prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — här det avgörande motivet till valet av utsläppsavgiftuppenbarligen varit att man ansett det vara möjligt att kombinera ettfinansieringssyfte med ett miljöförbättrande syfte. Det skulle enligt utredningenfinnas ett inbyggt incitament för den som bedriver miljöfarlig verksamhet attt. ex. förbättra driften av reningsutrustning för att därigenom minskaavgiften. Enligt förbundets meningkan man inte - säsom utredningen antagit - få dessa syften att samverka. Det grundläggande syftet är ju att tillföra 309 fondenett visst belopp vaije år. Avgiftsenheterna skall bestämmas så att Prop.1987/88:85 detta syfte fillgodoses. Om utsläppen minskar tack vare nyamiljöskydds- Bilaga 7.3 åtgärder måste följaktligen avgiftsenheterna höjas föratt samma belopp skall kunna tillföras fonden. Den miljöförbättrande effektenav en utsläppsavgift med ett bestämt finansieringsmål torde alltså bli avmarginell natur. Med hänsyn till utformningen av det nuvarandeprövningssystemet med dess avvägning mellan miljö, teknik och ekonomi är juocksä möjligheterna att minska utsläppen ytterligare mycket begränsade. Ennärliggande fråga är ocksä hur den föreslagna utsläppsavgiften skaU kunnaförenas med den nuvarande administrativa koncessionsprövningen av miljöfarligverksamhet. Miljöskyddsarbeteti bedrivs i huvudsak genom direkta regleringar med utgångspunkt imiljöskyddslagen. Koncession och myndighetsutövning baseras på vad som ärmiljömässigt motiverat, tekniskt möjligt och ekonomiskt genomförbart. Dettainnebär att ett system med förprövning svårligen kan kombineras med avgifter pätillåtna utsläpp, eflersom hänsyn redan vid förprövningen har tagits till vadsom är ekonomiskt rimligt att kräva av respektive företag. En avgift ovanpådetta skulle ju innebära att man krävde det ekonomiskt orimliga av varjeföretag. (För otillåtna utsläpp finns redan både miljöskyddsavgift ochföretagsböter för att eliminera eventuell ekonomisk fördel). Omden föreslagna avgiften införs måste den tas med i tillståndsmyndighetensbedömning av vilka reningskrav som är ekonomiskt rimliga och genomförbara. o. utsläppsavgiften innebär en tillkommande kostnad somtillståndsmyndigheten mäste ta i beaktande när det gäller att bedöma detekonomiska utrymmet för ytterligare reningsutrustning. En utsläppsavgift medden föreslagna utformningen skulle alltså, när den skall förenas med detnuvarande administrativa prövningssystemet, i vissa fall direkt kunna motverkainvesteringar i ytterligare reningsutrustning. Utredningenhar med förslaget om en utsläppsavgift introducerat ett helt nytt instrument imiljöpoUtiken. Frågan om utsläppsavgifter som komplement eller alternativ tillde administrativa styrmedlen är av sådan grundläggande betydelse förmiljöpolifiken att den bör behandlas i samband med en eventuell översyn avstyrsystemet pä miljöområdet i dess helhet och inte i samband med frågan omfinansiering av vissa miljöåtgärder. 5.23Sveriges Kemiska Industrikontor: Kemikontoret delar bedömningen attåterställning av äldre miljöstörningar i vissa fall kan behövas. Det är rimligtatt sådan återställning skall bekostas av den som orsakat skadan. Återställningav skador som har orsakats i förfluten tid av ett företag, som kanske intelängre existerar, med accepterade metoder är det inte rimligt attdagens industriföretag skall behöva betala. Bördanatt bekosta en sådan återställning bör bäras solidariskt av samhället i desshelhet på samma sätt som när man t. ex. inrättar nationalparker eller kalkarsjöar. Därför avvisar Kemikontoret förslaget om utsläppsavgifter somfinansieringskälla för återställning av äldre skador på miljön. 5.24 (): LRF anser att en försäkringslös- Prop. 1987/88:85 ning kan ha fördelar framför en statlig fond. Betänkandet ger dock inte Bilaga 7.3 underlag för att jämföra förslaget till fond med försäkringsalternativet. framgårexempelvis inte av betänkandet hur en försäkringslösning skall finansieras. Dettorde även vara nödvändigt att en försäkringslösning måste kompletteras med etti lag inskrivet krav på obligatorium om innehav för att få bedriva vissmiljöfarlig verksamhet. LRFgör bedömningen att tidigare exempel pä obligatoriska ansvarighetsförsäkringart, ex. trafikförsäkringen och mäklaransvarsförsäkringen inte kan jämföras medden alternativt föreslagna försäkringslösningen. Den miljöskadeförsäkring somnu presenterats som alternativ till en statlig fond vad gäller ersättning tillskadelidande, skulle bli unik på sä sätt att den endast skulle omfatta fall medokända eller där insolvens föreligger m. m. utan att också vara en vanligansvarighetsförsäkring. En obligatorisk försäkring framstår heller inte utanvidare som ett bättre alternativ än en statlig fond, när sä mänga vitt skildaintressen och verksamheter skall inordnas i en och samma försäkringslösning. LRFvill här även redovisa att lantbruket redan bidrar med medel till miljövården.Avgifter på bekämpnings- och gödselmedel finansierar bl. a. vissmiljövårdsforskning som avgifterna leder till minskad användning avmedlen. Avgifterna uppgår fill . Lantbruket,som således redan betalar avgifter för miljöfarlig verksamhet, måste ha rättatt få avräkna sädana kostnader. Exempelvis innebär nuvarande avgift påhandelsgödselmedel att lantbrukaren betalar ca extra per ton fosfor.Endast en del av detta lakas ut och kan jämställas med utsläpp, varför avgiftenper utsläppt ton fosfor matematiskt ligger avsevärt högre. LRF finner attendast förslaget till statlig fond möjliggör en samordning av skildaavräkningsprinciper, Ilikhet med utredningen konstaterar LRF att miljöfarlig verksamhet enligtmiljöskyddslagen är ett mycket vidsträckt begrepp. Att avgiftsbelägga allsådan verksamhet är därför en praktisk omöjlighet, LRF biträder utredningensförslag till utsläppsrelaterade avgifter enär de förutom att ge fondentillräckliga inkomster ocksä kan bidra till att miljöfarliga utsläpp kanminskas genom att företagen fär ekonomiska incitament till åtgärder. LRFanser i likhet med utredningen att ladugårdar och visst utsläpp avavloppsvatten inte skall grunda avgiftsskyldighet utan endast industriell verksamhet. 5.25 : I betänkandet föresläs att fonden fi nansieras via utsläppsrelaterade avgifter. Förslaget innebär att avgifter tas ut för bl. a. svaveldioxidutsläpp störte än /år. Föreningen vill peka pä att förslaget då det gäller bostadsuppvärmning, innebär att Qärtvärme- kunder pä störte orter finansierar fonden när de egentligen borde belönas för att de bidrar till att minska utsläppen i jämförelse med individuell uppvärmning. Blockcentraler ochfastighetsbaserade pannor har störte utsläpp till om givningen per producerad värmeenhet än värmeverken. Det är inte rimligt 311 attdessa mindre anläggningar för värmeproduktion utan krav på rening av Prop.1987/88:85 rökgaser ska slippa avgifter av den föreslagna arten somvär- Bilaga 7.3 meverken belastas med sädana. För övrigt är emissionsvillkoreni koncessionsnämndens fillståndsprövning för bl. a. värmeverk utformade så attdet inte skall uppstå skador pä miljön. Att mäta utsläpp av SO är enligt enSNV-rapport dessutom förknippat med en onoggrannhet av storleken . Motdenna bakgrund avstyrker föreningen om att finansiera enmiljöskadefond med särskilda utsläppsrelaterade avgifter. 5.26 : Utöver de fördelar med en försäkringslösning som utredningen själv framfört i betänkandet (s 158 m-n) vill riksförbundet särskilt peka på den erfarenhet och de resurser avseende skadereglering som redan finns inom försäkringsbranschen, TiU detta kommer att de gränsdragningsproblem som måste uppstå mellan miljöskadeansvaret enligt miljöskadelagen, ä ena sidan, och det komplette rande miljöskadeansvaret, å den aitdra, säkert blir mindre besvärande om säväl det ena som det andra ansvaret täcks genom försäkring. mening är alltså en försäkringslösning bestämt att föredra ochen sådan bör fortsättningsvis övervägas som ett reeUt alternafiv. 5.27 Folksam:Erfarenheten visar att möjliga skadevällare endast i få fall tecknar den särskilda miljöansvarsförsäkring som finns att tillgå på marknaden, utan i stället litar på egen betalningsförmåga. Det hot som möjliga skadeståndsanspråk utgör tycks inte upplevas som sä starkt att försäkring anses nödvändig. Endast inom ramen för vanlig anvarsförsäk- ring, som normalt täcker skada på grund av plötslig och oförutsedd se, har man ett försäkringsskydd för mera momentant inträffande skador. Enmycket stor del av de skador som kan bedömas uppkomma i nära och mera avlägsenframtid och som beror på miljöpåverkan på grund av mera permanenta orsaker, t.ex. icke förutsedda effekter av konstanta utsläpp eller bruk av felaktigaarbetsmetoder, dvs effekter på miljön inte har kunnat förutses, kan antagligentäckas genom miljöansvarsförsäkringen. Detringa intresset hos de möjliga skadevållarna att teckna försäkringen är förnärvarande ett problem. Ett annat problem är dock att återförsäk-ringskapacitetinte kommer att finnas tillgänglig vid en mera omfattande utbredning avförsäkringsformen. EnligtFolksam bör det vara möjligt att försöka lösa problemen genom att man på den svenska marknaden åstadkommer en försäkringspool för miljöriskerna, med alla berörda försäkringsbolag som medlemmar. Före bilder finns på olika häll i världen, bl.a, i och . Därige nom löser man antagligen kapacitetsproblemen och har dessutom möjlig het att utforma ett lättillgängligt och överkomligt försäkringsskydd för stora och små ansvarsbärare enligt miljöskadelagen. För företag med miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddsförordningen (1981:574) bör för säkringen vara obligatorisk. Att ett kontrollsystem är möjligt att bygga upp visar försäkringsförslaget i betänkandet (bilaga 3 s. 307-308), Med en 312 sådan utformning avmiljöansvarsförsäkringen borde det också vara tämli- Prop. 1987/88:85 genlätt att lösa en del av de frågor som tas upp i betänkandet, nämligen hur Bilaga 7.3 man skall ersätta miljöskador som i och för sig omfattas avmiljöskadelagen men där den skadelidande inte kan få någon ersättning av denansvarige därför att denne är okänd eller på obestånd, eller därför att kravetpå skadeståndet är preskriberat. Dessafall fär i ersättningssystemet antas vara av mera marginell betydelse änskadefallen där man har en känd skadevällare med betalningsförmåga(försäkring). Den lämpligaste lösningen är enligt mening att deskadetyper som avses i 3 § i förslaget ersätts via en fond som är kopplad tillden gemensamma försäkringspool som angetts ovan. Förebildfinns inom trafikförsäkringen där den gemensamma "fonden" för skadorav okända eller oförsäkrade fordon är , varsverksamhet bärs upp av alla dem som har sina fordon försäkrade. Medlämpliga begränsningar borde ett liknande system kunna accepteras för miljöskadorna.Detta förutsätter dock att ett nära samarbete i dessa frågor etableras mellanförsäkringsbolagen och att ett försäkringskollektiv förmiljöansvarsförsäkringen på obligatorisk grund kan byggas upp inom rimlig tid. Folksamär berett att medverka fill en sådan lösning, som är överlägsen den stafiigafond som förslaget innebär. Enavsevärd fördel med detta förslag i jämförelse med kommitténs är attadministrationen förenklas. Inom ramen för ett försäkringsystem kan man lättareklarlägga om en skada skall ersättas ur miljöansvarsförsäkring eller - omersättningsanspråket t. ex. är preskriberat - ur den gemensamma fonden. Med ensärskild statlig fond måste i många tänkbara fall ske en dubbel prövning iolika administrativa system. Vidare kan den expertis som behövs inommiljöansvarsförsäkringen utnyttjas ocksä i fondfallen. Skadornagenom okända eller insolventa skadevällare är enligt vär bedömning inte ett såpåträngande problem att man inte kan avvakta försök att åstadkomma ensamordning av miljöansvarsförsäkringen mellan försäkringsbolagen enligt vad vihär angett. Merabrådskande är det däremot med återställning av miljö som redan nu är förstördoch för vilken försäkringslösningarna inte kan vara effektiva. anserhär det enda tänkbara vara en finansiering av äterställningsåtgärderna genomnågon form av statlig fond. Utredningensförslag är såvitt vi kan bedöma det enda alternativ som snabbt och med rimligmotivering kan användas för de önskvärda åtgärderna. Förslaget bör därförgenomföras . Det är viktigt att tillgänglig sakkunskap inomförsäkringsbolagen utnyttjas vid uppbyggnaden av fonden och genomförandet aväterställningsåtgärderna. 5.28Tjänstemännens (): Dä det är svårt att förutse alla olikatyper av framtida utsläpp bör det enligt TCO finnas beredskap att läggaavgifter på andra utsläpp som kan komma att bli aktuella. 5.29 Landsorganisationeni (LO): LO stöder i princip förslaget med Prop. 1987/88:85 utsläppsrelaterade avgifter med hänsyn till den styrande inverkan de kan Bilaga 7.3 förväntas få på utsläppens omfattning. Detförslag till försäkringsalterriativ som diskuterats inom utredningen kanförvisso vara en smidig lösning, men bör enligt LOs uppfattning ändå avstyrkas.Om försäkringen görs frivillig riskerar avsatta resurser att bli otillräckliga.Den skisserade uppbyggnaden, med premieklasser bl. a. efter antal anställda,stimulerar knappast till att minska utsläppen. Risk finns sannolikt ocksä försegdragna försäkringsprocesser. Försäkringsförslaget omfattar dessutom inteåtgärder för gamla miljöskador och utgör därmed inte ett godtagbart alternativ, LOvill emellertid peka pä ett problem med avgiftssystemet som inte berörs iutredningen. Det gäller risken för att utsläppsavgifter leder tUl negativakonsekvenser för den inre miljön, dvs. att man inom företaget kalkylerar medåtgärder som minskar utsläppen av skadliga ämnen utan att ta hänsyn tilleventuella negativa konsekvenser i arbetsmiljön. Förarbetsmiljön finns inte något avgiftssystem motsvarande det som utredningenföreslår. Överskridanden av gränsvärden är också ett mycket stort problem,vilket bl, a, visas av LOs egna medlemsundersökningar. Risken för att sådanabrister i vissa fall förstärks om avgifter införs oreserverat kan inteuteslutas. Det är mot denna bakgrund viktigt att lagstiftaren uttalar attavgiftssystem med syfte att skydda den yttre miljön inte får medverka till ökadbelastning i arbetsmiljön. Det finns vidare ett allmänt behov av samverkanmellan tillsynsmyndigheterna för säväl yttre som inre miljöfrågor. Dessa bör isina kontakter med berörda företag verka för tekniska lösningar som tillgodoserde sammantagna miljökraven. De lokala fackliga organisationerna ochföretagshälsovården måste därvid engageras. Medbeaktande av det sagda ansluter sig LO således till principen omutsläppsrelaterade avgifter. Den kritik som framförts mot avgifterna förorättvis fördelning av kostnaderna mellan olika företag kan på kort sikt sägasha visst fog för sig, LO menar dock att det inte är skäl att avvisa förslaget,utan i stället att efterhand utveckla det till att omfatta fler företag ochverksamheter, samt fler slag av miljöskadliga utsläpp. 5.30 : Utredningen har - vilket ter sig nägot förvånande - inte alls i sak penetrerat eller kommenterat försäk ringsalternativet, Försäkringsförslciget har av utredningen lämnats därhän under motivering att något-åtagande från försäkringsbolagen att svara för förpliktelserna enligt förslaget inte finns och att förslaget därför skullevara att betrakta som en "i huvudsak teoretisk modell". Föreningen delarinte denna uppfattning. Förslaget är högst konkret i sä måtto att fullständiga villkor presenterats. Det torde ligga i sakens natur att man frän försäk- ringshåll är beredd att meddela försäkring och ta på sig att svara för de förpliktelser, som följer av villkoren ifråga. En ytterligare förutsättning är givetvis att premiefinansieringen kan lösas på ett tillfredsställande sätt. Om detta kan ske genom att de anläggningar som bedriver miljöfarlig verksamhetfrivilligt ansluter sig till ett försäkringssystem eller om någon 314 form av obligatorium mästeinföras har föreningen inte möjlighet att bedö- Prop. 1987/88:85 ma. Föreningenvill härutöver särskilt framhålla den kompetens pä om rådet somförsäkringsbranschen besitter. Inom branschen finns lång erfarenhet, tillgångtill experter på skilda områden, färdig administrafion och en uppbyggdskaderegleringsorganisation för både person- och sakskador. Det voreresursslöseri och skulle leda till stora kostnader och administrativt krångelatt tillskapa en separat fond för att ta hand om ersättningsfrågorna. Närdet gäller skador av den komplexitet som det ofta blir fråga om på miljörådetuppstår lätt gränsdragningsproblem i förhållande till exempelvis allmäntskadeståndsansvar och produktansvar. Sådana problem - som relativt ofta uppstår mäste enligt föreningens uppfattning kunna lösas pä ett bättre, enklare ochsmidigare sätt inom ramen för en försäkring. Praktiskt taget alla företag ochindustrier har redan en allmän anvarsförsäkring som täcker miljöskador orsakadeav plötsliga och oförutsedda fel, dvs, en stor del av miljöansvaret. Man kanförmoda att företag och industri som bedriver miljöfariig verksamhet, i ökandeomfattning tillika kommer att skaffa ett kompletterande försäkringsskydd för deskador som kan uppkomma till följd av en långvarig miljöstörning. De flestaskadefallen kommer därmed att falla inom någon försäkring, vilket innebär attuppkommande gränsdragningsproblem kan lösas pä ett bättre, enklare och smidigaresätt än som vore möjligt enligt fondalternativet. Särskilt viktigt är detta förde skadelidande, som enligt fondförslaget åläggs en tung börda att visa attersättning ej kan utgå från enskild skadevällare eller försäkring innan fondenträder in. Enförsäkringslösning har således när det gäller ersättning till skadelidandeklara fördelar i jämförelse med den föreslagna fonden. Föreningen anser därföratt försäkring bör ytterligare allvarligt övervägas när det gäller att lösaersättningsfrågorna, 5.31Miljöcentrum: För reglering av framtida miljöskador, som drabbar enskilda eller det allmänna, bör enligt vår uppfattning dessutom ett försäk ringssystem byggas upp på kommersiell basis. Samhället bör genom lag stiftning ålägga den som i lagens mening driver miljöfarlig verksamhet att teckna en miljöskyddsförsäkring till skydd av tredje man och samhället, på samma sätt som lagen ålägger ägaren av en bil att hälla den trafikförsäkrad. Försäkringsbolagen sätter som bekant premierna i relation fill risken. Det ligger därvid i bolagens intresse att göra en omsorgsfull riskbedömning av försäkringsobjektet fill undvikande av onödiga föriuster. Vi har viss erfa renhet av riskbedömningar, som amerikanska försäkringsbolag gjort i sam band med att de tecknat miljöskyddsförsäkringar. Dessa riskbedömningar är betydligt mera genomlysande än de prövningar koncessionsnämnden och remissmyndigheter t. ex. tillsynsmyndigheter gör i , i samband med att tillstånd meddelas till miljöfarlig verksamhet. Riskbedömningarna kan bl. a. leda till att okända risker upptäcks, som försäkringsta garen utsätts för påtryckning att minimera riskerna, dels genom premie sättningen och dels genom att försäkringsbolagen, om de upptäcker direkt 315 olagliga och olämpligaproduktionsprocesser, kan vägra teckna försäkring. Vihyser m. a, o, uppfattningen att en obligatorisk miljöskyddsförsäkring Bilaga 7.3 till täckande av framtida miljöskador är nödvändig. En sådanförsäkring kommer dessutom att sätta kommersiell press på den som bedrivermiljöfarlig verksamhet att ta större hänsyn än hitintills till miljön. 5.32 : Inom ramen för utredningens arbete har genom Industriförbunds försorg utarbetats ett förslag till kollektivt försäkringssystem som ett alternativ till den fondlösning som utredningen förordar. I utredningen har dessvärre försäkringsalternativet inte närmare genomarbetats och belysts med motiveringen att något åta gande ännu inte föreligger från försäkringsbolagens sida att svara för de förpliktelser som åligger dem enligt förslag. Enligt för eningens mening är beslutsunderlaget härigenom avsevärt begränsat. För säkringsalternativet bör utredas och analyseras betydligt mer ingående än vad som är fallet i rubr, betänkande. Medel frän den tilltänkta miljöskade fonden är avsedda att användas för att återställa skador där den ansvarige inte kan spåras, där ansvaret inte kan klarläggas eller där den ansvarige saknar ekonomiska möjligheter att fullgöra sina skyldigheter, I praktiken kommer de svenska kommunerna inte att behöva hänvisa skadelidande fill miljöskadefonden för ersättning på grund av uppkommen miljöskada. För kommunernas del torde det relativt lätt gå att fastställa om skyldighet till återställningsåtgärder enligt miljöskyddsbestämmelserna (miljöskydds lagen, miljöskadelagen) föreligger eller ej. Kommunerna får förutsättas ha sådana ekonomiska resurser att de kan fullgöra sina skyldigheter ifråga om återställnings- och saneringsåtgärder. Det finns därför ingen anledning för kommunerna att bidra till finansiering av en fond vad avser nyare skador. Vid uppbyggnaden av ett finansieringssystem (fond eller försäkring) för återställnings- och saneringsåtgärder vid miljöskador bör åtskillnad, orga nisatoriskt och ekonomiskt, göras mellan kommunernas och industrisek torns åtaganden och medverkan. Oavsett vem som förorsakat uppkomna miljöskador kommer kommunerna oftast att få bära det yttersta ansvaret för att återställnings- och saneringsåtgärder vidtas och finansieras. Återställandeav äldre miljöskador bör enligt föreningens mening finansieras av staten i defall då skadevållaren är okänd eller den ansvarige insolvent. Det kan inteanses rimligt frän rättvisesynpunkt att återställandet av skador som uppkommitfrån verksamheter som avslutats före miljöskyddslagens ikraftträdande, underen tid då kraven pä renings- och skyddsåtgärder var lindrigare än , skallfinansieras av pågående verksamheter, 5.33 : VAV anser att de före slagna avgifterna till miljöskadefonden är att betrakta som rent fiskala, och att de därför istället bör tas ut som sådana. Härigenom kan administratio nen förenklas och orättvisorna i göriig mån undanröjas. Närdet gäller ersättning för skador orsakad av verksamhet prövad enligt miljöskyddslagstiftningen, men där skadeståndsrätten är preskriberad och för skador där skadevållaren är okänd samt när det gäller att bekosta 316 återställandeav förstörd miljö anser VAV att kostnaderna är av sådant Prop. 1987/88:85 slag att de skall bestridas med statliga medel. fall skadevållaren är insolvent kan emellertid ifrågasättas det skäliga ochrättvisa i att ersätta den skadelidande med statliga medel. När det gällerskador orsakade av verksamhet kan man utgå från att kommunerna harekonomiska resurser att utge ersättning. Motiven för en fond enligtmiljöskadefondutredningens förslag skulle då vara för att ersätta skadororsakade av insolventa privata företag. Det finns ingen anledning förkommunerna att bidra till en sådan fond. Parentetiskt kan ifrågasättas om detär förenUgt med va-lagens bestämmelser om avgiftsuttag, därest en kommunbestrider avgifterna tiU miljöskadefonden med influtna va-taxemedel, därsåledes dessa medel kan komma att täcka kostnader för skador som förorsakats avannan. Ett bättre alternativ till en fond för täckande av här berörda kostnaderär någon form av försäkring. Avslutningsvisanser VAV att det inte finns mofiv för att kommunala va-verk bidrar tillfinansiering av en fond enligt miljöskadefondutredningens förslag. Bilaga7.4 Prop .1987/88:85 Bilaga 7.4 Sammanfattningav betänkandet (SOU 1983:20) Bättre miljöskydd II angående återställning och sanering Sådanaverksamheter som i ML betecknas som miljöfarliga verksamheter har - framförallt innan miljöskyddslagstiftningen kom till - på många platser orsakatbestående skador på mark- och vattenområden. Exempel härpå är fiberavlagringari anslutning tUl pappersmassaindustrier, upplag av gruvavfall och annat avfallsamt den eutrofiering av många vattenområden som orsakats av skilda former avmänsklig påverkan. Utredningen har funnit att nuvarande lagsfiftning ger mycketbegränsade möjligheter att ålägga en förorenare att vidta återställningbeträffande redan inträffade skador av detta slag. Rättsläget är dock i vissmän oklart.