prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — Den möjlighet som finns att stå kvar i arbetslivet ochuppskjuta uttaget av den allmänna pensionen utnyttjas i betydligt lägre grad.Visserligen visar olika intervjuundersökningar att äldre människor inte uttalarönskemål om förvärvsarbete i någon större utsträckning, men strävan bör varaatt den enskilde, inom ramen för den rörliga pensionsåldern, skall ha ettavgörande inflytande över när han eller hon lämnar arbetslivet. Äldre, även i höga åldrar,ägnar sig åt fritids- och kulturaktiviteter i ungefär lika stor omfattning somyngre åldersgrupper. Detsamma gäller frivilliga insatser och deltagande iföreningslivet. Samhällets fritids- och kulturutbud bör vara fill för äldremänniskor på samma villkor som för den övriga befolkningen och det finnsanledning att sträva efter en varierad verksamhet där flertalet människoroavsett ålder eller grupptillhörighet kan delta. Det finns också all anledningför dem som svarar för verksamheter inom fritids- och kulturområdena att beaktadet stora antalet äldre. För alla människor, menkanske främst för äldre, är det viktigt att verksamheterna finns lätttillgängliga i närmiljön. Just närheten kan vara den avgörande förutsättningen för möjligheten att delta i enverksamhet, Prop. 1987/88:176 eftersom många äldre kan ha svårt attförflytta sig längre sträckor på egen hand. Av detta följer också att det ärangeläget att ha väl fungerande kommunikationer. Föreningar, intresseorganisationer m.fl. frivilligasammanslutningar utgör en betydande del av det lokala fritids- och kulturlivet.På många håll stimulerar kommunerna dessa verksamheter genom ekonomiskt stödeller genom att ge tillgång till lämpliga lokaler. Eftersom andelen aktivamedlemmar eller medlemmar med förtroendeuppdrag i flertalet föreningar ärnästan lika stor bland de äldre som bland befolkningen i genomsnitt, kommer ettfortsatt stöd till sådana verksamheter inte minst de äldre till del. Många äldre har på grund av funktionshinder, bristandekunskaper i svenska språket eller långvariga sjukdomar svårt att upprätthållasociala kontakter och delta i olika aktiviteter. Detta gäller både människorinom olika boende- och vårdformer och människor som får service och vård i sinahem. Utgångspunkten för insatser som riktar sig till funktionshindrade äldremed service- och vårdbehov bör vara att de har samma rätt till en meningsfulldaglig verksamhet som andra människor i samhället. Även om hänsyn måste tassåväl till de förutsättningar som vårdsituationen ger som till de begränsningarsom olika funktionshinder ger upphov till, innebär detta inte att det fårställas lägre krav på kvalitet i den verksamheten än i den som ingår i ett merallmänt utbud. Det är en viktig uppgift för och hälso- och sjukvårdenatt söka samverkan med fritidsnämnder, kulturnämnder, föreningsliv, m.fl. föratt göra det allmänna fritids- och kulturutbudet tillgängligt även förfunktionshindrade och för äldre invandrare med bristande språkkunskaper ochför att, där detta inte är praktiskt möjligt, ändå skapa förutsättningar förett meningsfullt innehåll i det dagliga livet. Många, framför allt yngre pensionärer, deltar också medfrivilliga insatser inom service- och vårdområdena. Dessa insatser bedrivs oftai föreningsregi, exempelvis pensionärsorganisationer, religiösa organisationeroch Röda korset. Det rör sig vanligen om kontaktskapande, stödjande ochaktiverande insatser som syftar till att öka möjligheterna till en aktiv ochmeningsfull tillvaro för människor som är beroende av hjälp eller är socialtisolerade. I detta sammanhang vill jag ansluta mig till deuppfattningar som framförs i folkrörelseutredningens betänkande (SOU1987:33-35) Ju mer vi är tillsammans, som särskilt framhåller värdet avmänniskors egna engagemang i föreningsform som komplement till samhälletsvårdresurser. Sammanfattningsvisfinner jag det mycket värdefullt om föreningslivet kan engageras ännu mer i service- och vårdarbetet än vad som redan förekom mer. Jag tänker då särskilt på de äldres egna organisationer men också på etablerade organisationer typ Röda korset och andra som kan erbjuda ett idémässigt innehåll till samhällets vård. Jag finner också utvecklingen av utökad fastighetsservice i form av matvaruinköp, städning och liknande uppgifter vara förenlig med kommunallagens och socialtjänstla gens regler. En överföring av sådana s.k. rena verkställighetsuppgifter möjliggör att den för det mer renodlade service- och vårdarbetet utbildade kommunala personalen kan koncentrera sig på de uppgifter där den kommer till sin fulla rätt. 3 1987/88. 5 Bostadspolitiska mål öch bostadsförsörjning Prop. Denhelt övervägande majoriteten bland äldre människor har en egen bostad. Enligt1985 års folk- och bostadsräkning bodde detta år av befolkningen ochöver i egna bostäder. Denna andel har inte förändrats i någon betydande gradsedan år 1970. Bostadsstandardenför äldrehushållen har förbättrats avsevärt . Blandpersoner i dessa hushåll bodde i moderna bostäder, dvs. i bostäder medeget badrum/dusch och WC. Av de hushåll som bestod av enbart personer som var80 år eller äldre hade , trots den allmänna standardförbättringen, 10 %icke moderna bostäder. Även i fråga om utrymmesstandard har betydandeförbättringar skett för äldrehushållen. bodde av de äldre som hadeenpersonhushåll i bostäder om minst 2 rum och kök. Medanboendeförhållandena har förbättrats när det gäller utrustnings- ochutrymmesstandard kvarstår dock problem när det gäller bostädernas tillgänglighet.Cirka en fjärdedel bland äldre personer bodde /81 i bostäder som låg eneller flera trappor upp utan hiss. Denna andel har inte minskat sedan mitten av1970-talet. saknades fortfarande hiss i nästan 1 miljon lägenheter ihus med tre eller flera våningar byggda eller tidigare. Kommunernahar enligt lagen (1947:532) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m.m. grundläggande befogenheter och skyldigheter när det gäller bostadsförsörjningen. Lagen ålägger varje kommun att bedriva en bostadsförsörjningsplanering. Planeringen av bo stadsförsörjningen skall ske fortlöpande i syfte att främja att alla i kommunen får en egen bostad av god kvalitet samt att ändamålseriliga åtgärder för ' bostadsförsörjningen inomkommunen förbereds och genomförs.' Genomriksdagens beslut om de bostadspolitiska insatserna för ' gamla,handikappade och långtidssjuka (prop. 1984/85:142, BoU 24, rskr. 347) betonadeskommunernas ansvar för att förbättra boendeförhållandena för gamla,handikappade och personer som kan flytta ut från institutioner. Detta innebäratt kommunerna på lokal nivå har ett helhetsansvar för bostadsförsörjningen. Bostadsförsörjningsplaneringenskall komma till uttryck i ett program som skall antas av kommunfullmäktige.Kommunerna skall enligt nämnda lag redovisa sin planering enligtbestämmelser som regeringen meddelar. Kommunernatar i bostadsförsörjningsplaneringen ställning till i vilken omfattning och takt som bostäderna behöver förbättras. I propositionen 1986/87:48 om bostadspolitiken, som utgjorde ett led i fullföljandet av bostadsförbättringsprogram (prop. 1983/84:40 bil. 9, BoU 11, rskr. 63), betonades varsamhet vid ombyggnad liksorii möjligheterna för de boende att - bokvar i sin invanda miljö som utgångspunkter för förbättringarna. på varsamhet kommer till uttryck också i de låne- ochbyggbestämmelser som Prop. 1987/88:176 finns på området. Bostadsförsörjningspianeringen i kommunerna skallsamordnas med annan planering. I bostadsförsörjningsprogrammen skall angesomfattning och inriktning av ny- och ombyggnad av bostäder och servicelokåler ibostadsområden. För att få underlag för utvärderingen avbostadsförbättringsprogrammet beslutade regeringen att kommunernaskulle lämna eri särskild redovisning till länsbostadsnämnderna av sinbostadsförsörjningsplanering. Resultatet av kommunernas redovisningpresenterades i prop. 1986/87:48. Redovisningen visade på en högplaneringsaktivitet i skiftande former, särskilt i större kommuner. Denförefaller dock fortfarande ha en markerad inriktning på fysiskaåtgärder,'medan frågor som gäller samverkan och ansvarsfördelning mellan olikaparter och anknytningen till socialsektorns verksamhetsplanering fortfarandebefinner sig på utvecklingsstadiet. Enligt vad jag erfarit från arbetet medregeringsuppdraget till och angående boendetför gamla, handikappade och långvarigt sjuka förefaller det som om dessabrister i planeringsverksamheten gäller även . De generella krav som, ställs vid nybyggnad och i deflesta fall vid ombyggnad enligt (1987:10) innebär attbostäderna skall bli tillgängliga för personer med nedsatt rörelse- ellerorienteringsförmåga och inrättade så att de kan användas av dessa personer.Beträffande tvåvåningshus krävs dock inte hiss, men husen skall senare kunnakompletteras med en sådan. De befintliga ekonomiska stödformerna påbostadsförsörjningens orriråde, dvs. räntebidrag, bostadsanpassningsbidrag ochindividuella subventioner gör att goda förutsättningar finns för att tillgodosemänniskors bostadsbehov. I det följande lämnas en kort redovisning av gällandestödformer. Räntebidrag lämnas till räntor på sådana lån som tas uppför att finansiera ny- och ombyggnad av bostäder. Bostadsanpassningsbidrag lämnas enligt förordningen(1987:1050) om statskommunalt bostadsanpassningsbidrag, som har ersatt dentidigare gällande förordningen (1982:639) om bostadsanpassningsbidrag. Bidraglämnas för sådana individuella anpassningsåtgärder inom och i anslutning tillbostadslägenheten som behövs för att den skall vara ändamålsenlig som. bostadför en viss handikappad person. Statsbidrag för att återställa handikappanpassade bostäderi flerbostadshus med hyreslägenheter och i småhus som upplåts med hyresrättlämnas enligt förordningen (1985:489) om statsbidrag för att återställahandikappanpassade bostäder m.m. (ändrad senast 1987:1052). Bidrag för installation av hiss m.m. enligt förordningen(1983:1025) om statsbidrag för hissinstallationer i bostadshus m.m. (ändrad senast 1986:1403) lämnas i första hand för installation av hissar och andra lyftanordningar och i andra hand ,för andra åtgärder i syfte att att göra 5 bostäder och boendemiljöer tillgängliga för människor medfunktionshinder. Bidrag för atl förbättra tillgängligheten i den yttremiljön för personer vilkas rörelse- eller orienteringsförmåga är nedsatt som enföljd av ålder, sjukdom eller handikapp lämnas enligt förordningen (1985:780)om statsbidrag för vissa tillgänglighetsfrämjande åtgärder på kvartersmark(ändrad senast 1987:947). Bidrag för atl stimulera tttvecklingen av nya former förboendeservice, som förbättrar möjligheterna för äldre, handikappade ochlångvarigt sjuka att bo i vanliga bostäder, lämnas enligt förordningen(1985:779) om statsbidrag till visst utvecklingsarbete ifråga om boendeservice.Bidragsformen kommer att finnas , fr.o.m. /86 /90. kunde bidrag lämnas församupphandling och teknikutveckling av hissinstallation. Resultatet av arbetethar varit framgångsrikt i så motto att nya typer av hissar har utvecklats, somär avsevärt billigare att installera än äldre typer. 5.4 Äldres framtida boendeförhållanden Min bedömning: De nu gällande bostadspolitiska målen utgören god grund för det fortsatta arbetet med att förbättra äldre människorslevnadsvillkor. Kommunerna bör fortsätta sitt arbete med att förbättratillgängligheten till bostäderna och i boendemiljön i övrigt för människor medfunktionshinder. Äldreberedningens bedömning: Överensstämmer med minbedömning. Remissinstanserna:Flertalet instanser som berör bostadsfrågorna i sina remissvar delarberedningens bedömning. Landstingsförbtindet och Spri ser medtillfredsställelse att primärkommunernas ansvar för bostadsförsörjning och planeringför alla grupper som behöver särskilda boende- och vårdformer på nytt slåsfast. kotttmun och anser att detta ansvar börpreciseras i förhållande till ansvar för institutionsvården. Fleraremissinstanser, bl.a. HCK, PRO och , , och Stockholmskomtnuner, menar att arbetet med att förbättra tillgängligheten ibostadsbeståndet måste utvecklas. Flera instanser framhåller betydelsen av attboendeservicen förbättras. Skälen för min bedömning godkände på grundval av prop.1984/85:142 ett program, för förbättrade boendeförhållanden för gamla,handikappade och sjuka. I detta sammanhang angavs följande välfärdspolitiskamål: - Alla människorhar rätt till en bostad där friheten och integriteten är skyddad. - De som behöverstöd och hjälp i sin dagliga livsföring eller som mer än tillfälligt behövermedicinsk eller arman vård skall erbjudas sådan i bostadsmiljön och i formersom ger den enskilde stor självständighet. - Alla människor har, oberoende av behovet av vård, omsorgoch service, Prop. 1987/88:176 rätt till en bostad med god tillgänglighetoch god utrymmes- och utrustningsstandard i en miljö som ger förutsättningarför ett aktivt deltagande i samhällslivet. Dessa mål utgör, enligt min uppfattning, ett väsentligtframsteg i strävandena att förbättra levnadsvillkoren för människor medfunktionshinder och utgör en god grund för det fortsatta arbetet med attförbättra bl.a. äldre människors levnadsvillkor. Förverkligandet av målenförutsätter omfattande förändringar i samhällets service och vård och måstedärför bli en fråga på lång sikt. En samordning av bostadspolitiska ochsocialpolitiska åtgärder gör det möjligt att förverkliga målsättningarnasuccessivt. Som jag redovisat har kommunerna de grundläggandebefogenheterna och skyldigheterna på bostadsförsörjningens område. Kommunernasredovisningar till utvärderingen av bostadsförbättringsprogrammet visar attmånga kommuner, särskilt de större, aktivt tagit sig an uppgiften att planeraför genomförande av programmets intentioner. visar redovisningen attbetydande osäkerhet föreligger om formerna för planeringen och genomförandet avde förändringar i bostadsbeståndet som behövs. Regeringen lämnade ett uppdrag tillbostadsstyrelsen att gemensamt med bl.a. göra en samladredovisning av de kommunala planerna för att förbättra bostadsförhållandena förgamla samt handikappade och långvarigt sjuka. De båda styrelserna lämnade ifebruari 1988 en delredovisning och avser att slutligtredovisa uppdraget. Jag har erfarit att det av styrelserna framtagna materialetkommeratt visa att det fortfarande föreligger betydande problem i samordning avplaneringen mellan huvudmännen. Var tredje kommun uppger att man saknaruppgifter om hur äldre människor bor och ungefär hälften har inte gjort någonbedömning av hur många personer som saknar bostad eller har enotillfredställande boendesiluation. Många kommuner uppger att det huvudsakligaskälet till att man inte har beredskap att erbjuda lämpliga bostäder itillräcklig utsträckning är att planeringsunderlag från saknas. Primärkommunernas ansvar i denna del gäller även demänniskor som lever på olika institutioner. För att få fram ettkunskapsunderlag om olika människors behov, önskemål och förutsättningar krävsett samarbete över sektors- och huvudmannaskapsgränserna. Behov finns avsamordning såväl både mellan olika facknämndcr och förvaltningar inom primärkommunernasom mellan dessa och landstingskommunerna. Vidare kan det finnas behov avsamverkan och samordning mellan landsting och kommuner samt olika privataservice- och vårdgivare. För att äldre människor,skall ha möjlighet att väljamellan ordinärt boende och särskilda boende- och vårdformer krävs, enligt minmening, fortsatta ansträngningar av kommunerna att beskriva och bedöma behovenav bostäder av olika slag. Med ordinärt boende avser jag här bostäder i detvanliga bostadsbeståndet utan särskild service eller gemensamma lokaler ianknytning till bostaden. Denförbättring i bostadsstandarden som skett har även kommit äldre människor till del. Detta år en glädjande utveckling som kan -ii förväntas fortsätta även . Trots förbättringifrågaom bostädernas Prop. 1987/88:176 storlek och standard finns fortfarandebetydande problem när det gäller tillgängligheten i det befintligabostadsbeståndet. Dessa brister finns såväl inom befintliga bostadshus som iutomhusmiljön. Inte sällan är det dessa hinder i boendemiljön, och inte enbarten försämrad hälsa, rörelseförmåga m.m. som gör att äldre människor tvingasflytta från sin invanda boendemiljö. Jag har erfarit att det tidigare åberopade materialet frånbostads- och socialstyrelserna kommer att visa att sju av tio kommuner har gjort inventeringar angående tillgängligheten, men att endast var femte konimiiri gjort kommuntäckande sådana inventeringar. Var tredje kommun har program eller planer för en förbättring av tillgängligheten i vissa bostadsom råden. Det är framför allt rörelsehindrade persöners situation som beaktas i denna planering. Erfarenheterna visar att det ofta finns en bristfällig koppling mellan planering och genomförande av förändringar. Flertalet kommuner uppger att hindren för en förbättrad tillgänglighet huvudsakligen är av ekonomisk och teknisk natur. ' Det är enligt min mening mycket angeläget att konimuriérnabedriver ett aktivt arbete inom detta område. Jag har lämnat en redogörelse för de statliga stöd- och stimulansbidrag som finns på omrädet. Det är min bedömning att det statliga stödet på området är ändamålsen ligt. En grundläggande förutsättning för att den enskilde skallkunna efterfråga en god bostad som är anpassad till hennes behov är att hon har ekonomiska förutsättningar för detta. Jag vill här erinra om deri förbättring äv de ' "' kommunala bostadstilläggen till folkpension (KBT) somgenomfördes från . KBT gjordes då obligatoriskt för kommunerna och den övre hyresgränsen höjdes . för en ensam pensionär och frän 950 till . för ett pensionärspar. Härigenom har ett stort antal äldre människor fått bättre ekönomiskamöjligheter att efterfråga ' en lämplig bostad.' Många äldre människor har önskemål om att flytta till merlättskötta bostäder, ofta mindre och mer centralt belägna. Vidare vill man flyttaför att ' få en bostad som är tillgänglig även för den som har ettfunktionshinder. Jag har erfarit att bostads- och socialstyrelsernasredovisning till regeringen kommer att visa att tre av fyra kommuner harspeciella köer eller förturer för äldre och handikappade persorier. Var tredjekommun har emellertid' svårigheter att få in lediga lägenheter tillbostadsförmedlingen. Även om ansträngningarna att förbättra tillgängligheten ibostadsbestån- det ökas kommer ett avsevärt antaläldre människor att bo i bostäder med dålig tillgänglighet; För rriånjga äldreär det viktigt att möjligheter ges att byta inom det egna bostadsområdet. Jagser det som angeläget att fastighetsägare och berörda kommunala organ,exempelvis bostadsförmedlingarna, aktivt verkar för att äldre människor skallges möjlighet att byta bostad. Erfarenheterna av stadsförnyelsearbete visar att endast enmindre andel av ; ' de boende efter en flyttning på grund av böstadsförbättringsåtgärder ' ' återvändertill sin tidigare bostad. Detta gäller i särskilt hög grad äldre 38 Den oro somväcks då upprustning av ett bostadsområde aktualiseras och inte minstgenomförandet av upprustningen innebär för många äldre stora påfrestningar.Flera bostadsföretag har visat att det är möjligt att genomföra även relativtomfattande upprustningar på ett varsamt och i tiden avgränsat sätt.Erfarenheter visar även att de boende kan bo kvar i bostadsområdet ellerevakueras . I (PBL), som trädde ikraft , finns krav på varsamhet vid såväl ombyggnad och mindreändringar som vid imderhållsåtgärder. De-boendes möjligheter att delta ibeslutsprocessen hår också förbättrats. Enligt min bedömning är det av storbetydelse att alla berörda parter lever upp till PBL:s intentioner och attförnyelsearbetet i äldre bostadsområden genomförs i samråd med de boende ochmed stor varsamhet. De göda intentioner som ofta finns att förbättrafillgängligheten i boendet för de äldre i bostadsområdet riskerar annars attmotverkas av upprustningsarbetet. PROoch flera kommuner har i sina remissvar uppmärksammat de äldresboendeförhållanden på landsbygden. Här finns fortfarande relativt många äldresom bor i egna fastigheter med dålig standard. Möjligheterna att bo kvar då denenskilde drabbas av funktionsnedsättningar begränsas också av bristandetillgång till service. Det utvecklingsarbete som bedrevs till1979 i de så kallade yttre och inre stödområdena med social service i glesbygdvisar att det fill en rimlig kostnad är möjligt att föra den sociala servicenlångt ut i små samhällen. Flera kommuner har också aktivt arbetat med attförstärka och samordna den service som finns på landsbygden och i småsamhällen. För många äldre är dét av stör betydelse att få leva kvar i sin bygdpå äldre dagar. Samhället bör skapa bästa möjliga förutsättningar för dettagenom en aktiv bostadsförbättring och en samordning av den service som behövs.Boendeservicedelegationen och glesbygdsdelegationen kan lämna stöd till sådantarbete. 6 Organisation och ansvarsfördelning inom äldreomsorgen Mittförslag: Samordningen av samhällets insatser för äldre behöver utvecklas. Måletbör därvid vara att åstadkomma ett mer sammanhållet ansvar. Minbedömning: Mycket talar för att primärkommunerna, förutom det ansvar de i daghar, bl.a. även bör vara huvudmän för hemsjukvård, dagverksamheter, alla typerav servicebostäder och gruppboende samt lokala sjukhem. Fråganom förändringar av huvudmannaskapet samt andra förändringar i syfte attåstadkomma ett mer enhetligt ansvar för samhällets äldreomsorg bör beredasnärmare i en särskild delegation. Inriktningen bör vara att de förändringarsom blir aktuella skall kunna genomföras fr.o.m. . Äldreberedningens förslag: Kommunerna skall svara för allsocial service och Prop. 1987/88:176 omvårdnad inkl. enklare uppgifter avsjukvårdskaraktär i ordinärt boende och i servicebostäder. Primärvården skallsvara för övrig hälso- och sjukvård. Försök med ändrat huvudmannaskap, därprimärkommunen tar ett vidgat ansvar för service och vård, genomförs. Sådanaförsök skall utvärderas. Remissinstanserna: Av 29 remissinstanser som yttrar sig omuppgiftsfördelningen i fråga om service och vård i ordinärt boende tillstyrker24 beredningens förslag. Två är emot och tre är tveksamma. Av de 45 instanser som yttrar sig om huvudmannaskapet föräldreomsor: gen tillstyrker 26 remissinstanser beredningens förslag omförsöksverksamhet med primärkommunalt huvudmannaskap för hela primärvårdeneller delar av denna. PRO menar att den centrala frågan gäller hur de tvåhuvudmännen skall kunna ansvara för ett integrerat arbetssätt. PRO anser attlösningen av detta problem måste ges högsta prioritet. Svenska kommunförbundetmenar att det är bättre att primärkommunerna övertar hela verksamheten än baradelar av sjukhemmens verksamhet. Risken är annars stor för nyagränsdragningstvister. Förbundet anser det viktigt att staten visar ettsärskilt intresse för att den föreslagna försöksverksamheten kan genomförassom underlag för den nödvändiga prövningen av frågan om huvudmännens framtidaansvarsområde. kommun anser att de försöksverksamheter som föreslås iutredningen bör genomföras och i så stor omfattning som möjligt. Ytterligare 14 instanser vill gå fram snabbare ellerframhåller allmänt vikten av ett enhetligt primärkommunalt huvudmannaskap.Gävleborgs läns landsting anser att man bör pröva att överföra de lokalasjukhemmen till primärkommunerna med samma ansvarsfördelning som avses gälla iordinärt boende och i servicebostäder. Statskontoret menar att det är mycketsom talar för ett enhetligt huvudmannaskap inom äldreomsorgen. LO framför attdet är nödvändigt att sammanföra hela äldreomsorgen under en huvudman.Alla skäl talar då för att kommunen bör vara huvudman, iiite minst närhets- ochnormaliseringsprinciperna. Med vetskap om den tid förändringar av dennastorleksordning brukar ta anser LO att förberedelserna för enhuvudmannaskapsreform bör påbörjas omgående. kommun menar attäldreberedningen inte alls har diskuterat möjligheten att förena socialtjänstoch primärvård i en gemensam organisation. En sådan lösning skulle kunnamedföra verkliga effektiviseringar till fromma för alla åldersgrupper isamhället.