prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:85 ningfinansieras med fasta ärliga avgifter som i princip ska täcka miljömyn- Bilaga 10.3 digheternas kostnader. Medtanke på att kommunen anser ätt rådande arbetsfördelning bör bibehållasoförändrad, finns ej något stort behov av en översyn. Omändå utredningens förslag skulle vinna gehör anser kommunen att avgifternaenligt utredningens förslag kommer att vara klart otillräckliga förfinansiering av de kostnader, som skulle uppstå till följd av en överföringtill kommunerna av statliga uppgifter. Mot denna bakgmnd är det fråga om endirekt kostnadsövervältring på kommunerna, vilket inte kan accepteras, 4.10.85 Salakommun: Sala kommuns erfarenhet av hittillsvarande till synsarbete enligt miljöskyddslagen har visat att en avsevärd total arbetsin sats krävs för icke förprövade anläggningar. Den nuvarande timtaxan ger därvid dålig kostnadstäckning, eftersom arbetstiden per objekt ofta under stiger /är, vilket medför att debitering av tillsynstid ej kan ske. Utredningensförslag om fast taxa för prövningspliktiga anläggningar tillstyrks. Dockerfordras att kommunen dessutom fär rätt att ta ut fillsynsavgift för ickeprövningspliktiga anläggningar. Detta bör kunna lösas genom fidsavgift. förtitsättes arbeta fram normalförslag för kommunernas taxor. 4.10.86 Nordanstigskommun: Utredaren har konstaterat att det relativa resursbehovet är störst i de mindre kommunerna. De små kommunerna har i regel också, en liten andel "miljölovspliktiga" anläggningar.För del är mänga av de "miljölovspliktiga" anläggningarna av sådan typ att det knappast är möjligt att ta ut några tillsynsavgifter. Vad vi närmast tänker pä är mindre skjutbanor, fisk- och kräftodlingar m.fl. Avovan nämnda skäl förordar kommunen en höjning av t, ex. avgifter pådryckesförpackningar eller andra riktade avgifter för finansiering avmiljötillsynen. Härigenom skulle resurstillskottet kunna riktas till de kommunersom har det största behovet, 1andra hand förordar kommunen att en saktaxa inrättas. Kommunen avråderinförande av tidstaxa på grund av att det påverkar fiUsynsarbetet och administrationennegativt, 4.10.87 Örnsköldsvikskommun: Föreslaget avgiftssystem förmodas un derlätta fillsynsmyndigheternas hantering av frågan, Nägra klara nackdelar uppstår dock. Moroten-piskan förhållandet försvinner och företag som sköter miljöfrågoma bra fär samma avgift som företag i samma bransch som missköter sig. Utredningen undervärderar den betydelse som detta har, åtminstone för de mindre företagen. Att göra avgiftsfrågorna för de kommunala objekten till stridsfrågor i fullmäktige torde innebära, fömtom en hel del administrativt meijobb, att vi får en flora av varierande avgifts former och nivåer över landet. Att hänvisa till att kommunförbundet skall garanteraatt erforderlig samordning sker innebär nog en överskattning av 464 kommunförbundetsförmåga att styra kommunerna i dessa frågor. 1987/88:85 kommunernasdel vore det också önskvärt att avgiftssystemet ger möjlig- Bilaga 10.3 heteratt debitera för myndighetsarbete som sker vid företag som ej finns upptagna pånågon av listorna. En avgörande anmärkning är vidare att föreslaget system intemedger någon möjlighet för en "underordnad" myndighet att få betaltför det arbete som den utför åt den ordinarie tillsynsmyndigheten.Avgiftssystemet försvårar således samarbetet mellan nivåerna och kommer direktatt motverka en strävan till optimalt resursutnyttjande. Örnsköldsvikskommun anser att förslaget tUl avgiftssystem måste omarbetas utifrån följandeutgångspunkter: - Grunden skall vara årsavgifter som fastläggscentralt för samtliga objekt på listorna. - För objekt som kräver mer arbete än normalt på gmndav att man missköter miljöfrågorna skall tillsynsmyndigheten ha rätt att utöverden fasta avgiften debitera en centraU fastställd fimtaxa. - Timtaxan skall även kunna användas för objektutanför listorna och för myndighetsarbete som utförs av "underordnad"tillsynsmyndighet. - För objekt där inget tillsynsarbete utförts underåret skall tillsyns-myndigeten ha rätt att avstå från debitering av avgift. 4.10.88Kalix kommun: En fast taxa bör införas även för de kommunala miljölovsobjekten.Taxan bör vara likformig över hela landet, oberoende av om tillsynen är stafiigeller . Om kommunen svarar för miljöskyddsövervakningen bör kommunenockså uppbära avgifterna. De administrafiva fördelarna med en eventuell saktaxaborde blir störte i den kommunala verksamheten, eftersom tillsynsobjekten ärfler än de som faller på och . 4.10.92Svenska kommunförbundet: Styrelsen fömtsätter att prövnings-och tillsynsverksamheteni princip skall finansieras genom avgifter. är berett attutarbeta underlag till saktaxor för miljö- och hälsoskyddsnämndernas prövningoch tillsyn och därvid samråda med . Underlaget skall därefterbearbetas i den enskilda kommunen och fastställas av kommunfullmäktige. 4.10.97Sveriges industriförbund: anser att erforderligaresursförstärkningar skall åstadkommas genom omprioriteringar inom stat ochkommun. Myndighetsinsatser bör finansieras via statlig och budget isedvanlig ordning och inte via särskilda avgifter. 4.11.1Riksåklagaren: sanktionssystemet delar jag utredning ens uppfattning att detta företer brister och instämmer i att miljöstraffrät ten bör ses över i särskild ordning, I avvaktan härpå bör nuvarande sanktionsbestämmelser i allt väsentligt bibehållas. Endast de följdändring ar som är nödvändiga bör göras . Jag kan i detta sammanhang nämna att 465 30 1987/88. den i det bifogadeyttrandet fill jordbmksdepartementet aviserade genom- Prop. 1987/88:85gängen av rättstillämpningen på det straffrättsliga sankfionsområdet nu Bilaga 10.3 avancerat så långt att en utvärdering av insamlat material är näraförestående. Jagär positiv tiU förslaget att en särskild utbildning skall anordnas för berördpersonal inom rättsväsendet. Jag har inget väsentligt att invända mot denövergripande uppläggning av utbildningsinsatserna som anges i betänkandet. Somberedningen föreslär måste dock särskilda medel anvisas för ändamålet. Jag fömtsättervidare att utbildningens närmare utformning blir föremål för diskussion medberörda organ bl. a. riksåklagaren. De erfarenheter som finns inom riksåklagarenskansli från tidigare utbildningsinsatser på området bör självfallet t£is tUlvara. Närdet sedan gäUer frågan om vilka befattningshavare inom åklagar-ochpolisväsendet som bör handlägga miljömålen har utredningen den uppfattningenatt de nuvarande s. k. eko-tjänstema inom resp. myndighetsområde börutnyttjas. Dessa befattningshavare är emeUertid enligt min mening redan nu pämånga håll sä belastade att det kan innebära svårigheter att frigöra resurserför tillkommande uppgtfter. Jag är bl. a. med anledning härav inte övertygadom bärigheten av de resonemang utredningen fört i denna fråga. I cirkulär tiUåklagarna (RÅC 1:109) har jag angett att här aktuella mål företrädesvis börhandläggas av statsåklagare. Garantier erhålls därigenom för att målen handhasav erfarna och kvalificerade åklagare. Enligt min mening är en sådan ordning -som aUtså innebär att miljömålen kan fördelas mellan olika befattningshavare påregionmyndigheten - att föredra. Utredningenhar vidare föreslagit att det inrättas en statsåklagartjänst för speciella målmed inriktning helt på miljöbrotten. 1 förslaget ingår även vissa ytterligareresurser. Jag har inget att invända häremot och hänvisar i denna del till vadöveråklagaren vid statsåklagarmyndigheten för speciella mål anfört om behovetav tjänsten. Pä sikt bör man emellertid sträva efter en ordning som innebär attdet inom varje åklagartegion finns särskild kompetens i fråga om miljömålen. 4.11.2Rikspolisstyrelsen: Förslaget att utredningar om miljöbrott skall handläggas avregional personal inom polisen finns det i och för sig inget att erinra mot.Rikspolisstyrelsen avstyrker dock förslaget att utredningsmän efter fullgjordeko-brottsutbildning även skall utbilda sig för att utreda miljöbrott. Den eko-brottsutredandepersonalen är redan nu hårt arbetsbe-lastad. Förslaget innebär enförhållandevis läng utbildning rörande miljöbrott, och att denna skall läggasovanpå eko-brottsutbildningen förefaller vara ett dåligt resursutnyttjande.Dessutom skapas ett konkurtensförhål-lande mellan kravet på att utreda ekobrottoch miljöbrott. Detta kan vara till nackdel för miljöskyddsaspekterna eftersomstatsmakterna under en följd av år prioriterat bl. a, utredningar av eko-broft. Styrelsenanser inte att miljöbrotten har en sådan koppling fiU den ekonomiska brottsligheten att det finns nägra vinster att hämta genom att använda en utredare som även har eko-brottsutbildning jämfört med de nackdelar som resursbortfallet innebär för den ordinarie utredningsverk- 466 samheten på eko-rotlarna.I utredningar där det krävs utredningsvana även Prop. 1987/88:85beträffande eko-brott är det inget som hindrar att en eko-brottsutredare 10.3 deltar i utredningen. Styrelsenställer sig positiv till den föreslagna utbildningen av polispersonal somredan finns ute i polisorganisationen. Styrelsen anser dock det antal polisersom är i behov av sådan utbildning är störte än vad som angetts, eftersomutredningen inte tagit i beaktande den kriminalpolisper-sonal vid de tekniskarotlama som har att utföra platsundersökning för säkring av bevis. Allerfarenhet visar att domstolarna lägger allt störte vikt vid den tekniskabevisningen i sina bedömningar. Antalet kriminaltekniker i behov av sådanutbildning uppgår enligt styrelsens bedömning till ca 100. Sedanden av utredningen föreslagna speciella miljökursen för poUser genomförts,anser styrelsen att en funktionsinriktad central utbildning bör anordnas förberörd polispersonal, fristående från den särskilda utbildningen om ekonomiskbrottslighet som anordnas för poliser och åklagare. Funktionsutbildningen kanmycket väl tUl vissa delar integreras för polis och åklagare. Styrelsenbiträder utredningens förslag att utbildningen även ges utrymme i denpolisiära gmndutbildningen. 4.11.34Statens naturvårdsverk: En fömtsättning för att skallkunna göras tillämpliga är att de villkor som reglerar utsläpp m. m. är klaraoch entydiga och att de mätningar och undersökningar som gjorts för att bedömaom utsläppsgränsema hållits är av tUl-räcklig omfattning och kvalitet. Vidarekrävs att det går att bedöma vad som orsakat en överträdelse av utsläppen.Detta är nödvändigt för att man skall kunna bedöma om överträdelsen skett uppsåtligeneller av oaktsamhet, vilket är en fömtsättning för straffbarhet. Enligt SNV:suppfattning föreligger brister eller svårigheter i dessa avseenden och det ärframför allt dessa brister, som orsakar att fä brott beivras. Bristerna äralltså mer knutna till tillämpningen av lagstiftningen än till utformningen avden. Därför ifrågasätter SNV behovet av en genomgripande översyn av helamiljöstraffrätten. SNVhar tidigare föreslagit att tyngdpunkten i sanktionssystemet läggs pä miljöskyddsavgiften och inte på straffsankfion. Förslaget har varit föremål för remissbehandling och regeringens bedömning (se prop 1986/ 87:135). I propositionen framhölls att någon så genomgripande ändring av sanktionssystemet som föreslagits inte kunde genomföras innan den pågå ende översynen av miljövårdsorganisationen hade genomförts. Föredra ganden ställde sig också tveksam till en mer omfattande avkriminalisering av överträdelser av ML, SNVdelar utredningens uppfattning att miljöbrottens straffvärde över lag har kraftigt underskattats. Ett genomsnittligt straff på 35 dagsböter framstår som mycket lågt. Det är främst värderingen av miljöbrotten som behöver påverkas och ändras och inte i första hand strafflatitudema. SNV delar därför utredningens uppfattning att ML:s straffskalor inte behöver skärpas. Det är nödvändigt med utbUdningsinsatser för att få fill stånd en annan värdering av miljöbrotten hos åklagare och domstolar. Det är dock 467 intetillräckligt med utbUdningsinsatser. Samhället måste också kraftigt Prop.1987/88:85 markera sitt avståndstagande från kränkning av enskilda och allmännaBilaga 10.3 intressen, som miljöbrott i aUmänhet utgör. Detta kan ske genom attbestämmelserna om miljöskyddsavgift skärps. Man bör inte nöja sig med att somnu bara neutralisera den ekonomiska fördelen. Avgiften bör åtminstone uppgåtill ett belopp som motsvarar den dubbla ekonomiska fördelen. SNV anser detvara en riktig väg att gå att skärpa miljöskyddsavgiften mot företaget somsådant och inte höja straffsatsen i ansvarsbestämmelsen i ML. En skärptmiljöskyddsavgift, där kostnaden för avgiften klart överskrider den ekonomiskafördelen av överträdelsen, har möjlighet att fungera som ett ekonomisktstyrmedel mot överträdelser. Den kompletterar därför pä ett bra sätt destraffrättsliga styrmedlen, vUka riktar sig mot fysiska personer. SNV:suppfattning är således att viktiga styrmedel mot överträdelser av ML i förstahand bör vara utbildningsinsatser och en förstärkt mUjö-skyddsavgift.Straffsanktionen bör endast fungera som ett komplement tiU dessa styrmedel. SNVtillstyrker utredningens förslag om nya brottsbenämningar. : Beträffande sanktionssystemet kankoncessionsnämnden ansluta sig till utredningens förslag om en genomgripandeöversyn av hela miljöstraffrätten. En sådan översyn bör lämpligen ingå som endel i eller bedrivas paralleUt med den aUmänna översyn av miljölagstiftningensom nämnden ovan förordat. bör emellertid inga störte ändringargöras i miljöskyddslagens sanktionsavsnitt. 4.11.39Svea hovrätt: Förslaget att kriminalisera ringa brott avstyrks. Hovrättendelar utredningens upipfattning att det är av utomordentlig betydelse attmiljöskyddslagens regler respekteras. Under den fid miljöskyddslagen gällt harsamhällets syn på miljöfrågoma skärpts avsevärt. Åven kunskaperna om olikaämnen och deras effekter på miljön har ökat och resulterat i högre krav på sävälskyddsåtgärder som åtgärder i syfte att se tiU att meddelade viUkor ochföreskrifter efterlevs. Avsiktenmed ändringarna i miljöskyddslagen 1981 och de nya bestämmelserna ibrottsbalken om miljöbrott var att effektivisera miljöskyddet med ett reellthot om straff vid överträdelser. Vid ändring av 45 § miljöskyddslagenborttogs beträffande vissa överträdelser det rekvisU som innebar att allmäneller enskild rätt kunde kränkas genom en överträdelse. infördes straffrihetför rirga brott med den motiveringen att det inte var rimligt att kriminaliseravarje överträdelse av ett tillståndsbeslut utan att bagatellartade förseelserborde vara straffria. Enligthovrättens mening föreligger inte skäl att slopa straffriheten för ringa brott. Hovrätten anser det vara ytterst tveksamt om en kriminaUse- ring i miljöskyddslagen av ringa brott leder tiU den effektivisering av de rättsvärdande myndigheternas insatser och till den höjning av straffvärdet som eftersträvas. Med hänsyn tiU de svårigheter som utredningen redan visat när det gäller att enligt miljöskyddslagen beivra svårare överträdelser 468 finns en risk, medutredningens förslag, att åtal tiU allt störte del kommer Prop. 1987/88:85att avse ringa brott. I ett läge med knappa resurser och aUt svårare Bilaga10.3 miljöproblem bör i stället en prioritering ske så att arbetsinsatserna,när det gäller utredningar om misstänkta brott, i första hand kanaliseras tiUde mer aUvarliga faUen där man kan förvänta sig den största nyttan av insatserna,sett utifrån miljöskyddslagstiftningens syfte att skydda miljön. Enannan omständighet som med betydande styrka talar emot utredning ens förslag är att det med största sannolikhet inte i första hand är brister i miljöskyddslagens päföljdssystem utan en i många fall otydlig formulering av villkor och föreskrifter samt en bristfällig tillsyn som leder fill att överutsläpp kan ske utan att någon sankfion inträder. Förslagetom utökad rättshjälp i miljömål får ses främst som en priorite-ringsfråga. Enligthovrätten är en förbättring av stödet till enskilda i form av rättshjälp vidolika rättsliga angelägenheter i och för sig lovvärd. Humvida möjligheterna attbeviljas rättshjälp skall utökas just i miljömål är emeUertid en ekonomisk prioriteringsfräga,där den enskildes möjligheter att fä sina kostnader täckta via försäkringar mästevägas in. Andra faktorer att beakta vid denna avvägning är också att behov avrättshjälp kanske inte allfid föreligger; flera sakägare torde ofta kunna ageragemensamt. Kostnaderna behöver då inte bU sä stora för var och en när det t.ex. skall utredas hur ett och samma utsläpp kan ha gett upphov till skador påderas egendom. 4.11.45Göteborgs universitet: Att införa ansvar även för ringa överträdelser avmiljöskyddslagens bestämmelser kan tyckas vara en bagatell i utredningen, men p.g. a. den allmänpreventiva effekten kommer aktsam-heten med den yttre miljönsannolikt att öka betydligt genom att även ringa överträdelser kriminaliseras.Mot bakgmnden av att mänga tiUständ ju innebär att alltför miljöfarligverksamhet i vissa avseenden kommer att bedrivas är det utomordentligt viktigtatt åtminstone givna bestämmelser följes noggrant. Fakultetsstyrelsen tUlstyrkerdärför att ansvar införes i miljöskyddslagen för ringa fall av överträdelser avlagen. Fakultetsstyrelsentillstyrker den föreslagna utbildningen för ca 120 utredare hos polisen, 40åklagare och 40 domare i den omfattning och till den kostnad som utredningenföreslår. Däremot betvivlas att utbUdningen av dessa ca 200 personer,inkluderande föreslagen auskultation, kan genomföras som 2år, vilket utredningen önskar. Det finns för få lärare av nödvändigt slag somhar tillräckligt med tid över för att vara med och ge undervisning . Mer realistisk genomförandetid är . Men då måste nogkrafter från både , , och mobiliseras härför.Göteborgs universitet stäUer gärna sina resurser tiU förfogande om särskildamedel anvisas för detta slag av utbildning. 4.11.50Länsstyrelsen i : finner inte att det nu remitterade betänkandet tillfört sådant nytt material att anledning finns att frångå tidigare uppfattning att en viss avkriminaUsering bör genomföras. Länsstyrelsenkan därför inte tUlstyrka utredningens förslag att straffrihe- Prop, 1987/88:85ten för ringa fall slopas. Det skulle i och för sig bli enklare förlänsstyrelsen Bilaga 10.3 att ta ställning i de enskilda fallen om åtalsanmälanskall göras. skulle det emellerfid innebära att måsteavsätta inte obetydliga resurser för att ta fram underiagsmaterial förbedömning i åtalsfrågan och för att bemöta den tilltalades argumentering.Resurserna härför mäste tas frän bl. a. tillsynsverksamheten. Med hänsyn tillde mänga gånger relativt bagatellartade överträdelserna torde ett sådantresursutnyttjande inte gagna miljövårdsarbetet. 4.11.52Länsstyrelsen i : delar utredningensuppfattning att vitesinstrumentet bör komma till ökad omfattning. Attså få brott mot miljöskyddslagen lett till fällande dom och inte i nägot falltill frihetsberövande kan i viss utsträckning bero på tillståndsmyndigheternasmindre precist formulerade tillstånd och villkor. Men det finns anledning att troatt efterlevnad av miljöskyddslagen - liksom efterkoms-ten av andrabevarandelagar - har låg status i näringslivets och även i myndigheternas ögon.Miljöskyddslagen har sannolikt inte uppfattats tillräckligt allvarligt av derättsvårdande organen. delar utredningens uppfattning attstraffvärdet bör höjas, vilket kan ske genom att straffriheten för ringa falltas bort. Möjlighet att i särskilda fall underlåta åtalsanmälan vidolyckshändelser, missöden och liknande bör finnas kvar. En helt schablonmässigskyldighet för tillsynsmyndighet att göra åtalsanmälan skulle skapa mycketarbete för samtliga inblandade. Tillsynsmyndigheterna får inte uppfattas somrenodlade kontroll- och miljöpolisorgan - ett sådant förhållande skulle riskeraatt motverka de syften, som finns med miljöskyddslagen. Tillsynsmyndigheternabör i första hand utgå från att företagarna har en god vilja att förhindramiljöstörningar och undvika brott mot miljöskyddslagen. Länsstyrelsentillstyrker utredningens förslag om en skärpning av sank-tionsbestämmelsernamen anser, att åtalsanmälan inte alltid kan ske genast och utan dröjsmål samtatt anmälningsplikten inte kan.göras helt obligatorisk, 4.11.55Länsstyrelsen i : Utredningen förordar en översyn av helamiljöstraffrätten. motsätter sig inte detta men anser för egendel att det inte är något fel på nuvarande straffbestämmelser. Problemet är istället att domstolarna dömer ut allt för låga straff. Här finns ingen annanlösning än att åklagarväsendet uppmanas att yrka på kännbara straff och i ökadutsträckning begära överprövning. 4.11.59Länsstyrelsen i län: Utredningen föreslär en översyn av hela miljöstraffrätten mot bakgrund av nuvarande brister i sankfions systemet. anser aft en skärpning av nuvarande regler är befogad. Nuvarande system är i och för sig godtagbart men tillämpningen uppvisar åtskilliga brister som bör rättas till. De föreslagna utbildningsin satserna för bl. a. åklagare och polispersonal torde fylla en viktig uppgift för att systemet skall fungera bättre, 470 4.11.62Länsstyrelsen i : Utredningen föreslär ett Prop.1987/88:85 ökat användande av viten. motsätter sig inte förslagetmen Bilaga 10.3 värdet därav bör inte överskattas. Vitet är, trots denmodernisering som vitesinstitutet undergått, ett trubbigt och långsamtverkande tvångsmedel. Miljövårdsmyndigheternas skyldighet att anmäla miljöbrotttill åtal skärps, I lagtexten föreslås att anmälan skall göras "utandröjsmål" och att anmälningsskyldigheten även skall omfatta ringa brott. -Att införa en sä omfattande och ovillkorlig anmälningsplikt är inte välbetänkt.Miljömyndigheterna bör liksom i viss begränsad utsträckning själva fåbedöma vad som skall anmälas till åtal. Exempelvis kan detta gälla överträdelserdär företaget gjort ett misstag men villigt åtar sig stora förbättringar. Enåtalsanmälan innebär ett ianspräkstagande av inte bara rättsväsendets utanäven miljövårdsmyndighetens resurser. Arbetet med en åtalsanmälan inskränkersig nämligen inte bara till att formulera och avlåta en enkel anmälan. Dennamedför som regel även att miljövårdsmyndigheten därefter mäste lämnapolismyndigheten ett inte obetydligt biträde under utredningsskedet. Enligtlänsstyrelsen bör miljövårdsmyndigheterna i någon mån själva få styra sinresursanvändning i dessa frågor till de verkligt angelägna fallen. Respektenför miljöskyddslagen förstärks inte genom att miljövårdsmyndigheterna åläggs enundantagslös skyldighet att anmäla allehanda mindre överträdelser fill åtal.Den preventiva effekten av åtalsanmälningar minskar om även bagatellartadeförseelser tas upp. Viktigare är att betydande ansträngningar görs från tillständsmyndigheternassida på att utforma villkoren i fillstånden på sådant sätt att innehållet blirotvetydigt för företagaren och efterievnaden blir möjlig att kontrollera för fillsynsmyndigheten. Åveninom detta område är utbildningsfrågorna viktiga. Domare och åklagare har,beroende på att miljölagstiftningen är ung, alltför liten erfarenhet avrättstillämpningen på miljöskyddslagstiftningens områden. 4.11.97 : Frågan om strängaresanktionsbestämmelser görs till en huvudsak i betänkandet. Efter närmareöverväganden inskränker sig utredningen till att föreslå en översyn avmiljöstraffrätten. Enligt industriförbundet ger den nuvarande lagen, rätttillämpad, tillräckliga möjligheter för tillsynsmyndigheten att reagera motöverträdelser. vUl emellertid inte motsätta sig en nyutredning eftersom det bör vara möjligt att åstadkomma förenklingar i lagen.Industriförbundet förordar sålunda att överträdelser beroende på oaktsamhetföranleder ekonomiska sanktioner mot företaget och att straff som böter ochfängelse bibehälles för grövre miljöbrott. pekar också påtillsynsmyndigheternas möjligheter att använda förelägganden, eventuelltförenade med viten, 4.11.98 Småföretagens riksorganisation: delar utredningens bedömning att det straffrättsligasanktionssystemet brister i konsekvens och överblickbarheten och att dessabrister resulterar isvårigheter vid rättstillämpningen. En genomgripande översynav miljöstraffrätten bör därför genomföras Prop. 1987/88:85 enligt utredningens förslag.