prop · GB03153 · 1987-12-31 00:00:00 — Anläggningar som civilförsvaret disponerar tillsammansmed försvarsmakten är i princip sekrelessbelagda eftersom de kan anses sommilitära mål och av detta skäl inte heller kan betraktas som skyddade objekt.Att skilja civilförsvaret från de anläggningar som man disponerar tillsammansmed försvarsmakten skulle emellertid få stora konsekvenser. Kommitténunderstryker att totalförsvarstanken inte får eftersättas. Iavsnittet om den civila hälso- och sjukvården redogör kommittén för degrundläggande folkrättsliga bestämmelserna avseende sjukvårdens skydd och uimärkningav sjukvärdsanläggningar, sjukvårdsmateriel och sjuklransporlmedel. Utredningenföreslår att det bör ankomma på alt som ansvarig myndighetnärmare bestämma om och i vilken utsträckning uimärkning av sjukvårdsenheteroch sjuktransporlmedel skall ske. Kommitténhar vidare diskuterat frågan om identifiering av civilförsvarspersonal ochpersonal inom den civila sjukvårdens krigsorganisation och föreslagit attdenna personal förses med personliga identifie-ringshandlingar. Förslag tillidentitetskort redovisas i bilaga 6. Deåtgärder för identifiering och uimärkning av civilförsvaret och den civilasjukvårdens materiel och personal m.m. som kommittén förslår medför kostnaderav den karaktären alt de enligt kommitténs mening bör bestridas av slalen.Kommittén föreslår atl det bör ankomma på civilförsvarssiyrelsen ochsocialstyrelsen att närmare studera och beräknas medelsbehoven för deidentifieringsåtgärder som myndigheterna finner vara lämpliga och möjliga attgenomföra och alt därefter fortlöpande planera in kostnaderna i sina årligaanslag. Folkrättens efterlevnad (kap. 7) Haag-och Genévekonvenlionerna liksom tilläggsprotokollen till Genévekonvenlionernainnehåller särskilda artiklar om staternas ansvar för folkrättens efterlevnad. Därvidbetonas staternas skyldighet atl sörja för alt de väpnade styrkorna fårerforderliga instruktioner samt information om och utbildning i folkrätt.Enligt första tilläggsprotokollet skall inte bara de militära utan ocksåde civila myndigheter som under en konfiikt har ansvar för till- Skr.1987/88: 153 lämpningen äga full kännedom om texterna såväl i protokollet somi Bilaga 2 konventionerna. Föralt man så långt möjligt skall kunna säkerställa folkrättens efterlevnadinnehåller de folkrättsliga konventionerna bestämmelser om straffansvar. Detåligger sålunda de stater som har tillträtt Genévekonvenlionerna atl se tillalt personer som har begått eller gett befallning om svåra överträdelser ("gravebreaches") av konventionerna skall kunna bestraffas, om de inte utlämnas annan fördragsslutande stat. Vadsom skall anses vara svåra överträdelser framgår av Genévekonvenlionerna.Genom det första tilläggsprotokollet har gruppen svåra överträdelser motfolkrätten utvidgats. Försvensk del finns i 22 kap. 11 § en reglering av straffansvaret förfolkrättsbrott. Denna reglering är i och för sig godtagbar även med hänsyn tillde ökade förpliktelser som har åtagit sig genom ratifikationen av delförsta tilläggsprotokollet. En översyn av bestämmelsen är emellertid motiveradav fiera skäl. har efter överenskommelse med militäransvarskommitténgjort en sådan översyn. Resultatet har presenterats i militåransvarskommitténsbelänkande (SOU 1983:2) Nyll militärt ansvarssyslem (s. 113-116). Det bör härsärskilt anmärkas all förslaget innebär alt det straffrättsliga ansvaret blir begränsattill svåra överträdelser och att förmännens ansvar för de underlydandeshandlingar kommer till klart uttryck. Föratl öka garantierna för folkrättens efterlevnad är också systemet med skyddsmaklerav värde. Numerabrukar utseendet av skyddsmakt följa följande mönster. En krigförande part hänvändersig till en neutral stat med en förfrågan om denna är villig att åtaga sig ett skyddsmaktuppdragi den pågående konflikten. Om den neutrala staten accepterar, hänvänder den sigtill motparten i konflikten för atl efterhöra om denna i sin tur accepteraruppdraget. Ikonfiikterna efter har systemet med skyddmakter inte spelatnågon större roll. Det har stundom varit svårt att föreslå neutrala stater sombägge parter kan godta. En annan anledning har varit alt Genévekonvenlionernager skyddsmakterna vida befogenheter på de stridande parternas territorier,något som ofta uppfattas som en inblandning i interna angelägenheter. tilläggsprotokollet har man försökt att komma till rätta med dessa problem.Artikel 5 slår till en början fast att parterna är förpliktade alt utseskyddsmakter. Om parterna inte kan enas härom, skall medverka till atl en skyddsmakt kan utses'. Skulle trotsdetta inle någon skyddsmakt kunna utses skall parterna åtminstone kunnaacceptera rödakorskommittén eller annan opartisk organisation som ersättare förskyddsmakt. Bestämmelserom särskilt undersökningsförfarande beträffande påstådda kränkningar avkonventionerna finns redan i Genévekonvenlionerna. Dessa bestämmelser haremellertid aldrig tillämpats i praktiken. På initiativ bl.a. från svensk sidahar nu i första tilläggsprotokollet tagits upp regler om en permanentinternationell kommission för undersökande av fakta. Det skulle självfalletvara av stort värde om kommissionens behörig- Skr. 1987/88: 153 het blevgenerellt erkänd. Än så länge gäller dock tyvärr atl kommissio- Bilaga 2 nenskompetens har erkänts enbart av elt fåtal stater, däribland . Folkrätten under neutralitet (kap. 8) 1kapitlet har kommittén redogjort för begreppet neutralitet i landkrig, sjökrigoch luftkrig. Neutralitetsrättensskrivna regler är av gammalt datum (huvudsakligen Haagkonventionerna av 1907).Kommitténs arbete har framförallt föranletts av antagandet av Genévekonventionernastilläggsprotokoll 1977, två instrument som inte har något att säga om neulraliletsrätieni egentlig mening. Kommittén har inte heller sett som sin uppgift att närmaregå in på hur de olika reglerna bör tolkas i olika situationer. En sådan uppgiftframstår som praktiskt omöjlig med tanke på de många osäkra faktorer som kommeratt göra sig gällande i händelse av neutralitet. Vidare kan neutraliletsrätlen,i likhet med annan folkrätt, utvecklas och preciseras genom statspraxis. Varjestatsledning måste givelvis i dessa hänseenden tillförsäkras ett betydandehandlingsutrymme. Kommitténredogör i skilda delar av kapitlet för vissa situationer under landkrig,sjökrig och luftkrig samt för de uttolkningar av folkrättens skyldigheter ochmöjligheter som från svensk sida kommit till uttryck i förordningar ochinstruktioner rörande hävdande av rikets oberoende under fred och neutralitet (IKFN-förordningenoch lillträdesför-ordningen). Vidare kommenteras några krigshandelspoliliskaprinciper. Kommittén berör även ett folkrättsligt problem som kan aktualiserassåväl i fred som under neutralitet i krig frågan om immunitet för främmandestatsfartyg och statsluftfartyg. Folkrättens regler under ockupation (kap. 9) Dethar ingått i kommitténs uppdrag att också se över de regler och anvisningar somskulle gälla för civilbefolkningen för den händelse någon del av svenskt områdeskulle ockuperas. Kommittén vill bestämt understryka att en analys avfolkrättens regler om ockupation på intet sätt kan tas till intäkt fördefaitism. Den folkrättsliga grundförutsättningen är att rikets territoriumskall skyddas och försvaras, och att motstånd skall göras i alla lägen. Kommitténsmening är att om man redan i fred studerar de folkrälts liga reglerna om ockupation det mycket snart kommer att framgå under vilka speciella och ytterst påfrestande förhållanden befolkningen eller delar av befolkningen kommer att leva. En ökad medvetenhet om vilka svära förhållanden som skulle komma att råda under främmande ocku pation kan mot denna bakgrund bidra lill ökad motståndsvilja. För den svenska befolkningen skulle en ockupation vara någol totalt främman de, sett inte minst i det historiska perspektivet. Mol denna bakgrund har kommittén sett det nödvändigt att ge en relativt fyllig kommentar till folkrättsreglerna om ockupation, likaså atl behandla de bestämmelser i som är relevanta under ockupation. Kommittén har ocksä 22 ansettdet riktigt alt lägga fram synpunkter beträffande sådan civil Skr. 1987/88:153 verksamhet som kan förväntas ha särskill stor betydelse för kvarvarande Bilaga 2 befolkning inom ockuperat område. Ockupationär ell temporärt tillstånd som inte får medföra någon ändring i del ockuperadeområdets siatslillhörighet. Ockupation medför inte heller någon ändring icivilbefolkningens statsrättsliga ställning. Befolkningen är alltjämtmedborgare i den s.k. territorialstaten och skall vara lojal mol statsledningeni denna stat. skall civilbefolkningen ochenskilda inom elt ockuperat området tillerkännas ställning som skyddade personeri folkrättens mening. Kommitténpekar vidare på några regler som behandlar ockupationsmaktens skyldigheter motcivilbefolkningen, även om man bör vara medveten om att dessa regler utgörfolkrättsligt optimala regler. Ingen garanti fmns för att ockupationsmaktentillämpar dessa regler. Ikapitlet lämnas därefter en översikt över bedömningen av vissa straff- och processrälisligafrågor inom ett område av landet som är besatt av en främmande makt (avsnitt9.2).Huvudregeln i IV. är att strafnagstiftningen inomett ockuperat område skall förbli i kraft. Folkrätten drar en klar gräns förstraffrättsskipningen mellan ockupationsmakten och den ockuperade statensdomstolar. Enklar principiell gräns synes kunna dras mellan sådana bestämmelser som enockupationsmakt meddelar till skydd för säkerhetskraven och sådana som gagnarockupationsmaklens förpliktelser enligt IV. Tillgrund för den rättsliga svenska synen på motståndsverksamheten inom etlockuperat område ligger tanken att kriget inle har upphört genom ockupationutan fortsätter, låt vara under andra betingelser. Kommitténlämnar också folkrältsliga synpunkter på c/'v/7 verksamhel inom område som harbesatts av fienden, (avsnitt 9.3). ISverige fanns under särskilda bestämmelser om myndigheternasbeteende vid överhängande ockupationshot och under ockupation. regeringsform innehåller dock elt allmänt förbud föroffentligt organ att meddela beslut eller vidta åtgärd som ålägger någonmedborgare att lämna ockupationsmakten sådant bistånd, som denna inte fårutkräva enligt folkrättens regler. Frånrättslig synpunkt står det klart att regeringsformen lämnar det öppet i vad månsvensk offentlig verksamhet bör bedrivas inom ett område som besatts avfienden. För myndigheterna, näringslivet, press, etermedier m.fi. organ måstefinnas en viss planering i den händelse att elt område av vårt land skulleockuperas. Kommittén lämnar några kortfattade synpunkter på frågan om och ivilken mån olika typer av verksamhet bör upprätthållas inom ett sådant område. Avslutningsvislämnas synpunkter på vissa särskilda författningsfrågor (bl.a. beredskapslagstiftningenoch fullmaktslagarnas tillämplighet) samt vissa allmänna anvisningar tillcivilbefolkningen om uppträdande under krig och ockupation. Folkrättsregleri interna (icke-internationella) konflikter (kap. Skr. 1987/88: 153 10) Bilaga 2 Kommitténanser alt II. tilläggsprolokollel har väsentliga brister och endaslkan få etl begränsat värde för alt humanisera den typ av krigföring somprotokollet avser. Kommittén konstaterar att, eftersom det före år 1977praktiskt laget saknades regler för interna konflikter, innebär tillkomsten av II. tilläggsprotokollet likväl ett framsteg särskilt med hänsyn till altprotokollet kan utgöra en grund vid fortsatta förhandlingar om mera täckande folkrältsligaregler. Information och undervisning om folkrätten under krig,neutralitet och ockupation (kap. 11) Genomatt ratificera tilläggsprotokollen till Genévekonvenlionerna 1949 har Sverigeförbundit sig att informera och undervisa totalförsvars-myndigheterna och deraspersonal samt civilbefolkningen om folkrättens regler. Kommittén har efter enkarlläggning av de nuvarande kunskaperna i folkrätt funnit det vara angelägetatt den allmänna kunskapsnivån möjligt höjs. Ettprimärt mål för folkrättsutbildningen är att skapa en positiv inställning tillfolkrättens roll i allmänhet och särskilt under krigsförhållanden samt attskapa en motivation för fortsatt utbildning. Erfarenheterna från genomfördundervisning i folkrätt visar att motivationen därigenom har ökal. och organisation bör ansvara för sin egen personals information ochutbildning. Kommittén anser också atl varje myndighet och organisation självbör ansvara för att utbildningsmetoder och materiel utvecklas och anpassas tillde egna behoven. \nomförsvarsmakten pågår folkrättsutbildningen på bred front, dels genom attöverbefälhavaren har utfärdat detaljerade bestämmelser och tagit fram ulbildningshjälpmedelför utbildningen i folkrätt för alla olika personalkategorier, dels genom atlutbildningsansvariga chefer m.fi. vid förbanden har kunnat genomgå veckokurseri folkrätt vid . Kommitténsuppfattning är att försvarsmaktens utbildning väl svarar mot de krav somställts i artikel 83 i tilläggsprotokoll I. Icivilförsvaret år det med någol undantag endast befäl som får utbildning ochövning i fredstid. Folkrättsutbildningen får därigenom en begränsad omfattningoch når endast en mindre del av personalen. Kommittén anser att den utbildningsom ges inte är tillräcklig för att svara mot art. 83 i tilläggsprotokollI. Ambitionsnivån bör därför höjas. Personaleninom totalförsvaret ulom försvarsmakten och civilförsvaret har skiftandeförkunskaper i folkrätt. Målet bör vara alt all personal med uppgifter inomtotalförsvaret skall känna till huvuddragen i gällande konventioner. Eftersomutbildningsbehovet kommer att variera för olika personalkategorier, börkunskapsbehovet graderas. En sammanställning av föreslagen folkrättsulbildningenligt denna gradering lämnas i betänkandet. Nårdet galler frivilligorganisationerna kan först konstateras att Svens- karöda korset (SRK) har bedrivit information och utbild- Skr.1987/88: 153 ning i folkrätt, främst beträffande Genévekonventioner.Även Bilaga 2 andra organisationer har visat intresse för utbildning ifolkrätt. Under medverkan av SRK och Stiftelsen kurscentrum har vissutbildning skett av personal som kan biträda vid undervisning. Utbildningenbör fortsätta och utökas. Inomundervisningsväsendet ökar behovet av kunskaper i folkrätt. Kommittén fästerstor vikt vid atl undervisningen i folkrätt införs i den medborgarundervisningsom undervisningsväsendet erbjuder. Målet inom ungdomsskolan är att alla eleverskall känna till huvuddragen av folkrättens regler. Den grundläggandeundervisningen måste påbörjas i (högstadiet) för att sedan befästasoch vidareutvecklas i gymnasieskolan. För att eleverna skall få elementärakunskaper bör dessa behandlas i med minst två-fyra lektionstimmar.I gymnasieskolan bör undervisningen i folkrätt tidsmässigt inte understiga densom anges för . F.n.saknas även elementära uppgifter om folkrätt i de läromedel som används igrundskolans högstadium. Det finns därför ett stort behov av detaljeradhandledning, bildmaterial m.m. Det av kommittén framtagna läromedlet"Folkrätt, krigets lagar", som fogas till betänkandet, bör delviskunna läcka läromedelsbehovet inom skolan. Undervisningi folkrätt bör också i lämplig omfattning ingå i lärarnas grundutbildning. Inomuniversiteten och högskolorna är den viktigaste målgruppen de studerande vid dejuridiska fakulteterna. De som avlägger juristexamen och de som fortsätter attforska bör ha den sakkunskap som behövs för att folkrättsundervisning av godkvalitet skall kunna meddelas och för att behovet av kvalificeradefolkrättsliga rådgivare för försvarsmakten och andra myndigheter skall kunnatillgodoses. Kommitténanser att den baskunskap som f n. ges i krigets lagar vid de juridiskafakulteterna bör kompletteras. En fördjupningskurs bör tillkomma även förstuderande på andra utbildningslinjer än juristlinjen. Vidare bör krigets lagarinföras som ett nytt ämne vid alternativ- och specialkurser undergrundutbildningen på juristlinjen. Slutligen bör uppdragsutbildning i folkrättarrangeras av universiteten. Föratt nå de uppställda målen krävs inom alla områden en fortsatt utbildningenligt nuvarande riktlinjer i minst samma omfattning som hitintills. Inom dedelar av samhället, där utbildning i folkrätt ännu inte har påbörjats, bör densnarast möjligt komma till stånd. Juridiska rådgivare åt militära chefer (kap. 12) Ikapitlet tolkas de nya reglerna i artikel 82 i tilläggsprotokoll I till 1949 årsGenévekonventioner om juridiska rådgivare inom de väpnade styrkorna. Kommitténfastslår att de juridiska rådgivarna skall verka både i fred och i krig pälämpliga militära nivåer. De skall ge allmänna råd om folkrättsundervisningeninom det militära försvaret och kan därigenom också spela en inte oväsentligroll för folkrättsundervisningen inom de civila delarna av totalförsvaret. Deskall vidare ge särskild ledning för tillämpningenav folkrättsreglerna vid såväl förberedelser för som ge- Skr. 1987/88: 153 nomförandeav militära operationer. Utredningen betonar att det före- Bilaga 2 liggerskilda uppgifter för juridiska rådgivare under fredstid och underkrigsförhållanden. Kommittén konstaterar att de juridiska rådgivarna måstefinnas hos överbefälhavaren samt hos det militära försvarels chefer på högreregional nivå och alt de bör finnas också hos chefer på lägre regional nivå. Rådgivarnabör sannolikt dessutom finnas hos fördelningschefer och om möjligt också hosbrigadchefer men sällan hos lägre chefer. Rådgivarna bör ingå i förbandetsstab. Kommittén tar även upp vissa förslag till planering för de nya rådgivaruppgifterna.Kommittén redogör för de olika åsikterna om vilken utbildning den juridiskarådgivaren bör ha och om han bör vara yrkesofficer med juridisk utbildningeller jurist med militär utbildning. Kommittén betonar alt man inte kan kommaifrån alt andemeningen med och formuleringen av artikel 82 är att den juridiskarådgivaren skall vara jurist. Med hänsyn till våra organisatoriska ochekonomiska förutsättningar inom såväl försvarsmakten som rättsväsendet anserkommittén att starka skäl talar för en organisation av jurister med militärtilläggsutbildning som folkrättsrådgivare. Vidare redogör kommittén för dejuridiska rådgivarnas funktioner i krigsorganisationen och fredsorganisationen. Notifieringtill andra stater (kap. 13) del fall förutsätter de folkrättsliga traktaterna att notifiering, dvs.formell underrättelse av skilda förhållanden, sker mellan de stater som ärinblandade i en väpnad konfiikt. Till detta kommer atl de svenskatotalförsvarsorganisationen företer vissa särdrag som andra stater av olikaskäl bör underrättas om genom notifiering. Kommitténhar gjort en genomgång av de olika frågor som från svensk sida bör notifieras.Det rör sig om ett tämligen stort antal notifieringar som kan bli aktuella vidskilda tidpunkter. Vissa svårigheter torde uppstå om notifiering av skildaförhållanden skall göras just i samband med krigsutbrott. Detta kan bli ensärskild belastning, eftersom man inte vid fientligheternas början torde kunnapåräkna biträde från någon eventuell skyddsmakt. Avdessa skäl kunde det därför vara motiverat att så långt som möjligl notifierafrämmande stater redan i fredstid. Vad sådana fredstida notifieringar kan fåför effekt är dock mycket svårt att bedöma. Notifieringentill motparten under pågående konfiikt torde i praktiken få förmedlas genomvederbörande skyddsmakts försorg. Kommitténhar dessutom framfört närmare synpunkter på vissa särskilda problem som ärförenade med frågan om notifiering. Dessa synpunkter bör kunna ligga tillgrund för en eventuell vidare utredning inom berörda departement ochmyndigheter. Del fortsatta folkrättsarbetet (kap.14) Skr. Kommitténkonstaterar alt folkrättsarbetet i fortsättningen måsle vila på en fast och förframtiden hållbar organisatorisk grund. Del bör säkerställas att undervisningoch information om folkrätlsreglerna ingår som en bestående och naturlig del avden vanliga fredsverksamhelen. måsle del undervisningsmateriel somhar tagits fram hållas aktuellt och utvecklas. Del måsle också finnas en fastpunkt i den centrala organisationen, från vilken vidareutvecklingen av folkrätlsundervisningenkan följas och överblickas. Denna del av den centrala organisationen bör ocksåha lill uppgift alt ta hand om och föreslå lösningar av uppkommande nyatillämpningsproblem och alt ta initiativ till förbättringar inomtillämpningsområdet liksom atl yttra sig över och la ställning till uppkommandetolkningsfrågor. Kommitténhar diskuterat var sådana uppgifter lämpligen skulle kunna fullgöras ochfunnit atl fiera skäl talar för all ansvaret bör ligga hos regeringskanslietoch i första hand hos det departement som ansvarar för tolalförsvarsfrågor,dvs. Såsom bör arbetet ske tillsammans medandra berörda departement och i första hand med . Detär enligt kommitténs åsikt av vikt alt även sakkunskap utanför statsdepartementenkan ställas till förfogande utan atl därigenom en tungroddoch dyrbar organisation uppstår. Kommittén har funnit att detta önskemål kantillgodoses genom att regeringen inrättar en rådgivande ,som bör vara knuten till försvarsdepartementet. Nämnden bör bestå av etlbegränsat antal personer, som har kompetens inom det folkrältsliga området, medlon-vikt på kunskap i "krigets lagar". Kommitténredogör vidare för några mera väsentliga uppgifter för del fortsattafolkrättsarbetet, framförallt på det internationella planet. ett fortsatt aktivt svenskt dellagande i ullandskurser, konferenser,symposier och övriga internationella sammankomster där folkrättsexperter samlasför atl diskutera gemensamma frågor. Kommittén konstaterar att del i dagslägetär särskilt angeläget att få en allmän anslutning till redan framlagdakonventioner och protokoll till Genévekonventioner. Även om Sverigehar begränsade möjligheter alt inverka på andra regeringars ställningslagande,är det dock önskvärt att regeringen fortsätter att via internationella foraföra fram önskemålet alt staterna ratificerar framlagda konventioner. Komrnitténredogör för inställning i fråga om tillämpningen av tilläggsprotokollI under kärnvapenkrig. Kommittén konstaterar vidare att sjökriget ärotillräckligt reglerat och anser det vara önskvärt atl internationellaförhandlingar kan inledas i syfte atl åsladkomma nya folkrättsliga reglerbeträffande sjökrigföringen. Sammanställning av remissyttranden över Skr. betänkandet(SOU 1984:56) Folkrätten i krig '' Efterremiss har yttranden över belänkandet avgetls av , riksåklagaren,, överbefälhavaren, försvarets civilförvaltning, försvaretssjukvårdsstyrelse, fortifikationsförvaltningen, ,värnpliktsverket, , överstyrelsen för ekonomiskt försvar,försvar, ,civilbefälhavarna i Södra, Västra, Östra, Bergslagens, Nedre Nortlands ochÖvre civilområden, ,, postverket, , , transportrådel,, universitets- och högskoleämbetet, universiteten i ,, och , ,, länsstyrelserna i , Gofiands och Jämtlandslän, . Svenska röda korset. RiksförbundetSveriges loltakårer, kvinnliga bilkårers riksförbund.Krigsvetenskapsakademien, Stiftelsen , ,, ABAB Allmänna bevaknings AB, . Dessutom har yttrande avgetts avFöreningen mot kärnvapen. Vidare har riksåklagaren bifogatyttranden från överåklagaren i samt länsåklagarmyndigheterna iMalmöhus, och . Deförslag som lämnas i belänkandet får i sina huvuddrag ett positivt mottagandeav remissinstanserna. En del remissinstanser har haft vissa invändningar motoch synpunkter på delar av förslagen. Dessa redovisas i det följande. 2 Den internationella humanitära rättens räckvidd ochgiltighet i tiden överbefälhavarenframhåller att det folkrältsliga regelsystemet måste, för alt ömsesidigt kunnatillämpas, respekteras av alla i en väpnad konflikt inblandade parter. Isamband med en väpnad konflikt kan vi möta en motståndare som inle ratificerattilläggsprotokollen eller som har från oss avvikande etik och värderingar ochdärmed kan komma att tolka de folkrättsliga reglerna på ett annorlunda sätt.Överbefälhavaren biträder att måste ha möjlighet alt göra avkall på enfull tillämpning av reglema i tilläggsprotokoll 1 om motparterna brister i sinrespekt för protokollet.