prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är emellertid ofrånkomligt attflera jämkningsbeslut i ett och samma rättshjälpsärende orsakar praktiska ochadministrativa olägenheter. Vidare måste man la med i beräkningen att denrättssökandes motpart inte alltid förmår att fullgöra vad som ålagts honom iavgörandet. Med hänsyn härtill avstår jag från att nu föra vidare kommitténs förslag.Det är emellertid länkbart att resultatet av det uppdrag som regeringen gettdomstolsverket (bilaga 5) kan förbättra möjligheterna att genomföra kommitténsförslag på den här punkten. Om del blir fallet, bör frågan övervägas pä nytt idel sammanhanget. Prop, 1987/88:73 Mittförslag: Rättshjälpen skall upphöra inte bara när den rättssökande har lämnatdirekt felaktiga uppgifter utan även när han har underlåtit att lämna enuppgift som han visste eller hade skälig anledning anta var av betydelse förbedömningen av hans ansökan. Kommitténsförslag: Kommittén föreslår att rättshjälpen skall upphöra Prop. 1987/88:73om en väsentlig felbedömning gjorts när rättshjälpen beviljades (huvudbetänkandets. Remissinstanserna:De remissinstanser som har uttalat sig är tveksamma. Jusfitiekanslern ochStockholms tingsrätt anser emellertid att en myndighet i samband med att ettmål eller ärende avgörs alltid bör kunna ompröva rättshjälpen(remissammanställning I s. 202-209). Skälenför mitt förslag: Enligt 34 § första stycket 2 RHL skall allmän rättshjälpupphöra om den rältssökande lämnat oriktig uppgift och rättshjälp inte skulleha beviljats om riktig uppgift hade lämnats. har denna regel krifiserats. Kritiken går ut på att det ibland finns etlbehov av att kunna besluta om rättshjälpens upphörande även om den rättssökandeinte har lämnat positivt felaktiga uppgifter. Som exempel anges att den rältssökande- medvetet eller omedvetet - underlåtit alt nämna viss uppgift av betydelseför bedömningen av rätlshjälpsfrå-gan. Det kan exempelvis först senare framgåatt den rättsliga angelägenheten har samband med en av den rättssökandebedriven näringsverksamhet. En annan situation som kommittén nämner som exempelär att den som beviljat rättshjälpen fattat ett felaktigt beslut utan att deltatill någon del beror på den rältssökande. Kommittén föreslår mot dennabakgrund, som jag nämnde, att del införs en möjlighet att förordna omrättshjälpens upphörande om en felbedömning gjorts när rättshjälpen beviljades.Genom att uppställa ett krav på alt felbedömningen mäste ha varit väsentlig tillgodosesenligt kommittén kraven på rättssäkerhet och trygghet för rätlshjälpshavaren. Förstmåste konstateras alt reglerna i 27 § förvaltningslagen (1986:223) omomprövning inte kan tillämpas i den här situationen eftersom en sådan åtgärdaldrig får bli till nackdel för en enskild part. Kommitténsbeskrivning av den nuvarande ordningen har kritiserats av lagrådet. Jagåterkommer i specialmoliveringen till den saken. Denomständigheten att den rättssökande har allmän rättshjälp är normalt sett avavgörande betydelse för hans ställningstaganden i anledning av den rättsligaangelägenhet som är i fråga. För den som har beviljats rättshjälp är det därförviktigt att han kan lita pä att rättshjälpsbeslutet står fast. Det äremellertid ofrånkomligt att del måste finnas vissa undantag från principen att rättshjälpsbesluletskall stå fast, bl, a, om den rältssökande själv på något sätt har bidragit tilldet felaktiga beslutet. Jagär medveten om att det kan förekomma fall där beslutet om rättshjälp mot bakgrundav vad som senare kommer fram framstår som tveksamt eller till och medfelaktigt trots att den rältssökande själv på intet sätt kan lastas för detfelaktiga beslutet. Enligt min mening bör intresset av att kunna rätta till ettfelaktigt beslut i sådana fall rimligen stå tillbaka för den rättssökandesintresse av att beslutet om rättshjälp slår fast. Jag föreslår därför inte attdet införs en allmän möjlighet till omprövning av rättshjälps-beslutet utöverden omprövningsmöjlighel som följer av rätt att överklagabeslutet. Situationenär annorlunda i de fall där den rättssökande har lämnat i och för sig fullt korrekta men ofullständiga uppgifter och att rättshjälpsbeslulet 63 mot bakgrund av vad somsenare kommer fram just därför visar sig felaktigt. Om den rättssökande i ettsådant fall visste eller hade skälig anledning anta att de utelämnadeuppgifterna hade betydelse för bedömningen av hans ansökan, är det enligt minmening rimligt att det finns en möjlighet att ompröva rättshjälpsbeslutet. Jagförordar därför att det i 34 § RHL förs in en bestämmelse med den innebörden.För att rättshjälpen skall upphöra krävs givetvis att omständigheten i fråga ärsådan att rättshjälp inte skulle ha beviljats om uppgiften hade lämnats. Prop,1987/88:73 2.8.1Grunderna för att bestämma biiträdesersättningen Mitt ställningstagande: Nuvarande författningsreglering behålls oförändrad. Kommitténs förslag:Kommittén föreslår att den tid som ett biträde faktiskt har lagt ned pä ettuppdrag inte skall läggas till grund för bedömningen av det begärdaarvodesbeloppet, I stället skall utgångspunkten vara den tid som ett erfaretbiträde skulle ha behövt lägga ned på uppgiften (huvudbetänkandets, 151-154), Remissinstansernainstämmer allmänt i att det finns etl behov av att i ökad grad kunna premierasnabbhet och skicklighet, men många menar att det praktiskt sett ärutomordentligt svårt att fastställa vilken lid som ett erfaret biträde skulleha behövt lägga ned pä en uppgift. anser attdet bör införas ett förbud mot all räkna arvode efter tid (remissammanställningI s, 210228), Skälen för mittställningstagande: Enligt 22 § första stycket RHL har bl, a. biträde rätt tillskälig ersättning för det arbete som uppdraget har krävt. Vid bedömningen avvad som är skäligt arvode skall uppdragets art och omfattning beaktas. Därvidskall hänsyn också tas till andra omständigheter av betydelse, såsom denskicklighet och den omsorg varmed uppdraget har utförts saml den tid som harlagts ned på uppdraget, I samma lagrum bemyndigasregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, attfastställa taxa som skall tillämpas vid bestämmande av ersättningen. På denallmänna rättshjälpens område har endast en taxa fastställts, nämligen förärenden om äktenskapsskillnad efter gemensam ansökan (DVFS 1986:14, B 33),Även om denna taxa formellt omfattar endast ett begränsat antalrättshjälpsärenden har den kommit att få betydelse vid prövningen av snart sagtalla arvodesräkningar. Vid utformningen av taxan utgår nämligen domstolsverketfrån en limkostnads-norm, som är . Denna limkostnadsnormhar i praxis kommit att tillämpas även utanför det taxesatla området. Enligtmånga har utvecklingen gått mot en renodlad tidstaxa, 1 praktiken brukarbiträdena i sina kostnadsräkningar ange den åtgångna arbetstiden och sedanmultiplicera denna med den gällande timkostnadsnormen. Genomall timkostnadsnormen har fått sä stor genomslagskrafl vinns denfördelen att arvodesprövningen blir enhetlig. Utvecklingen har emel- Prop.1987/88:73 lertid också utsatts för kritik bl, a, från advokathåll. Kritikernahävdar att systemet gynnar medelmåttighel framför effektivitet och skicklighet.Systemet med lidstaxor uppmuntrar inte heller till investeringar i tekniska hjälpmedelsom t, ex, ordbehandlingsmaskiner och datorer eller till andra rationaliseringar. Enannan nackdel som antas hänga samman med tidstaxorna är att belastningen pårättshjälpsanslaget ökar utan att det kan sättas i samband med en ökadärendemängd eller med en uppräkning av ersättningsnivåerna. kan denna ökning, den s,k, taxeglidningen, knappast förklaras påannat sätt än att fidsdebiteringen har ökat i de mål och ärenden som inte ärtaxebundna. Förhållandet har ansetts visa att biträden lägger ned onödigtarbete på sina ärenden. Dennu beskrivna utvecklingen är inte något nytt fenomen. (prop,1981/82:28, JuU 19, rskr, 105, SFS 1981:1287) ändrades 22 § RHL i syfte att vidarvodesbeslämningen minska bundenheten vid nedlagd tid och i stället ökautrymmet för kvalitelsmässiga bedömningar, Rätlshjälpskommitténsförslag innebär att ökad tonvikt vid arvodesbedömningen läggs vid visadskicklighet. Kommittén föreslår ocksä att kostnadskontrollen förbättras genomatt biträdena åläggs skyldighet att ge in en specificerad redogörelse för deolika arbetsmoment som etl uppdrag har krävt med angivande av åtgången lid förvarje moment. Till det förslaget återkommer jag (avsnitt 2,8,3), Kritikenmot har inriktats på främst två förhållanden. Det harhävdats dels att bundenheten vid nedlagd tid vid arvodesbestämningen äralltför stor och dels att kostnadskontrollen fungerar mindre väl. Det böruppmärksammas att strävandena all komma till rätta med dessa problem i viss mänmotverkar varandra. En effektiv kostnadskontroll kan sålunda sväriigen uppnäsulan att den granskande myndigheten får närmare kännedom om den tid sombiträdet har lagt ned på uppdraget. En detaljerad kostnadsräkning med noggrannatidsangivelser försvårar för myndigheten alt bortse från den nedlagdatiden som en faktor vid arvodesprövningen. ökad omfattning premiera skicklighet är naturligtvis etl mål värt att strävamot. Det är emellertid svårt att i praktiken åstadkomma detta. En radikal metodskulle kunna vara att som föreslår införa ettförbud alt räkna arvode efter tid, I82 § andra stycket i den gällande konkurslagen (1921:225) finns ett förbud attberäkna konkursförvaltares arvode efter tid. Denna bestämmelse har ansettslägga hinder i vägen att avkräva förvallarna uppgift om den faktiskt nedlagdatiden. Detta har medfört all arvodesprövningarna i konkurssammanhang inteanses kunna ske med den omsorg och noggrannhet som är önskvärd, I den nyakonkurslagen (1987:672) har förbudet slopats. Enligt min mening är del motbakgrund bl, a, av erfarenheterna frän konkurslagen inte lämpligt att införaett motsvarande förbud på rättshjälpens område. Det finns i RHL intenågot hinder mot alt biträdels skicklighet och effektivitet tillmäts betydelse vid arvodesbestämningen. Tvärtom sägs del 65 5 1987/88. numera direkt i 22 § förstastycket att avseende skall fästas vid den omsorg och skicklighet varmeduppdraget har utförts. Även om den nedlagda tidsåtgången inte skall haavgörande betydelse vid arvodesprövningen är uppgiften om tiden nästanundantagslöst viktig. Den har betydelse inte bara som uppgift om omfattningenav biträdets arbete utan ocksä som underlag för bedömningen huruvida biträdetvisat skicklighet vid utförande av uppdraget. Jag anser mot den nuangivna bakgrunden att nuvarande bestämmelser i om arvodesbeslämningen ärväl avvägda. De bör därför behållas oförändrade. Det finns däremot enligt minmening anledning för de tillämpande myndigheterna att ägna de nu berördaproblemen uppmärksamhet och att i enlighet med de gällande reglerna försökaleda utvecklingen på etl sådant sätt alt skicklighet och snabbhet premieras närdet är befogat. Naturligtvis bör ocksä ådagalagd oskicklighet och långsamhel pämotsvarande sätt föranleda nedsättning av begärt arvode. Mitt förslag:Biträdena berättigas att under vissa förhållanden få ersättning för arbete somutförts före beslutet om rättshjälp även när beslutet fattats av biträdetsjälv. Retroaktiv ersättning kan också utgå vid biträdesbyte. Kommitténs förslag:Kommittén föreslår att biträdena alltid skall vara berättigade till ersättningför arbete som har ulförts innan myndighet beslutar om rättshjälp, dock högstför sex timmars arbete. Om det finns synnerliga skäl, kan ersättning utgå försådant arbete . Kommittén föreslår också att retroaktiversättning i samma omfattning skall kunna utgå vid biträdesbyte(huvudbetänkandet s. 182184 och s, 203). Remissinstanserna:Kommitténs förslag att i lagtexten precisera den tid som ett biträde kan fäersatt retroaktivt har i allmänhet lämnats utan erinran av remissinstanserna.Både och har emellertidkritiserat förslaget pä den grunden att det saknas en föreskrift om hur längtid som får löpa innan ansökan om rättshjälp lämnas in, Nägra remissinstanser,bl, a. vissa rältshjälpsnämn-der, anser - till skillnad från kommittén - attdet finns ett behov av att kunna ge ett biträde retroaktiv ersättning även i defall då advokat eller biträdande jurist beslutar om rättshjälp, - Förslaget attretroaktiv ersättning bör kunna utgå även vid bilrädesbyte har avstyrktsendast av besvärsnämnden (remissammanställning I s, 277282 och s, 308), Skälenför mitt förslag: När allmän rättshjälp beviljas, betalar staten de kostnadersom uppkommer efter beslutet, i den män dessa omfattas av rättshjälpensförmåner (19 § första stycket första meningen RHL), Under vissa omständigheterbetalar staten också biträdeskostnader som har uppkommit före beslutet omrättshjälp, I andra meningen i lagrummet sägs nämligen att bilrädesersätlningbetalas av staten också för tiden efter del Prop. att ansökan om rättshjälpkom in till den myndighet som har att besluta om Om delnedlagda arbetet har varit av mindre omfattning eller av brådskande art och omansökningen har gjorts utan väsentligt dröjsmål eller om det annars finnssynnerliga skäl för det, betalar staten också bilrädesersätlning som haruppkommit innan ansökningen gjordes hos En givenförutsättning för alt sådan retroaktiv ersättning skall kunna utgå är atträttshjälp sedermera beviljas och att den som har utfört arbetet blirförordnad som biträde, Ipraxis har uttrycket mindre omfattning normall ansetts motsvara en dags arbete(NJA 1985 s, 106), Jag har inget alt erinra mot den bedömningen. Några beaktansvärdaolägenheter av den nuvarande ordningen synes inte ha förekommit. Redan på grundhärav kan det ifrågasättas om det finns tillräckliga skäl för att byta ut dennai praxis tillkomna regel mot en motsvarande lagregel. Härtillkommer att man med den av kommittén föreslagna utformningen skulle gä miste omden flexibilitet som nuvarande ordning medger. Jag vill också nämna att jag idet följande (avsnitt 2,11,1) kommer att föreslå att den nu förevarandebestämmelsen skall bli tillämplig även för offentliga biträden. Det kan finnasskäl att i det sammanhanget ge uttrycket "mindre omfattning" en annaninnebörd än vid allmän rättshjälp. Jag återkommer i specialmoliveringen tillden frågan. Av nu anförda skäl avslår jag frän all lägga fram någotändringsförslag i del nu aktuella hänseendet. Somjag nämnde har flera rättshjälpsnämnder påtalat all del finns etlpraktiskt behov av att kunna ge ett biträde retroaktiv ersättning även i defall där biträdet själv beviljar allmän rättshjälp . Allmänna advokatbyrån iGöteborg och Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer har gjortliknande uttalanden. Jag kan i sammanhanget också nämna att besvärsnämnden i ellfall (beslut nr 991/83) har tillerkänt biträde retroaktiv ersättning i en sådansituation. Nämnden har anfört alt det finns samma skäl för en retroaktivitetsregeli dessa fall som i de fall när rättshjälpsnämnd eller domstol beslutar omrättshjälpen. Genomall tillämpa retroaktivitetsregeln även i fall när advokat eller biträdandejurist vid advokatbyrå beviljar allmän rättshjälp skulle vissa förenklingarkunna uppnås, I inledningsskedet kan det ibland framstå som tveksamt ombiträdels ersättning kommer att överstiga den rättssökandes rättshjälpsavgift.Om angelägenheten kan slutföras med en arbetsinsats av "mindreomfattning", kan advokaten underlåta alt skicka kostnadsräkningen till rältshjälpsnämnden.Detta förutsätter givetvis att advokaten eller den biträdande juristen ärbehörig att besluta om rättshjälpen och att den rättssökande inte har något atterinra mot den begärda ersättningen. Om del senare visar sig alt rättshjälp mästesökas, behöver biträdet inte riskera att bli utan ersättning för sitt dittillsnedlagda arbete. Mot bakgrund av defördelar som sålunda kan uppnås med en ordning av det slag jag nu behandlat, förordar jag att del genom en ändring i 19 § RHL görs klart att det inte finns något som hindrar att retroaktiv ersättning kan utgå även när advokat eller biträdande jurist pä advokatbyrå beviljar allmän rättshjälp, 67 gällde vidbiträdesbyte att ingen ersättning kunde utgå till det nya biträdel för delarbete som han hade utfört före beslutet om bytet. Enligt kommittén är del oftasä att det nya biträdet behöver ulföra visst arbete därför att det förordnadebiträdel inte kan fullgöra arbetet i fråga. Det vanligaste torde också vara attdet är det nya biträdel som upprättar ansökan om byte m, m. Kommittén föreslårdärför att en möjlighet till retroaktiv ersättning öppnas även för det nyabiträdet. Efter det att kommittén lagt fram sitt förslag har högsta domstoleni ett beslut (NJA 1986 s, 249) i ett sådant fall gett det nya biträdetersättning för arbete som denne hade utfört före förordnandet. För egen del instämmer jagi kommitténs bedömning och förordar alt den föreslagna författningsändringengenomförs. Förslaget innebär att retroaktiv ersättning i dessa fall kan utgå tilldet nya biträdet under samma förutsättningar och i samma omfattning som tilldet först förordnade biträdel. Mitt förslag: Ellbiträde enligt RHL får, vid överklagande av ett beslut om ersättning, i denhögre instansen åberopa nya omständigheter till stöd för sitt anspråk endastom del finns särskilda skäl för del. Kommitténsförslag: Biträdena föreslås bli skyldiga att tillsammans med sin arvodesframslällningge in sitt lidkort eller annan dokumentation som noggrant redovisar varjearbetsmoment som uppdraget krävt och tidsåtgången för varje moment(huvudbetänkandet s, 154- 159), Remissinstanserna:Nästan alla instanser som berör förslaget kritiserar det (remissammanställningI s, 210-228), Skälen för mitt förslag:En effektiv kontroll av biträdenas arvodesfram-slällningar kräver att dengranskande myndigheten ges ett tillfredsställande underlag för sin bedömning.Förutsättningarna för granskningen är olika för olika myndigheter. Domstolarna m,fl, myndigheter har genom sitt eget sysslande med den rättsliga angelägenhetenkunskap om mänga av de svårigheter som kan ha mött biträdet vid utförandet avuppdraget. Andra myndigheter, däribland främst rättshjälpsnämnderna, saknar denkunskapen och fär lägga biträdets egna uppgifter till grund för sin bedömning,Rältshjälpsnämnderna har å andra sidan tillgång till advokater vid arvodesprövningenoch deras erfarenheter är naturligtvis av stort värde i det här sammanhanget, Rättshjälpskommitlénanser sig kunna slå fast att kostnadskontrollen inte fungerartillfredsställande. Denna slutsats har emellertid kritiserats av fleraremissinstanser. Liksomflertalet remissinstanser befarar jag alt en ordning i enlighet med kommiltéförslagelskulle medföra flera nackdelar. Sålunda skulle uppkomma ett ofta betydande merarbeteför biträdet. ofta visa sig utanbetydelse för den granskande myndigheten. En så nog- Prop. grann redovisning skulle ocksämotverka syftet att vid arvodesprövningen minska bundenheten vidnedlagd tid. Jag har svårt alt se att man genom den föreslagna ordningenskulle uppnå nägra så betydande fördelar alt de uppväger de nu nämndanackdelarna. Jag förordar därför alt förslaget inte Detfinns emellertid andra sätt att förbättra de granskande myndigheternasunderlag för bedömningen av framställda arvodesanspråk. har isitt remissvar fört fram tanken att det vid överprövning av en underinstansbeslut angående biträdesarvode bör förhindras att nya uppgifter äberopas tillstöd för det begärda arvodet i den högre instansen. Enligt hovrätten förekommerdel inte sällan att biträdena vid överklagande i hovrätten ger in enutförligare redogörelse för sitt arbete som dä motiverar det begärda arvodet. Enordning i enlighet med förslag kan enligt min mening medföra attbiträdena förmås alt vara mer utförliga i sina kostnadsräkningar redan iförsta instans. Därmed kan man på goda grunder hoppas att underlaget förersättningsbesluten blir bättre än . Dock måste en regel av det antyddaslaget utformas på ett sådant sätt att inte biträdena förhindras att åberopanytt material när det är sakligt befogat och så att inte kostnadsräkningarnaför säkerhets skull görs onödigt omfattande. Jagförordar mot bakgrund av det sagda att det i en ny paragraf i RHL (49 c §) försin en bestämmelse som tillåter etl biträde alt vid överklagande av ett beslutom ersättning enligt RHL åberopa nya omständigheter i den högre instansenendast om särskilda skäl föreligger, I lagrådsremissen ansåg min företrädareatt det borde räcka att det fanns "skäl" för alt tillåta att en nyomständighet åberopades. Sedan lagrådet kritiserat detta förslag förordar jagen justering av lagtexten. Jag återkommer till den saken i specialmotiveringen. Särskildaskäl kan anses föreligga t, ex, när en domstol till stöd för en nedsättningåberopar att biträdet varit oskickligt eller försumligt och biträdet inte hafttillfälle att argumentera i denna fråga i den lägre instansen. Om nedsättningenmotiveras med alt kostnadsräkningen varit bristfällig, bör däremotmöjligheterna att få åberopa nya omständigheter vara ytterst begränsade. Medden nu föreslagna bestämmelsen krävs det av biträdet att han är relativtutförlig när han redogör för sitt arbete och när han motiverar sitt arvodesanspräk.Det krävs ä andra sidan ocksä att den myndighet som beslutar om arvodetmotiverar ett beslut att sätta ned arvodet på etl sådant sätt att biträdet fårklart för sig varför han inte har fått det begärda beloppet. Enligtmin mening kan etl sålunda förbättrat beslutsunderlag bidra ocksä till alträttshjälpsbiträdena i större utsträckning än premieras för skicklighetoch effektivitet samt å andra sidan drabbas av nedsättningar vid visadoskicklighet eller långsamhet. Avslutningsvis vill jaghär nämna att jag har för avsikt att, om de nu föreslagna lagändringarna godtas, föreslå att det i 23 § RHF förs in en föreskrift som anger att den som har medverkat i en utredning enligt RHL 69 alllid,när han begär ersättning för sin medverkan, skall uppge den tid som har lagtsned pä uppdraget. 2.8.4 När skall ersättningen fastställas? Mittförslag: Ersättning till biträde skall alllid fastställas i samband med att denrättsliga angelägenheten avgörs genom dom eller beslut eller avslutas på någotannat sätt. Ersättning till bodelningsförrättare eller medlare skallfastställas när uppdraget har slutförts. Kommitténs förslag överensstämmer med milt. Kommitténföreslår dessutom att det i lagen förs in regler om när biträden m, fl, ärberättigade att uppbära förskott på sina ersättningar (huvudbetänkandet s, 204-205), Remissinstanserna: Endast en remissinstans har berört kommiltéförslagel.Det är som anser att det är onödigt att la upp reglernaom förskott i lagen (remissammanställning I s, 310), Skälen förmitt förslag: finns det inte några uttryckliga regler om när ersättningentill biträde m,fl, skall fastställas. tillämpas den naturiigahuvudregeln att ersättningen fastställs när handläggningen av den rättsligaangelägenheten slutförts, I den inte helt ovanliga situationen att ett biträdeeller annan frånträder sitt uppdrag innan handläggningen är slutförd, t, ex,därför att han blir entledigad eller därför att biträdesbyte sker, fastställsdäremot ofta ersättningen till biträdet redan i samband med entledigandet resp,bytet (se NJA 1982 s, 845), Enligt min mening är den beskrivna ordningen förenad medvissa nackdelar. har i många fall inte möjlighet all bedömaom det nedlagda arbetet har varit nödvändigt, dvs, om den begärda ersättningenär skälig, förrän handläggningen har avslutats. Den som när målet avgörs kanbli betalningsskyldig för rältshjälpskostnader - den rättssökande ellermotparten - anser sig i ett tidigare skede sällan ha anledning att anlägganågra synpunkter på biträdesersältningens storlek. Enligt den ordning somtillämpas är del i allmänhet för sent att framföra kritiken närmålet avgörs eller angelägenheten annars slutförs. Även den som har fränträttsitt uppdrag tidigare bör mot denna bakgrund fä sin ersättning fastställd idomen, avskrivningsbeslutet eller motsvarande. Biträdels intresse av att fälyfta ersättningen inom rimlig tid kan tillgodoses genom reglerna om förskott.