prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — RRV anser liksom utredningen att en enhetlig fillämpningav lagstiftningen bör eftersträvas, men ifrågasätter om detta bäst uppnäs genomdet föreslagna fillägget. Enligt RRVs mening föreligger risk för atttillståndsmyndigheterna uppfattar ett sådant lagtillägg som enambitionshöjning, vilket inte synes varit utredningens avsikt, RRV anser därföratt syftet bättre kan uppnås genom att naturvärdsverket i sina råd ochriktlinjer anger vilken praxis som tillståndsmyndigheterna normalt bör fillämpai fräga om återställning, : Huvudprincipen bör vara att detåligger skadevållaren att anfingen själv utföra återställningsarbetet ellersvara för kostnaderna för detta. Utredningens förslag till lagändringar för attdenna målsättning skall uppnäs är enligt hovrättens mening i huvudsakändamålsenliga. Hovrätten vill emellertid fästa uppmärksamheten på att denföreslagna bestämmelsen i 29 § b 2 st miljöskyddslagen kan välla betydandesvårigheter vid tillämpningen och ej heller synes tillgodose berätfigade rättssäkerhetskrav.Om flera företag samfidigt eller efter varandra utövat en miljöfarligverksamhet eller om överlåtelser skett av företag som bedrivit sådanverksamhet, kan det bli tveksamt vem åläggandet skall riktas emot.Skyldighetens omfattning blir säkerligen i mänga fall föremål för diskussion.Förutsättningarna för meddelande av ett åläggande bör därför enligt hovrättensmening utredas ytterligare och preciseras närmare i lagen. Kammarrätten i : Enligt 5 §miljöskyddslagen skall den som utövar miljöfarlig verksamhet bl. a. vidta deskyddsåtgärder och iaktta de försiktighetsmått som skäligen kan fordras för attavhjälpa olägenhet. Säsom utredningen (s 66) anför måste denna föreskrift ansesinnebära att verksamhetens utövare är pliktig att - vare sig han har fåtttillstånd till verksamheten eller inte - vid behov vidta skäligaåterställningsåtgärder. Emellertid anser utredningen att lagen behöverförtydligas i detta hänseende och har därför föreslagit att efter 29 a § skallinföras tvä nya paragrafer, 29 och 29 c §§, under den gemensamma rubriken. Kammartättenanser i likhet med utredningen att det är önskvärt med ett förtydligande avlagen i det angivna hänseendet, men enligt kammartättens mening bör dettaförtydligande ske pä ett annat sätt än som föreslagits. Detföreslagna stadgandet i 29 b § första stycket om att i fiUståndsbeslut skallmeddelas erforderliga föreskrifter enligt 18 § om återställande av mark- ochvattenområden, som kan komma att skadas till följd av verksamheten, hörnaturligt hemma i 18 §, Stadgandet bör införas där, I29 b § andra stycket föreslår utredningen en bestämmelse som innebär att koncessionsnämnden kan föreskriva åtgärder för återställande av mark- dier vattenområde som har skadats till följd av en miljöfarlig verksamhet. Denna bestämmelse - som ej innebär någon materiell nyhet utan endast 327 avseratt vara ett förtydligande av gällande rätt - har begränsats till att Prop.1987/88:85 gälla koncessionsnämnden. Det bör emellertid observeras att enligtnu Bilaga 7.6 gällande bestämmelser samma befogenhet också tillkommer delsenligt 34 § fastighetsdomstol, dels enligt 40 § - i uppenbara fall - samtligafillsynsmyndigheter, dvs. , länsstyrelserna och vissa miljö-och hälsoskyddsnämnder. Någon lagändring som innebär att denna befogenhetfråntas fastighetsdomstolarna och tillsynsmyndigheterna har utredningen inteföreslagit. Enligt kammartättens mening kan det föreslagna stadgandet i 29 b §andra stycket därför leda till missförstånd om vad som enligt miljöskyddslagengäller i detta hänseende. Somen särskild övergångsbestämmelse har föreslagits följande, "I fräga omskada som avses i 29 b § andra stycket och som uppkommit innan lagen träder ikraft gäller äldre bestämmelser," Med hänsyn till att det föreslagna nyastadgandet, såsom utredningen själv framhållit (s, 70), ej innebär någonmateriell nyhet, föreslär kammarrätten att övergångsbestämmelsen utgår. Föratt understryka den betydelse som äterställningsfrågorna har och för att vinnadet åsyftade förtydligandet av lagtexten i detta avseende utan att ända lagensmateriella innehåll bör man enligt kammarrättens mening förutom att vidta föreslagna ändringen av 18 § - införa en kompletterande bestämmelse 15?,Bestämmelsen, som bör motsvara 29 a § andra och tredje styckena i utredningensförslag, kan ges ungefär denna lydelse: "Om ett markområde eller ettvattenområde har skadats till följd av en miljöfarlig verksamhet, skall den somutövar eller har utövat verksamheten vidta eller bekosta åtgärder för områdetsåterställande efter vad som är skäligt. Med återställande förstås åtgärder föratt försätta ett skadat område i ett skick som är godtagbart frän hälso- ochmiljöskyddssynpunkt." Härutöver bör, för att klargöra befogenheten attbeslut om återställning enligt 5 §, tillägg eller förtydliganden därom göras i23, 40 och 41 §§. Omdessa ändringar i 5, 18, 23,40 och 41 §§ miljöskyddslagen vidtas, bör 29 b och29 c §§ samt rubriken utgå ur det av utredningen framlagdalagförslaget. Kammartättenfår i denna del slutligen anföra följande. Fastighetsdomstolar ochtillsynsmyndigheter bör visseriigen vara oförhindrade att besluta omåterställning. Detta förhållande får emellertid inte undanskymma det faktum attåterställningsfrågor ofta torde vara så komplicerade och kräva så ingripandeåtgärder att de i regel bör avgöras av koncessionsnämnden efter framställningav naturvärdsverket, Kammartätten förutsätter också att så kommer att ske i detstora flertalet fall. Den lagtekniska lösning som kammartätten nu harföreslagit innebär inget hinder mot en sådan ordning, 15.Länstyrelsen i : - - - Utredningen har tagit upp ett svårt problemkomplex som enligt mening är angeläget att lösa. Länstyrelsen anser utredningens förslag i sina huvuddrag väl motive rade --- . iSödermanlands län: Olägenheter av skador i mark- och Prop. 1987/88:85 vattenområden genom miljöfarlig verksamhet har kommit Bilaga 7.6 attframstå som ett allt allvarligare miljöproblem. har det visat sig atträttsläget beträffande ansvar för återställningsätgärder är något oklart. Länsstyrelsendelar helt miljöskyddsutredningens uppfattning att nuvarandemiljöskyddslagstiftning ger begränsade möjligheter att ålägga en förorenare attutföra återställningsätgärder efter redan inträffad skada särskilt närförändringar skett i ägandeförhållandena i företaget. Denkomplettering av miljöskyddslagen genom §§ 29 b och 29 c som utredningen läggerfram föreslås bli tillämplig endast på skador som inträffar efter det attbestämmelsen trätt i kraft. Principiellt bör enligt mening nylagstiftning med retroaktiv verkan undvikas. ifrågasätter dock iförevarande fall om inte den framlagda lagändringen kan ges vissretroaktivitet. Den som bedriver miljöfarlig verksamhet och i sambanddärmed orsakar skada på land eller i vatten torde vara medveten om att han kanåläggas att återställa efter en sådan uppkommen skada eftersom bestämmelserfinns i den gällande miljöskyddslagen som medger en sådan tillämpning. Atttillämpningen kan vara förenad med vissa praktiska svårigheter utgör inget skälför att den som förorsakar skada skall kunna undandra sig ansvar. Vidbeslutet har skiljaktig mening anmälts av ledamöterna , vilka inte ansluter sig till texten"Länstyrelsen ifrågasätter dock - - undandra sig ansvar", Länstyrelsen i : - - - Länsstyrelsentillstyrker utredningens förslag till åtgärder samt lagändring. i : har fn, under handläggning ett ärende som visar på de svårigheter som finns med attåtgärda redan inträffade föroreningar. Förutom de rena miljöskyddseffekterna utgörockså ekonomiska hänsyn en högst påtaglig svårighet. tillstyrkerdärför föreslagen ändring av miljöskyddslagen , i län: Länsstyrelsenhälsar med tillfredsställelse förslagen om förbättrade möjligheter att åläggaen förorenare att vidta återställning av område som skadats till följd av denbedrivna miljöfarliga verksamheten , i Göteborgs- och län samtlänsstyrelsen i : tillstyrker och ser det sommycket angeläget med den lagbestämmelse som utredningen föreslår omåterställning av skadade mark- och vattenområden. Enligt förslaget kan den somgenom miljöfarlig verksamhet skadat ett mark- eller vattenområde förpliktas atti skälig omfattning vidta eller bekosta åtgärder för att återställa det skadadeområdet i ett skick som är godtagbart från hälsosynpunkt och allmän miljövärdssynpunkt, 329 Frän miljösynpunkt voredet dock angeläget om man kunde lösa proble- Prop. 1987/88:85 met med åtgärderpå de skador som redan existerar. Vidare kvarstår som Bilaga 7.6 miljö- ochhälsoskyddsförvaltningen påpekat problemet med miljöfarliga ämnen i byggnadereUer anordningar sedan verksamheten lagts ner, Länsstyrelseni län: Utredningen har med hänsyn till bl. a. viss oklarhet i rättsläget föreslagit en lagbestämmelse, enligt vilken den som genom miljöfarlig verksamhet skadar eller har skadat områden kan åläggas att vidta eller bekosta skäliga åtgärder för att återställa området i godtag bart skick. När det gäller "redan inträffade skador" föreslårutredningen att bestämmelsen blir fillämplig på skador som inträffar först efter bestäm melsens ikraftträdande. Ävenom rättsläget är oklart och det i stort sett saknas praktisk erfarenhet avprövningar beträffande redan inträffande skador framgår det av utredningensöverväganden att möjligheten till förordnande om retroaktiva åtgärder tordeföreligga enligt gällande bestämmelser i lagstiftningen. Det synes därförtveksamt att den nu föreslagna bestämmelsen skall inskränkas till att gällaendast skador som inträffar efter det att bestämmelsen träder i kraft. En sådanbestämmelse kan medföra svårigheter att avgöra vilka skador som inträffat förerespektive efter ikraftträdandet. I vart fall bör bestämmelsen ges giltighetför skador som inträffat sedan tillkomsten av miljöskyddslagen 1969 eftersomannars svåra gränsdragningsfall om återställningsåtgärder kan uppkomma vidverksamheter som prövats enligt lagen utan att föreskrifter om återställningsätgärderlämnats. I övrigt biträder utredningens uppfattning och förslagtill ändringar i denna del, i : Som en av deangelägnaste frågorna upptar frågan om mark- och vattenområdensåterställning och sanering i miljöhänseende. De bestämmelser i denna frägavarmed miljöskyddslagen och miljöskyddsförordningen nu föresläs kompletterasser som direkt behövliga för att man i fillräcklig grad skallkunna råda bot på uppkomna miljöskador. : Utredningen föreslär vissakompletteringar av miljöskyddslagstiftningen sä att förorenaren kanförpliktigas vidta eller bekosta åtgärder mot skador pä mark- ochvattenområden. Vidare föresläs att tillsynsmyndighet i briidskande fall skallkunna förordna om omedelbar rättelse på den försumliges bekostnad, varvidkostnaderna förskotteras av aUmänna medel. Styrelsentillstyrker de föreslagna kompletteringarna under förutsättning att det i lagstiftning eller förarbeten på lämpligt sätt tydligt anges vad som här avses med begreppen "skada", "återställning" och"sanering". En stor del av den livsvikfiga verksamhet som bär upp vårt samhälle men som fr, o, m, är 1969 betecknas som "miljöfarUg", kan ha effekter påtotal miljön vilka visar sig först efter en läng tidsrymd eUer ha åstadkommit skador eller förändringar i miljön som ej går att återställa till rimliga kostnader, 330 Isamråd med har förbundet rekommenderat Prop. 1987/88:85kommunerna att låta kartera de äldre avfallsupplagen, sä att det kan Bilaga 7.6skapas underlag för bedömning av eventuella risker och behov av skyddsåtgärder.Karteringsarbetet, som skall avslutas , ger exempel på hur entidigare godtagen och avslutad avfallshantering nu skapar problem på grund avändrad markanvändning eller skärpta riskbedömningar. Det finns många liknandeexempel inom miljöskyddet som visar hur svårt det är att förutse risker ellerskyddsbehov, peka ut ansvariga eller avgränsa ansvar. Det råder oklarhet omnuvarande bestämmelsers räckvidd då man vill att förorenaren (ellerfastighetsägaren) skall låta utreda befarad miljöskada eller återställainträffad skada. Enligt styrelsen mäste det därför utredas om det f.n. finnsmöjlighet att mera exakt ange vilken art och omfattning av miljöskador somsamhället anser det vara skäligt att återställa. Vidare måste det klarläggasom och mot vem äterställningskrav kan riktas beträffande nu pågåendemiljöfarlig verksamhet, oavsett om den är prövad eller ej. Slutligen börytterligare övervägas om och hur samhället bör försäkra sig om att förorenare itid avsätter tillräckliga medel för återställning eller sanering. : Utredningen har här gett för slag som rör återställning. Föreningendelar utredningens grundtanke att åtgärder måste kunna avkrävas en företagare isyfte att förbättra tillståndet i ett område som utsatts för verkningarna avmiljöfarlig verksamhet. Innanförslaget i dess detaljer kommenteras vill emellertid föreningen påpekaföljande. MLär tillämplig på sådan markanvändning som kan orsakaytvattenförorening eller annan i 1 § nämnd störning. haruttalat att en avfallstipp utgör miljöfarlig verksamhet även efter attverksamheten där med tippning etc har upphört, så länge som det finns risk förläckage av föroreningar från tippområdet. Avdetta följer att ocksä t. ex, fiberbankar som i ett vattenområde läcker (ellerkan läcka) ut föroreningar mäste kunna kanaliseras till den verksamhet fränvilken fiberbankarna härstammar. Och i synnerhet om recipient-kapaciteten ärnedsatt pä grund av dessa bankar, finns i fillätlighetsregler-na redan enligtnu gällande rätt underlag för att kräva åtgärder (t. ex. bortskaffande av dem). Betänkandetsyftar naturligtvis inte fill att begränsa fillämpligheten av redan nu gällanderegler. Det är därför viktigt att det i motiven klargörs aft 29 b och c §§ intesyftar till att begränsa de möjligheter som redan gällande rätt erbjuder, : Utredningens förslag mäste generellt sett bedömas utifrån en realistisk uppfattning om möjUgheterna för såväl en skilda förorenare som det allmänna att bekosta och återställa skador i miljön. Man ger uttryck för en påtaglig osäkerhet i fräga om behovet av återställning även om vissa områden som fiberbankar från skogsindustrien verksamhet, gruvavfaU,äldre tippar med innehåll av miljöfarligt avfall 331 samt eutrofierade sjöarbeskrivs som uttalade problemområden. Medhänsyn till ekonomiska restriktioner fordras grovt uttryckt en prio- . Prop.1987/88:85 ritering av återställningsåtgärder som tar fasta på vad, som ärnödvändigt Bilaga 7.6 och tillräckligt från miljöskyddssynpunkt, medan merarenodlade estetiska aspekter får anstå. Begreppet "återställning" geruttryck för en ambitionsnivå, som mot denna bakgrund knappast är realistisk.Speciellt som återställningsätgärder skulle ta i anspråk resurser med enalternativ- och i mänga fall angelägnare användning för andramiljövårdsinsatser. Inte heller frän miljövårdssynpunkt är det givet att måletbör vara återställande till ett ursprungligt förhåUande. Speciellt inte omverksamheten har pågått i hundratals är. En mer adekvat beteckning änåterställning är därför "efterbehandling". Detligger i sakens natur, att behovet att behandla framtida skador svårligen kanbedömas. Med de successivt skärpta krav som ställs i tillståndsprövningen somi sig syftar till att förebygga skador, kan man teoretiskt ifrågasätta eftframtida behov av efterbehandling. Svårigheterna ligger givetvis här i detförhällandet att kunskaperna om olika miljöeffekter av industriell och annanverksamhet i vissa avseenden är begränsade. Den föreslagna lagbestämmelsenframstår dock som en rimlig förändring av gällande rätt. (): Tillskapandet avuttryckliga regler som förbättrar möjligheterna till återställande och saneringav skadad miljö är enligt LRFs uppfattning posifivt. Förbundet vill dockunderstryka det orimliga i att enskild företagare som i sin verksamhet följtlämnade anvisningar och rekommendationer skall kunna göras ansvarig för skadorsom ej kunde förutses för verksamhetens bedrivande. I denna delbör utredningsförslaget bli föremål för ytterligare överväganden. i (LO): - - - somberetts tillfälle tUl yttrande över rubricerade betänkande vill inledningsviscitera vad som sägs i landssekretariatets program ärs : "Enför LO grundläggande princip är att insatser rörande miljöfrågorna i sin helhetmåste vara förebyggande. Kostnaderna för miljöfarlig verksamhet säväl när detgäller förprövning som fillsyn skall den som bedriver eUer tänker bedrivaverksamhet svara för. Dessa kostnader bör därvid ha en sådan utformning attnågon vägningsmöjUghet mellan detta och aft förstöra miljön inte kan uppstå. Iförhandsbedömningen av miljöfarlig verksamhet måste än störte vikt läggas vidatt beskriva alla delar av processen. Härvid gäller att också nöjaktigt kunnage besked om hur hanteringen av eventuella avfallsprodukter skall hanteras ochplaner upprättas för detta. Möjligheter till recir-kulering eller återvinningav i processen ingående produkter/ämnen måste ges företräde. Denökande användningen av kemiska produkter och utvecklingen av företag inriktade mot detta område ställer särskilda krav på omhänderta gandet av restprodukter och avfaU. Det mäste finnas en övergripande plan för hur det skall gä till ifrån samhällets sida. Samhället måste också genom 332 att acceptera denna typ avverksamhet ta på sitt ansvar att väl fungerande Prop. 1987/88:85anläggningar för destruktion - konvertering återvinning finns tillgäng- Bilaga 7.6 Samhället,såväl som enskilda personer, har genom bristande förutseende hos företag sombedriver eller bedrivit miljöfarlig verksamhet åsamkats både materiellakostnader och fysiskt lidande. Den primära målsättningen måste därför vara attgenom en noggrann planering förhindra uppkomsten av skador pä människor ellermiljö som följd av produktionen. fall nyttigheten av en verksamhet bedömts som viktigare än de miljöskadorden kan välla, mäste kostnaden för omhändertagande och destruktion kalkylerasin i produktionskostnaderna och desfineras för detta ändamål. Innanmiljöfarlig verksamhet startas mäste också den planerade kostnaden föråterställande av miljön efter verksamhetens uppförande garanteras, så attkostnaderna inte kommer att belasta samhället, Aftgränsvärden för den inre miljön baserar sig pä en normal arbetsdag, gör detangeläget att begränsa förekomsten av miljörisker också i den yttre miljön. Derisker som vi utsätts för i arbetsmiljön kan inte betraktas isolerat från denyttre miljön. Förekomsten av skadligt kemiska ämnen och produkter, både iarbetet och , innebär ökade risker. De insatser som görs för attminimera risker av arbetet kan riskera att äventyras av. att avvägningar ochinsatser inte sker med hänsynstagande till både den yttre och inre miljön. Föratt skapa bra arbetsförhållanden i förebyggande syfte har skyddsombuden somfackliga företrädare getts rätt att delta i planeringen. Denna rätt måste föratt få ett totalgrepp över miljön ocksä inbegripa de yttre miljöfrågorna," Motdenna bakgrund ser LO betänkandets förslag i första hand rörande återställningoch sanering som en möjlighet att komma fillrätta med bristerna i planering avtotalmiljön, hälsovård: Som utredningen helt rikfigt framhållitkan skilda former av miljöstörande verksamhet ge följdeffekter säsomomfattande skador eller betydande miljöpåverkan i ett eller annat avseende.Särskilt påfallande härvidlag har förhållandena varit i fräga om verksamhet,som påbörjats före miljöskyddslagens tillkomst. För att kunna komma till rättamed ogynnsamma inverkningar på mark- och vattenområden pga. bedrivenmiljöfarlig verksamhet föreslär utredningen, att den som genom sådan verksamhetorsakar skador på naturmUjön skall kunna förpliktas att i skälig omfattningvidtaga åtgärder eller ersätta kostnader för åtgärder som behövs för attåterställa vad som blivit skadat, i ett skick som är godtagbart från hälso- ochallmän miljövårdssynpunkt. Förbundet delar utredningens ställningstagande idenna fråga. Enligt förbundets uppfattning är det av stor vikt att lagreglernautformas sä att sanering och återställning inte onödigtvis försvåras, utan attför den skull rättssäkerheten äventyras. (): tillstyrker förslaget om att i Prop.1987/88:85 lagtexteninskriva tillständsmyndigheternas skyldighet att meddela erfor- Bilaga 7.6derliga föreskrifter "om återställande av mark och vattenområden som kan komma att skadas tillföljd av verksamheten". Vidåterställande av område, som redan skadats av miljöfarlig verksamhet, föreslårutredningen att koncessionsnämnden kan "föreskriva att den som utövareller har utövat verksamheten skall vidtaga eller bekosta åtgärder för områdetsåterställande efter vad som är skäligt". Med återställande avserutredningen åtgärder "för att försätta ett skadat område i ett skick somär godtagbart från hälsosynpunkt och allmän miljövårdssynpunkt". SFRanser att det allmänna och enskilda fiskeintresset blir aUtför litettillgodosett med detta snäva synsätt, I vattenlagen ges ett långt bättre skyddför det fiskeintresse som även kan bli påverkat av miljöfarlig verksamhet. Detär ologiskt att två så närbesläktade lagar ger så olika skydd för sammaintresse. Det bör därför i skrivningen ingå att återställandet är godtagbartäven ur fiskesynpunkt. Medhänvisning till nuvarande 5 § ML påvisar utredningen att den som utövat ellerutövar miljöfarlig verksamhet "är pliktig att vid behov vidta skäligaåterställningsätgärder" och att det även saknas betydelse om verksamhetenpåböijats före eller efter ML:s ikraftträdande . Utredningenpresenterar - med all rätt - att innebörden i det nya förslaget inte är nyttutan finns som sagt i 5 § ML. Trots detta leder utredningens diskussion framtill att förslaget ej skall kunna tillämpas på skador uppkomna före förslagetsiki'aftträdande. Detta ger en känsla av att utredningen vill "dra ettstreck över det gamla" och förklara ansvarsfrihet för - i mänga fall -allvariig miljöpåverkan. SFRvill med bestämdhet hävda att äterställningskravet ocksä skall tillämpas påverksamhet påbörjad före förslagets ikraftträdande. : Verksamhet som kräver tillstånd enligt miljöskyddslagen orsakar ofta stora skador på vattenområden. Ut redningen föreslär att en lagbestämmelse införs som förpliktigat den som genom miljöfarlig verksamhet skadat ett område att återställa detta. ges frifidsfiskares riksförbund ställer sig positivt till förlaget om återställ ning av vattenområden men anser att även tidigare orsakade skador som ryms inom nu pågående miljöfarlig verksamhet bör omfattas av lagen om återställning och sanering. i kommun:Enligt miljö- och hälsoskyddsnämndens mening är nuvarande rättsläge högstotillfredsställande när det gäller återstäUning och sanering av områden somskadats till följd av miljöfarlig verksamhet. Inte heller kan utredningensförslag beträffande skador som inträffat före lagändringen ansestillfredsställande. Miljöcentrum och Miljövårdsgruppernas riksförbund:Vi hälsar med tiUfredsställelse utredningens förslag om en paragraf imiljöskyddslagen, somuttryckligen ålägger den som i samband med miljöfarlig verksamhet 334 skadat mark- ellervattenområde att bekosta åtgärder för att återställa Prop. 1987/88:85 området i ett ur miljö- och hälsosynpunkt godtagbart skick. Utredningenföreslär att denna lagändring endast skall bli tillämplig på skador sominträffar efter bestämmelsens ikraftträdande. Viär förvisso inga vänner av retroaktiv lagstiftning, men menar att retroakfiv lagstiftningär befogad i frågor som denna. Uppstädningav miljön efter begångna miljöförsyndelser kommer att kosta miljardbelopp.Någon måste betala. Vi anser att det är självklart att i första hand de företagsom orsakat miljöskador också skall stå för uppstädningskostnaderna, oberoendeav när skadorna inträffade. Tar "samhället ensidigt pä sigäterställningskostnaderna angående äldre miljöskador, så innebär det ju attsamhället subventionerar de aktuella företagens vinster. 1987/88:85 Bilaga 9.1 Förteckning över viktigare styrelser, förhandlings-,arbets- och expertgrupper i vilka deltar inom det internationellamiljösamarbetet. 1.1 FNs miljöprogram,