prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag anser emellertid att kostnadskonsekvenserna, särskilt för kommunerna ännu inte är tillräckligt belysta. Kompletterande underlag behöver således tas fram. Jag avser att återkomma till regeringen ifråga om riktlinjer för begränsning av vägtrafikbuller vid nyplanering. Att vidta åtgärder i befintlig miljö enligtnaturvårdsverkets förslag till allmänna råd bedöms kosta 5-6 miljarder kronor.Större delen skulle komma att belasta kommunerna och då framför allt de trestorstadskommunerna. Vid en samlad bedömning finner jag att det ekonomiskaläget inte gör det möjligt att ange riktvärden till ledning fördet fortsatta arbetet med att minska bullerstörningarna i den befintligamiljön. Frågan om lämpliga åtgärder får liksom , i enlighet medgrunderna för tillämpningen av miljöskyddslagen, bedömas frän fall till fallmed hänsyn till alla omständigheter av betydelse i varje särskild situation, I dessa frågor har jag samrått medkommunikationsministern. 8.5Ändrade regler för installation och användning av värmepumpar Mitt förslag: I hälsoskyddslagen (1982:1080) införs enbestämmelse om att det krävs anmälan till miljö- och en värmepumpsanläggning för utvinning av värme ur mark, ytvatten ellergrundvatten. Kommunen ges rätt att föreskriva till-ständsplikt, om det behövsför att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet. Anmälan eller tillstånd behövsinte om anläggningen är anmälnings- eller tillståndspliktig enligt ML ellervattenlagen (1983:291), Ett tillstånd gäller under förutsättning attarbetet med anläggningen påbörjas inom tvä är. förslag: Överensstämmer i huvudsak medmitt. Remissyttrandena: Yttranden över förslaget har avgetts avriksrevisionsverket, , , ,statens råd för byggnadsforskning, statens mät- och provråd, länsstyrelserna iUppsala, , , , , , ,, och . , och , - Nägralänsstyrelser har bifogat yttranden frän kommuner. Nästan samtliga remissinstanser tillstyrkernaturvårdsverkets förslag. Endast avstyrker förslaget.Enligt behövs det inga nya regler, eftersom kommunerna medstöd av 11 § hälsoskyddsförordningen (1983:616) kan införa nödvändig anmälningsskyldighetför inrättande av värmepumpsanläggningar. ifrågasätter bl.a. om inte också vissa luftvärmepumpar borde vara anmälningspliktiga.Länsstyrelsen i anser att en generell anmälningsplikt förluftvärmepumpar bör införas, tillstyrker attföreslagen anmälningsplikt införs men avstyrker att kommunerna ges rätt attföreskriva tillståndsplikt. Skälenför mitt förslag: Jag har i denna fråga särskilt samrått med chefen försocialdepartementet. Den energi som finns lagrad i jord, berg och vatten kanmed hjälp av värmepumpar utvinnas och användas för bl, a, uppvärmningsändamål.Värmepumpstekniken är energisnål. Den förekommer i både stor och liten skala.Värmepumpar med hög effekt finns bl, a, i vissa fjärrvärmeverk, medanvärmepumpar med låg effekt är vanliga vid uppvärmning av småhus,Smähusvärmepumpar dominerar marknaden, torde det i finnas totaltca 130000 värmepumpar i drift. Övervägande delen av dessa, drygt 129000,beräknas bestå av små värmepumpar för villor och flerbostadshus, med en effektav mellan 2 och 50 kW. Av dessa utgörs av s. k. luftvärmepumpar. Undersenare år har försäljningen av värmepumpar gått ned kraftigt. Detta harförklarats med att det har blivit mindre ekono- miskt lönsamt än tidigare att använda värmepumpstekniken.Hur framti- Prop, 1987/88:85 den för branschen kommer att se ut är svårtatt överblicka . Ändrade positiva ekonomiska förutsättningar torde kunnafå försäljningen av värmepumpar att öka igen. Användningen av värmepumpar medför risker för miljön.Farliga och skadliga ämnen kan läcka ut i luft, mark och vatten. Exempel pådetta utgörs av utsläpp av CFC (klorfluorkarboner) till luft och läckage avgiftig frostskyddsvätska till grundvatten och vattentäkter. Vidare kan vissavärmepumpar ge upphov till bullerstörningar. Värmepumpsanläggningar kansåledes ge upphov till både miljömiissiga olägenheter enligt miljöskyddslagstiftningenoch sanitär olägenhet enligt hälsoskyddslagstiftningen. Enligt 2 och 16 §§ MF och bilagorna A och B tillförordningen föreligger tillståndsplikt eller anmälningsplikt enligt ML föranläggning för utvinning, på annat sätt än genom vattentäkt, av värme ur mark,luft, vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller ur grundvatten ochavloppsvatten om den uttagna effekten överstiger I MW, För en anläggning med enuttagen effekt mellan I och 10 MW gäller anmälningsplikt enligt 1,19 i bilagaB, Överstiger den uttagna effekten 10 MW är anläggningen tillståndspliktig. Omeffekten uppgår till högst 50 MW skall tillståndsprövningen ske hos länsstyrelsenenligt 2,1,41 i bilaga A och om den överstiger 50 MW hos koncessionsnämndenenligt 1, 1,38 i samma bilaga. Värmepumpsanläggningar omfattas också i viss utsträckningav bestämmelserna i vattenlagen (1983:291), En anläggning kan utgöra ettvattenföretag enligt I kap, 3 § vattenlagen. Beroende på omständigheternaskall ett sådant värmeutvinningsföretag prövas antingen enligt vattenlageneller enligt ML. Om företaget innefattar bortledande av yt- eller grundvattenbehöver prövning endast ske enligt vattenlagen. skall därvidbeakta även miljöskyddsaspekterna. Tillståndsplikten enligt vattenlagen gälleremellertid inte om företaget avser värmeförsörjning för en en-ellertvafamiljsfastighet eller en jordbruksfastighet eller om det är uppenbart attföretaget inte skadar nägra motstående intressen. Om värmeutvin-ningsföretagetinte omfattar bortledande av yt- eller grundvatten gäller inte vattenlagensbestämmelser. Prövningen skall i ett sådant fall enbart ske enligt ML, Enligt 11 § första stycket punkt 5 hälsoskyddsförordningenfär en kommun, om det behövs för att förhindra uppkomsten av sanitärolägenhet, meddela föreskrifter om skydd för ytvattentäkter och enskildagrundvattentäkter, Nägra kommuner har med stöd av denna bestämmelse införtviss anmälnings- eller tillständsplikt för värmepumpsanläggningar. Som jag sagt innebär inrättande och användning avvärmepumpsan läggningar att miljön utsätts för risker av olika slag. De anläggningar som är aktuella utgörs nästan uteslutande av mindre anläggningar som används vid uppvärmning av villor och andra småhus. förslag berör endast anläggningar där värmeutvinningen sker ur mark, ytvatten eller grundvatten. Dessa typer av anläggningar innehåller köld- 238 bärarkretsar, Luftvärmepumpsanläggningar innehåller ej köldbärar- Prop. 1987/88:85kretsar. Denna typ av anläggningar faller utanför den av naturvärdsverketföreslagna regleringen. Myndigheternaskännedom om i vilken omfattning och var det förekommer mindrevärmepumpsanläggningar som innehåller köldbärarkretsar är dålig. Någon allmänreglering av dessa anläggningar finns inte. Vissa kommuner har emellertid medstöd av 11 § första stycket 5 hälsoskyddsförordningen infört anmälnings- ellertillständsplikt för mindre värmepumpsanläggningar. Denna bestämmelse kanemellertid lagligen användas endast dä syftet är att skydda ytvattentäktereller enskilda grundvattentäkter, 1 många fall är bestämmelsen därförotillräcklig på grund av att syftet kan vara att skydda grundvattentäkter mergenerellt eller andra intressen. Jagdelar uppfattningen att det behövs en bättre samhällelig kontroll i fråga omäven mindre värmepumpsanläggningar, där värmeutvinningen sker ur mark, ytvatteneller grundvatten. Dessa typer av anläggningar utgör en särskilt stor fara förmiljön på grund av risken för läckage av köldbärarvätska, Dricksvattentäkteroch andra vattentäkter kan förorenas vid sådant läckage. Också andraolägenheter kan förekomma. Det är därför viktigt att de myndigheter som haransvaret för miljön och hälsan får kännedom om alla anläggningar av ifrågavarandeslag. Sådan kännedom ger möjlighet att förhindra en olämplig lokalisering ellerställa andra miljö-och hälsomässiga krav på anläggningen. Jag delar åsikten attdetta bör kunna uppnås genom att en regel om generell anmälningsskyldighet tillmiljö- och hälsoskyddsnämnden införs och att kommunen ges möjlighet att vidbehov föreskriva tillständsplikt. har föreslagit är det lämpligt att införa den nya regleringeni hälsoskyddslagstiftningen, 1 denna lagstiftning är det enklare än att imiljöskyddslagstiftningen införa anmälnings- eller tillståndplikt beträffandebefintliga anläggningar och ge kommunerna föreskriftsrätt i fråga omtillståndsplikten. Tillämpning av miljöskyddslagstiftningen förutsätternämligen också vissa andra ändringar av både praktisk och formell natur. Sådanaändringar behövs inte om hälsoskyddslagstiftningen används. Jag har i minatidigare redovisade överväganden rörande miljöskyddslagstiftningen föreslagitatt miljö- och hälsoskyddsnämnden blir tillsynsmyndighet enligt ML, bl, a, förmiljöfarlig verksamhet som inte kräver tillstånd enligt ML, En anmälan enligthälsoskyddslagstiftningen kan i det enskilda fallet medföra att nämnden väljeratt ingripa med stöd av ML, För nämnden torde det sakna betydelse om en anmälansker enligt hälsoskydds- eller miljöskyddslagstiftningen. Det väsentliga mästevara att nämnden över huvud taget får kännedom om en anläggning. välja formella regier och åtgärder för att komma till rätta medolägenheter efter störningens art och vad som är lämpligast i varje enskiltfall. Jag delar inte den avnägra remissinstanser framförda åsikten att ocksä luftvärmepumpsanläggningar bör vara anmälningspliktiga. Denna typ av anläggningar medför normalt inte sådana miljörisker eller hälsorisker att en generell anmälningsplikt är påkallad. Om olägenheter i form av exempelvis bullerstörningar uppkommer, är nuvarande regler tillräckliga för att kom- 239 rätta med olägenheten. Minaställningstaganden och förslag i sammandrag: Sverigebör verka för att rekommendationerna frän kommissionen om en hållbar och bärkraftig utveckling genomsy rar arbetet i alla internationella organisationer för miljö- och ut vecklingsfrågor, Sverigebör verka för att de F'N-organ och andra internationella organisationer som ägnar sig åt internationellt samarbete inom områden, såsom t, ex, transport, industri, energi och jordbruk, tar ett direkt ansvar för miljöhänsynen i sina beslut. Sverigebör som ett led i en aktiv svensk miljöpolitik verka för att samarbetet mellan EFTA och EG på miljöområdet stärks. Sverigebör verka för att miljösamarbetet i och inten sifieras, 0De bilaterala förbindelserna på miljöområdet utvecklas snabbt. Intresset försvenskt kunnande ökar, vilket utgör en god grund för ökad svensk export avvaror och tjänster på miljöområdet, inrättas med syfte att främja forskning, utveckling och spridning av miljöteknik, Kontakter pä deticke-mellanstatliga planet bör uppmuntras för att stödja det internationella förhandlingsarbetet. 9.1 Det internationella miljösamarbetets omfattning ochutveckling Iavsnitt 2 om inriktningen av miljöpolitiken har jag redogjort för min syn på destora aktuella miljöfrågorna. Det är nödvändigt att alla länder gemensamtsöker bemästra de regionala och globala miljöproblemen, såsom ökenspridningen,avverkningen av de tropiska och subtropiska skogarna, kemikaliehanteringen samtnedbrytningen av ozonskiktet. Det är av yttersta vikt att del internationellamiljösamarbetet på dessa områden bedrivs effektivt och målinriktat. Sverigesdeltagande i samarbetet kring dessa frågor är grundat pä vårt ansvar för denglobala miljön som vi som ett av världens mest gynnade länder solidariskt måsteutöva och därmed också ge ett bidrag till en säkrare värld, I andra frågor, t,ex, vad gäller luft- och havsföroreningarna, är agerande även grundatpä nödvändigheten av att kunna uppnå nationella miljömål. Jaghar i det föregående i anslutning till mina förslag och ställningstaganden omåtgärder mot luftföroreningar, åtgärder mot havsföroreningar samt åtgärder tillskydd för ozonskiktet redovisat de internationella aspekterna på dessa åtgärdsprogramoch det svenska agerandet för att av berörda länder utverka nödvändigaåtaganden. Vidare har jag i avsnittet om naturvärd kort redovisat detinternationellit arbete som pågår för att säkerställa hotade växt- ochdjurarter samt värdefulla naturtyper m. m. Dessaområden är viktiga och centrala element i det internationella De utgör dock endast en del av Sverigesengagemang i Prop, 1987/88:85 det totala internationella miljösamarbetet,deltar i ca 100 styrelser, förhandlings-, arbets- och expertgrupper avmer eller mindre permanent karaktär inom olika internationella mellanstatligaorganisationer med global, regional eller subregional anslutning samt i skildakonventioner i vilka är part, se bUaga 10.1. Därtill kommerarbetsgrupper, seminarier och symposier av engångskaraktär, vanligen för ettvetenskapligt/tekniskt erfarenhetsutbyte. Vidare förekommer ett bilateraltsamarbete av varierande omfattning och inriktning i form av tillfälligaartangemang eller, såsom i fräga om vissa östeuropeiska länder, enligt avtaladeprogram. Sammanfattningsvis kan alltså sägas att det löpandeinternationella miljösamarbetet är av betydande omfattning. deltaraktivt i flertalet sammanhang och som en av de ledande ochinitiativtagande nationerna. Vid sidan av det mellanstatliga miljösamarbetet bedrivsett omfattande internationellt miljösamarbete av bl, a. ideella organisationer,folkrörelser, näringslivsorganisationer och vetenskapliga institutioner. Det internationella mellanstatliga miljösamarbetet har enrelativt kort historia. Först omkring tillskapades permanenta,internationella fora för att på mellanstatlig nivå söka bemästra de storagränsöverskridande utsläppen samt genom vetenskapligt/tekniskterfarenhetsutbyte utveckla kunskaper om miljöproblemens omfattning ochkaraktär samt metoder att finna lösningar på dessa. Så inrättades t, ex, är 1970 inom en miljökommitté.Året därpå tillskapades även inom FN:s ekonomiska kommission för (ECE)en miljökommitté (on Environmental Problems, SAEP), Den förstamellanstatliga institutionen med global räckvidd blev FN:s miljöprogram (),som inrättades genom beslut av pä förslag avFN-konferensen om den mänskliga miljön i . Detta årinstitutionaliserades även det nordiska miljösamarbetet under . Flertalet viktiga konventioner om skydd för den miljön,för åtgärder mot luftföroreningar och skydd av flora och fauna är också ihuvudsak tillkomna under 1970-ta-let. Arbetet inom nämnda institutionerkaraktäriserades till en början av organisatorisk uppbyggnad och utarbetande avnormativa rekommendationer och principer för staternas agerande i den gemensammakampen mot miljöproblemen. Detta var ett nödvändigt grundläggande arbete.Samtidigt har pågått och pågår ett aktivt kunskaps- och erfarenhetsutbyte,av betydande vikt för enskilda länders miljöpolitik. Flera av de pä tillkomna internationellafördragen fick karak tären av ramkonventioner. Först har principätaganden i dessa fått en mera konkret form genom bindande åtaganden om kvantita tivt preciserade åtgärder i syfte att minska belastningen pä ekosystemen. Detta mäste hälsas med stor tillfredsställelse, även om åtgärderna ännu är långt ifrån tillräckliga. Denna utveckling av det internationella miljösamar betet innebär att deltagandet har blivit alltmer krävande. Det påkallar en långtgående samordning mellan företrädare för miljöministerier och berörda intressenter i viktiga ekonomiska sektorer, som har ansvar för 241 16 1987/88. att genomföra deinternationellt bindande åtagandena. 1987/88:85som genomfördes i och med att miljö- och inrättades denIjanuari 1987 och fick en samordnande och pådrivande roll har gett engod bas för det internationella agerandet. Deinternationella organisationer som har skapats för miljösamarbetet har vissastrukturella svagheter som medför tröghet i arbetet. har visserligen inomFN-systemet till uppgift att ta initiafiv till miljöfrämjande åtgärder. Ipraktiken har det inte visat sig möjligt att annat än i begränsad utsträckningöva inflytande pä utformningen av programmen, I organisationer som , ECEoch även inom har miljökommittéerna starkt begränsademtijligheter att verka för ett önskvärt miljöhänsynstagande i de sidoordnadesektorkommittéerna. De mellanstatliga organisationernas verksamhet styrs dockav regeringarna. Liksom i flertalet nationella administrationer arbetarmiljökommittéerna i de internationella organisationerna som sektororgan. Dettabegränsar möjligheterna att påverka organisationernas program. Jag ser detdärför som en viktig uppgift för att aktivt verka för att de kommittéeri skilda internationella organisationer som har ansvar lör tunga ekonomiskasiektorer (transport, industri, energi och jordbruk) i samverkan med miljökommittéernatar hänsyn till miljön vid utformningen av sina rekommendationer och beslut, andan och i linje med de tankegångar som präglar rapporten frånVärldskommissionen för miljö och utveckling, den s, k. ,har t, ex, tagit initiativ till en konferens mellan de europeiskatransportministrarna () och på ministernivå, Sverigehar även tagit initiativ till ett möte mellan de nordiska miljöministrarna ochtransportministrarna att hällas före , IlEA, det internationella energiorganet i , har sedan flera årtillbaka verkat för att miljöaspekterna blir viktiga inslag i medlemsländernasenergipolitik. Vid det ministermöte som ägde rum kunde jagkonstatera att detta synsätt nu har vunnit ökat gensvar. Jagbelyser i det följande några områden som jag, vid sidan av de tidigare iavsnitt 5-7 redovisade åtgärdsprogrammen, anser bör uppmärksammas under denärmaste åren. 9.2 Uppföljning av rapport Våren1987 färdigställdes rapporten (Our CommonFuture) av för miljö och utveckling (World Commission onEnvironment and Development), eller , som den harkallats efter sin ordförande, den norska statsministern , Kommissionenkom till, pä bl, a. svenskt initiativ, efter beslut i , har generalförsamlingen for mellt mottagit rapporten och därefter antagit en enhällig resolution. I resolutionen uppmanas nationella regeringar och internationella organisa fioner, framför allt inom FN-systemet, att vid utformning av polifik och program ta hänsyn till rapportens huvudbudskap: mänsklighetens framtid 242 är beroende av en hållbaroch bärkraftig utveckling. En sådan utveckling Prop. 1987/88:85 förutsätteri sin tur en bevarad ekologisk balans, Sverigebör nu verka för att och FN-resolutionensinnehåll, som i allt väsentligt grundas pä ett förslag från de nordiskaländerna, blir vägledande för det internationella miljösamarbetet ochgenomsyrar arbetet i alla internationella organisationer. Jag har tidigare iavsnitt 2 redogjort för den nationella uppföljningen av rapporten. Jagvill i detta sammanhang nämna att jag har tillsatt en rådgivande referensgruppför globala miljöfrågor, med företrädare för det svenska vetenskapssamhället,och de fackdepartement som har huvudansvaret för svensktarbete i och viktigare sektororgan i andra internationellaorganisationer. Referensgruppens uppgift är att medverka vid utformningen avsvenska ståndpunkter och initiativ i det internationella miljösamarbetet. Sverigebör i detta arbete nära samverka med övriga nordiska länder. På norsktinitiativ har en nordisk ledningsgrupp på statssekreterarnivå tillsatts för attleda och samordna nordiska insatser i berörda internationella organisationer.En huvudlinje i det nordiska samarbetet är att man i första hand bör ta fastapå följande huvudpunkter i den nämnda FN-resolutionen och från nordiskarepresentantplatser i styrelser och andra beslutsförsamlingar arbeta för att deförverkligas: - uppmana de beslutsfattande församlingarna inomFN-systemets organisationer att revidera inriktning av program, budgetar ochaktiviteter i syfte att främja en hållbar och bärkraftig utveckling och därvidta hänsyn till analys och rekommendationer - uppmana de multilaterala biståndsorganen ochfinansorganen att engagera sig för en varaktigt hållbar utveckling i enlighetmed mottagarländernas egna prioriteringar, Ipraktiken innebär den förstnämnda huvudpunkten för och andra länders del att det internationella miljösamarbetet inte längre, som i hög grad varit fallet, bör och kan begränsas till de internationella organisationer som primärt har tillskapats för samarbete om miljöfrågor, för industriell utveckling (UNIDO), jord-, skogsbruk och fiske (FAO), utbildning och vetenskap () eller hälsofrågor (WHO), för att nämna några exempel, blir minst lika viktiga som när det gäller att inomFN-systemet främja miljöhänsynen och en hållbar och bärkraftig utveckling, , övriga nordiska länder och andra län der, som ser det som angeläget att verka för rekommendationer att angripa miljöproblemen vid källan och i preventivt syfte, måste här göra stora ansträngningar att samordna sitt uppträdande i ä ena sidan och å andra sidan i berörda fackorgan. Detta samordningsbehov förutsägs redan vid tillkomsten av , vars huvuduppgift skulle vara att fungera som katalysator och samordnare för miljöfrämjande åtgärder inom FN-systemet, inflytande härvidlag har dock inte fullt ut motsvarat de förväntningar som man kunde ha anledning att ställa vid organisationens tillkomst. Framför allt beror detta pä att medlemsregeringarna inte i tillräcklig utsträckning har följt upp besluten i frän sina positioner i fackorganens styrelser och andra 243 Generalförsamlingens starka stöd förBrundtlandkommissionens tankar Prop. 1987/88:85 bör enligt min mening utnyttjasför att försöka göra verklighet av de principiellt viktiga idéer, som fick sittuttryck i tillkomsten av , Tillkomsten av miljö- och energidepartementetoch den uppgift som anför-trotts mig att ansvara för att miljöhänsynen fårgenomslag i sektorpolitiken ger goda förutsättningar attinternationellt uppträda samordnat i och i fackorganen, Samma strävan bör styra vårt uppträdande i regionalaorganisationer såsom och , liksom inom ramen för det verksamhet. Beslut som vi verkar för eller kan ansluta oss tilli dessa organisationers miljökommittéer bör av oss följas upp i de kommittéersom ansvar för viktiga ekonomiska, närings- och handelspolitiska sektorer. Den andra åberopade huvudpunkten i FN-resolutionen riktarsig till de multilaterala biständs- och finansorganen och motiveras för övrigtav paragrafer, som främst riktar sig till de biständsgivande länderna. Dessauppmanas att ge utökat bistånd på miljöområdet och att öka det tekniskasamarbetet med för att förbättra dessas kapacitet att hantera sinanationella miljöproblem. Jag vill peka på att redan i viss män harbeaktat denna uppmaning genom statsmakternas beslut att ange en framsynthushållning med naturresurserna och omsorgen om miljön som ett femte mål fördet svenska utvecklingssamarbetet. Den svenska biståndsverksamheten harvisserligen omfattat insatser i miljöfrämjande syfte.Miljöhänsynen är en integrerad del av hela utvecklingssamarbetet, nämligenbilateralt, multilateralt, regionalt, i forskningssamarbetet med u-ländernaoch i samarbetet med de enskilda organisationerna. Biståndsministern har i sinanmälan till årets budgetproposition (prop, 1987/88:100 bil, 5) angivitregeringens riktlinjer för det fortsatta biståndet på miljöområdet, Väridsbanken är den i särklass största finansiären avutvecklingsprojekt i . Det kan i detta sammanhang konstateras attbanken har reviderat sin politik i syfte att säkerställa att av bankenfinansierade projekt måste uppfylla miljömässigt godtagbara kriterier som ettled i att främja en hållbar och bärkraftig utveckling. Jag vill slutligen hänvisa till ytterligare en paragraf iFN-resolutionen, Resolutionen inbjuder regeringarna att stödja och engagera sigi uppföljningsåtgärder för att förverkliga olika rekommendationergenom att arrangera nationella, regionala och globala konferenser. Vid generalförsamling föreslog att FNöverväger frågan om en andra global om den mänskliga miljön är1992, förklarade sig i det sammanhanget berett att, om det är ettallmänt önskemål bland andra FN-stater, stå som värd för en sådan konferens.Vid FN:s miljöstyrelses möte ijuni 1987 underströk jag att en global konferens,om en sådan kommer till stånd, måste leda till konkreta åtaganden fränregeringarnas sida med fastställda tidsramar för dessas uppfyllelse.