prop · GB0350 · 1987-12-31 00:00:00 — Detviktigaste motivet är strävandena (bl.a. uttryckta i den nya , PBL) att gekoraraunerna det samlade ansvaret förplanering och genomförande av markanvändning och byggande. Med det ökade kommunala väghällningsansvaret följerocksä bättre raöjligheter för kommunerna att ta över ansvaret för stora delar av den nuvarandeenskilda väghållningen i tätorter. Därmed kan statsbidragen till dessa vägar slopas. Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 Länsstyrelserna har goda förutsättningar attbesluta vilka kommuner sora skall ta överansvaret för flertalet av de all manna tätortsvägarnainora hela eller delar av sitt omräde.Vägverket bör besluta - efter förslag frän - vilka vägar soraskall vara statliga. I de fall länsstyrelsenoch inte är överens får regeringen avgöra. Omfördelningen av väghållningsansvaretbör genomföras i hela landet. I första hand bör - utöver de 110 kommuner sora nu är väghållare enligt väglagen- ytterligare närraare 80 kommuner ta ansvaret för huvuddelen av de allmänna vägarna ochgatorna i sina centralorter och vissa satellitorter. Den nya ansvarsuppdelningen skall vara fastlagd senast vidutgången av är 1990, säatt den kan ligga till grund för arbetetmed de statliga investerings- och driftplanerna för . tillstyrker utredningens förslag till uppdelning av väghållningsansvarmellan stat, koraraun och enskild, vilket innebär en rationellare och effektivare uppdelning. Sora utredningen anger bör sekundära och tertiära vägar som förmedlar trafik mellan en tätort och angränsandelandsbygd studeras speciellt. Ett specialfall är härvid sädana vägarsom utgör genomfarter i sraå tätorter. Statligavägar inom kommunalt väghållningsomräde bör därför enligt uppfattning inte strikt begränsas till riksvägaroch primära länsvägar utan även omfatta nämndatyper av vägar när så befinns raest rationellt. tillstyrker utredningens förslag att vägverketskall besluta vilka vägar som skall vara statliga inomkommunala väghällningsomräden. Motivet för detta äratt garantera ett enhetligt synsätt över hela landet. Vidare tillstyrker utredninens förslag att det är nödvändigt att ges möjlighetatt till regeringen föra upp frågan om vilka kommuner sora bör vara väghållare i tätorti de fall en länsstyrelse och har olika uppfattning. Utredningen använderett nytt begrepp "huvudansvar". Vägverketanser det viktigt att innebörden avdetta begrepp klarlägges i förhällande tillde redan existernade begreppen "huvudman" enligt PBL samt "väghållare"och "väghållningsmyndighet" enligt väglagen.Vägverkets uppfattning är att vägverketskall vara väghällningsan-svarig och väghållare förallmänna vägar på landsbygden samt för ett överordnatstatligt vägnät bestående av riksvägar, primäralänsvägar och andra utpekade länsvägar inom koramuns väghållningsomräde. Prop.1987/88: 50 Bilaga 1.9 väghällningsansvarig och väghållare inom kommuns väg-hällningomräde raed undantag för ett överordnat statligt vägnät. uppfattning är- att väghållningsansvarig och väghållare skall vara väghällningsmyndighet.I de fall exeraplevis en kommun utförväghållning pä det överordnade vägnätet betraktas detta som entreprenadverksamhet. Myndighetsansvaret för bl,a, tillständsärenden och trafikföreskrifter ligger i detta fall hos . anser att förslagetatt låta kommunerna ta ansvaret för väghållningen i tätorternaär helt i enlighet med strävandena att decentralisera ansvaret för den lokala miljönsom kommer till uttryck i bl.a. den nya . Genom attkommunerna fär ansvaret för frägor sora rör byggande och drift av vägar och gator kan en bättre samordning ske mellan trafik och bebyggelse . Trafiksäkerhetsverketanser, sett frän de intresseområden TSV har att bevaka, att det är flera fördelarmed att kommunernas väghällningsansvar utökas, bäde vad gällerväghällningsorarädenas storlek och antal komraunersom blir väghällningsansvariga. Ett skälär att kommunerna får bättre möjligheter att saraordna och effektivisera ätgärder itrafikmiljön i bl.a. trafiksäkerhets-främjandesyfte genom att såväl beslut sora genomförande fallerinom samraa korapetensområde. En annan fördel är att denkunskap och kompetens som finns, eller som mästebyggas upp inom kommunerna, kan ge ytterligare trafiksäkerhetsvinster vid utformningen av trafikmiljön pä lokalvägnätet. Det bör ocksä vara en fördelatt resurser kan koncentrerastill ett övergripande, statligt vägnät till förmän för en jämnstandard och med en delvis annan inriktning än väghållningen på ett mer lokalt, kommunalt vägnät. har inget att invända mot den föreslagnauppdelningen av väghällningsansvaret. Förslagetligger väl i linje med statens ansvar för tillfredsställandeinterregionala förbindelser. Utredarens förslag till ökatkommunalt väghållningsansvar stämmer väl med tankegångarnai den nya plan- och bygglagstiftningen . i tillstyrker föreslagenuppdelning av ansvaret för tätortsvägarna och anser att den ligger ilinje med PBLs intentioner. Länsstyrelsenanser också att det är riktigt att staten har huvudansvar för det övergripandevägnätet, riksvägar och Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 primära länsvägar, för att tillgodose kraven pä likvärdigframkomlighets- och trafiksäkerhetsstandardpä detta vägnät. anser att utredningenocksä borde ha övervägt enuppdelning av ansyaret för landsbygdsvägarna. PBLs synsättoch intentioner bör vara tillämpliga också utanför tätort.. Även ora det statliga vägnätet pä landsbygden inte kan begränsastill riksvägar och primära länsvägar,finns dock mänga landsbygdsvägarsom endast är av lokalt intresse. är det i stort sett möjligt att dra in en allmänväg endast om ändrade förhållanden inträtt.Själva förändringsärendet ären mycket omständlig och byråkratisk process. För att åstadkomma ett aktuellt statligt vägnät behövs därför en översyn avprinciper och kriterier för allmän väg samt en förenkling av förändringsprocessen. Begreppet -tätortdefinieras inte i utredningen. Det ärdärför fritt för tolkning. efterlyser en precisering av tätortsbegreppet. Det tätortsbegrepp som brukar,användasi statistiska sammanhang - minst 200 invånareoch högst 200 ra raellan husen - är knappast tillämpligti detta sammanhang. En precisering kan görasgenom koppling till tätortens storlek, bebyggelsetäthet, planförhällanden, expansionsplaner m.m. Utredningen föreslär att staten skall ha huvudansvaret för riksvägaroch primära länsvägar, men att korarauneri i vissafall" kan vara väghållare. Detta är enligt uppfattning oklart. Med nuvarandedefinition av begreppet väghållare anser att staten bör vara väghållare. I de fall det ärrationellt kan komraunen sköta driftenav vägen på uppdrag frän väghållaren. Som väghållare kanstaten ställa preciserade krav pä skötseln.Staten bör själv bestämma ora man vill köpa skötseltjänsten av komraunen . i tillstyrker utredningens förslagatt utöka det koramunala väghäll-ningsengagemangeti tätorterna. Kommunerna skulle därvid fåhuvudansvaret för väghållningen av de .allmänna vägarna i tätorterna med undantag av ett överordnat statligt vägnät bestående av främstriksvägarna och de viktigaste länsvägarna, där staten genom vägverketskulle ha huvudansvaret. Det är uppfattning att de enskilda kommunernas organisatoriskaoch tekniska förutsättningar bör vara avgörande närdet gäller prövningen avett för- 29 1987/88. Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 ändratväghällningsansvar i tätorterna. delar utredningens bedömning att det inom i första hand ärinom tätorterna i , , , Kungälvsoch kommuner sora ett förändrat väghällningsansvar bör-övervägas. vill i detta saramanhang också fästa uppmärksamheten päatt det inom vissa" kommunala väghällningsomräden,och särskilt inom , finns flera statskommunalalandsbygdsvägar som enligt förslaget blir att betrakta som statliga vägar, därstaten genom skall hahuvudansvaret för väghållningen. tillstyrker förslaget att länsstyrelsernaskall besluta om vilka kommuner som skall ta över ansvaret för vissa av de allmänna vägarna inomsina tätorter och i vilka tätorter detta skall ske. Vidare tillstyrks förslaget att ,efter förslag från ,skall besluta om vilka allmänna vägar inom de kommunala väghällningsområdena som skall ingå i ett överordnat statligt vägnät, där staten genom vägverkethar huvudansvaret. i har ingetatt erinra raot förslaget i denna del. i kan sammanfattningsvis instämma i utredningens förslag till uppdelning av väghållningsansvaret mellan stat och kommun. Förslaget börge praktiska fördelar då det innebären raer rationell fördelning av väghällningsansvaret,men vill kraftigtunderstryka att frägan ora kommunernas finansieringav väghållningen måste lösas pä ett för dessa tillfredsställande sätt. Utredningen definierar i betänkandet vissa begrepp rörande väghållarskap. har inget att erinra raotdefinitionerna, men vill framhälla behovetav samordning av begreppsdefinitioner inom hela väg- och vägtrafiklagstiftningen.Fördelningen mellan stat och koramunvad gäller ansvaret för olika frägori saraband raed väghållning måste förtydligas i kommande lagstiftning i de fall kommun sköter väghållningen förstatens/räkning. Statens övergripandeansvar för väghållningen bör ges uttryck i de formella befogenheter somtillkoraraer väghällningsrayndigheten även när koramun har planeringsansvaret, vilket även bör innebära viss statlig tillsyn. Huvudprincipen förnär kommunen skall vara ansvarig för väghållningen i tätorteranser vara riktig. finns det med detta kriterium Prop.1987/88: 50 Bilaga 1.9 flera korarauner ände som anges i betänkandet som kan överta väghållningen pålokala gator i tätorter. Om det kommunala väghällningsansvaretpä så sätt skulle utvidgas väsentligt, anser länsstyrelsendet nödvändigt att också praxis för indragning av lokala, allmänna vägar i mindretätorter ändras pädet sätt utredningsmannen föreslär för att fäen rättvis fördelning av väghällningsansvaret. Enligt utredningen skall det statliga vägnätet i tätorterna begränsasoch ansvaret i huvudsak avse riksvägarnaoch de viktigaste länsvägarna. utgår från att statendock även fortsättningsvis skall ha ansvaret för länsvägarna genom smätätorter pä landsbygden ävenora dessa inte tillhör de viktigaste vägarna. i länanser att det föreligger uppenbara risker för att förslageni betänkandet leder till att statenskostnader för väghållning avseende det statliga vägnätetmetodiskt och medvetet övervältras pä även ekonoraiskt svaga kommuner medsmå tätorter. Synsätet kan därförprincipiellt inte godtas från ett län som representeras av redan hart skattetyngdaglesbygdskommuner. Mot bakgrund häravvill som sin principiellauppfattning hävda att enhetliga och klara ansvarsförhållandenalltid är att föredra. Däravföljer att huvudansvaret och väghällaransvaretför statliga vägar bör åvila staten ().En helt annan sak är att saraordning i tätorter av väghållningen ofta bast och effektivast löses genom entreprenad och/eller samverkansavtalmellan staten och kommunen (den kommunala väghållningsorganisationen). Det statliga vägnätet raäste- enligt raening - ställas till näringslivetsoch övriga trafikanters förfogande päett entydigt sätt. Variationer i väghållningensora beror pä ambition och/ellerskatteförmåga etc. kan därvid inte accepteras. Inte hellerfrän trafikanternas utgångspunkt, vid t.ex. skadeståndsanspråketc, kan det vara önskvärt att annan än staten har det totala ansvaret för det statliga vägnätet vare sig detta är beläget pä landsbygden eller skär genom tätorter. Allmänna vägar har en synnerligen viktig funktion när det gäller att knyta ihop landets olikadelar och orter. Först därigenom fär också olika trafikantgrupper fullvärdigt tillträdetill den infrastrukturella nyttighet som det statliga vägnätetrepresenterar. Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 Enligt länsstyrelsensmening skall statliga vägar fylla vissa kvalificeradefunktioner i landets samlade väg-systera.Till detta hör t.ex. genomfartsfunktioner i tätorter. Statliga vägar som inte uppfyller detta i tätorterbör därför avvecklas som statliga. Mot denna bakgrund förordarlänsstyrelsen en sådan teknik vid bedömning av tätortsvägarnas status (statliga resp. kommunala) att vägens funktion avgörklassningen. När klassningen görs beroende av vägensfunktion anser-länsstyrelsen också att bästaförutsättningar skapas för att uppnä en enhetlig profil i det statliga vägnätet. Landstingsförbundettillstyrker- den föreslagna omfördelningen av ansvaret mellan staten och kommunernaför väghållningen. Den föreslagna omfördelningenbidrar till ett förbättrat resursutnyttjande sora en.tyngdpunktsförskjutning sker mot ett ökat kommunalt ansvar för frågor som rör kommunens befolkning. Ett samlat kommunalt ansvarför planering och genomförande av markanvändning,byggande och väghållning skapas därmed i enlighet med den nya plan-och bygglagens intentioner. Svenska kommunförbundettillstyrker förslaget om uppdelning av väghållningsansvaretmed den bestämda förutsättningen att kommunernas väghållningskostnaderkan finansieras på ett rationellt sätt. Kommunförbundettillstyrker ocksä förslaget att skall besluta om vilka vägar som skall vara statliga och om vilka kommuner som skall ta över väghållningen samt väghållningsområdenasomfattning. förut-sätter attdessa beslut skall kunna överklagas till regeringen. Beträffande frågorom vem som skall vara väghållare för en statlig väg inom kommunalt väghällnings-oraråde föreslär kommunförbundetatt beslutar efter förslag fränväghållarna. beslut skall kunna överklagas till regeringen. villi sarrmianhanget påpeka behovet av de särskilda hänsynsom måste tas till de tätortsförhållanden som råderpä och kring de vägar som föresläs bli statliga inom områden med väghållning. Det finns en risk* att kan komma att tillämpa "landsbygdsstandard" även inom tätorterna. tillstyrker utredningens förslag beträffandeuppdelning av väghällningsansvaret. Detta innebäi:att även fortsättningsvisskall ha huvudansvaret för riksvägarna och de viktigaste länsvägarna inom tätorterna. Förhela det övriga väg- och gatunätetinom tätorterna tillstyrker vägföreningen också att kommunerna Övertarhuvudansvaret. Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 också att stora delar av den nuvarandeenskilda väghållningen i tätorterna försvinner och att kommunerna tar över ansvaret. Utredningen har motiverat fortsatta ansvar förde övergripande trafiklederna inora tätorterna raed att det överordnade vägnätet i landet bör ha en enhetlig standard medavseende på framkoralighet, säkerhet och omgivande railjö. Dessa faktorer ärenligt utredningen avgörande för samhällsutvecklingen,för näringslivet, för trafikanterna och för medborgarna i övrigt. vill stryka under utredningens bedömningar i detta avseende, Det är därför ocksäangeläget att staten genom ävenfortsättningsvis har ett inflytande vadgäller generella standardfrågor med avseende pä just framkomlighet, säkerhet ochmiljö även för de tidigare statskommunala vägar som fårkommunerna - som huvudmän. Motiven härför är desamma som varit utredningens motiv för att bibehällastatligt ansvar pä de allra viktigaste trafikledernai tätorterna. LO finner att utredningsmannens förslag till ny indelning av huvudraannaskapet för väghållningen har fördelarfraraför nuvarande'system och tillstyrkerförslaget i detta avseende. Samtidigtfinner LO eraellertid anledning att - trots att man kan instämma med utredningesraannens raotivering om att dennyä byggplanelagstiftningen bör raedföraett större ansvar för koraraunerna äveni väghäll-ningsfrågorna - kräva att förslagetkompletteras med krav pä viss normal vägstandard. anser att ett ökat kommunalt väghållningsansvar bör genomföras med stor försiktighet.Kravet pä lika vägstandard förtrafikanterna pä riks-och länsvägar bedömer förbundet somväsentligt. Detta uppnäs bäst genom att endast en väghållare finnsOch har en uppbyggd väl fungrande organisation för drift och underhåll genom arbetsområden inomvarje vägförvaltning. De kriterier som skall ligga till grund för kommunalt övertagandeav väghållningen är enligt förbundets uppfattning inte tillräckligt konkretiserade. Varje förändring av väghällningsansvaretbör bli föremål för prövning, där inte enbart de lokala aspekterna behandlas utan även en regional helhetssyn får vägas in.Endast under denna förutsättning anser förbundet att ett effektivt ochrationellt utnyttjande av resurserna kan komma till ständ. Vid prövningen avvem som skall ha väghållningsansvaret mäste också beaktas nuvarande resurser i fråga om per- Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 sonal och maskiner. En fortsatt rationell drift kan innebära att vägverkettillförs ett ökat ansvarsområdei stället för ett minskat. I en del fall är det vägverketsresurser, som bör utnyttjas, raedan det i andrafall kan vara sä att kommunernas resurser .med enmarginell merkostnad kan utnyttjas förunderhållet av en näraliggande statlig väg. Den ur dessa synpunkter mest rationella formen bör bedömas efter enprövning från fall till fall. tillstyrker utredningens förslagtill uppdelning av väghällningsansvar mellan stat och kommun. Dagens system med bäde statliga och kommunala väghållningsorganisationermed delvis parallell verksamhet i mängatätorter är i flera avseenden irrationell. Likasä anser förbundet att det ärbefogat att den komraunala väghållningsorganisationen fär ett raera renodlat huvudansvar för den lokala väghållningen saratidigt sora staten svarar för de övergripandetrafiklederna och landsbygdens väghållning. Det kommunala väghällningsansvaret innebär att kommunerna övertarhuvudansvaret för hela det övriga allmännaväg- och gatunätet inom tätorterna.Om det är rationellt bör en koramun ocksåha ansvar för en statlig tätortsvägoch vara väghållare ät staten. menar att även det omvända fallet bör vara möjligt. Med det ökadekommunala väghällningsansvaret följer också bättre möjligheter förkommunerna att ta över ansvaret för stora delar av den nuvarande enskilda väghållningen. Förbundet anser att detta kan.leda till uppenbara förbättringar för bådekollektivtrafiken och trafiksäkerheten.Samtidigt bör de slopade statsbidragen till deenskilda vägarna överföras tillkommunerna. TCO tillstyrker utredningens förslag om uppdelning av väghållningsansvaretmellan stat och kommun. Detta bör kunna ledatill rationaliseringsvinster. Det övergripande ansvaret för vägnätet - som ären strategisk del av infrastrukturen - vilar emellertid pä samhälletoch staten. Därför bör det enligt TCOs mening inte varaett exklusivt ansvar för kommunerna att ansvara för både standardoch finansiering av den kommunala tätortsväghållningen. CykelfrSmjandet anser att den föreslagna uppdelningen av väghällningsansvaretär rationell och riktig. Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 anser att stora fördelar kan vinnas vid en renodling av ansvaret för väghållningen som utredaren har föreslagit, Genora att koraraunerna fär huvudansvaret förväghållningen i tätorterna och fördet övergripande vägnätet, uppnäs en enhetlig standard pä vägnät och underhåll.En rationell samordning av maskinella och personella resursers utnyttjande kanpå sikt leda till lägre kostnader förtrafikanterna . Trafiktekniska föreningentillstyrker i huvudsak utredningens förslagom ett ökat kommunalt ansvar för gator och vägari tätorter. Ett mer renodlat kommunaltansvar för hela gatunätet i tätorternatorde ge en rationellare väghållning i de kommuner sora inte är egna väghållare, samt ge en större rättvisa mellan de kommuner sora är och de sora inte är'egna väghållare. Ett bibehållet eller ivissa fall ökat statligt ansvar för och inflytande pä riksvägar och primära länsvägar genom tätorteravstyrker emellertid föreningen. Kommunen bör ha hela ansvaret för alla gator och vägar inom tätorten. Ett statligt ansvar för större gatorskulle ge - samordningsproblemmellan stat och kommun - risk för statlig styrning av komraunernas planering - risk för att den mindre andelen längväga trafiktillmäts allt för stor vikt i förhållande till den större andelen tätortsanknuten trafik. Byggentreprenörernaframhåller de fördelar ur stor-driftsynpunkt som nuvarandeuppdelning av väghållningsansvaret ger, bl.a. kan vägverketpä ett rationellt sätt planera och samordna väghållningen ilandet. Även ur forsknings- ochutvecklingssynpunkt ger övergripande ställningfördelar. Det kan emellertid ofta vara raer rationellt med ett ökat. ansvar förkommunerna i väghållningen inom tätortsområden, varförutredningens förslag tillstyrks under förutsättning avatt risker för minskade stordriftsfördelar beaktas och minimeras samt att risker för ökad offentligtsjälvbyggeri elimineras. De flesta kommuner ochStockholms läns landsting är positiva till förändringarna iväghållningsansvaret under förutsättning att finansieringsfrågorna löses.Några kommuner avstyrker förändringar i väghållnings- Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 ansvaret och menar att den befintliga ordningen är både rationelloch rättvis. kommun att utredarensprincipiella förslag till fördelning av väghällningsansvaret mellan stat och koraraun verkartilltalande, men att finansieringsfrågan,måste bli föremål för fortsatta omsorgsfulla överväganden där huvudprincipen måste vara att komraunen fårdel av fordons- och bränsleskatten på ett rättvistoch klart definierat sätt. Innan komrnunerna övertar väghällningsansvar fränstaten skall vägarna givetvis vara upprustadetill fullgott skick. ärpositiv till utredningens.förslag med ökat komraunalt väghällaransvar. Kommunen får där-, igenom bättre möjligheteratt planera verksamheten samt samordna tillgängligaresurser. Investeringar pädet sekundära och tertiära vägnätet har i det närmastevarit obefintliga under kommunens expansionstid. Om kommunen nu skall ta över dessa äldrestatliga vägar förutsätts att någon form av iständsättnings-åtgärder vidtas, päsamma sätt som sker dä enskild vägförändras till allmän. I annat fall riskerar kommunenatt förutom framtida drift- ochinvesteringskostnader även fä ta över ett stort eftersatt underhäll. Förslaget att kommunerna skall ta överansvaret för statliga vägar i tätorternaför en mera samordnad och raionell skötsel är i sak välgrundat. Under förutsättning av rimliga ekonomiska villkor för finansiering av dessa ökade åtaganden kanHallstahammars koramun tillstyrka en reform i denna riktning. Vidare anför kommunen.att ett genomförande av väghäll-ningsutredningensförslag skulle innebära en betydande förändring av de nuvarande ansvarsgränserna mellan stat och kommun. Mot denna bakgrund är det otillfredsställande att, som utredaren föreslår, besluten om vilka vägar som skall vara statliga skall fattas av enbart statliga instanser(i första hand och ,i sista hand regeringen). Det måste finnasett meningsfullt samräd med den enskilda kommunen, varsståndpunkt måste tillmätasstor vikt. Utredaren föreslår att regeringen skall avgörasädana frågor då länsstyrelse och vägverkinte är överens. Kommunstyrelsen anser det från principiella utgångspunktervara raindre intressant hur staten sliter tvister mellan olika statligamyndigheter. Av betydligt större intresseSr att finna former för hur en kommun, som inte är nöjd raed eller Prop.1987/88:50 Bilaga 1.9 beslut, kan hävda och finna respekt för sina ståndpunkter. anser attutredningens förslag om vilka och hur raånga vägar somskall vara statliga - i huvudsak riksvägaroch primära länsvägar - bör utökas inomstorstadsområdena. har stor inpendling frän grannkommunerna, vilket medför ökadekostnader för både investering och drift. Härborde staten gå in och "utjämna". I det statliga vägnätet bör därför även de vägar som förbindercentrum med riksvägnätet ingå. Detta stämmer ocksåmed vad utredaren kom fram till. I utredningen övervägdes att generellt låta "infarter" vara statliga, men man fanndå att detta skulle leda till att denstatliga delen av vägnätet blir för stort i de mindre och medelstoratätorterna. För att lättare kunna omsättautredningens intentioner i praktiken ärdet viktigt att tydliga tillämpningsföreskrifter tas fram i samråd mellan vägverketoch kommunförbundet . Enligt utredaren skall vägarna på landsbygden vara statliga. koramun äri dag väghållare för statskommunalalandsbygdsvägar. Dessa är inte redovisade i utredningens bilaga men bör ingå i detstatliga vägnätet .