prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Genom att begravningsplatserna enligt vårt förslag görs bygglovspliktiga och därmed i de flesta fall också behöver föregås av detaljplan kommer de dock att vara underkastade en samhällelig kontroll. Denna kontroll kommer emellertid inte att vara lika långtgående som den kontroll länsstyrelserna utövar enligt begrav ningskungörelsen. Då det gäller utvidgningar eller förändringar av befint liga begravningsplatser menar vi att ett statligt organ även i fortsättningen bör bevaka kulturminnesvårdens intressen. Vårt förslag går därför ut på att den statliga tillsynen skall inskränkas till ärenden rörande utvidgningar och förändringar av begravningsplatserna. I likhet med vad vi föreslår beträf fande kyrkobyggnaderna begränsas den generella tillsynen till begrav- 163 ningsplatser som anlagts . För att enbegravningsplats som Prop. 1987/88:104 anlagts senare skall varaunderkastad tillsynsreglerna krävs ett särskilt Bilaga 2.1 beslut avriksantikvarieämbetet om detta. Tillsynen över de kyrkliga inventarierna sker redan i dagpå enbart kulturhistoriska grunder. Någon ändring av tillsynens inriktning ochomfattning är därför inte aktuell. Beslutanderätten i frågor rörande den fortsatta statligatillsynen Den statliga tillsynen över begravningsplatserna utövassom redan nämnts av länsstyrelserna. Inom dessa finns alltså redan kompetensoch erfarenhet i denna typ av ärenden. Enligt vår mening bör den fortsattastafiiga tillsynen därför även i fortsättningen utövas av länsstyrelserna. Ioch med att tillsynen främst skall ske på kulturhistoriska grunder kommerlänsantikvariernas roll att bli mer betydelsefull i begravningsplatsärendena. Då det gäller kyrkobyggnaderna och de kyrkliga inventariernaskulle det förenkla för församlingarna om länsstyrelserna även hade hand omdessa ärenden. Vidare skulle man uppnå fördelar genom att den beslutandemyndigheten kom närmare dem som berörs av besluten. Länsstyrelserna har ocksåstörre kännedom om lokala förhållanden än vad har. Dettatalar enligt vår mening för att beslutanderätten över kyrkobyggnaderna och dekyrkliga inventarierna decentraliseras fill länsstyrelserna. Attlänsstyrelserna är beslutande myndighet i frågor enligt fornminneslagen, vilkenlag också kan bli tillämplig vid förändringar av kyrkobyggnaderna, talar isamma riktning. Enligt vårt bedömande är det möjligt att genom enresursförstärkning ät länsantikvarierna inom länsstyrelserna skapa denkompetens som behövs för att handlägga kyrkobyggnadsärenden. Vi förutsätter dåatt skulle ha ett övergripande ansvar ochutgöra ett rådgivande organ åt länsstyrelserna. Vidare förutsätter vi attlänsmuseerna eller motsvarande organ skulle biträda länsstyrelserna i beredningenav ärendena i samma utsträckning som de biträder . När det gäller de kyrkliga inventarierna finns det genomlänsmuseerna en regional kompetens på många håll i landet. Dennakompetens kan länsstyrelserna utnyttja i inventarieärenden. Vi menaremellertid att den beslutande myndigheten själv måste besitta en kompetens inomdet område den har att besluta över. Vi är tveksamma till om det inomlänsstyrelserna är möjligt att skapa den kompetens som behövs då det gäller dekyrkliga inventarierna. Att föreslå en uppdelning av beslutanderätten på såsätt att kyrkobyggnadsärendena decentraliseras till länsstyrelserna medanriksantikvarieämbetet behåller inventarieärendena ter sig främmande. De bådatyperna av ärenden är nämligen nära förknippade med varandra. Hur det än må förhålla sig med möjligheterna att inomlänsstyrelserna bygga upp en kompetens på inventariesidan är det vår bestämda uppfatt ning att länsantikvarierna behöver en resursförstärkning, ifall länsstyrel- 164 serna skall ta sig anärendena rörande kyrkobyggnader och de kyrkliga Prop. 1987/88:104 inventarierna. Ivåra direktiv slås fast att det inte finns ekonomiskt utrymme för någon ökningav de samlade personalresurserna för vare sig den statliga kulturminnesvårdeneller länsstyrelserna. Vi har inte kunnat finna någon väg att genomomfördelningar eller andra åtgärder skapa de ekonomiska resurser som behövs föratt ge länsantikvarierna den förstärkning som erfordras för att endecentralisering av beslutanderätten skall kunna genomföras. På grund härav ochdå vi även funnit vissa nackdelar med en decentralisering samt då - enligt vadvi erfarit - den nuvarande organisationen i och för sig fungerar bra, föreslårvi inte någon förändring rörande beslutanderätten i kyrkobyggnads- ochinventarieärenden. bör alltså enligt vår uppfattning äveni fortsättningen utöva den stafiiga tillsynen i dessa ärenden. Dådet gäller handläggningen av frågor rörande övertaliga kyrkor menar vi attinitiativet till att förklara en kyrkobyggnad som övertalig måste komma från dekyrkliga kommuner som har ansvaret för kyrkobyggnaden. Vi föreslår därför attansökan om att en kyrkobyggnad skall förklaras som övertalig skall göras avdem. Enligt vårt förslag krävs det därför att kommunerna är ense om attkyrkobyggnaden inte längre behövs. Deav kyrkokommitté föreslagna stiftsstyrelserna är enligt våruppfattning lämpliga organ när det gäller att pröva frågor om humvida enkyrkobyggnad behövs inom den kyrkliga organisationen. Isällsynta fall kan det tänkas att byggnaden behövs för de uppgifter som deföreslagna stiftssamfälligheterna skall svara för. Styrelsen bör därför i sinprövning utröna om sådant behov finns. Omstiftsstyrelsen finner att kyrkobyggnaden inte behövs, skall stiftsstyrelsenförklara den övertalig. Detta innebär enligt vårt förslag emellertid inte attbyggnaden ej längre är kyrka. Vi menar att kyrkobyggnadens kulturhistoriskavärde först måste bedömas innan en kyrka avlyses. Denna bedömning skall enligtvårt förslag göras av . att kyrkobyggnaden har ett så högt kulturhistorisktvärde att det är ett riksintresse att den bevaras menar vi att kyrkobyggnadenskall förbli kyrka. Den kan då i enstaka fall användas för gudstjänster ellerupplåtas för andra ändamål enligt lagen om fillfällig upplåtelse av kyrka. Saknarden övertaliga kyrkobyggnaden sådant kulturhistoriskt värde som anges ovanskall byggnaden avlysas som kyrka. Enligt vår mening blir det i fortsättningenmest naturligt att ett kyrkligt organ avlyser kyrkan, eftersom den invigts avbiskopen och då vi föreslår att det statliga godkännandet av nyakyrkobyggnader skall upphöra. Vi föreslår att beslutet att avlysa byggnaden somkyrka skall fattas av biskopen. Ioch med att en kyrkobyggnade blivit avlyst som kyrka kan den tas i anspråk för annat ändamål. För att inte kyrkobyggnaden används på ett 165 sätt som kan uppfattas somstötande föreslår vi att stiftsstyrelsen skall Prop. 1987/88:104 pröva om det nya bruket kan godtas. Kostnadsansvaretför de kyrkobyggnader som inte längre behövs inom den kyrkliga organisationenmen som av kulturhistoriska skäl bör bevaras som kyrkor bör enligt vår meningligga på staten. Vi menar emellertid att det är lämpligast att de kyrkligakommunerna som haft ansvaret för kyrkobyggnaden även i fortsättningen bör haansvaret för att den underhålls. För kostnaderna för underhållet bör statligabidrag utgå. Förslagetsinverkan på de offentliga utgifterna Genomatt den statliga tillsynen begränsas och genom att vi förenklarfillsynsreglerna bör vissa besparingar uppkomma hos ,länsstyrelserna och de kyrkliga kommunerna. Några beräkningar av hur storadessa besparingar kan bli har vi inte gjort. Förde borgerliga kommunerna kan marginella kostnadsökningar upf)-komma hosbyggnadsnämnderna genom vårt förslag att göra begravningsplatsernabygglovspliktiga. Vårtförslag att staten skall svara för kostnaderna för de övertaligakyrkobyggnader som är så kulturhistoriskt värdefulla att de bör bevaras somkyrkor kan medföra kostnadsökningar för staten. När dessakostnadsökningar kommer att uppkomma och hur stora de blir går enligt vårmening inte att bedöma . Kyrkobyggnadsutredningenslagförslag Pop-1987/88:104 Bilaga 2.2 Förslag till lag om kulturhistorisk tillsyn över kyrkobyggnader,kyrkliga inventarier och begravningsplatser 1 §Denna lag har till syfte att säkerställa att kulturhistoriska värden hos kyrkobyggnader, kyrkotomter, begravningsplatser och kyrkliga inventa rier bevaras. kyrkobyggnad:en byggnad som invigts för och som underhålls av enkyrklig kommun samt domkyrka som står under egen förvaltning; kyrkotomt:område kring en kyrkobyggnad som hör samman med byggnadens funktion och miljöoch som ej utgör begravningsplats. 2 §I fråga om kyrkobyggnader och kyrkotomter som är uppförda respek tive anlagda före utgången av krävs godkännande av riksantikva rieämbetet och statens historiska museer för de åtgärder som anges nedan, nämligen beträffande kyrkobyggnader:förändring, rivning eller förflyttning av byggnaden samt ändring eller filläggav bygggnadens fasta inredning eller av dess konstnärliga utsmyckning ellerändring av dess färgsättning; kyrkotomter: utvidgning eller annan väsentligförändring av kyrkotomten samt uppförande eller väsentlig förändring av byggnadeller mur, portal eller annan sådan fast anordning på tomten. Bestämmelserna iförsta stycket skall också fillämpas i fråga om en kyrkobyggnad eller enkyrkotomt som har tillkommit efter utgången av , omriksanfikvarieämbetet och statens historiska museer beslutar om detta. Sedvanligtunderhållsarbete eller brådskande reparationsåtgärder får utföras utangodkännande. 3 § Om de kyrkliga kommuner somsvarar för underhållet av en kyrkobyggnad är ense om att denna inte behövs förgudstjänster, kan de skriftligen ansöka hos stiftsstyrelsen att kyrkobyggnadenförklaras övertalig. 4 § Stiftsstyrelsen skall prövaom kyrkobyggnaden behövs för gudstjänster inom . Finnerstiftsstyrelsen att sådant behov ej föreligger skall den förklarakyrkobyggnaden övertalig. 5 § När en kyrkobyggnadförklarats övertalig, skall och statens historiskamuseer bedöma kyrkobyggnadens kulturhistoriska värde. 6 § och statens historiska museer att kyr- kobyggnadenskulturhistoriska värde är sådant att det är ett riksintresse att Prop.1987/88:104 kyrkobyggnaden bevaras, åligger det de kyrkliga kommuner som angesi Bilaga 2 2 3 § att underhålla byggnaden som kyrka. 7 § Om en kyrkobyggnad somförklarats övertalig befunnits sakna sådant kulturhistoriskt värde som anges i6 §, skall biskopen avlysa byggnaden som kyrka. 8 § När en kyrkobyggnad blivitavlyst, skall de kyrkliga kommuner som anges i 3 § låta dokumentera byggnadenoch dess inventarier. 9 § Byggnad som blivit avlyst somkyrka får inte utan stiftsstyrelsens godkännande användas för annat ändamål. 10 § Kulturhistoriskt värdefullakyrkliga föremål som ägs eller förvaltas av en kyrklig kommun eller en domkyrkaoch som inte tillhör enskild person eller släkt, får inte avyttras utanriksantikvarieämbetets och statens historiska museers medgivande. 11 § I varje församling skall detfinnas en förteckning över föremål som avses i 10 §. I förteckningen skallsärskilt anges om ett föremål ägs eller förvaltas av annan än församlingen.Minst skall det genom kontraktsprostens försorg kontrolleras attalla föremål i förteckningen finns kvar. Kontroll skall också göras vid byte avkyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i andra stycket. I församling därkontraktsprost är kyrkoherde skall kontrollen ske genom biskopens försorg. Ettföremål får inte avföras ur förteckningen utan medgivande avriksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Kyrkoherdenoch en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd skall tillse att föremålen förvaras ochvårdas väl. Kyrkvärden skall vara ledamot eller suppleant i kyrkorådet. 12 § ochstatens historiska museer får besiktiga föremål som avses i 10 §. 13 § Föremål som avses i 10 § fårinte utan medgivande av och statens historiska museerrepareras, förändras eller flyttas från den plats till vilken de sedan gammalthör. Medgivande behövs inte vid mera obetydliga reparationer. Omdet finns,allvarlig fara för att föremål som avses i 10 § skadas, får riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer efter samråd med kontraktsprosteneller, såvitt gäller föremål i dennes församling, med biskopenomhänderta föremålet för vård tills vidare på annan plats eller .vidta nödvändig åtgärd för att skydda detta. 14 §1 fråga om en begravningsplats som har anlagts före utgången av krävs godkännande av för följande åtgärder, nämligen 1. att utvidga eller på annat sättväsentligt förändra begravningsplatsen, 2. att på begravningsplatsenuppföra, riva eller väsentligt ändra annan byggnad än kyrkobyggnad eller mur,portal eller annan sådan fast anordning. Bestämmelsernai första stycket skall tillämpas också i fråga om dels en begravningsplats somtillkommit efter utgången av , om riksanti- Prop. 1987/88:104kvarieämbetet och statens historiska museer beslutar om detta, dels en Bilaga 2 2 begravningsplats som ligger invid en kyrkobyggnad som uppförts föreutgången av nämnda tidpunkt. Bestämmelserom att anordna begravningsplats finns i (0000:000). 15 § ochstatens historiska museer har överinseende över frågor som rör fillämpningenav 14 §. 16 § Beslut som anges i 2 § förstastycket, 10, II och 13 § samt 14 § första stycket får överklagasgenom besvär hos kammarrätten. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer får överklaga beslut enligt 14 §första stycket. 17 § ochstatens historiska museers beslut enligt 2 § andra stycket, 5 § och 14 § andrastycket och biskopens beslut enligt 7 § får överklagas genom besvär hosregeringen. 18 § Beslut av stiftsstyrelsenenligt 4 och 9 § överklagas i den ordning som föreskrivs för kommunalbesvär. Dennalag träder i kraft den då lagen (1968:738) med vissa bestämmelser om godkännande av kyrkobyggnad och förordningen (1942:929) om vårdenav vissa kyrkliga inventarier skall upphöra att gälla. Förteckningöver remissinstanserna Prop. Bilaga 2.3 Efterremiss av betänkandet har yttranden kommit in från: Universitets-och högskoleämbetet har överlämnat yttrande från teologiska fakulteten vidUppsala universitet Kungl.akademien för de fria konsterna Domkapitlenhar bifogat yttranden från ett antal församlingar och pastorat. Yttrandehar vidare kommit in från församlings- och Förslag till lag om kulturminnen m. m. Det är ennationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö. Ansvaret för detta delas av alla. Såväl enskilda sommyndigheter skall visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Den som planerareller utför ett arbete skall se till att skador på kulturmiljön såvitt möjligtundviks eller begränsas. 1 denna lag finns bestämmelser om fornminnen,byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen samt om utförsel av kulturföremål ur landet. har tillsyn över kulturminnesvården i varjelän. och statens historiska museer , idenna lag i fortsättningen kallat , har överinseende överkulturminnesvården i landet. får överklaga beslut avdomstol och av annan myndighet enligt denna lag. Vad som föreskrivs i denna lag om ägare av fasfighet ellerbyggnad skall, då fastigheten eller byggnaden innehas som fideikommiss ellermed ständig besittningsrätt, gälla innehavaren. Fasta fomlämningar och fornfynd Fasta fomlämningar är skyddade enligt denna lag. Fasta fomlämningar är följande lämningar efter människorsverksamhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk ochsom är varaktigt övergivna 1. gravar, gravbyggnader och gravfält samt kyrkogårdaroch andra be gravningsplatser, 2. resta stenarsamt stenar och bergytor med inskrifter, symboler, märken och bilder samtandra ristningar eller målningar, 3. kors ochminnesvårdar, 4. samlingsplatserför rättskipning, kult, handel och andra allmänna ändamål, 5. lämningar avbostäder, boplatser och arbetsplatser samt kulturlager som uppkommit vid bruketav sådana bostäder eller platser, liksom lämningar efter arbetsliv ochnäringsfång, 6. ruiner avborgar, slott, kloster, kyrkobyggnader och försvarsanläggningar samt av andramärkliga byggnader och byggnadsverk, 7. färdvägar ochbroar, hamnanläggningar, vårdkasar, vägmärken, sjömärken och likartadeanläggningar för samfärdsel samt gränsmärken och labyrinter, 8. skeppsvrak, omminst kan antas ha gått sedan skeppet blev vrak. Fasta fomlämningar är också naturbildningar till vilkaålderdomliga bmk, sägner eller märkliga historiska minnen är knutna liksom lämningar efter äldre folklig kult. '' 2§ o o o Prop. Till en fast fornlämning hör ett så stort område på markeneller på sjöbot- Bilaga 3 ten som behövs för att bevara fornlämningen ochge den ett tillräckligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse. Dettaområde benämns fornlämningsområde. Fråga om fastställelse av gränserna för ettfornlämningsområde prövas av . Då ett ärende om fastställelse av gränser tas upp av någonannan än ägaren av området, skall denne underrättas om ärendet och gestillfälle att yttra sig i saken. Underrättelsen skall ske genom delgivning. Fornfyndär föremål som saknar ägare när de hittas och som 1. påträffas ieller vid en fast fornlämning och har samband med denna eller 2. påträffas underandra omständigheter och kan antas vara gamla. Sådantfornfynd som avses i 3 § I tillfaller staten. Sådant fornfynd som avses i 3 § 2 tillfaller upphittaren.Han är dock skyldig att erbjuda staten att få lösa in det mot betalning(hembud) 1. om fornfyndet innehåller föremål som helt ellerdelvis består av guld, silver, koppar, brons eller annan legering med koppar eller 2. om fornfyndet består av två eller flera föremål, somkan antas ha blivit nedlagda tillsammans. Den som påträffar ett fornfynd, som skall tillfalla ellerhembjudas staten, skall göra anmälan om fornfyndet hosriksantikvarieämbetet, länsstyrelse, länsmuseum eller polismyndighet. Fornfyndsom hör till skeppsvrak kan anmälas även fill . Upphittaren är skyldig att på begäran lämna ut fornfyndetmot kvitto samt uppge var, när och hur fornfyndet påträffades. Skydd, vård och undersökning av fornlämning och plats därfornfynd påträffats Det är förbjudet att utan tillstånd enligt detta kapitelmbba, ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller påannat sätt förändra eller skada en fast fornlämning. och får vidta deåtgärder som behövs för att skydda och vårda en fast fornlämning. Åtgärdernafår avse exempelvis flyttning, iordningställande och inhägnad av fornlämningensamt röjning. Åtgärden får avse även en fornlämning som infogats i ett byggnadsverk. får uppdra åt annan att vidta åtgärder somavses i första stycket under de villkor som bestämmer. Åtgärd sominnebär att fornlämningen rubbas eller förändras får dock inte vidtas utan attlänsstyrelsens uppdrag uttryckligen gäller en sådan åtgärd. Innan någon åtgärd vidtas skall den som äger eller harsärskild rätt till marken eller byggnadsverket underrättas. Detsamma skall gälla i fråga om 172 Omåtgärderna medför kostnader eller skada för ägaren eller någon Prop.1987/88:104 annan har han rätt till skälig ersättning av allmänna medel. och får utan hinder av6 § undersöka en fast fornlämning, bärga ett skeppsvrak som är en fastfornlämning samt undersöka en plats där fornfynd påträffats. får lämna tillstånd till annan att företa ensådan undersökning eller bärgning under de villkor som länsstyrelsenbestämmer. Vid undersökningen eller bärgningen gäller bestämmelsernaom underrättelse och ersättning enligt 7 § tredje och Qärde styckena. Bärgas ett skeppsvrak som är en fast fornlämning skall dettillfalla staten, om det saknar ägare. får meddela särskilda ordningsföreskriftertill skydd för en fast fornlämning. Föreskrifterna får även meddelas för område som enligt 2 §inte hör till fornlämningen under förutsättning att pågående användning avmarken härigenom inte försvåras avsevärt. får fridlysa en plats där fornfyndpåträffats, om det kan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår.Fridlysning får ske intill dess platsen har undersökts enligt 8 §. Föreskrifter eller fridlysning får förenas med vite. Ett beslut om föreskrifter eller fridlysning skallkungöras på lämpligt sätt. Ingrepp i fast fornlämning Den som avser att uppföra en byggnad, en anläggning ellergenomföra ett annat arbetsföretag bör i god fid ta reda på om någon fastfornlämning kan beröras av företaget och i så fall samråda medlänsstyrelsen. Om en fornlämning påträffas under grävning eller annatarbete, skall arbetet avbrytas till den del fornlämningen berörs.Den som leder arbetet skall anmäla förhållandet hos . Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på omen fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag, skall kostnaden förutredningen betalas av företagaren om arbetsföretaget innebär att ett störremarkområde tas i anspråk. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande avallmän väg eller större enskild väg, järnväg, flygfält eller anläggning förenergiförsörjning. Detsamma gäller i fråga om vattenföretag och mer omfattandebyggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. Beslut om särskildutredning fattas av . Den som vill rubba, förändra eller ta bort en fastfornlämning skall ansöka om tillstånd hos . får lämna sådant tillstånd endast omfornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligtförhållande fill fornlämningens betydelse. Såvitt gäller ägaren fill skeppsvrak eller fornfynd somhör till skeppsvrak får tillstånd lämnas, om inte särskilda skäl talar emot det. Om någon annan än markägaren, eller ägaren avvattenområdet, ansöker omtillstånd, skall ansökningen avslås om ägaren motsätter sig åtgärden Prop.1987/88:104 och det inte finns några synnerliga skäl att bifalla ansökningen. Som villkor för tillstånd enligt 12 § får länsstyrelsenställa upp skäliga krav på särskild undersökning för att dokumenterafomlämningen eller särskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet omtillstånd skall såvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknasmedföra. Innan prövar en ansökan enligt 12 §, får denbesluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen om det behövs föratt få ett tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedömabehovet av att ställa krav på särskild undersökning. Den som utför ett arbetsföretag som berör fast fornlämningsvarar för kostnaden för åtgärder enligt 13 §. Företagaren svarar dock inte förkostnad som 1. hänför sig fornlämning som inte fömt varit känd, 2. väsentligtöversfiger vad angett i beslut om tillstånd enligt 13 § förstastycket, 3. hänför sig tillarkeologisk förundersökning enligt 13 § andra stycket, om intelämnar tillstånd till ingrepp i fornlämningen enligt 12 § andra stycket, eller 4. hänför sig tillarkeologisk förundersökning eller särskild undersökning enligt 13 §, om detvisar sig att någon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fårbesluta om bidrag till kostnad som företagaren skall svara för. Vägras någon tillstånd enligt 12 § beträffande fornlämningsom när den påträffas var helt okänd och utan synligt märke ovan jord, är hanberättigad fill skälig ersättning av allmänna medel, om fornlämningen vållarhonom betydande hinder eller olägenhet. Ansökan om sådan ersättning görs hoslänsstyrelsen. Ansökningen skall ha givits in till inom två årfrån det att fornlämningen påträffades genom grävning eller annat arbete,annars är rätten till ersättning förlorad. Vad som sagts om ersättning skallinte tillämpas om marken exproprieras. Ersättning för hinder eller olägenhet skall deponeras hoslänsstyrelsen. I fråga om fördelning och utbetalning av deponerade belopp samträttsverkan av fördelning och utbetalning gäller i tillämpliga delar vad somär föreskrivet för det fall att nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåts enligtexpropriationslagen (1972:719). Beloppet utbetalas dock direkt till sökandenom det är väsentligen utan betydelse för annan rättsinnehavare i avseende påfastigheten. Inlösen och hittelön vid fornfynd Vid inlösen av fornfynd som enligt 4 § är hembudspliktigt,skall ersättning utgå med ett belopp som är skäligt med hänsyn fill fyndetsbeskaffenhet, för föremål av ädelmetall dock minst motsvarande metallvärdetefter vikt samt en åttondels förhöjning. För fornfynd får även särskild hittelön lämnas. Frågor om inlösen, ersättning och hittelön prövas avriksantikvarieäm- 174