prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Dens, k, radonutredningen lämnade ijanuari 1983 sitt slutbetänkande (SOU 1983:6)Radon i bostäder. Utredningen hade följt kommunernas arbete och löpande försettdessa med information om mätmetoder, åtgärder m, m. Radonproblemet i bostäderansågs till en början i huvudsak härtöra frän byggnadsmaterial. Mätningar ikommuner och omfattande undersökningar av radonförekomsten i bostäder hadegjort det klart att det är marken som är den huvudsakliga radonkällan,Radoninströmning i hus visade sig bero i lika stor utsträckning på markensgenomsläpplighet och vattenhalt som på dess halter av uran och radium.Utredningen konstaterade vidare att de riskuppskattningar som fanns om radon ibostäder var ofullständiga. En särskild arbetsgrupp arbetade med metoder föratt på epidemiologisk väg fastställa sambandet mellan radon i bostäder och riskför lungcancer. Antalet bostäder med en radondotterhalt som översteg 400Bq/m' -det provisoriskt gällande gränsvärdet för sanitär olägenhet -uppskattades tillca 40000, Den dittills använda mätmetodiken befanns dock bristfällig och enomfattande forsknings- och utvecklingsverksamhet sattes därför i gång genomutredningens försorg. förslag och till regeringen inkomna skrivelser som grundbeslutade regeringen vidare den 19december 1985 om vissa åtgärder för att kommatill rätta med radonproblernen i bostäder. a. gavs SSI det övergripandeansvaret för att följa utvecklingen i fråga om strålning i bostäder, inklusiveriskbedömning och mätteknik. Sammadag uppdrog regeringen iit att efter samråd med 228 SSIoch berörda forskningsorgan utreda förutsättningarna för att genomfö- Prop.1987/88:85 ra en radonepidemiologisk undersökning i syfte att närmare klarläggacancerriskernas storiek med hänsyn till förekomsten av radon i bostäder. Enradonepidemiologisk studie inleddes under ledning av enprojektgrupp inom statens miljömedicinska laboratorium. Studien beräknas pågåunder fem är. Regeringenuppdrog vidare åt statens planverk att genomföra en särskild informationsinsatstill vägledning för kommunerna, som har att bl, a. beakta radonriskerna vidplanläggning av mark för bebyggelse och vid prövning av byggnadslov. Jag harinhämtat att arbetet med denna informationsinsats beräknas vara slutfört våren1988, Planverketskulle ocksä - inom ramen för den pågående översynen av Svensk byggnorm -utarbeta förslag till föreskrifter som ger kommunerna möjligheter att i sambandmed bygglovsprövningen kräva åtgärder som medför att radondotterhalten i enbostad inte översfiger det fastställda gränsvärdet eller motsvarande. Ettdelförslag har överlämnats till regeringen och bereds ibostadsdepartementet. Iregeringsbeslutet gavs vidare SSI i uppdrag att efter samråd medsocialstyrelsen, planverket samt statens mät- och provråd utreda förutsättningarnaför att införa ett auktorisationssystem för radonmätningar i bostäder.Uppdraget redovisades , Frågan bereds iregeringskansliet. Slutligenerhöll SSI i uppdrag att i samråd med , planverket samt statensmät- och provräd utarbeta en lägesrapport om arbetet med att minska riskernamed radon i bostäder. Rapporten i bostäder. Lägesrapport 1987överiämnades till regeringen den Ijuni 1987, Avrapporten framgår bl. a att en otillräcklig eller olämpligt anordnadventilation bidrar till att höga strålningsniväer kan uppmätas i bostäderna.Ett stort markinflöde av radon är främst ett problem beträffande småhus ochlägenheter i markplanet i flerbostadshus utan källare. Irapporten sägs att det finns enkla sätt att minska radonhalterna i befintligabostäder och hindra att problem uppstår i nybyggnader. ochplanverket har utarbetat riktlinjer till kommunerna för arbetet med att spårabostäder med höga radonhalter och tillsynen över att inga radonproblem byggs ini nya bostäder. Råd för de boende har sammanställts. Vissakommuner har varit särskilt uppmärksamma på radonfrågan vid nybyggande och harvisat att det går att åstadkomma väsentligt lägre radonhalter i nybebyggelsen.I rapporten sägs vidare att många miljö- och hälsoskyddsnämnder har utfört ettbetydande arbete med att kartlägga förekomsten av och minska riskerna medradondotterexponering inomhus. Det är dock bara hälften av kommunerna, mednågot mer än hälften av befolkningen, som systematiskt arbetar för att hindrahöga radondotterhalter i nybyggda hus. SSI bedömer att det finns ca 40000bostäder som har radonhalter över åtgärdsgränsen 400Bq/m Endast 5 300 av dessahar spårats. Vidare har bara var tredje bostad av dem som konstaterats liggaöver gränsen åtgärdats. Sammanfattningsvisbedömer berörda myndigheter läget som allvariigt. Ilägesrapporten lämnas ett antal förslag till åtgärder för att minska Prop,1987/88:85 radonproblemen. Sålunda föreslås förbättrad ventilation i hus medlåg luftomsättning, intensifierad kartläggning av hus med högaradondotter+ial-ter, beaktande av risker för förekomst av markradon vidnybyggande och skärpt kontroll av radondotterhalter i nya hus, 1 rapportenföreslås vidare att det ekonomiska stödet till småhusägare ses över och attkommunala förtroende- och tjänstemän informeras och utbildas, Cancerkommitténhar i betänkandet (SOU 1984:67) Cancer - orsaker, förebyggande m, m,uppmärksammat sambandet mellan radon och cancer och funnit att förekomsten avradcm i bostäder är ett allvarligt hälsoproblem, varför arbetet för attundanriija riskerna bör intensifieras. Den redovisade radonepidemiologiskastudien är ett led i detta arbete. Jaganförde att radonriskerna bedöms vara allvarliga. Det råder dock inteenighet om hur allvarligt läget är. har för sin del nämnt ca300 fall såsom sannolikaste värde med ett osäkerhetsintervall av ca100- I 000 fall , SSI uppskattar antalet framtida lungcancerfall som enföljd av höga radondotterhalter i svenska bostäder till sannolikt ca I 100 fallper är räknat frän och med med ett osäkerhetsband av 300-3 000 fallper är. Den s.k, latenstiden är . Jagvill för egen del framhålla att även mätt med cancerkommitténs riskbedömningarär radonfrågan en av de mest allvarliga hälso- och miljöfrågor, som vi måsteta itu med. Enligt vad jag har erfarit kommer SSI att ge ut nyametodbeskrivningar för kommunernas mätningar , Härigenom börspärningsarbetct kunna bedrivas med allt större säkerhet och ökadeförutsättningar skapas för en intensifierad spårning av byggnader med högaradondotterhalter,Redan innan myndigheterna hade överlämnat sin lägesrapportintensifierades dock arbetet med att minska radonförekomsten i bostäder ochdärmed sammanhängande hälsorisker, 1 detta arbete ingår bl, a, planverketskompletterande information om planläggning av mark för bebyggelse samtbygglovsprövning liksom råd om spårning av radondotterhalteri befintlig bebyggelse. Detekonomiska stödet till åtgärder mot radon har till sitt sakliga innehåll variti huvudsak oförändrat , då stöd först infördes. Till egnahemmenlämnas , vid sidan av län frän den allmänna kieditmarknaden, ettränte- och amorteringsfritt tilläggslän för åtgärder mot radon, om kostnadenskulle överstiga vad huset kan bära. Tilläggslänet omprövas eller skrivs avefter . Regeringenhar i årets budgetproposition (prop, 1987/88:100 bil, 13) föreslagitförenklingar och förbättringar av nu gällande regler om ekonomiskt stöd tillradonätgärder i egnahem. Förslagen innebär bl,a. att de nuvarande ränte- ochamorteringsfria tilläggslänen för egnahem ersätts av ett bidrag som motsvarar50% av kostnaden för de åtgärder som kommunen har funnit nödvändiga för attinte gällande gränsvärden skall överskridas. Bidraget föreslås kunna utgå rnedlägst I , och högst , per hus. tillåtgärder för att avhjälpa problemen med höga radondotterhalter i bostadshus gesdärmed ett tydligare inslag av ekonomisk stimulans. Kostnadernaför det föreslagna bidraget uppskattas till ca 15-20 milj, kr, 230 per är under entioårsperiod, eller totalt ca 175 milj, kr. Detta stöd bör enligt min meningleda till att radonproblemen minskar i omfattning. Stödet till åtgärder motradon i flerbostadshus ändras inte. Även i fortsättningen lämnas ränte- ochamorteringsfria lån, s,k, tilläggslån, för omfattande åtgärder som fastigheteninte kan bära ekonomiskt, I fräga om hus med hyres- och bostadsrättslägenheterkan ägaren få s, k, räntestöd eller, om åtgärder mot radon vidtas i samband meden ombyggnad, ombyggnadslän och räntebidrag. Sammantaget bör deåtgärder som jag har beskrivit kunna lägga grunden till en lösning avradonproblemet. Jag vill särskiltframhålla att det är av stor betydelse att kommunerna tar sin del av ansvaretmed att bl, a, spåra och åtgärda radonhusen. Kommunerna har härutöver ettstort ansvar i samband med bebyggelseplanering och byggnadslovsprövning att setill att radonfrågan beaktas på ett tidigt stadium, 1 detta sammanhang villjag betona att jag ser det som positivt att tjänstemän och förtroendemän ikommunerna numera bereds möjligheter till en grundlig utbildning iradonskyddsfrågor som informationen om spårning, mätmetoder, åtgärderm, m, utökas. Jag förutsätter givetvis att även fastighetsägare och enskildatar sin del av ansvaret. Avslutningsvisvill jag understryka att det är av särskild vikt att spärningsarbetct snarastfullföljs. Medborgarna kan med fog kräva att de inte skall behöva utsättas föronödiga hälsorisker i sina bostäder. # Länsstyrelsernabör ges i uppdrag att ställa samman uppgifter om de viktigaste miljöproblemen och deras orsaker. Naturvärdsver ket bör ges i uppdrag att redovisa länsstyrelsernas sammanställ ningar till regeringen, Städernas och destörre tätorternas trafik- och miljöproblem bör åtgärdas genom samfällda insatser. 1vissa områden är förutsättningarna för utveckling och överlevnad kopplade tillianspråktagande av olika naturresurser. kan det frånbevarandesynpunkt vara skäligt att samma resurser skyddas från exploatering.Beslut i sädana situationer måste vara välgrundade och långsiktigt inriktade.Det är därvid viktigt att ha en regional bedömning att utgå ifrån. Jag har tidigareframhållit betydelsen av regionala miljööversikter. Det är enligt min meningnödvändigt att komplettera de bransch- eller ämnesvisa analyserna ochföreskrifterna med en regional dimension. Skälen till detta är i huvudsakföljande. Enviss ort eller region kan inrymma en stor mängd olika miljöfariiga verksamheter som var ochen för sig uppfyller gällande krav på reningsåt- Prop. 1987/88:85 gärder m.m. men som sammantagna innebär så stor belastning att oacceptablamiljöeffekter uppstår. Ett exempel på ett sådan region är delar av , Vidarekan naturmiljön i en viss region i sig vara särskilt föroreningskänslig.Exempel är områden med kalkfattiga jordar och sjöar som därmed är särskiltkänsliga för försurande utsläpp samt områden med genomsläpp-liga sandjordar medsärskilt stora risker för kväveläckage till grundvattnet, . Det finns i värtland åtskilliga geografiska områden som pä sädana grunder kan anges somsärskilt föroreningskänsliga. Särskilt allvarlig blir situationen dä bådadessa aspekter sammanfaller, dvs, då en stor mängd miljöfarliga verksamheterär belägna i särskilt föroreningskänsliga områden. Så är exempelvis fallet idelar av södra och sydvästra . Viktiga steg i riktning mot regionala åtgärdsprogram för att förbättramiljön har redan tagits. Jag syftar pä regeringens beslut att tillsätta särskildadelegationer för att åstadkomma en bättre miljö på i ochgenomföra en rening av . Hisingeni är ett av landets mest utsatta områden när det gällerluftföroreningsutsläpp. Tung industri och trafikleder med en kraftiggenomfartstrafik ligger tätt intill bostäder. Raffinaderier, personbils- ochlastvagnsfabriker, oljehamnar, upplag för miljöfarligt och annat avfall samt enomfattande tillverkningsindustri släpper ut stora mängder av bl. a,kolväten, svaveldioxid och kväveoxider. Både den lokala och den regionalamiljöbelastningen är hög. Vägtrafikenär ett stort problem. Den omfattande industrin på medför många tungaoch ofta även miljöfarliga transporter. Pendlingen till och frän arbetsplatsernapä är omfattande. Måletär att göra väsentligt renai'e. Åtgärder pä fårsannolikt också stor betydelse för miljön i hela , Dalälvenrinner genom äldsta industribygd. Den är en symbol för svensk naturoch kultur - men också en stor förorenare av , Gruvdrift och järn- ochstålverk längs med har påverkat och påverkar älven genom stora utsläppav metaller. Gruvorna med sina avfallsupplag utgör de största källorna försådana metallutsläpp. Framför allt har utlakningen av zink och kadmium frångruvupplagen fått miljömässigt betydande konsekvenser, eftersom dessa metallergenom sin lättrörlighet sprids över stora områden. Zink- och kadmiumhalterna iDalälvens mynning är högre än i någon annan svensk älvmynning. En delegationhar tillsatts med uppgift att genomföra åtgärder som kanåstadkomma en väsentligt renare älv. Det kan ske genom att bl, a, åtgärdautlakningen av metaller från äldre gruvverksamhet och genom att systematisktompröva tillstånd för pågående verksamhet längs älven, Laholmsbuktenoch har tidigare pekats ut som särskilt föroreningskänsliga områdenenligt ML, Jaghar tidigare (avsnitt 4) anfört att luftföroreningshalterna i stora tätorter eller industriområden kan bli så höga att det uppstår risker för människors hälsa och för miljön. Av detta skäl har jag i detta samman- 232 häng föreslagit attregeringen bör fä möjlighet att med stöd av ML förklara Prop. 1987/88:85 ettområde som är särskilt utsatt för luftföroreningsutsläpp och buller sommiljöskyddsområde, kan det endast ske när ett område är känsligt förvattenförorening. Jaghar i många sammanhang kunnat notera att miljöengagemanget i landets olikadelar bara har vuxit kraftigt i styrka. Både lokalt och regionaltsker ett omfattande arbete med att kartlägga miljöproblem och att föreslålämpliga åtgärder. Jag ser det som mycket angeläget att ta till vara dettaengagemang. Som exempel på områden som bör uppmärksammas vill jag nämna Skånesvästra kust, innefattande större tätorter som , ochHelsingborg, den mycket starkt industrialiserade s. k, triangelnGöteborg-Vänersborg//, samtSundsvalls-, Skellefteå- och Luleäregionerna, Skälen till att nämna just dessaregioner varierar, men de återfaller på huvudsakligen någon eller några avföljande faktorer: - Industriella och energiproducerande anläggningarmed stora utsläpp av starkt miljöpåverkande ämnen, - Ett kemikalieintensivt och höggradigtanimalieinriktat jordbruk med bl, a, kväveläckage till grund-, yt- ochhavsvatten, - Kommunala reningsverk vars utsläpp av fosfor ochkväve bidrar till främst havsföroreningar, - Starkt trafikerade områden med dels stora utsläppav avgaser frän vägtrafik, dels stor bullerpåverkan. Miljöni de större tätorterna har emellertid inte bara samband med utsläpp av olikaföroreningar. En god tätortsmiljö mäste också innefatta tillgång tillrekreationsområden och orörd natur. Nära tätorterna har konkurtensen om markenökat, vilket ofta har fört med sig att friluftslivs- och naturvårdsintressenhar fått ge vika för olika typer av exploateringar. Tätortsmänniskansmöjligheter till natur- och friluftsupplevelser måste tillgodoses. De störretätorternas gröna lungor måste behandlas varsamt vid bostadsbyggande ochförtätning i gamla bostadsområden. Kommunerna har möjlighet genom PBL attavsätta lämplig mark för friluftsliv. Genom ändringar i naturvårdslagen kanockså kommunerna inrätta naturvårdsomräden och naturteservat. Motden här bakgrunden har jag funnit det angeläget att analyser av det regionalamiljötillståndet genomförs. Länsstyrelsernabör kunna göra en väsentlig insats i detta sammanhang. Jag har därför för avsikt att senare återkomma till regeringen med förslag om att ge länsstyrelserna i uppdrag att ställa samman befintliga uppgifter om de viktigaste miljöproblemen i resp. län, samt ange deras orsaker. Jag utgår från att länsstyrelsernas planeringsavdelningar redan har tillgäng till data och kunskaper om olika förhållanden som är av betydelse för uppdra get. Det är således inte fråga om att uppdraget skall behöva skapa behov av ytteriigare resurser av olika slag. Dessa uppgifter kan bl, a, vara av värde för den regionalpolitiska kommitté som har tillsatts. Kommittén skall enligt sina direktiv (Dir 1987:48) bl, a, redovisa förslag på vilka miljöfrågor som bör innefattas i det regionalpolitiska arbetet, 233 Länsstyrelsernas arbete bör ske i nära kontakt medkommuner och Prop, 1987/88:85 befintliga, regionala planeringsorgan.Länsstyrelserna bör under arbetets gång ha möjlighet att i ett fortlöpandesamrådsförfarande genom viss medverkan, sammanställningar m, m, få råd ochassistans från . Resultatet bör redovisas tillnaturvårdsverket som bör ges uppgiften att i samråd med det nya plan- ochbostadsverket och i förekommande fall övriga berörda myndigheter ställa sammandessa redovisningar. En redovisning till regeringen bör härefter enligt minbedömning kunna ske , Jag vill i detta sammanhang ocksä framhålla att detlöpande miljöarbete som utförs vid länsstyrelserna i många fall kan vara avintresse utanför länets gränser. Jag vill därför erinra om vad jag harsagt om att länsstyrelserna i sin ärliga länsrapport i fortsättningenregelmässigt bör redovisa aktuella miljöfrågor, I dessa frågor har jag samrått med industriministern ochcivilministern. De större tätorternas miljö Jag går över till att närmare behandla miljöförhållandenai de större städerna i vilka bl, a, trafiken, vissa industrier, avfalls- ochavloppshanteringen och energiproduktionen ofta gör att människor och miljöutsätts för en hård belastning. Behovet av åtgärder i dessa orter har stimuleratden tekniska utvecklingen på miljöområdet och genom bl, a, högt ställda kravenligt gällande lagstiftning drivit fram ny teknik och nya metoder för miljöförbättringar,som senare har kunnat utnyttjas i övriga delar av landet. Exempel på detta är1960-och 1970-talens vattenreningsprogram, I debatten om kvaliteter i olika livsmiljöer hävdas oftaatt staden eller den större tätorten, frän hälso- och miljösynpunkt alltid ärsämre än landsbygden och de mindre tätorteina. Enligt min mening kan man integöra en sådan generalisering. Däremot kan man peka på åtskilliga tätorter därefterkrigstidens strukturomvandling har lett till miljöproblem till följd avökad trafik, i vissa fall på stora trafikleder som kommit att ligga intillbostadsområden. Tätorternas centrala områden har också många gångerkontoriserats och avfolkats. Genom den kraftigt ökande biltrafiken har mångamänniskor i många fall fått sämre möjligheter att röra sig fritt och dra nyttaav det utbud av service, kultur och rekreation som staden har att erbjuda.Problemen drabbar inte minst barnen och de äldre. Det har enligt min mening blivit allt mer uppenbart attmiljön i våra störte tätorter mäste förbättras. Trafik- och miljöproblemenmäste åtgärdas genom samfällda insatser. En god stadsmiljö ställer krav på bl,a, sammanhängande gång- och cykelstiåk, bostadsområden utan genomfartstrafik,en väl utvecklad lokal kollektivtrafik och riklig tillgång till parker ochgrönområden. Den fysiska planeringen enligt PBL:s intentioner är därvid ettviktigt medel i strävan att förbättra miljön i våra städer. Som jag har konstaterat ger trafiken upphov fillstora miljöprob lem. Luftföroreningsproblemet kan inte lösas enbart genom beslutet om 234 avgasrening utan kräverocksä åtgärder som minskar biltrafiken, framför- Prop. allt i storstadsområdenascentralare delar, I regeringens proposition om trafikpolitiken inför1990-talet (prop, 1987/88:50) anges ocksä att eU av de viktigaste målen itrafikpolitiken är att begränsa trafikens miljöpåverkan. Det är också i det härperspektivet som man bör se mina förslag till skärpta avgaskrav för lastbilaroch bussar (avsnitt 4), Denstora inflyttningen till storstadsområdena och områdenas egna expansionsbehovhar bl, a, medfört att transporterna i dessa regioner har ökat kraftigt. Ocksåindustrins och handelns nya materialadministrativa rutiner har lett tillkraftiga trafikökningar, särskilt när det gäller biltrafiken. För att lösastorstadsområdenas trafikproblem krävs stora investeringar i både kollektivtrafiksystemoch vägar. Låg framkomlighet leder automatiskt till ökade utsläpp avluftföroreningar. Även om ansvaret för utformningen av den lokalatrafikförsörjningen i första hand åvilar kommuner och landsting, bör statenmedverka genom att skapa så goda förutsättningar som möjligt för detta arbete.Regeringen har i den trafikpolitiska propositionen lämnat förslag somsammantagna innebär väsentligt förbättrade förutsättningar att tillgodosestorstadsområdenas investeringsbehov. Det är i detta sammanhang viktigt attframhålla att kommuner och berörda regionala myndigheter bör ha en godframförhållning i sin fysiska översiktsplanering och trafikplanering. Regeringenavser i enlighet med vad som anförs i den trafikpolitiska propositionen bl, a,att tillsätta en utredning som skall ta fram ett samlat underlag för att minskatrafikens hälso-och miljöeffekter i storstadsregionerna. Utredningen skallbelysa förutsättningarna för utbyggnad av kollektivtrafikens framkomlighet.Även effekterna av omrädesavgifter eller andra former av avgifter skallstuderas liksom utbyggnad av förbifarter av miljöskäl. I propositionen angesvidare att TRÅD - de allmänna råden för planering av stadens trafiknät - börutvecklas sä att miljö- och energieffekterna ges en störte tyngd. Jagser den utredning som har aviserats i den trafikpolitiska propositionen sommycket viktig för de miljö- och hälsoaspekter som jag här har berört. Vadsärskilt gäller trafikbullerfrågorna finns emellertid aspekter som redan nu börbehandlas. Jag tar därför i det följande upp vissa frågor som rör störningarnatill följd av trafikbuller. Vägtrafikenär en av de mer betydande bullerkällorna i samhället. Den statligatrafikbullerutredningen (TBU) uppskattade är 1974 att , eller ca2,5 milj,, av de boende 1970 vid bostaden var utsatta för högreljudnivåer än de riktvärden utredningen angav som från medicinsk och hygienisksynpunkt önskvärda (respektive dygnsekvivalent ljudnivå utanför resp,i bostaden). Förhållandena därefter har knappast utvecklats till det bättre. Mångamänniskor utsätts för trafikbuller som överstiger vad som TBU betraktade som önskvärt. Trafikbullret är ett allvariigt miljöproblem som det är angeläget att komma till rätta med. Bulleremissionerna kan minskas 235 genom i första hand strängare krav pä fordonen. Nya typerav vägbelägg- Prop. 1987/88:85 ningar bör också utprovas. Redan på så sätt kanbetydande förbättringar uppnäs. Byggandet av förbifarter innebär i mänga fallatt centrala tätortsområden kan avlastas från tung och störande trafik.Regeringen har i den trafikpolitiska propositionen föreslagit en utökning avvägbyggandet bl, a, genom tidigareläggning av förbifarter som bör komma tillutförande av miljöskäl. Den större hänsyn till miljön som skall tas enligt den nyavägpolitiken innebär bl, a, att bullerfrågorna beaktas i ett tidigt skede avvägplaneringsprocessen. Väglagen har ändrats i den riktningen. beslutade om riktlinjer för åtgärder motvägtrafikbuller. Riktvärden angavs för tre planeringsfall. utgickifrån att berörda myndigheter skulle komma att ta fram detillämpningsanvisningar som behövdes. Då dessa inte kunnat enas om ettgemensamt förslag har naturvärdsverket därefter pä egen hand arbetat fram ettförslag till allmänna råd för begränsning av vägtrafikbuller. Verket harenligt den s,k. begränsningskungörelsen (1970:64) begärt regeringens medgivandeatt få ge ut de allmänna råden. Förslaget avser förutom de tre planeringsfallenäven befintlig miljö. När det gäller de s, k, nyplaneringsfaUen anser jag attdet är angeläget att klarlägga vilka riktlinjer som bör gälla förbullerimmissioner. De aktuella situationerna är - nyplanering avområden med bostäder och trafikleder - ny- ochväsentliga ombyggnader av enstaka bostadsfastigheter intill befintligatrafikleder och - ny- och väsentlig ombyggnad av trafikleder i befintligbebyggelse. Enligt min mening är det angeläget att riktlinjer för att begränsa vägtra fikbuller läggs fast inför det planerings- och projekteringsarbete som möjliggörs med utökade resurser för framtida vägbyggande.