prop · GB0335 · 1987-12-31 00:00:00 — Avförsta stycket framgår att beslul om anvisningsräit skall avse ett visst hus.Det finns inget som hindrar att samma ansökan avser flera hus, om de ägs avsamma person. kan då meddela ett beslut om anvisningsrättbeträffande samtliga hus. Om fömtsättningarna är olika för husen, kan det dockvara lämpligt att meddela särskilda beslut för varie hus eller gmpp av hus. Detfår anses åligga hyresnämnden att i första hand söka medla mellan husägaren ochkommunen i syfte att uppnå en överenskommelse. Kommer parterna överens, kanresultatet antecknas i protokollet, som då får anses gälla som en utfästelse omanvisningsräit. Ofta kan det dock vara lämpligt att partema, ev. med bistånd avnämnden, nedtecknar utfästelsen i en särskild handling. Ommedlingsförsöken inte lyckas, skall nämnden pröva ansökningen omanvisningsrätt. Den intresseavvägning som nämnden därvid skall göra, harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.5). Prövningen kanresultera i atl ansökningen bifalles eller ogillas. Nämnden är naturligtvisoförhindrad att endast delvis bifalla ansökningen, om prövningen ger vid handent. ex. att vissa lägenheter inte bör omfattas av anvisningsrätt eller att andrabegränsningar bör göras. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.5) kan nämndensbeslutsunderlag utgöras av etl sådant principbeslut om anvisningsrättensinriktning och omfattning som kommunen kan ha fattat. Ett annat viktigtunderlag är överenskommelser som kommunen kan ha träffal med organisationer avhusägare eller med enskilda husägare. Sådana överenskommelser torde få sinfrämsta betydelse som etl riktmärke för all åstadkomma så likvärdigaförhållanden som möjligt för husägarna i kommunen eller den berörda delen avkommunen. Avandra stycket första meningen framgår att endast kommunen kan vara sökande hoshyresnämnden i elt ärende om anvisningsrätt. Under remissbehandlingen harföreslagits att även en organisation av hyresgäster skall kunna ansöka omanvisningsrätt. Med hänsyn bl. a. till att ett beslut om anvisningsrätt medförekonomiska och andra förpliktelser för kommunen, kan en sådan ordning inteanses lämplig. Däremot bör hyresnämnden med stöd av 17 § lagen (1973:188) omartendenämnder och hyresnämnder, kunna inhämta yttrande av en sådanorganisafion eller en organisafion av husägare i ärenden om anvisningsrätt.Inte heller en husägare kan således påkalla hyresnämndens prövning, men han kangenom att vägra underteckna en utfästelse om anvisningsrätt, som han t. ex.anser alltför långtgående, framtvinga en ansökan från kommunen. Att husägarenkan påkalla omprövning av ett beslul om anvisningsrätt framgår av 5 §. Avandra stycket andra meningen framgår att kommunen kan vända sig fillhyresnämnden även om husägaren utfäst sig anvisningsrätt. Frågan har Prop.1987/88: 35 behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.4). Det böräven i detta sammanhang understrykas vikten av att en utfästelse lämnas ombbad,om inte husägaren har åsidosatt den eller ändrade förhållanden motiverarannat. Den intresseavvägning som hyresnämnden skall göra kan alltså resultera iatt en ansökan om anvisningsrätt ogillas, när kommunen saknar gmnd för att mbbautfästelsen. meddelar kommunen anvisningsrätt, medför detta att utfästelsenkommer att sakna betydelse. Nägon särskild bestämmelse om detta behövsknappast. Det kan visserligen tänkas att utfästelsen innehåller moment somenligt både husägarens och kommunens mening bör fortsätta att gälla. Sådanafrågor bör dock kunna lösas genom att parterna begär att hyresnämnden pålämpligt sätt bekräftar detta. Avtredje stycket framgär att hyresnämnden i beslutet om anvisningsrätt får sättaut vite för överträdelse av förbuden. Som uttalats i den allmänna motiveririgen(avsnitt 2.1.5) bör den form av löpande vite som anges i 4 § andra stycketlagen (1985:206) om viten normalt komma till användning. Innebörden av eltsådant vitesföreläggande blir att vitet skall betalas varie gång något avförbuden i 6 § överträds. Enligtlagen om viten (6 § jämförd med 1 §) skall frågor om utdömande av viten normaltprövas av länsrätten på ansökan av den myndighet som har utfärdatvitesföreläggandet. Som framgår av förslaget till 14 § anscrjag det vara enlämpligare ordning i anvisningsfallen att frägor om utdömande av vite prövas avhyresnämnden på ansökan av kommunen. Av 14 § framgår också att vitet undervissa fömtsättningar inte får utdömas. Förbudenenligt 6 § bör förenas med vite så snart det finns anledning att anta att intehusägaren kommer att följa förbuden. prövning torde oftastpåkallas därför att husägaren har äsidosatt en generell överenskommelse elleren utfästelse om anvisningsrätt. I sådana fall bör nämnden normalt förenaförbudet med vite. I andra fall kan omständighetema vara sådana att kommunenoch husägaren endast tvistar om skäligheten av anvisningsrätlen eller dessomfattning, men att det i och för sig inte finns någon anledning att anta atthusägaren inte skulle rätta sig efter hyresnämndens beslut. Fömtsättningar föratt avstå från ett vitesföreläggande kan då föreligga. Detbör i sammanhanget erinras om att hyresnämnden enligt 5 § kan ändra ett beslutom anvisningsrätt, om det finns särskild anledning till della. Har vite inteförelagts i del första beslutet, kan det alltså bli aktuellt att ta upp fråganpå nytt efter särskild talan av kommunen. BeträfTandevitesbeloppet gäller enligt 3 § lagen om viten (se prop. 1984/85:96 s. 25 och49) aft vitet skall bestämmas till eU belopp som med hänsyn till vad som ärkänt om adressatens ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kanantas f<)rmå honom att efterfölja föreläggandet. Vitesbeloppet skallsåledes bestämmas så att det kan antas bryta husägarens motstånd mot att iakttaförbuden i 6 §. Ilagrådsremissen föreslogs att vite skulle få sättas ut av hyresnämnden endast om kommunen begärt det. Lagrådet anser emellertid att hyres nämnden bör ha frihet att sätta ut vii;e i beslutet om anvisningsrätt, även 54 omdet inte uttryckligen begärts av kommunen. Jag ansluter mig fill lagra- Prop. 1987/88: 35 dels uppfattning. Tredje stycket innehåller därför inte någonbestämmelse om någon sådan begäran. Slutligenbör i detta sammanhang erinras om att ett beslut om anvisningsrätt, somframgår av 5 §, gäller lills vidare med rätt för endera parten att få detomprövat eller, i särskilda fall, . Hyresnämndenbehöver därför inte pröva beslutet skall gälla. Ettbeslut om anvisningsrätt skall innehålla en upplysning om förbuden enligt 6 §och om husägarens skyldigheter i övrigt enligt denna lag. Denupplysning i beslutet som nämnden skall göra enligt denna paragraf hartillkommit mot bakgrund av att husägaren av beslutet bör kunna utläsa vilkeninnebörd detta har utan att han skall vara hänvisad till lagen. Särskiltviktigt är att förbudet mot upplåtelse i 6 § anges. Det kan vara lämpligt attdetta förbud återges. Husägarens skyldigheter med avseende på det meddelandesom skall lämnas enligt 7 § kan lämpligen också anges. I övrigt bör nämndenkunna göra en allmän hänvisning fill de skyldigheter som följer av lagen. Någraytterligare bestämmelser om vad nämndens beslut skall innehålla torde intebehövas. Omprövning,ändring eller upphävande av beslut om anvisningsrätt Ettbeslut om anvisningsrätt får omprövas , räknat från det beslutetvann laga kraft. Har beslutet tidigare omprövats, räknas tiden från det senastebeslutet. Iannat fall än som avses i första stycket, får hyresnämnden ändra eller upphävaett beslut om anvisningsrätt om 1. detär uppenbart atl husägaren genom anvisningsrätten missgynnas i förhållande till andra husägare, 2. anvisningsrätten orsakar husägaren stora olägenheter, 3. husägaren och kommunen är överens om att beslutet skall ändras ellerupphävas eller 4. någon annan särskild anledning finns till att beslutet skall ändraseller upphävas. Enansökan om omprövning, ändring eller upphävande av beslut om anvisningsrätt fårgöras av kommunen eller av husägaren. Möjligheternatill omprövning m. m. har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.1.6). meddelatett beslut om anvisningsrätt, gäller det tills vidare, men kan enligt denna paragraf omprövas, upphävas eller ändras. Kommunen och husägaren kan själva komma överens i sådana frågor, men de måste då anmäla detta till hyresnämnden, som får fatta beslut i frågan. Anledningen till denna omgång är att oklarhet annars kan uppstå om husägarens skyldigheter, vilket är särskilt olämpligt med tanke på att 55 nämndens beslut kan varaförenat med vite. Förstastycket innehåller fömtsättningarna för en omprövning av eU Prop. 1987/88: 35tidigare meddelat beslut om anvisningsrätt. AU prövningen skall ske enligt degmnder som anges i 3 §, torde vara klart utan någon särskild anmärkning ilagtexten. I vilka avseenden beslutet skall omprövas blir beroende av vilkayrkanden husägaren eller kommunen framställer. Femårsfristen räknas frånhyresnämndens ursprungliga beslut eller, om detta beslut haromprövats, från det senaste beslutet. Oberoendeav tidsfristen i första stycket, får hyresnämnden enligl andra stycket ändraeller upphäva elt beslut om anvisningsräit. prövning i dessa fallär inriktad på vissa gmnder som kan åberopas av husägaren eller kommunen.Nämndens prövning skall därför mynna ut i om någon eller några av de i lagmmmetangivna gmnderna föreligger och om detta bör föranleda beslutets upphävandeeller ändring i någon viss del. Även om nämnden kan behöva beakta innehållet i3 § också i dessa fall, är det inte meningen att en omprövning av frågan omanvisningsrätt i hela dess vidd skall kunna äga mm. Avden allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.5) framgår att hyresnämnden inom ramenför sin intresseavvägning skall beakta att en husägare inte missgynnas iförhållande fill andra. Den frågan kan också komma upp när eft beslut omanvisningsräft har tillämpats någon fid. Husägaren kan då ansöka hoshyresnämnden om att beslutet skall ändras eller upphävas enligt punkt 1. Vaqeavvikelse från vad som gäller för andra husägare bör inte leda till att beslutetändras. Det måste vara fråga om mer allvarliga och klara fall. Regeln harutformats så alt beslutet skall ändras eller upphävas om det är uppenbart atthusägaren missgynnas i förhållande lill andra husägare. Punkt2 syftar endast på mera flagianta olägenheter och bör närmast ses som en spärrmot att husägaren i stor omfattning får ta emot sådana hushåll som av olikaanledningar t. ex. inte iakttar kravet på skötsamhet. Det bör dock observerasatt en husägare enligt 6 § har rätt att vägra upplåtelse om denna inte kan skeutan påtaglig olägenhet för honom (se kommentaren fill 6§). Angåendepunkt 3 vill jag hänvisa lill vad jag anförde i den inledande motiveringen tilldenna paragraf Punkt4 ger utrymme för såväl husiigaren som kommunen atl ansöka om ändring ellerupphävande av eft fidigare beslut. Av avfaftningen framgår atl del skall varafråga om någon särskild anledning, vilkel markerar att en restriktiv bedömningär påkallad. Ett exempel, som har nämnts i anslutning till 3 § är att detfinns anledning att förena eft fidigare meddelat beslul om anvisningsrätt medvite. Förändringar i kommunens bostadspolitiska ambifioner bör normaltbehandlas inom ramen för en omprövning enligt första stycket. kandet dock finnas särskild anledning att tillämpa punkt 4, t. ex. om en markantbrist på lågenheter uppstår. Avtredje stycket framgår att bäde kommunen och husägaren kan ansöka om prövningenligt förevarande paragraf. Verkanav beslut om anvisningsrätt Prop. 1987/88: 35 Enhusägare får inte upplåta en lägenhet, som omfattas av ett beslut omanvisningsrätt, med hyresrätt eller bostadsrätt fill någon annan än enbostadssökande, som kommunen anvisar, eller till kommunen. Omen lägenhet som omfattas av ett beslut om anvisningsrätt skall upplåtas medhyresrätt, får husägaren inte vägra upplåtelse lill den som kommunen anvisar,om upplåtelsen kan ske utan påtaglig olägenhet för husägaren. Han får inteheller medverka till att hyresrätten till en lägenhet som omfattas av beslutetöverlåts eller till att lägenheten upplåts i andra hand utom när förhållandenaär sådana att de i 12 kap. 34 §, 35 § första stycket, 37 och 40 §§ jordabalkenmed avseende på hyresgästen angivna fömtsättningarna för tillstånd föreliggereller när kommunen har medgett överlåtelsen eller upplåtelsen. Förbudetenligt första stycket gäller inte sedan kommunen undertältat husägaren om attkommunen inte önskar anvisa någon bostadssökande eller få lägenheten upplåtentill sig. Förbudet gäller inle heller om lägenheten upplåts enligt bestämmelsernai 12 kap. 46 § tredje stycket jordabalken. Paragrafenhar sin motsvarighet i 6 § bostadsanvisningslagen. Förutom att paragrafen hardelats upp i tre stycken och att vissa redaktionella ändringar gjorts har ettpar nyheter införts. Det gäller första meningen i del nu föreslagna andrastycket, sista ledet i andra meningen i samma stycke om kommunens medgivandetill en överlåtelse eller upplåtelse samt slopandet av ett undantag förtjänstebostäder som tidigare fanns i det föreslagna tredje stycket. Deförbud som tas upp i paragrafen gäller när hyresnämndens beslut har vunnit lagakraft. Enligtförsta stycket får husägaren inte upplåta lediga lågenheter till annan än densom kommunen anvisar eller kommunen, om hyresnämnden har meddelat ett beslut omanvisningsrätt och lägenheten omfattas av beslutet. Av tredje stycket framgåratt husägaren själv får förfoga över lägenheten och upplåta den till vem hanvill först när del slår klart alt kommunen inte önskaranvisa någon bostadssökande och inte heller begär , attlägenheten skall upplåtas till kommunen. Vissa ytterligare undantag frånförbudet finns i tredje stycket. Förbudetriktar sig mot husägaren. När en bostadsrättshavare överlåter sin bostadsrätteller hyr ut lägenheten gäller inle förbudet. Del gäller däremot närbostadsrättsföreningen i egenskap av husägare vill hyra ut en lägenhet ellerupplåta den med bostadsrätt. Enligt2 § tredje stycket bosladsrättslagen, som blir aktuell vid ombildning avhyresrätt till bostadsrätt, får en lägenhet som är upplåten med hyresrätt inteupplåtas med bostadsrätt så länge hyresförhållandet beslår. Upplåtelse avbostadsrätt får dock ske, om mindre än tre mänader återstår av hyrestiden ochhyresvärden och hyresgästen är ense om atl hyresförhållandet kan upphöra utanatt hyresrätten överlåts till annan. Utan någon särskild bestämmelse bör detstå klart att upplåtelseförbudet i förevarande paragraf inte omfattar sådanabostadsrättsupplåtelser som sker till den som redanhar hyresrätt till lägenheten. Om hyresförhållandet upplöses, gäller Prop.1987/88: 35 däremot förbudet. Förbudetenligl första stycket gälU;r även upplåtelse av möblerade lägenheter, omhyresnämnden inte har meddelat någon begränsning för sådana. Förbudetgäller däremot inte när en lägenhet övergår till make på gmnd av bodelning m.m. enligt 33 § hyreslagen eller till sambo enligt lagen (1987:232) om samborsgemensamma hem. Del gäller inte heller när en medhyresgäst, make eller sambohar rätt till förlängning av hyresavtalet enligt bestämmelserna i 47 och 48 §§hyreslagen. Andrastycket första meningen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.1.7 under mbriken "Frågan om en s. k. inflyttningsprövning").Förbudet avser endast hyreslägenheter och innebär att husägaren inte får vägraupplåtelse till den som kommunen anvisar, om upplåtelse kan ske utan påtagligolägenhet för husägaren. Det är husägaren som själv avgör om den anvisadehyresgästen skall godtas eller ej. Om kommunen anser att husägaren åsidosattförbudet, får kommunen föra talan vid hyresnämnden om utdömande av vite.Enligt 14 § andra stycket får vite dock inte utdömas om husägaren med hänsyntill egna undersökningar eller övriga omständigheter haft fog för sin vägran(se vidare under 14 §). Kommunen kan också begära att få lägenheten upplåtentill sig (se 8 §). Bestämmelseninnebär att husägare inte utan fog skall kunna vägra de av kommunen anvisadebostadssökandena bostad. Vad som kan begäras av husägaren är att han gör sådanaundersökningar av framför allt den sökandes ekonomi och skötsamhet som ärnormalt vid fastighetsförvaltning. Det torde bli nödvändigt alt också kommunengör en preliminär bedömning av om någon invändning av betydelse kan riktas motden bostadssökande, innan anvisning sker. De uppgifter som därvid inhämtas börnormalt kunna vidarebefordras till husägaren (jfr 7 kap. 25 § sekretesslagen(1980: 100) samt prop. 1982/83:64). Meddet underlag som finns om den bostadssökande, får husägaren ta ställning tillom upplåtelsen kan ske utan påtaglig olägenhet. Begreppet "påtagligolägenhet" förekommer också i 35 och 37 §§ hyreslagen och bör - inte minstmed tanke på den frekventa förekomsten av byten - vara välbekant för husägarna.Beträffande innebörden av uttrycket bör framför allt följande beaktas (se prop.1979/80:72 s. 52 under 12 kap. 34 a § jordabalken, numera samma kap. 37 §). Medhänsyn till anvisningsrättens karaktär bör sådana invändningar från husägarens sida som hänför sig till dennes egel intresse av att förfoga över lägenheten inte anses godtagbara. Sådana förhållanden har i allmänhet redan beaktats av hyresnämnden vid beslutet om anvisningsrätt, t. ex. att speciella villkor gäller för upplåtelse av lägenhet i huset. Av väsenfiig betydelse för husägaren är däremot den bostadssökandes ekonomi samt skötsamhet med avseende på betalning av hyra och användning av lägen heten. Hushållets storlek kan också ha betydelse. Om kommu nen ställer borgen eller på annat sätt ansvarar för de ekonomiska förpliktel serna, saknas oftast fog för husägaren att vägra upplåtelse. I annal fall kan dålig ekonomi hos sökanden eller upprepade tidigare betalningsförsummel ser föranleda att husägaren bör kunna vägra upplåtelse. Enligt25 § hyreslagen är en hyresgäst skyldig att, när han använder Prop. 1987/88:35lägenheten iaktta allt som fordras för att bevara sundhet, ordning och skick ifastigheten. Husägaren bör inte vara skyldig att godta en hyresgäst som intekan förväntas rätta sig efter dessa krav. Ligger tidigare försummelser långttillbaka i liden, finns det dock knappast skäl för husägaren att vägraupplåtelse. Denomständigheten att en husägare betraktar vissa hushållstyper eller kategorierav bostadssökande som särskilda riskgmpper innebär inte att husägaren får vägraupplåtelse. Det får därför inte förekomma att hushåll med många barn ellerbostadssökande som tillhör en viss folkgmpp inte godtas som hyresgäster enbartpå den grunden att en upplåtelse till dem påstås medföra störte risker förekonomisk skada vid fastighetsförvaltningen än upplåtelser till andra. Isammanhanget bör också erinras om stadgande om olagadiskriminering (se 16 kap. 9 § ). Medtanke på de svårigheter som husägaren kan ha att ta ställning till om enupplåtelse kan vägras eller ej, kan det ofta inte läggas honom till last om hangör en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna eller av vad somkrävs för att påtaglig olägenhet skall anses föreligga. bör dåenligt det förslag som jag tar upp i 14 § kunna underlåta att utdöma ett förelagtvite eller ev. jämka detta. Andrastycket andra meningen innehåller ett förbud för husägaren att medverka tillatt en hyresrätt överlåts eller att en lägenhet upplåts i andra hand, utom närförhållandena är sådana att de i hyreslagen med avseende på hyresgästen angivnafömtsättningarna för tillstånd föreligger. Somhuvudregel gäller enligt 32 § hyreslagen att hyresgästen får överlåtahyresrätten endast om hyresvärden samtycker till det. Om husägaren inte går medpå en överlåtelse, kan hyresgästen i vissa situationer få tillstånd tillöverlåtelsen av hyresnämnden. Enligt 34 § hyreslagen, som reglerar densituationen att hyresgästen vill överlåta hyresrätten till någon som varaktigtsammanbor med honom, gäller att tillstånd skall lämnas, om hyresvärden skäligenkan nöja sig med förändringen. Enligt 35 § första stycket hyreslagen kanhyresgästen få hyresnämndens tillstånd atl överlåta hyresrätten genom byte, omhyresgästen har beaktansvärda skäl för bytet och detta kan äga rum utanpåtaglig olägenhet för hyresvärden samt -enligt ett tillägg som infördes efterikraftträdandet av bostadsanvisningslagen - inte heller andra särskilda skältalar mot bytet (se prop. 1983/84:137 s. 128). Har hyresgästen erhållitlägenheten genom byte och innehaft den mindre än , fordras docksynnerliga skäl. Som har anförts kan vidare en kommun enligl 37 §hyreslagen få hyresnämndens tillstånd till överlåtelse om det kan ske utanpåtaglig olägenhet för hyresvärden. Bestämmelsen i 40 §hyreslagen innebär att en hyresgäst, som ej är i tillfälle att använda sin bostadslägenhet, får utan värdens sam tycke upplåta lägenheten i dess helhet i andra hand, om hyresnämnden lämnar fillstånd fill upplåtelsen. Tillstånd skall lämnas om hyresgästen har beaktansvärda skäl för upplåtelsen och hyresvärden ej har befogad anled ning att vägra samtycke. Påsamma sätt som föreslås beträffande förbudet att vägra upplåtelse lill Prop.1987/88: 35 den som kommunen anvisar, bör kunna krävas atl husägaren företar ensådan undersökning av skälen för en lägenhetsöverlåtelse eller andrahandsupplåtelse,som han normall bmkar göra. Vad som kan begäras i förevarande sammanhang är atlhan gör en objektiv bedömning av de förhållanden på hyresgästens sida som talarför eller emot den tilltänkta åtgärden, l.éX. om hyresgästen enligl 35 §hyreslagen har beaktansvärda skäl för byte av lägenheten eller enligt 40 §samma lag har beaktansvärda skäl för upplåtelse i andra hand av en lägenhet somhyresgästen inte själv kan använda. Eftersombytesfallen torde vara de mest betydelsefulla i sammanhanget, fmns det skäl atlnågot beröra hur ett beslut om anvisningsrätt inverkar pä husägarens medverkantill byten. Närmast blir det då fråga om innebörden av uttrycket beaktansvärda skäl(jfr bl. a. SOU 1966:14 s. 359, , Hyreslagen s. 163, ,Hyreslagsfrågor, 5:e uppl. 198f samt Järtelius, Hyra och bostad s. 151 f). Sombeaktansvärda skäl har i praxis godtagits att hyresgästen behöver en permanentbostad på annan ort, t. ex. med anledning av ny anslällning eller studier, atthyresgästen på gmnd av ändrad sammansättning av familjen behöver en störteeller en mindre bostad, att hyresgästen till följd av försämrad ekonomi behöveren lägenhet med lägre hyra eller att hyresgästen på grund av sjukdom behöveren lägenhet som är bättre anpassad till hans behov. Även den omständigheten atthyresgästen önskar förbättra sin bostadsstandard bmkar godtas som bytesskäl. Blandde omständigheter som oftast inte har godtagits, märks framför allt atthyresgästen genom bytet vill skaffa sig en övernattningslägenhet eller annanextra lägenhet. Man får också räkna med alt tillstånd till byte normalt intelämnas om hyresgästen inte bor i lägenheten utan endast disponerar den förannat ändamäl, t. ex. som ett bytesobjekt. Denbedömning det här är fråga om kan, liksom den bedömning husägaren skall göranär han tar ställning fill om en anvisad bostadssökande skall få bostad ihuset, ställa sig svår för hyresvärden. En felaktig bedömning avde faktiska omständigheterna eller vad som krävs för atl tilh-äckliga skäl förden ena eller andra åtgärden skall anses föreligga, torde ofta ej kunna läggashyresvärden tilll last. bör då enligt det förslag som jag tar uppi 14 § kunna underlåta att utdöma ett förelagt vite eller ev. jämka detta. Etttillägg i förhållande till motsvarande bestämmelse i bostadsanvisningslagengör det möjligt för husägaren att undgå vitespåföljden om kommunens medgivandelill en överlåtelse eller upplåtelse inhämtas. Itredje stycket anges när upplåtelseförbudet i första stycket i paragrafen inteskall gälla. Bestämmelsen i 12 kap. 46 § tredje stycket jordabalken syftar påden rätt som en hyresgäst har att efter en störte ombyggnad återfiytta till huset,om det är möjligt. Detligger i sakens natur att förbudet i första stycket inte gäller, om husägaren enligt beslutet om anvisningsrätt i ett visst fall får förfoga över lägenheten.