prop · GB0358 · 1987-12-31 00:00:00 — I vissa situationer prövardock högsta domstolen frågor om resning beträffande sådana förelägganden. RUföreslår att prövningen av resning och återställande av försutten tidbeträffande ett godkänt föreläggande i stället skall i första hand ankomma påhovrätterna. förslag skall prövningen av frågor om resning och andra särskildarättsmedel i princip ske i endast en instans. Med förebild i vissa förslag somutredningen lagt fram i delbetänkandet om högsta domstolen och rättsbildningenföreslår RU dock att en hovrätt skall kunna rillåta en part att överklagahovrättens beslut till HD. Fömtsättningen för att ett sådant tillstånd skallges är enligt förslaget att hovrätten på grund av behovet av enhetligrättstillämpning eller annars finner att det föreligger synnerliga skäl atttillåta ett överklagande. Om ett överklagande tillåts i ett visst fall, skall iHD samma krav på s. k. prövningstillstånd gälla som i fråga om andrahovrättsavgöranden som överklagas till HD. Utredningens förslag fömtsättergrundlagsändringar. Enligt 11 kap. 11 § regeringsformen är det nämligen endast HD och regeringsrätten som får besluta i fråga om resning och återställande av försutten tid. RU föreslår att i regeringsformen föreskrivs att för de fall, där det urspmngliga ärendet handlagts av annan myndighet än regeringen, HD eller regeringsrätten, genom lag skall kunna bestämmas att frågan om resning eller återställande av försutten tid skall prövas av lägre rätt. Huruvida denna möjlighet att 17 läggabeslutanderätten på lägre organ bör utnyttjas även för de fall som det Prop.1987/88:58 nu ankommer på regeringsrätten att pröva har utredningen lämnatutanför sina överväganden. Remissinstanserna har över lag förklarat sig delautredningens uppfattning att det är väsentligt att HD får så godaförutsättningar som möjligt att ägna sig åt prejudikatbildande verksamhet.Utredningens förslag att i viss utsträckning överiåta prövningen av desärskilda rättsmedlen till hovrätterna har fått ett i huvudsak positivtmottagande. Remissinstanserna har däremot i stor utsträckning ställtsig avvisande till förslaget att talan mot en hovrätts beslut i dessa fallskall få föras endast om hovrätten ger tillstånd till det. Även utredningensförslag att genom en grundlagsändring öppna en möjlighet att i lag bestämma attutanför de allmänna domstolarnas område någon annan instans än regeringsrättenskall pröva frågor rörande de särskilda rättsmedlen har bemötts negativt. HD har haft delvis andra uppgifter irättskipningen än tingsrätterna och hovrätterna. Dess nuvarande roll idomstolssystemet fastställdes genom en reform (prop. 1971:45, JuU 7, rskr.163, SFS 1971:218). I samband med denna slogs fast att HD skulle utgöra enprejudikatinstans, dvs. en instans med uppgift att åstadkomma avgöranden somstyr domstolarnas rättstillämpning. För att säkerställa inriktningen på prejudikatbildandeverksamhet finns regler om att HD tar upp ett överklagat mål till prövningendast om domstolen meddelat särskilt tillstånd till detta, s. k.prövningstillstånd. Enligt 54 kap. 10 § första stycket I RB kanprövningstillstånd ges om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen atttalan prövas av HD. Prövningstillstånd kan emellertid också ges om detföreligger synnerliga skäl till prövning i högsta instans, såsom att grund förresning föreligger eller domvilla förekommit eller att målets utgång ihovrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag (54 kap.10 § första stycket 2 RB). Om samma skäl inte aktualiseras efter ett sedvanligtöverklagande utan som ett fristående ärende genom ett särskilt rättsmedel krävsdäremot inte prövningstillstånd. Det råder en bred enighet om att intresset av enändamålsenlig prejudikatbildning ökat . Genom tillkomsten avnya rättsområden och den snabba samhällsutvecklingen ökar samhällets totalabehov av rättsbildning. Detta behov kan inte tillgodoses enbart genomlagstiftning och motivuttalanden. Tvärtom är det ofta så att ny lagstiftning -nu liksom tidigare - får sitt närmare innehåll bestämtjust genom prejudikat avHD. Huvudansvaret för prejudikatbildningen inom de allmännadomstolarnas område vilar på HD. De reformer som har gjorts för att HD skall huvud sakligen kunna ägna sig åt denna uppgift har emellertid inte varit tillräckli ga. Flera uppslag till nya reformer, vilka berör främst de allmänna rätts- 18 medlen,har RU lagt fram i det delbetänkande om HD och rättsbildningen Prop.1987/88:58 som jag nämnde inledningsvis. Jag kommer i ett senare sammanhang attta ställning till dessa förslag. I likhet med utredningen och de allra flestaremissinstanserna anser jag emellertid att det är befogat att även ägna desärskilda rättsmedlen uppmärksamhet, när man undersöker möjligheterna attutnyttja HD:s resurser mer rationellt. Antalet fall som anhängiggörs i HD genom de särskildarättsmedlen är visserligen inte stort, om man räknar i absoluta tal, och mångaär enkla att pröva. Detta gäller särskilt de relativt sett vanliga fall somavser resning beträffande strafföreläggande. Om man bortser frånstrafföreläggandena torde antalet mål som anhängiggjorts i HD genom ettsärskilt rättsmedel inte ha uppgått till fler än 350. Man får emellertid en annan bild av de särskildarättsmedlens resursmässiga betydelse för HD, om man ställer antalet sådanafall i relation till antalet mål som sakprövas efter att ha anhängiggjortsgenom allmänna rättsmedel. brukar HD ge prövningstillstånd i ochsålunda göra en fullständig sakprövning i endast mellan 200 och 250 överklagadefall. 1 det stora flertalet av de överklagade målen (numera betydligt fler än 3000 ) beviljas inte något prövningstillstånd. Prövningen av mål som anhängiggjorts genom ett särskilträttsmedel förutsätter i många fall en ganska omfattande granskning avprocessmaterialet i det bakomliggande målet och normalt skall HD vidprövningen bestå av minst fem ledamöter. Vaije avdelning vid domstolen brukarha två hela föredragningsdagar där avdelningen består av femledamöter. Det är inte ovanligt att tid motsvarande en av får ägnasåt de nu aktuella fallen. I detta perspektiv framstår en reform beträffande desärskilda rättsmedlen som inte oväsentlig för att bereda HD möjlighet att ägnaytterligare tid och kraft åt sin huvuduppgift, dvs. En reform i enlighet med RU:s förslag kan ses som ettfullföljande av vad som beslöts och som sköt HD:s roll som prejudikatbildarei förgunden. Men det är enligt min mening inte bara fråga om att förbättra ochrenodla HD:s prejudikatbildande verksamhet. Den nuvarande ordningen härrör från , då makten attändra domstolarnas avgöranden låg samlad i en hand. Konungens, och dådistinktionen mellan de allmänna och de särskilda rättsmedlen inte var lika utmejsladsom . Detta är annorlunda . Jag ser för min del en reformering avbeslutsbefogenheterna i fråga om de särskilda rättsmedlen som ett led i desträvanden som har pågått och som har inneburit att regeringenoch de högsta domstolsinstanserna successivt har avlastats sådana frågor somsakligt sett kan avgöras på lägre nivå. i det perspektivet framstår detnärmast som självklart att HD i görligaste mån skall befrias från sittsysslande med de särskilda rättsmedlen. RU:s förslag att frågor som anhängiggörs genom särskildarättsmedel i större utsträckning än nu skall prövas av hovrätterna i stället för av HD har bemötts i huvudsak positivt av remissinstanserna. Mot bakgrund av de resursmässiga fördelarna för HD:s del och då en sådan reform är fullt 19 godtagbarfrån rättssäkerhetssynpunkt anser även jag att reformen bör genomföras efter istort sett de linjer som utredningen tänkt sig. Jag återkommer strax till dennärmare utformningen. Utredningensförslag att i regeringsformen öppna möjlighet att låta lägre domstolar prövafrågor rörande särskilda rättsmedel även inom det område som hör tillregeringsrättens kompetens har i allmänhet bemötts negativt vid remissbehandlingen.Med hänsyn till de speciella förhållanden som råder inom detta område - bl. a.saknas ju en motsvarighet till RB:s lagreglering av de särskilda rättsmedlen -anser jag mig inte nu ha tillräckligt underlag för att föreslå någon ändring idenna del. I detföljande avser jag att närmare behandla resning och återställande av försuttentid i avsnitt 2.2, besvär över domvilla m.m. i avsnitt 2.3, frågor om fullföljdi avsnitt 2.4 samt resursfrågor i avsnitt 2.5. Någraytterligare frågor i sammanhanget tar jag upp i mina kommentarer till deenskilda lagbestämmelserna, dvs. i specialmotiveringen (avsnitt 5). 2.2 Resning och återställande av försutten tid Mittförslag: Frågor om resning av tingsrättsavgöranden och andra avgöranden som kanöverklagas till tingsrätt eller hovrätt skall prövas av hovrätterna. Dessaskall också pröva frågor om återställande av försutten tid för att överklagasådana avgöranden. Även frågor om resning eller återställande av försutten, tidbeträffande sådana ärenden som avgjorts genom godkännande av strafföreläggandeeller föreläggande av ordningsbot skall prövas av hovrätterna. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utanerinran. Några få remissinstanser efterlyser ytterligare utredning bl. a. avtänkbara alternativ till RU:s förslag. Från några håll uttrycks tvekan om denföreslagna lösningen verkligen innebär någon beaktansvärd resursvinst för HD. Jusfitiekanslernförordar en mer långtgående reform innebärande bl. a. att hovrätterna skall fåpröva även ansökningar om resning av sina egna avgöranden. Ett fåtalremissinstanser, däribland och , avstyrker förslaget.Svea hovrätt förordar i stället att ett särskilt organ inrättas som skallbesluta om prövningstillstånd och i frågor rörande de särskilda rättsmedlen. Gällandeordning: Möjligheten till resning, som behandlas i 58 kap: 1 -10 §§ RB, avser iförsta hand fall där det lagakraftvunna avgörandet med viss grad av sannolikhetframstår som materiellt orikrigt. Den vanligaste resningsgrunden är attomständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åberopas. I tvistemålmåste det, för att resning skall beviljas, framstå som sannolikt attförebringande av omständigheten eller beviset i rättegången skulle ha lett tillatt målet fått en annan utgång (58 kap. 1 § första stycket 3). Sökanden måsteockså göra sannolikt att han inte vid den domstol som meddelat det lagakraftvunnaavgörandet eller genom att överklaga denna domstolsavgöranden hade kunnat åberopa omständigheten eller beviset Prop.1987/88:58 eller atthan annars hade giltig ursäkt att inte göra detta (58 kap. 1 § andra En annan viktig resningsgrund är att den rättstillämpning,som ligger till grund för domen, uppenbart strider mot lag (58 kap. 1 § förstastycket 4). Andra resningssituationer är bl. a. att en ledamot av rätten gjortsig skyldig till brottsligt förfarande eller tjänsteförseelse, att ett ombudeller en ställföreträdare gjort sig skyldig till brott som har avseende påmålet, att ett skriftligt bevis varit falskt eller att ett vittne eller någonannan avgett falsk utsaga. Jag kan i sammanhanget nämna att en proposition medförslag till vidgade möjligheter till resning vid jäv för bl. a. åklagare förnärvarande behandlas av (prop. 1987/87:23). Förutsättningarna för resning i brottmål till förmån fören tilltalad är mindre restriktivt utformade (58 kap. 2 §). Gäller det å andrasidan resning till nackdel för den tilltalade är möjligheterna till resningdelvis mer begränsade än i andra mål (58 kap. 3 §). Om någon vill söka resning skall han göra ansökan däromhos HD (11 kap. 11 § regeringsformen och 58 kap. 4 § RB). För andra fall än därresning begärs till fördel för den tilltalade måste ansökan ges in inom visstid. Normaltiden är från det att sökanden fick kännedom om detförhållande på vilket ansökningen grundas. Resning i tvistemål på grund avuppenbart oriktig rättstillämpning skall dock sökas från detatt avgörandet vann laga kraft. I mål rörande resning krävs, som tidigare nämnts, inteprövningstillstånd. HD är i mål om resning domför med fem ledamöter eller, omprövningen är av enkel beskaffenhet, med tre ledamöter (3 kap. 6 § RB). Omresning beviljas, skall HD som regel bestämma att den domstol som senast dömt imålet skall ta upp detta till förnyad prövning (58 kap. 7 § RB). Om saken äruppenbar kan dock HD själv ändra det tidigare avgörandet. Så sker iett ganska stort antal fall. För tryckfrihetsmål gäller en särskildbestämmelse enligt vilken HD i vissa fall skall hänvisa målet direkt tilltingsrätt för förnyad prövning inför jury (14 kap. 1 §tryckfrihetsförordningen). I 59 kap. RB finns särskilda regler om undanröjande avgodkänt strafföreläggande och godkänt föreläggande av ordningsbot. Enligtdessa regler kan en tingsrätt besluta att ett godkänt föreläggande skallundanröjas inte bara vid formella fel i den tidigare handläggningen utan ävenvid materiell oriktighet i vissa fall som motsvarar resningsfallen.Bestämmelserna är däremot inte fillämpliga om det upptäcks attstrafföreläggande utfärdats beträffande en gärning som inte var straffbelagd,t. ex. överträdelse av trafikföreskrift som inte kungjorts på rätt sätt. Isådant fall skall i stället ansökas om resning. Återställandeav försutten tid förutsätter att en part på grund av laga förfall (dvs. en giltig ursäkt enligt 32 kap. 8 § RB) varit förhindrad att inom föreskriven tid utnyttja ett allmänt rättsmedel och att han inte inom fristen kunnat anmäla detta (58 kap. 11 § RB). Det skall röra sig om en rättsme delsfrist. Den som har missat fristen för att bevaka eller klandra ett testamente eller för att företa en rättegångshandling i en pågående rätte- 21 gång kanalltså inte få den försuttna tiden återställd. I fråga omvad som menas med laga förfall gäller i princip detsamma som Prop.1987/88:58 för t. ex. utevaro eller underlåtenhet att inkomma med skrift underprocessens gång (32 kap. 6 och 8 §§ RB). Om det laga förfallet anmäls tillrätten innan fristen går ut, skall rätten utsätta en ny frist (32 kap. 7 § RB). Ansökan om återställande av försutten tid görs hos HD.Ansökningen skall göras från det förfallet upphörde, docksenast från det fristen utgick. Något krav på prövningstillstånd gäller inte i målangående återställande av försutten tid. 1 fråga om HD:s domförhet i dessa målgäller detsamma som i mål om resning. Bifalls ansökningen återställer HD denförsuttna tiden, vilket i allmänhet tillgår så att HD bestämmer en ny fristinom vilken parten kan utnyttja det allmänna rättsmedel som är aktuellt. Omemellertid parten redan har överklagat till högre rätt men för sent och hansfullföljda talan därför har avvisats, kan HD i vissa fall nöja sig med attundanröja avvisningsbeslutet. För sådana ärenden som inte handläggs eidigt RB grundasrätten att angripa ett avgörande genom ett särskilt rättsmedel endast på denallmänna bestämmelsen i II kap.11 § regeringsformen. Där sägs att resning i avgjort ärende samt återställandeav försutten tid beviljas av regeringsrätten när fråga är om ärende för vilketregeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högsta instansoch i andra fall av HD. HD:s kompetens innefattar resningsfrågor beträffandeavgöranden av t. ex. arbetsdomstolen, och bostadsdomstolen.Direkt gäller om resning och återställande av försutten tidendast för tvistemål och brottmål m. m. som hanteras enligt RB, men bestämmelsernatillämpas i stor utsträckning analogt beträffande de övriga fall som liggerinom HD:s kompetensområde. Skälen för mitt förslag: Som jag nämnde bör HD fåmöjlighet att i ökad utsträckning ägna sig åt prejudikatbildande verksamhet. att gå är då att, som RU föreslagit, föra ner prövningen av ansökningar omresning och återställande av försutten tid till hovrätterna. De allra flesta remissinstanserna har ansett förslagetgodtagbart från rättssäkerhetssynpunkt. Ett par remissinstanser, däribland Sveahovrätt, har dock pekat på risken för en oenhetlig rättstillämpning omprövningen förs över från HD till de sex hovrätterna. Med anledning av detta vill jag säga att det givetvis är vikrigtatt reglerna om i vilka fall en ansökan om resning eller annat särskilträttsmedel skall beviljas tillämpas på ett enhetligt sätt och att lika fallbedöms lika. Det kan emellertid inte med fog hävdas att behovet av en enhetligrättstillämpning är större på just detta rättsområde än på andra. Många skullenog snarare vilja påstå att det är mera stötande att man dömer olika i sak iflera ensartade mål än att man får en skiftande bedömning när det gäller rättenför en part att få sin sak upptagen till ny rättegång. Man bör även hålla i minnet att det redan nu finns ettstort antal prejudikat i fråga om de särskilda rättsmedlen, något som givetvis är ägnat att bidra till enhetlig rättstillämpning även om prövningen i viss utsträck ning skulle föras ner till hovrätterna. För att tillgodose behovet av enhetlig het bör det mot denna bakgrund enligt min mening vara tillräckligt om HD, 22 sedannågon part överklagat hovrättens beslut, kan ta upp de prejudi- Prop.1987/88:58 katvärda fallen till prövning. För att öka förutsättningarna för enhetlig rättstillämpningkan det vara lämpligt att åtminstone inledningsvis lägga prövningen av desärskilda rättsmedlen på en eller två avdelningar inom varje hovrätt. Härigenomskulle man dessutom undgå risken för att det inte uppmärksammas t. ex. att enperson som ansöker om resning har ansökt om resning av sammaavgörande. Jag vill i det sammanhanget erinra om att det enligt 12 §förordningen (1979:569) med hovrättsinstruktion åligger vice ordförandena påhovrättsavdelningarna att följa rättskipningen på de olika avdelningarna ochverka för en enhetlig rättstillämpning. Som ett argument mot en reform i enlighet med RU:s förslaghar under remissbehandlingen från ett par håll vidare yppats farhågor för atthovrätterna skulle bli alltför frikostiga med att bevilja resning ochåterställande av försutten tid. Jag är för min del inte lika orolig. Det finns inget somtalar för att en hovrättsprövning i sig generellt skulle leda till en mindrerestriktiv praxis än en prövning i HD. Domare på alla nivåer är medvetna om attfrågor om särskilda rättsmedel kräver grannlaga överväganden. Ett bifall tillansökningen innebär att man bryter upp ett lagakraftvunnet och rättskraftigtavgörande och de intressen som bär upp principerna om laga kraft och rättskraftväger tungt. Den restriktivitet som mot denna bakgrund bör iakttas vidprövningen åstadkoms i första hand genom de materiella bestämmelser somreglerar förutsättningarna för bifall. Inte heller det förhållandet att hovrätterna till så övervägandedel avgör sina mål och ärenden efter sakprövning i ordinär väg är enligt minuppfattning någon bärande invändning. Som RU påpekat är den typ av bedömningarsom skall göras i t. ex. resningsärenden inte främmande för hovrätterna. Manhar sålunda att göra liknande bedömningar vid prövningen av besvär överdomvilla och av frågor om att tillåta nytt åberopande i hovrätt enligt 50 kap.25 § tredje stycket RB. Även erfarenheterna från denna verksamhet ger enligtmin mening vid handen att hovrätterna är fullt kompetenta att handlägga defrågor som jag nu diskuterar. Som ett alternativ till RU:s förslag har underremissbehandlingen förts fram tanken på att ett särskilt organ inrättas förfrågor om prövningstillstånd till HD och beviljande av resning m. m. Dessafrågor har även berörts i RU:s tidigare nämnda betänkande om HD ochrättsbildningen. Utredningen har därvid stannat för att ett sådant organ intebör inrättas. Jag delar denna uppfattning. Någraremissinstanser har också föreslagit att hovrätterna skall få befo genhet att pröva ansökningar om resning och återställande av försutten tid inte bara beträffande tingsrättsavgöranden utan även beträffande hovrätts avgöranden. En sådan utvidgning av hovrätternas kompetens skulle själv fallet medföra en ännu större arbetslättnad för HD, särskilt som många resningsärenden gäller just hovrättsavgöranden. Enligt min mening bör man emellertid, åtminstone till dess erfarenheter vunnits av en reform beträffande tingsrättsavgörandena, såvitt möjligt hålla fast vid principen att frågor rörande de särskilda rättsmedlen prövas av en instans som är 23 högre änden som meddelat det angripna avgörandet. I fråga om återstäl- Prop.1987/88:58 lande av försutten tid är för övrigt antalet hovrättsavgöranden såfå att det från resurssynpunkt torde ha ringa betydelse var prövningen ligger. Jag delar RU:s uppfattning att en delegering avbeslutsbefogenheterna från HD till hovrätterna i fråga om ansökningar omresning och återställande av försutten tid bör innefatta inte baratingsrättsavgöranden utan även vissa andra avgöranden som kan överklagas tilltingsrätt eller hovrätt (t. ex. beslut i fastighetsbildningsärenden, utsökningsmåloch gåvoskatteärenden) samt sådana ärenden som avgjorts genom godkännande avstraffförelägganden eller förelägganden av ordningsbot. Jag kan nämna att det under remissbehandlingen från någothåll ifrågasatts om inte beslutanderätten i fråga om resning och återställandeav försutten tid beträffande sådana avgöranden som överklagas till tingsrättborde kunna föras ett steg längre ner i instanskedjan, dvs. till tingsrätterna.Jag anser emellertid att man åtminstone i en första etapp bör nöja sig med attföra ner beslutanderätten till hovrätterna. För detta talar bl. a. vikten av enenhetlig rättstillämpning i fråga om de särskilda rättsmedlen. Härtill kommeratt en delegering till hovrätterna är tillräcklig för att uppnå det primärasyftet med reformen, nämligen en arbetslättnad för HD. Om hovrätterna får pröva frågor om resning beträffande debeslut som kan överklagas till tingsrätt bör de - inte minst i enhetlighetensintresse -också fä ta över den uppgift som tingsrätterna nu har att prövafrågor om besvär över domvilla beträffande beslut som kan överklagas tilltingsrätt. Jag återkommer till detta i det följande. Av vad jag anfört framgår att jag anser att enreform i enlighet med RU:s förslag är fullt godtagbar frånrättssäkerhetssynpunkt men att man åtminstone inte bör sträckasig längre i fråga om överförande av beslutsbefogenheter till hovrätterna änvad utredningen föreslagit. När det gäller frågan i vad mån en sådan reformskulle innebära en arbetslättnad för HD kan konstateras att HD, med nuvarandemåltillströmning, skulle avlastas prövningen av ungefär 200 ansökningar omresning och återställande av försutten tid . Vid bedömningen av värdetav en reform fäster jag stor vikt vid att HD själv i sitt remissyttrande över RU:sförslag anfört att förslaget tillgÄoser önskemålet att frigöra resurser inomdomstolen, så att domstolens möjligheter att tillfredsställande fyllafunktionen av prejudikatinstans förbättras. Det bör i detta sammanhang också slås fast att den reformsom jag förordar bör innebära en större arbetslättnad för HD än det av en delremissinstanser framförda alternativet att ändra reglerna om HD:s domförhet idessa fall. Detta konstaterande håller streck även orn man - som jag redanförutskickat och närmare kommer att utveckla i det följande -avstår från attinföra fullföljdsförbud beträffande hovrätts avgöranden i dessa fall. Därmed äremellertid inte sagt att inte frågan om HD:s domförhet kan komma upp i sambandmed ställningstagandena till RU:s betänkande om HD och rättsbildningen. Jag vill tillägga att en ordning där hovrätterna prövaransökningar om resning och återställande av försutten tid beträffande tingsrättsavgöranden även har den fördelen att den medför en ökad enhetlighet i rättsmedelssys- 24 Besvär överdomvilla beträffande tingsrättsavgöranden prövas redan nu av hovrätterna. Ettsådant förenhetligande av systemet är särskilt värdefullt somtillämpningsområdena för de olika särskilda rättsmedlen i praktiken delvis gåri varandra. Vid den prövning av besväröver domvilla som enligt gällande ordning ligger på hovrätterna är hovrätten domförmed tre lagfarna ledamöter. Detsamma bör gälla i de fall där en hovrätt enligtden föreslagna ordningen skall pröva en fräga om resning eller återställande avförsutten tid.