeorganisation. Enförutsättning för detta är att förenklingsaspekternaintegreras i regelgivarnas löpande verksamhet. Hur dettaorganisatoriskt skall lösas övervägs . fastställde riksdagenriktlinjer för en systematisk översyn av reglerna om rätt att överklaga ärenden tillregeringen och för utformningen av överklaganderegler i nyaärendegrupper (prop. 1983/84:120, KU 23, rskr. Riktlinjerna innebär attregeringen i möjligaste mån skall befrias 11 från sådana ärenden som inte kräverett ställningstagande från regeringen . 1987/88:100 som polifiskt organ. . Bil. har anvisat flera olika-metoder somskall användas för att nä detta mål.En metod är att flytta ärenden frän regeringen till domstolarna i defall där det är ändamålsenligt. Arbetet med attfölja upp riktlinjerna har bedrivits omrädesvis och är ännu inte avslutat. De av fastlagda riktlinjerna tar somsagt sikte pä regeringens befattning med överklaganden. Men regeringen prövarockså åtskilliga förvaltningsärenden som första och enda instans. Ocksånär det gäller sådana ärenden har det längevarit en strävan att befria regeringen från att pröva frågor som inte kräverpolitiska ställningstaganden. Det resultat som efter den förra redogörelsen haruppnätts i delegeringsarbetet framgår av bilaga 2.1. 1987/88:69 om ochrätten till domstolsprövning i föreslår regeringen att det skallinföras en ny möjlighet till domstolsprövning("rättsprövning") av vissa beslut som regeringen och. andra myndigheter meddelar i förvaltningsärenden.Förslaget syftar till att säkerställaatt svensk rätt motsvarar åtaganden enligt ochförutsätter att införandet av den nya prövningsmöjligheten följs uppgenom översyner av lagstiftningen omrädesvis pä de områden som berörs. Vid översynerna skall man bl. a. nogaundersöka i vad mån det ärändamålsenligt att låta domstolsprövning ersätta överklagande i administrativordning. Tanken är att dessa översyner skall samordnas med det pågående arbetet ätt anpassa regler omöverklagbarhet och instansordning till riksdagsbeslut. Tilläggas bör att uppdraget till denrättschefsgrupp som jag nämnde omfattarockså frågan om hur delegeringsarbetet bör läggas upp i fortsättningen. Jaghemställer att regeringen bereder tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört omregelförenkling och delegering. År1979 beslutade om allmänna riktlinjer för dels arbetet med decentralisering i den offentliga förvaltningen, dels regionalpolitiken (prop. 1978/79:112, AU 23, rskr. 435, ochprop. 1978/79:111 bil. 14, KU 35, rskr. Följande är inrättades, pä begäran, en decentrali seringsdelegation för att samordnaregeringens och ar bete med decentralisering och lokalisering av statlig verksamhet. tionen fungerade som en fast,interdepartemental arbetsgrupp, knuten till Prop. 1987/88:100budgetdepartementet. Till stöd för delegationen fanns en parlamentarisk Bil. I samband med omorganisationefter regeringsskiftet överfördes ansvaret för decentraliseringsfrägornafrån budgetdepartementet till . inrättade jagen arbetsgrupp inom för decentralisering av statligverksamhet. Gruppen, som ersatte dentidigare decentraliseringsdelegationen, skulle enligt mitt beslut lämna enslutlig redovisning av sitt arbete . gav regeringen 20 centrala statligamyndigheter i uppdrag att utarbetaöversiktliga decentraliseringsplaner. Syftet var att föreslå de-centraliseringsätgärder som innebar att minst 10%av antalet helärstjänster inom myndigheternas centrala förvaltning i Stockholmoch fram till 1990-taletsbörjan skulle kunna flyttas till existerande eller nya förvaltningar på andra håll i landet eller till andra kommuner i . Decentraliseringen skulle utgå från gällanderesursramar och genomföras på ettsådant sätt att verksamheten också blev effektivare. För de statliga affärsverkensdel skulle särskilda överväganden ske. Arbetsgruppen för decentralisering av statligverksamhet redovisade resultaten avsitt arbete i rapporten (Ds C 1985:11) Decentralisering av statlig verksamhet. I och med överlämnandet avrapporten ansåg gruppen sitt arbete avslutat. Rapportenredovisar decentraliseringsåtgärder hos de 20 centrala myndigheter, som omfattades avregeringens särskilda decentraliseringsuppdrag. De genomförda eller beslutadeåtgärderna innebär tillsammans enomlokalisering från och av omkring 500 heltidstjänster. Enligtarbetsgruppens bedömning kan ytterligare ett hundratal tjänster komma att flyttas ut fränStockholmsområdet under 1980-ta-lettill följd av de uppdrag till olika myndigheter och övriga initiativ som har föreslagits i rapporten. I ett längretidsperspektiv tio är framåt i tiden anser arbetsgruppen det möjligt attuppnå målet att omlokalisera 1 000 arbetstillfällen. I det fortsatta decentraliseringsarbetet är detenligt arbetsgruppens meningframför allt nödvändigt att regering och riksdag kraftigt markerar sin strävan att decentralisera förvaltningen. Statligamyndigheter bör i anslagsframställningarna redovisa vilkadecentraliseringsåtgärder som har genomförts och vilka åtgärder som planeras.Särskilda uppdrag skall kun-. na ges till vissa myndigheter att närmareutveckla idéer och uppslag. Decentralisering som övergripande mål förförvaltningens utveckling bör beaktasvid beredning av utredningsdirektiv inom . Även i det långsiktiga arbetet med organisations- ochADB-utveckling och i budgetarbetetär det viktigt att decentraliseringsmålen beaktas. Affärsverken bör enligt arbetsgruppen redovisa hurderas planer motsvarar intentionernai det regionalpolitiska utvecklingsarbetet. Slutligen anser arbetsgruppen att det även ifortsättningen bör finnas ett organ inom meduppgift att ta initiativ i decentraliserings frågor och kontinuerligt bevakadecentraliseringsarbetet. I 1987 årsbudgetproposition informerade jag om min avsikt Prop. 1987/88:100 att föreslå regeringen att av deanställda inom statistiska cen- Bil. 2 tralbyrän blir lokaliserade tillÖrebro. Förslaget, som beräknades beröra 100tjänster, har behandlats av (prop. 1986/87:100 bil. 15, FiU 15, rskr. Vidare har regeringen den 12februari 1987 beslutat om principernaför nya organisation. Enligt beslutet skall verketsbeskattningsfunktioner avseende sektionen för punktskatter och kupongskatt samtresurserna för punktskatterevisionen lokaliseras till fr.o.m. den . Omlokaliseringenberör ca 100 tjänster. Hösten 1987har regeringen lagt fram förslag om särskilda regionalpolitiska insatser i delar av Bergslagen och norra (prop. 1987/88: 64). I propositionen redovisas bl. a.omlokalisering av viss verksamhet inomstatens vattenfallsverk till . Regeringen har också i direktiv organisationskommitté för inrättande av statens banverk m.m. angivit, att kommittén skall förbereda enlokalisering av till senast vid utgångenav . Demyndigheter som flyttats ut från har till de nya lokaliseringsorterna fört med sig en långsiktigtstabil verksamhet, som har breddatarbetsmarknaden, förändrat näringsstrukturen och gett regionerna bättre förutsättningar för utveckling.Myndigheterna har kunnat fullgöra sina uppgifter effektivt, även om kostnadernai tid och pengar för att upprätthållanödvändiga kontakter har ökat. Förläggning av utlokaliserade myndighetertill samma byggnad har gett bättre förutsättningar för att utnyttja gemensamma administrativa resurser ochgjort det möjligt att rationaliseraverksamheten. De omfattande omlokaliseringarna har också visat sig kunnaorganiseras och genomföras på ett sådant sätt, att de oundvikliga påfrestningarna på den berörda personalen har kunnat begränsas. Erfarenheterna visar att utflyttning avcentrala statliga myndigheter frånStockholmsregionen har varit ett verksamt medel för att förbättra den regionala balansen mellan Stockholmsområdetoch övriga delar av landet. Sedan omlokaliseringsbesluten i början av1970-talet har diskussionerna om decentralisering främst handlat om delegeringav beslutsbefogenheter. Denna form av decentralisering kan ses som ett led iden löpande rationaliseringen inomförvaltningen. Åtgärderna har fördelen att kostnaderna för statsbudgeten normalt inte behöver öka. Nackdelenär att de inte tillgodoser de behov av koncentrerade insatser på vissaorter, som då och då uppstår på grund av omstruktureringar i näringslivet. Decentralisering av statlig verksamhet är bådeett medel för att åstad komma regional utveckling och ett målför det långsiktiga förändringsarbe tet inom statsförvaltningen. Regeringen kommer att verka för en fortsatt decentralisering i form av såväl delegering av beslutsbefogenheter som omlokalisering av statligverksamhet. Någon ny, samlad omlokalisering av störte omfattning är inte aktuell. I flera avseendenär förutsättningarna för att decentralisera central stat- Prop. 1987/88:100 ligverksamhet bättre nu än de var . Det beror främst Bil. 2 på utbyggnaden av högskolorna och omfattanderegionalpolitiska insatser som har lett till att arbetsmarknaden harbreddats i olika delar av landet, bl. a. till följd av de utlokaliseringar som har genomförts.Vidare har flyg-och telekommunikationernaförbättrats, vilket gör det möjligt att begränsa kostnaderna för attupprätthålla nödvändiga kontakter. Övervägandena om decentralisering avses skefortlöpande som en integrerad delav beredningen inom rörande förändringar i myndigheters verksamhet och organisation, medbeaktande av bl. a. de förslag somarbetsgruppen för decentralisering har lämnat. Eftersom dessa överväganden skall ske i det löpande arbetet,anser jag att det inte längre behövsnågot särskilt organ för decentralisering i . Frågan om ändrad lokalisering av myndigheter tordei allmänhet fä anses gälla sädanagrundläggande och långsiktiga förändringar i förvaltningsstrukturen som enligtregeringens proposition (1986/87:99) om ledning av den statliga förvaltningen bör beslutas avriksdagen. Delegeringsfrägor, som gäller myndigheternas sätt att fullgöra sinauppgifter, bör däremot enligt minmening avgöras av den berörda myndigheten själv eller av regeringen liksom omlokaliseringar som endast rören del av en myndighet och som har liten omfattning. Utgångspunkten för det vidare arbetet skall ocksåi fortsättningen vara att myndigheterna skall kunna fullgöra sina uppgiftereffektivt även efter endecentralisering av beslutsbefogenheter eller arbetsuppgifter. De myndigheter som omlokaliseras måste därför gesförutsättningar att upprätthälla nödvändiga kontakter och att rekrytera denpersonal som verksamheten kräver. Myndigheter som har nära kontakter och verkarinom angränsande kunskapsområden bör så långt möjligt lokaliseras i varandrasnärhet. Därigenom kan det bli möjligt att begränsa de kostnadsökningar för attupprätthålla nödvändiga kontakter som är ofrånkomliga i samband med en omlokalisering. För mottagarorten är det väsentligt attomlokaliseringen bidrar till att breddaoch stärka den lokala arbetsmarknaden. Decentraliseringsåtgärderna bör syfta till att stödja den näringsstruktur och deutvecklingsförutsättningar som finnsi mottagarorterna. Beslut om att flytta ut central statlig verksamhet bördärför grundas på en bedömning av de utvecklingsförutsättningar som en omlokalisering kan ge för såvälförvaltningen som mottagarorten. Jaghemställer att regeringen bereder tillfälle attta del av vad jag nu har anfört om decentralisering. 3Statliga myndigheters tillgänglighet Prop. 1987/88: lOO Regeringensmål för arbetet med att förbättra tillgängligheten i statsförvaltningen kan härledas ur den nya förvaltningslagen(1986:223) (jfr prop. 1985/86:80, KU 21, rskr. Den syftar till attmotverka krångel, förkortaväntetider och i övrigt underlätta medborgarnas kontakter med myndigheterna. Från de utgångspunkterna gav regeringen den 7 maj1987 de stafliga myndigheterna i uppdrag att redovisa vilka åtgärder deavsåg att vidta under budgetåren 1987/88och 1988/89 för att förbättra tillgängligheten. Begreppettillgänglighet, metoder för utveckling av tillgängligheten m.m. behandlades i en till beslutet fogad promemoria. Av promemorianframgår att god tillgänglighet innebär följande. Myndigheten skall ha mottagningstider som passar medborgarna och en välfungerande telefonservice. Det skall vara lätt att besöka myndigheten. Denskall bekräfta när ärenden harkommit in och handlägga dem inom rimlig tid. Vidare skall myndigheten använda ett enkelt språk och ha enändamålsenlig information. För attkunna förbättra tillgängligheten måste myndigheten känna till sina målgruppers behov. Varje myndighet bör därförundersöka dessa målgruppers behov. I anslutning till sitt uppdrag tillmyndigheterna lämnade regeringen även ett uppdrag till statistiskacentralbyrån (SCB) att dels utarbeta en skrift, dels utveckla en kurs jämte studiematerial till stöd för myndigheternasundersökningar av sin tillgänglighet. Redovisningar har lämnats frän drygt 200myndigheter. Därav framgår att det pågår ett omfattande arbete medförbättringar av tillgängligheten som t.ex. anpassade mottagningstider, ändamålsenligvägvisning, utökad telefonservice och effektivare handläggningsrutiner. De myndigheter som har omfattande kontakter medmedborgarna uppvisar också en hög ambitionsnivå i sina redovisningar.Här kan särskilt nämnas domstolarna,försäkringskassorna, , centrala ,statens lantmäteriverk, () med länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingarna samt fleralänsstyrelser. Till den samlade bilden hör också att de nämnda myndigheterna arbetar med sin tillgänglighet planmässigtoch utifrån en helhetssyn pä servicebegreppet. Jag vill nämna några exempel fråndessa myndigheters insatser för att förbättra tillgängligheten. Domstolarna: Den verksamhet som den enskildeoftast kommer i kon takt med inom domstolsväsendet är inskrivningsmyndigheten på tingsrät terna. Där förs fastighetsböcker som bl. a. visar ägarförhållanden, inteck ningar m. m. Denna typ avinformation behövs vid bl. a. fastighetsköp och belåning. För att förkortahandläggningstiderna i inskrivningsärenden in- 16 förssuccessivt datorbaserade rutiner. har nästan hälften Prop.1987/88:100 av inskrivningsmyndigheterna härigenom minskathandläggningstiderna Bil. 2 från normala till någon dag. med försäkringskassorna: Verkethar successivt minskat styrningen av försäkringskassornas organisation vilketmedför flexiblare utnyttjande av resurserna hos kassorna. Ett omfattande arbetemed delegering av ärendebeslut pågår såväl från verket till länskontoren som frän länskontoren till lokalkontoren. Enbreddning av de anställdas kompetens eftersträvas så att de kan handlägga flerärendetyper och därmed ge försäkringstagarna en ökad kontinuitet ihandläggningen. med länsskattemyndigheterna,de lokalaskattemyndigheterna samt kronofogdemyndigheterna: Av skatteförvaltningens 226myndigheter hade 1984 14 myndigheter inbjudit allmänheten till öppet hus. 1987 var antalet 84. Iverkets serviceplan slås fast att alla myndigheter bör ha öppet under lunchtid.1986 hade av myndigheterna det och 1987 hade andelen ökat till 83%.Kvällsöppet minst en gäng har 74 myndigheter mot 35 året innan. Föratt ge nystartade företag information om skatter och deklarationer anordnasrunt om i landet informationsträffar med särskilt anpassatinformationsmaterial. med studiemedelsnämndernaoch vuxenutbildningsnämnderna: Mål finns fastställda för handläggningstiderför enskilda ärenden. understiger handläggningstiden för flertaletärendegrupper väsentligt de uppsatta målen. Inriktningen är nu att i högre gradtillämpa direkthandläggning vilket innebär att de ansökningar som ärfullständiga kan behandlas direkt i samband med ankomstregistreringen. AMS med länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingarna:ADB-stöd utnyttjas för att göra information om lediga platser lättillgänglig.Ett mål är att all personal med kundkontakter ska ha informationsstöd direkttillgängligt via terminal . På ett trettiotal arbetsförmedlingskontor finnsinformation om lediga arbeten i hela landet i s.k. platsautomater. Där kanintresserade på egen hand leta bland de lediga platserna och få en utskrift avplatsnotiserna. Ett tiotal cityförmedlingar har öppnats. De erbjuderplatsförmedling till yrkesbestämda kunder utan tidsbeställning. Kontoren ärplacerade centralt och har längre öppettider än andra förmedlingskontor -ibland också . AMS samarbetar med postverket för att erbjuda vissförmedlingsservice även pä små orter som saknar förmedlingskontor. På några orter har s.k. morgonjour öppnats - i regelfrån - för att snabbt förmedla tillfälliga jobb. Länsstyrelserna: har utvecklat ADB-stödför handläggningen vid handelsregistret. Registrering kan nu oftast ske inomen månad mot tidigare . har ökat expeditionstiderna från femtimmar till . Handläggningstiderna har minskat till följd aven omfattande delegering av arbetsuppgifter. Kalmarlän har för varje ärendetyp angett en normtid för handläggning- 17 2 1987/88. har inrättat enservicegrupp (service) inom bilre- Prop. 1987/88:100 gistret som har öppet kl. 8-18 pä vardagaroch kl. 9-13 . länhar kvällsöppet till (ej ).Handläggningsrutinerna har förenklats. Som exempel kan nämnas att muntligt samrådsförfarande används i stället förskriftliga internremisser varigenom handläggningstiderna förkortas. Detfortsatta arbetet med att förbättra service och tillgänglighet drivs nu vidarefrån centralt håll och inom myndigheterna. Jag avser att föreslå regeringen fortsattaåtgärder för att följa utvecklingen av myndigheternas tillgänglighet. Vidare kommer statens institut förpersonalutveckling (SIPU) att på regeringens uppdrag ordna konferenser förmyndigheterna i syfte att dels spridade erfarenheter som hitUlls vunnits, dels informera om de metoder som kan användas för mätning, målformulering ochuppföljning av tillgängligheten inom olika områden. Jaghemställer att regeringen bereder tillfälle att ta del avvad jag nu har anfört om statliga myndigheters tillgänglighet. Dennordiska utbytestjänstgöringen regleras för deltagare från iförordningen (1980:848) om utbytestjänstgöring i andra nordiska länder(omtryckt 1984:32). har informeratmyndigheter, anställda och personalorganisationer om möjligheten. utsåg regeringen 30 svenskadeltagare varav hälften kvinnor till utbytestjänstgöring . Icke mindreän 117 anställda hade sökt.Stipendiaterna för skall arbeta inom områden som polisväsendet,kriminalvården, vapenfrifrägor, socialförsäkringen, trafiksäkerheten, folkbokföringen, skildaforskningsprojekt, livsmedelskontrollen, invandrarfrågor ocharbetsmarknadsfrågor samt bostads- och miljöfrågor. FörSveriges del är antalet deltagare därmed uppe i 147. Till dem kommer de som deltar i den särskildautbytestjänstgöringen för sådanicke-statlig personal som arbetar med narkotikafrågor. Samtidigtfortsätter ett stort antal stipendiater från de andra länderna i att söka sig till tjänstgöring i densvenska förvaltningen. Jag anförde budgetproposition (prop.1986/87:100 bil. 2 p: 6, AU 12, rskr. 236) att jag fann det angeläget att de kunskaper och de kontaktnät som har byggts upp genomsystemet nordisk utbytestjänstgö ring kan befästas och utvecklas. Enligt vad jag har erfarit har Nordiska 18 ministertådets sekretariat, somadministrerar ordningen, inlett ett över- Prop. 1987/88:100 synsarbete föratt utveckla och förstärka det. Översynen beräknas vara Bil. 2 klar våren1988. Jag hemställer att regeringen bereder tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om dennordiska utbytestjänstgöringen. 1 Gemensammafrågor budgetproposition (prop. 1986/87:100 bil. 2 s. 18-25, FiU 21, rskr. 215) anmälde jag min avsikt att budgetproposition föreslå regeringenatt ta upp vissa frågor angående systemet för statens lokalförsörjning. För att underlätta beredningen av dessa frågor redovisade jag i 1987års budgetproposition de riktlinjer som borde gälla för förnyelsearbetet idessa delar för . Riktlinjernainnebar i korthet följande - ansvars-, befogenhets- och kompetensfördelningeninom lokalförsörjningsprocessenändras så, att en rationellare process skapas sett såväl frän den enskildamyndighetens som statsmakternas synvinkel, - möjligheter skapas att dels ta tillvara fördelarnamed en samlad lokalförsörjning,dels kunna göra en lämplig avvägning mellan olika nivåer, - ett merkund/leverantörsbetonat och avtalsreglerat förhållande mellan lokalbrukande och lokalhällande myndigheter skapasoch att lokalkostnadernas hantering i budgeten för de civila myndigheternaförändras. Till riktlinjerna hörde bl.a att regeringen i formellt hänseende i1988 års budgetpropositionskulle hemställa hos om ett förändrat bemyndigande ilokalförsörjningsfrågor och att direktiven för handläggning av statligalokalförsörjningsärenden skulle ändras. Vidare borde regeringen se till att enbättre samordning inom den statliga byggnads- och anläggningsverksamheten samt fastighetsförvaltningen kommertill stånd. Det pågående förändringsarbetet med systemet förstatens lokalförsörjning är ettviktigt led i förnyelsen av den offentliga sektorn. Målet för detta arbetekan sammanfattas enligt följande. , regeringen och myndigheterna bör läggaökad vikt vid lokalkostnaderna ochderas förändringar. Verksamhet och lokalförsörjning bör prövas samlat. Lokalförsörjning bör prövaslångsiktigt. Myndigheter bör ges ökade möjligheter att under kostnadsansvardisponera resurser för lokaler.Handläggningen av lokalförsörjningen bör i ökad usträckning kunna delegeras till myndigheterna. Den statligalokalförsörjningen bör i ökad mån samordnas. Frågan hör numera till finansdepartementetsansvarsområde. Finansministernkommer att i samband med sin anmälan av sjunde huvudtitelnatt närmare redovisa de åtgärder som vidtagits och lämna förslag tillytterligare förändringar. Jaghemställer att regeringen bereder tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om denstatliga lokalförsörjning en. 6 Samordning av den civilaoch den militära Prop-1987/88: lOO Fråganom vädertjänstens organisation har på regeringens uppdrag övervägtsdels av statskontoret, dels av en särskild utredare. Statskontorets utredning: Regeringen uppdrog idecember 1981 åt statskontoret att utreda förutsättningarna för ochkonsekvenserna av dels en ökadproduktionssamverkan mellan den civila och den militära vädertjänsten, dels ensamordning, helt eller delvis, av den civila och den militära vädertjänsten i en gemensam organisation. Ijanuari 1984 preciserade regeringenuppdraget till att avse ett samlatutredningsarbete där organisation ochteknik skulle behandlas från gemensamma utgångspunkter. beslutade regeringen att en delrapporteringskulle lämnas . Regeringenbeslutade att det fortsatta utredningsarbetet skulle inriktas på att utveckla och redovisakonsekvenserna av ett gemensamtprodukdonssystem med ett delat huvudmannaskap.