prop · GB0371 · 1987-12-31 00:00:00 — Den omständigheten att det är fråga omupprepade fall av eget bruk synes däremot inte föranleda att varje fall skallbedömas strängare än som ringa narkotikabrott. Somjag har framhållit i den allmänna motiveringen blir en konsekvens av denföreslagna straffskalan bl, a, att reglerna om kroppsbesiktning i 28 kap, 12 § RBinte blir tillämpliga. Jagvill dock erinra om att den föreslagna straffskalan inte påverkar möjligheternatill kroppsvisitation enligt 28 kap, 11 § RB för att söka efter narkotika ellerföremål som kan förklaras förverkade enligt 6 § narkotikastrafflagen, I sådanafall avser ju brottsmisstanken vanligtvis innehav av narkotika, Itredje meningen av paragrafen föresläs en regel om ansvarsfrihet när det gäller vissa gärningar som endast bestått i eget bruk av narkotika. gärningen uppdagats genom att gärningsmannen sökt ellerunderkastat sig Prop. 1987/88: 71 vård eller annan behandling skall han intedömas till ansvar. Föreligger denna situation skall alltså åtal inte väckas,och sker det ändå skall domstolen ogilla åtalet. Huvudmotivet till den föreslagna bestämmelsen är, som jagframhållit i den allmänna motiveringen, att den som endast gjort sig skyldigtill eget bruk av narkotika inte genom hot om lagföring och straff skallavskräckas från att söka eller etablera kontakt i syfte att få vård ellerbehandling och inte heller skall behöva uppfatta en framställning om värd som chikanerande.Bestämmelsen tar givetvis i första hand sikte på vård eller behandling förnarkotikaberoende men är enligt sin utformning tillämplig även på andra formerav vård. Med vård avses liksom enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)även åtgärder för att förebygga eller utreda behov av behandling. Genom den föreslagna konstruktionen avansvarsfrihetsregeln kan till-lämpningen av bestämmelsen förväntas bliokomplicerad. Endast i de sällsynta undantagsfall dä, trots reglerna omsekretess inom värdsektorn, en värdkontakt av något slag föranlett att ett egetmissbruk av narkotika kommit till polis- eller åklagarmyndighetens kännedomskall regeln om ansvarsfrihet tillämpas, I andra fall skall frågan om lagföringprövas enligt de vanliga reglerna, varvid en tillämpning av bl, a, reglerna om åtalsunderlätelseaktualiseras. Ansvarsfrihetsregeln är avsedd att tillämpas oavsett påvilket sätt vårdkontakten har kommit till de brottsbeivrande myndigheternaskännedom. Missbrukaren kan t, ex, i samband med att han sökt vård ha iakttagitsav en polisman eller av någon annan som röjt honom för polisen, hans vistelsepå ett behandlingshem kan ha kommit fram i samband med ett delgivnings-försökeller genom någon anhörig eller han kan själv ha kommit att nämna den i sambandmed ett polisförhör i annat ärende. Har missbruket dessutom kommit till de brottsbeivrandemyndigheternas kännedom på annat sätt, vare sig före eller efter det att myndighetenfått kännedom om vårdkontakten, föreligger dock inte något hinder för lagföring.Men självfallet får ansvarsfrihetsregeln aktualitet, om missbrukaren vid ettförhör, som föranletts av att polisen fått reda på vårdkontakten, erkännermissbruket. Ansvarsfrihetsregeln är i överensstämmelse med vanligaprinciper avsedd att tillämpas av domstolen självmant, men regelns tillämpningkan förutsättas få aktualitet så sällan att domstolen, om den ej åberopas, intetorde behöva ta upp frågan annat än om handlingarna eller omständigheterna imålet gör det motiverat, 4 och 5 §§ 1paragraferna har endast den ändringen gjorts att försök, förberedelse och stämplingsamt medverkan, i likhet med vad som gäller i fråga om innehav,inte skall vara straffbara vid den nya gärningsformen enligt 1 § 6 6 Hemställan Prop. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändringav narkotikastrafflagen (1968: 64), Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Lagrådet Prop, 1987/88:71 Utdragur protokoll vid sammanträde , Närvarande:f, d, regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådetMagnusson, Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen pähemställan av statsrådet och chefen för beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring inarkotikastrafflagen (1968: 64), Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn , Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet . Ändringeni I § syftar i första hand till att göra olovlig konsumtion av narkotikastraffbar. Detta kommer klarare fram, om bruk av narkotika uttryckligen nämns iparagrafen. På det sättet uppnås ocksä ett bättre samband med den nyapåföljdsregeln i 2 §, Avsiktenmed lagändringen är vidare att sådan straffri befattning med narkotikasom saknar samband med egen konsumtion skall hänföras under det straffbaraområdet. Detta bör lämpligen framgå av en avslutande punkt i uppräkningen i 1 §, Lagrådetföreslår således, såvitt gäller I §, att det avslutande ordet "eller"i punkt 5 får utgå, att punkt 6 fär lydelsen "innehar eller brukar narkotika,eller" och att det införs en ny punkt av följande lydelse: "7, lar annanbefattning med narkotika". Godtasdetta förslag, bör följdändringar göras i 4 och 5 §§, sä att det där talas om 1§ punkterna 6 eller 7. Iövrigt lämnar lagrådet lagförslaget utan erinran. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , , S,, , , , R, , , ,, G, , , Proposition om ändringar i narkotikastrafflagen (1968:64) Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till lag om ändring inarkotikastrafflagen (1968:64), Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar godtagit det remitterade förslaget i sak men förordat vissa redaktionellaändringar. Enligt lagrådet kommer det klarare fram att förslaget syftar tillatt göra olovlig konsumtion av narkotika straffbar, om bruk av narkotikauttryckligen nämns i I § narkotikastrafflagen, I punkt 6 av paragrafen somenligt lagrådsremissens förslag skulle straffbelägga fall då någon"innehar eller tar annan befattning med narkotika" - bör därför enligtlagrådets förslag de citerade orden bytas ut mot "innehar eller brukarnarkotika". Dessutom bör enligt lagrådet en ny punkt införas av följandelydelse: "7, tar annan befattning med narkotika". Lagrådet föreslårdessutom vissa följdändringar i 4 och 5 §§, Lagrådetsförslag innebär inte någon saklig ändring i förhållande till det remitteradeförslaget. Jag ser ingen anledning att motsätta mig att bruk särskilt nämns ilagtexten. Med bruk avses dä tillförsel av narkotika till människokroppen somfaktisk handling; självfallet är som framgår av remissen avsikten inte attkriminalisera narkotikaberusning eller narkomani, Isyfte att undvika onödiga gränsdragningsproblem för de rättstillämpan-demyndigheterna bör emellertid annan befattning med narkotika behandlas i punkt6 tillsammans med innehav och bruk. Några följdändringar i 4 och 5 §§ utöverdem som föreslogs i remissen behöver då inte göras. Ytterligareen redaktionell ändring bör göras i förslaget såvitt gäller andra meningen i 2 §, Slutligenvill jag i sammanhanget än en gång understryka att avsikten med förslaget inte är att förändra den allmänna inriktningen av narkotika politiken. Tyngdpunkten i samhällets insatser mot narkotikamissbruk bör således även ligga på förebyggande åtgärder samt insatser som syftar till vård och rehabilitering. Verksamheten inom rättsväsendet får 30 inte motverka samhälletsansträngningar att erbjuda vård åt vårdbehövan- Prop. 1987/88: 71 demissbrukare. Den utformning som förslaget fått i lagrådsremissen -varvid jagsärskilt vill peka på straffskalan och ansvarsfrihetsregeln -säkerställerenligt min mening att denna inriktning ligger fast. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta det av lagrådet granskade förslaget med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. Bilagal Prop, 1987/88:71 Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968: 64) Härigenomföreskrivs att 1,2,4 och 5 §§ narkotikastrafflagen (1968:64)' skall ha följandelydelse. 1, överlåternarkotika, 2, framställernarkotika som är avsedd för missbruk, 3, förvärvarnarkotika i överlåtelsesyfte, 4, anskaffar,bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattningmed narkotika som inte är avsedd för eget bruk, 5, bjuder utnarkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika,förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådanåtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller döms, om gärningen sker uppsåt-ligen, för narkotikabrott tillfängelse i högst tre är. 1, överiäter narkotika, 2, framställernarkotika som är avsedd för missbruk, 3, förvärvarnarkotika i överiåtel- sesyfte, 4, anskaffar,bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattningmed narkotika so:n inte är avsedd för eget bruk, 5, bjuder utnarkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika,förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådanåtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller 6, innehar ellertar annan befattning med narkotika döms, omgärningen sker uppsåt-ligen, för narkotikabrott till fängelse i högst . Är brottsom avses i 1 § att anse som ringa, döms till böter eller fängelse i högst sexmånader. Är brottsom avses i 1 § att anse som ringa, döms till böter eller fängelse i högst sexmånader. Utgjordegärningen endast eget bruk av narkotika, döms till böter. Om i sådant fall gärningsmannenhar sökt eller underkastat sig behandling för narkotikaberoende eftergärningen men innan den kom ' Senastelydelse av 1 § 1985:9 2§ 1985:9 5 § 1983:363, tillpolis- eller åklagarmyndighets kännedom skall han inte dömas till För försök ellerförberedelse till narkotikabrott eller grovt narkotikabrott liksom för stämplingtill narkotikabrott, som inte är att att anse som ringa, eller till grovt narkotikabrottdöms, om gärningen avser annat än innehav, till ansvar enligt 23 kap, . För försök ellerförberedelse till narkotikabrott eller grovt narkotikabrott liksom för stämplingtill narkotikabrott, som inte är anse som ringa, eller till grovt narkotikabrottdöms, om gärningen avser annan befattning än som avses i 1 § 6, till ansvarenligt 23 kap, . Har flera medverkat tillbrott som avses i 1-4 §§ och innefattar gärningen inte endast innehav, gällerbestämmelserna i 23 kap, . Har flera medverkat tillbrott som avses i 1-4 §§ och innefattar gärningen inte endast befattning enhgt1 §6, gäller bestämmelserna i 23 kap, . Dennalag träder i kraft , 3 1987/88. 1987/88: 71 Sammanställning av remissyttranden överdepartementspromemorian 1.1 Behovet av en utvidgad kriminalisering I denna fråga är remissutfallet blandat. Till dem som utanreservationer ställer sig bakom förslaget i denna del eller utan närmaremotivering lämnar detta utan erinran hör överåklagaren vidregionåklagarmyndigheten i , , generaltidlstyrelsen,, , , landstingsförbundet.Föreningen . Föreningen , , RHSoch . FMN anser i och för sig att en kriminalisering skallske men att promemorieförslaget är en meningslös gest. Även RNS anser att enkriminalisering av konsumtionen är nödvändig men att förslaget på sin höjd kanfå ett symboliskt värde. I huvudsakdelar jag de uppfattningar som uttalats i avsnitt 4,2 av promemorian. Urpraktisk synpunkt och för den allmänpreventiva effekten är den föreslagnakriminaliseringen av olovlig tillförsel av narkotika till människokroppen ochden befattning med narkotika, som äger rum i omedelbar anslutning härtill,tilltalade, Tingsrättenhar redan i sitt yttrande över promemoria (PM nr 8)uttalat sig för att all illegal användning av narkotika bör vara straffbelagd.Tingsrätten vidhåller denna uppfattning och ansluter sig till de övervägandensom nu gjorts i departementspromemorian. Enligttingsrättens uppfattning kommer betydelsen av den föreslagna ändringen främstatt vara att samhället därigenom på ett klart och otvetydigt sätt uttryckersitt avståndstagande från all befattning med narkotika. Som framhållits ipromemorian är detta av särskilt värde när det gäller att avhålla ungamänniskor frän att av obetänksamhet eller nyfikenhet pröva narkotika.Bestämmelsen kan vidare enligt tingsrättens mening ses som ett led i kampen attgöra våra kriminalvärdsanstalter fria från narkotika. uttalar att förslaget torde saknapraktisk betydelse vid narkotikasmuggling. SÖ konstaterar med tillfredsställelse att detta förslagstämmer helt med den uppfattning SÖ tidigare redovisat i ett yttrande tilljustitiedepartementet (Dnr 223-84: 69) med anledning av NarkotikakommissionensPM nr 8 Dnr 3790- 83, SÖ hänvisar i övrigt till detta yttrande. ÖB: Prop. Inomförsvarsmakten har under senare är kunnat konstateras ett mindre narkotikamissbruk,vilket inte hindrar att konsumtion av narkotika förekommer. Ur ordnings- ochsäkerhetssynpunkt kan befattning med narkotika på olika sätt inomförsvarsmakten inte accepteras. Det kan gälla såväl eget bruk som försäljning m,m. Denlagtekniska konstruktion som förslaget innebär, dvs, att själva fillförseln avnarkotika till kroppen kriminaliseras tillstyrks. Motionerom föreskrifter i lokal ordningsstadga om förbud mot användning av narkotika påallmän plats har väckts i många kommuner. Förbundet har i sin juridiskarådgivning avrått kommunerna från att meddela lokala ordningsförbud. Skälentill detta har varit förbundets uppfattning att den särskildastrafflagstiftning som finns på narkotikaomrädet är avsedd att uttömmandereglera straffbar hantering av narkotika och att klart tagitställning till avgränsningen av det straffbara området. Styrelsenhar avgett yttrande till i ettbesvärsärende från kommun (Ert dnr 2254/85) avseende bestämmelse ilokal ordningsstadga om förbud mot användning av narkotika på allmän plats, Iyttrandet uttalades att förbundet ansett att laglighets-och lämplighetsskäl idetta fall talade för att man inte skulle införa kompletterande lokalaföreskrifter. En eventuell justering av det straffbara området för hantering avnarkotika borde göras av genom ändring i narkotikastrafflagen. Dessaerfarenheter gör att styrelsen anser att en utvidning av det straffbaraområdet i enlighet med förslaget är befogad. Till detta kommer att den osäkerhetsom enligt promemorian finns hos polis och allmänhet när det gäller gränsernaför straffbara narkotikahantering genom ändringen undanröjs. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen : Enligtpolischefsföreningarnas uppfattning brister nu gällande narkotikalagstiftningframförallt i två avseenden: 1, Den tillåter konsumtion avnarkotika som inte är legalutskriven, 2, Den ger inte myndigheterna fillräckligmöjlighet att i ett tidigt skede fastslå att missbruk som kräver vårdinsatserföreligger. Detär därför med tillfredsställelse som föreningarna konstaterar attdepartementspromemorian innehåller förslag som kriminaliserar otillåten befattningmed narkotika, RHSanför i denna del: Medhänvisning till våra tidigare ställningstaganden i yttranden över "Narkotikabrott"(BRÅ PM 1982: 2) och promemoria nr 8"Narkotikastrafflagen m,m," tillstyrker vi de ändringar i narkofikastrafflagensom nu föresläs. vill vi ännu engäng understryka att den viktigaste formen för bekämpning av narkotika är det förebyggande arbetet. informationtill barn och vuxna om narkotikan och dess följdverkningar är Prop,1987/88: 71 nödvändig, 1 samband med beslut om skärpta straffbestämmelser bören särskild informationssatsning göras för att medvetandegöra alla och i synnerhetungdomar och föräldrar om att icke medicinskt bruk av narkotika är olagligt ochdärmed straffbart, Oskarshamnskommun tillstyrker förslaget att all befattning med narkotika kriminaliserasoch därmed också illegal konsumtion, 1 motsats till den i utredningen framförda uppfattningen,att den praktiska betydelsen av om konsumtion av narkotika kriminaliseraseller inte är mycket begränsad, anser kommunen att kriminalisering av allbefattning med narkotika är en mycket angelägen och viktig åtgärd. Samhälletvisar därmed klart och entydigt sin inställning även till bruket av narkotikahelt i överensstämmelse med uppfattningen hos allmänheten. En samlad och konsekventhållning från samhällets sida är av största betydelse som en allmän preventivfunktion bland framförallt ungdomar men även andra grupper av personer som avokunnighet eller lättsinne prövar användning av narkotika eller befinner sig iriskzonen för att bli narkotikamissbrukare. Även BRA (ledamöterna )ställer sig bakom den utvidgade kriminaliseringen och anför, Frågan om en breddning av den kriminella zonen vad avserbefattning med narkotika har varit föremål för en långvarig offentlig debatt iSverige, Debatten har sitt ursprung i de predjudikatbildande domar från högstadomstolen som klargjorde vissa gränsdragningsfrägor vad avser det straffbaraområdet för befattning med narkotiskt preparat och som innebar att befattningmed sådant preparat i omedelbar anslutning till eget nyttjande icke föll inomdet straffbara området. Den diskussion som förevarit härefter har inneburitklarlägganden på flera punkter. De som förespråkar en utökad kriminaliseringhar icke velat kriminalisera det förhållandet att individen har narkotisktpreparat i blodet eller det av preparatet framkallade berusningstillständet somsådant. Det slagordsmässigt framförda kravet pä kriminalisering av"missbruket" eller "konsumtionen" har i sak inneburit ettjuridiskt mer strikt krav pä kriminalisering av den handling som medfört attnarkotikan tillförs människokroppen. De som motsatt sig utvidgad kriminalisering har i detavseendet anfört att en rimlig tolkning av gällande narkotikastrafflag ickelämnar utrymme för någon beaktansvärd ickekriminaliserad befattning mednarkotika. Ett annat argument som förts fram är att man skulle hamna isvårigheter av bevisteknisk- och bevisvärderingsnatur. Med det synsätt högsta domstolen givit uttryck för måstedock konstateras att det existerar en zon mellan ä ena sidan den straffriatillförseln av narkotika till kroppen och å andra sidan den kriminaliseradebefattningen med narkotika. Den ovan konstaterade ickekriminaliserade zonen kan tyckasvara av 36 rentteoretisk straffrättslig natur och ha karaktär av en språklig Prop,1987/88:71 ofullkomlighet vad gäller gärningsbeskrivningen, 1 praktiken har emellertid denna ickekriminaliserade zonen relativt stor betydelse. Det torde vara välkänt såväl i etablerade missbrukskretsarsom bland unga experimentmissbrukare att det icke är straffbart att "ta ensil" eller "röka en pipa hasch". För polisen innebär den påtalade straffria zonen enpåtaglig svårighet vid ingripanden mot missbruk på allmän plats eller i s, k, knarkarkvartar. Det bör dessutom understrykas att det är av stor betydelseför normbildningen att samhället med kraft hävdar att missbruk icke äracceptabelt. För att åstadkomma en norm som avhåller främst ungdomarfrän experimentmissbruk men också ger lagstöd för polisingripanden motpågående narkotikatillförsel till människokroppen framstår det därför somuppenbart att den nu existerande straffria zonen bör täckas in genom enkriminalisering. Det till BRÅ remitterade lagförslaget i denna del, d, v, s,den utvidgade gärningsbeskrivningen som avses täcka in den hittillsickekriminaliserade zonen, är enligt min uppfattning lämpligt utformad. Jagvill här särskilt understryka de skrivningar som gjorts under avsnitt 4,3styckena I och 2 på sid, 31, Körlof anför dock med hänvisning till sin inställning tillpromemorieförslaget i övrigt: Sammanfattningsvis kan alltså sägas att det remitteradelagförslaget inte i någon nämnvärd omfattning fyller syftet att skapa enkonsekvent och effektiv kriminalpolitisk hållning till narkotikaproblemet. Även från den i promemorian klart uttalade målsättningenatt skapa politisk enighet är förslaget otillfredsställande även om den vidgadekriminaliseringen i och för sig torde kunna godtas, En majoritet av har i rubr yttrandeavstyrkt förslag att kriminalisera konsumtion avnarkotika ("tillförsel av narkotika till människokroppen")innebärande en total kriminalisering av all befattning med narkotika. Som skälför avstyrkan anges att principiella invändningar mäste resas mot straffmgripandeför att förmå en individ att avstå från beteenden som bara skada dem själva,att påstådda olägenheter med den nuvarande straffriheten i enlighet med är försumbara, att förslaget däremot kan beräknas leda tilltillämpningssvårigheter samt att en kriminalisering kan försvåra erforderligavärdinsatser. Då detförsta gäller det principiella spörsmålet är det uppenbart att ett narkotikaintag - oavsett om det kan ses isolerat eller som ett led i en missbrukskedja - sällan kan ses som en individs ensak. Forskningen och erfarenheten ger vid handen att narkotikakonsumtionens skadeverkningar inte endast kan hänföras och isoleras till vederbörande individ utan direkt och indirekt ocksä kan drabba andra människor. Det är av såväl normativa som preventiva och pedagogiska skäl utomordentligt viktigt att samhället 37 slår fast att det intetolererar sådan konsumtion av narkotika som inte är Prop, 1987/88: 71 medicinsktmotiverad. Ett normativt budskap utan sanktionsmöjlighet blir emellertid lättett slag i luften. Sä tillvida delar jag departementspromemorians förslag attäven konsumtion av narkotika bör kriminaliseras. FMNhar krävt att aU icke- medicinsk befattning med beroendeframkallandemedel skall vara förbjuden i svensk lag och att varje brott mot detta förbudskall medföra att den regelbrytande måste underkasta sig den utredning ochsenare även den behandling som hans tillstånd kräver. Som anhörigförening harvi naturiigtvis inte något som helst intresse av att våra närmaste förutom ettdestruktivt missbruk dessutom skall utsättas för bestraffningar ellerrepressalier, när deras skriande behov utgöres av en rehabilitering. Detföreliggande förslaget uppfattas av FMN som en meningslös gest. Varken isocialt arbete eller i polisarbete kommer de föreslagna förändringarna attinnebära möjligheter till förändringar eller utveckling. Det tycks oss snarastvara ett hånfullt svar på vad som en smula primitivt i debatten kommit attframstå som "kriminaliseringskravet". I förslaget är ett intagandeav missbruksdroger definierat som brottslig handling av det slag som bör haböter som påföljd. FMN har aldrig yrkat på böter för sina tungt missbrukandebarn som uppfattar därför förslaget som en trakassering av missbrukaren ochhans närmaste. Förslagethar bara i ett litet och föralldel ganska betydelsefullt avseende uppfylltkraven från vär sida såtillvida, att vuxna i diskussion med upproriskapubertetsbarn åtminstone skulle kunna hävda att bruk av droger faktiskt i lagär förbjudet, FMN:skriminaliseringskrav hade som bakgrund en mångårig erfarenhet av att samhälletsskyddsnät kring ungdomar blivit allt tunnare och svagare. Vi har märkt attungdomar vid tidig drogdebut i småtonären i praktiken inte blir stoppade i sinsjälvförstörelse förrän det gått omkring under fortgående försämring.Först närderas missbruk lett till kriminalitet av tillräckligtuppseendeväckande slag brukar det leda till ett polisingripande och ofta ävenrättsliga åtgärder. För de anhöriga har det tett sig som en helt obegripliggrymhet från samhällets sida att deras tonåring han blev alltsämre och allt mer destruerades som människa, aldrig ansågs vara i behov avutredning eller vård enligt LVU (och senare i livet - LVM) i sin egenskap avmissbrukare, medan samhällets bromsmekanismer slogs till mer eller mindreeffektivt när missbrukaren börjat stjäla på ett meruppseendeväckande sätt. Det har varit och är som om det egna, självdestruktivabeteendet vore den resandes ensak och slutar vara detta i och med att ävenandra kommer till skada. FörFMN har det stått klart att tonårsmissbruka rens självdestruktion innefattar en förlust av mentala utvecklingsprocesser som hör tonåren till.