prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:32 om ändringar i regeringsformen och tryckfrihetsförordningen Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås en ändring i regeringsformen som innebär att omyndigförklaringbortfaller som rösträttshinder vid riksdagsval. föreslås enföljdändring i tryckfrihetsförordningen. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslagtill ändringar i , regeringsformen och tryckfrihetsförordningensamt 36 andra lagar. I lagrådsremissen föreslås att institutetomyndigförklaring avskaffas. I stället införs - vid sidan av nuvarande godmansinstitut- en utbyggd form av godmanskap benämnd förvaltarskap. Den som behöver hjälpför att handha sina angelägenheter skall i fortsättningen i första hand få engod man. Endast i fall där förordnande av god man är otillräckligt för atttillgodose en persons hjälpbehov skall i stället en förvaltare förordnas förhonom. Ett förvaltarförordnande skall kunna begränsas till att avse vissegendom eller angelägenhet. Huvudmannen föreslås förlora rådigheten över detsom omfattas av förvaltaruppdraget men i övrigt behålla sinrättshandlingsförmåga. Framför allt skall han inte som vid omyndigförklaring- vara fråntagen rösträtt vid allmänna val. I lagrådsremissen föreslås ocksåvissa ändringar i reglerna om god man. Samtliga lagändringar föreslås träda ikraft . Ilagrådsremissen ingår som nämnts förslag till ändringar i regeringsformen ochtryckfrihetsförordningen. Grundlagsändringar kräver två riks- Riksdagen1987/88. dagsbeslut medmellanliggande val. Vidare skall förflyta Prop.1987/88:32 mellan den tidpunkt dåärendet första gången anmäls i kammare Enundantagsregel ger viss möjlighet att efterge det kravet. Omtidsplanen för den föreslagna reformen skall kunna genomföras, innebärhuvudregeln för grundlagsändringar att regeringens proposition igrundlagsdelarna måste föreligga Medhänsyn till ärendets brådskande natur har lagrådets granskningsarbete i enförsta etapp begränsats till att avse dels en översiktlig genomgång av deallmänna grunderna för de till hänförliga centrala ändringsförslagen,dels fullständig lagrådsgranskning av förslagen till ändringar iregeringsformen och tryckfrihetsförordningen. Lagrådet härden 13 oktober 1987avgett ett yttrande såvitt angår denna första etapp. I den här propositioneningår därför bara förslag till ändringar i regeringsformen och tryckfrihetsförordningen.Avsikten är att regeringen skall återkomma till med en ny propositioni återstående delar av lagstiftningsärendet, när lagrådet har genomfört enfullständig granskning av samtliga ändringsförslag i lagrådsremissen. För attde föreslagna grundlagsändringarna skall ses i sitt rätta sammanhang,redovisas redan nu lagrådsremissens allmänna motivering. Av lagrådsremissensspecialmotivering har i denna proposition tagits med bara motiveringen till denu föreslagna lagändringarna. Propositionens lagförslag Prop. Lag om ändring i regeringsformen Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 och 10 §§regeringsformen' skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 2§ Rösträtt vid val till till- Rösträtt vid val till tillkommer svensk medborgare som är kommersvensk medborgare som är bosatt i riket. Om rösträtt för bosatt i riket. Om rösträtt för svensk medborgare som ej är bosatt svenskmedborgare som ej är bosatt i riket finns bestämmelser i lag. Den i riketfinns bestämmelser i lag. Den som icke har uppnått som icke haruppnått ålder senast på valdagen eder som ålder senast påvaldagen har ej röstar omyndigförklarad av domstol rätt. har ej rösträtt. Frågan huruvida rösträtt enligt första stycket föreligger avgörespå grundval av en före valet upprättad röstlängd. 10§ Endast den som uppfyller villko- Endast densom uppfyller villko- ren för rösträtt och som är myndig ren för rösträtt kanvara ledamot av kan vara ledamot av eller eller ersättare för leda ersättare för ledamot, mot. Denna lag träder i kraft den . ' Regeringsformen omtryckt 1985:866. Lag om ändring i tryckfrihetsförordningen Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 §tryckfrihetsförordningen' skall ha följande lydelse. Har någonsom laga ställföreträdare för juridisk person eller som förmyndare eUer godman att svara för enskilt anspråk på grund av tryckfrihetsbrott, må anspråketgöras gällande även mot den juridiska personen eller mot den, för vilkenförmyndaren eller gode mannen förordnats, om och i den omfattning sådantanspråk eljest enligt lag må göras gällande. Har någonsom laga ställföreträdare för juridisk person eller som förmyndare, god man ellerförvallareatt svara för enskilt anspråk på grund av tryckfrihetsbrott, får anspråketgöras gällande även mot den juridiska personen eller mot den, för vilkenförmyndaren, gode mannen eller förvaltaren förordnats, om och i den omfattningsådant anspråk eljest enligt lag får göras gällande. Denna lag träder i kraft . Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1982:941. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsråden , ordförande, , , , , , , , , , R. , , ,, , , G. , Lönnqvist Lagrådsremiss om god man och förvaltare 1 Inledning Degrundläggande bestämmelserna om förmynderskap och godmanskap finns i föräldrabalken.De reformerades . De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 1976.Reformen syftade bl. a. till att inskränka användningen av omyndigförklaring. Genomtilläggsdirektiv fick utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt iuppdrag att se över lagstiftningen om förmynderskap och godmanskap. År 1984fördes den uppgiften över till en särskild utredare (justifierå-det StaffanMagnusson), som har bedrivit sitt arbete under namnet förmynderskapsutredningen(Ju 1984:07). Enligt1982 och direktiv (Dir. 1982:25 och 1984:35) gick utredningsuppdragetut på att utvärdera gällande regler om omyndigförklaring, utseende av god manoch arvode till förmyndare och gode män. I uppdraget ingick också att övervägaförenklingar i regelsystemet när det gäller förmyndares rättigheter ochskyldigheter. En annan utredningsuppgift var att undersöka möjligheterna attrationalisera handläggningen av ärenden hos domstolarna och överförmyndarna. Genomtilläggsdirektiv (Dir. 1985:55) fick förmynderskapsutredningentill uppgift att med förtur undersöka om institutet omyndigförklaring kundeavskaffas. Utredningenavlämnade delbetänkandet (SOU 1986:50) God man och förvaltare.Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av betänkandetsom bilaga 1 , dels de lagförslag som läggs fram i betänkandet som bdaga 2 ,dels en sammanställning av remissyttrandena som bilaga 3 . Beträffandenuvarande svenska och utländska förhållanden hänvisas till betänkandet. Mittförslag: Institutet omyndigförklaring avskaffas. I stället införs ett nyttinstitut, förvaltarskap, för att tillgodose det skyddsbehov som varit ett avmotiven för institutet omyndigförklaring. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 167-171). Remissinstanserna:En nära nog enhällig remissopinion tillstyrker utredningens förslag ellerlämnar det utan erinran. Kammarrätten i och överförmyndarnämnden iKarlskrona vill dock behålla institutet omyndigförklaring. Även överförmyndarnämndeni vill ha ett system som enligt huvudregeln innebär en total förlustav rättshandlingsförmågan. Skälenför mitt förslag: Regler om omyndigförklaring finns i 10 kap. föräldrabalken.Reglerna innebär att den som har fyllt skall av domstol förklarasomyndig, om han på grund av psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling ellerpsykisk abnormitet av annat slag är ur stånd att vårda sig eller sin egendomoch det inte är tillräckligt att god man förordnas för honom eller att han påannat mindre ingripande sätt får bistånd i vården av sina angelägenheter (10kap. 1 §). Om en underårig befinner sig i motsvarande situation, får rättenförklara att han skall förbli omyndig även efter uppnådd myndighetsålder (10kap. 2 §). Bestämmelsernaom omyndigförklaring fick sin nuvarande utformning vid en omfattande reform av förmynderskapslagstiftningenår 1974 (prop. 1974:142, LU 38, rskr. Tanken bakom reformen var attomyndigförklaringar borde begränsas så långt möjligt. Det behov av bistånd ipersonliga eller ekonomiska angelägenheter som kunde finnas skulle i ställettillgodoses genom förordnande av god man eller på annat mindre ingripande sätt.Genom reformen utvidgades också möjligheterna till sådant förordnande. Enligt18 kap. 3 § kan god man utses för den som på grund av sjukdom,hämmad förståndsutveckling eller liknande förhållande behöver bistånd med attbevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller söija för sin person. Omyndigförklaringinnebär alltid ett allvarligt ingrepp i en persons liv. Den omyndigförklaradeförlorar inte bara rätten att själv bestämma över sina ekonomiskaangelägenheter. En omyndigförklaring medför också långtgående verkningar påområden som ligger utanför den ekonomiska rörelsefrihetens. Av särskild betydelseär att rösträtten i allmänna val går förlorad. Över huvud taget medför enomyndigförklaring som regel en stark begränsning av möjligheten att ta egnainitiativ och hävda egna åsikter. Inskränkningarna i rättshandlingsförmågangäller även i sådana fall där omyndigförklaringen framför allt är motiverad föratt frånta den enskilde bestämmanderätten över viss egendom. De nu beskrivnaverkningarna inträffar inte vid förordnande av god man. Detnuvarande systemet innebär att omyndigförklaring närmast kommer Prop.1987/88:32 i fråga för personer vilkas tillstånd visserligen är sådant somanges i 10 kap. 1 § men som är så aktiva att det kan uppståpraktiska komplikationer om de får behålla sin rättshandUngsförmäga. Enomyndigförklaring blir alltsä aktuell främst när risken är alltför stor attpersonen i fråga företar rättshandlingar som strider mot dem som en god man göreller avser att göra, s.k. kolliderande rättshandlingar. Om en person däremothar ett så gravt handikapp att han helt saknar förmåga att själv företa någrarättshandlingar, fmns det normalt inte någon anledning att omyndigförklarahonom. Denna skillnad kan framstå som egendomlig, inte minst med tanke påkopplingen mellan omyndigförklaring och förlust av allmän rösträtt. Antaletomyndigförklaringar har minskat kraftigt sedan 1974 års reform och håller signumera på en låg nivå. har antalet mål omomyndigförklaring sjunkit från 201 till 35 . När det gäller hävanden avomyndigförklaringar skedde en uppgång närmast efter reformen. Antalet mål var648 och 1977. Därefter har antalet sjunkit för att är 1985 uppgåtill 406. Trots utvecklingen mot färre omyndigförklaringar är deomyndigförklarade ändå så pass många som ca 15000. Rentallmänt kan sägas att en omyndigförklaring lätt uppfattas som en nedvärderandestämpel, både av den omyndigförklarade själv och av hans omgivning. I mångafall kan en sådan förklaring få allvarliga följder för den omyndigförklaradespsykiska välbefinnande. Åtgärden kan också försvåra en social anpassning. Dettagäller inte minst vissa utvecklingsstörda. Förmynderskapsutredningenföreslår i det tidigare nämnda betänkandet (SOU 1986:50) God man och förvaltareatt institutet omyndigförklaring avskaffas. Därmed bortfaller detrösträttshinder som en sådan förklaring innebär. Utredningen föreslår att det istället införs ett utbyggt godmansinstitut, kallat förvaltarskap. För att inteden hjälpbehövande skall utsättas för mer ingripande åtgärder än nödvändigtvill utredningen att det nuvarande godmansinstitutet behälls medvissa justeringar. De allmänna förutsättningarna för ett förvaltarförordnandeskall vara desamma som vid förordnande av god man. Förvaltarskapet skallanpassas så, att det motsvarar den enskildes behov av bistånd i vae särskiltfall. Förvaltaren skall ha ensam rådighet över den egendom och deangelägenheter som omfattas av hans uppdrag. Utredningensförslag har fått ett övervägande positivt mottagande under remissbehandlingen.Detta gäller framför allt den grundläggande idén att avskaffa institutetomyndigförklaring. I en del andra frågor är dock remissopinionen splittrad. Detvore i och för sig tänkbart att reformera omyndigförklaringsinstitutet så attvissa rättsverkningar av en omyndigförklaring tas bort. I åtskilliga länder hardomstolarna möjlighet att i samband med ett beslut om omyndigförklaring ange ivilken omfattning den enskildes rättshandlingsförmåga skall vara begränsad. I flertaletländer går dock rösträtten alltid förlorad. Det skulle således kunnaövervägas att göra det svenska omyndigförkla ringsinstitutet mera flexibelt, så att domstolarna får möjlighet att närmare bestämma rättsverkningarna. Det är också möjligt att direkt i lagen begrän- 7 saföljderna av en omyndigförklaring, så att exempelvis rösträtten aldrig Prop.1987/88:32 påverkas. Den utestängning från samhällsgemenskapen som förlusten avrösträtten innebär är ju en av de allvarligaste följderna av en omyndigförklaring.Flera skäl, bl. a. respekten för människors lika värde och integritet, talarför att rösträtten åtminstone som huvudprincip finns kvar. Detta är också denlösning som har valts i bl. a. och . Institutetomyndigförklaring har emellertid sådana nackdelar att det i första hand börövervägas om man inte bör avskaffa det. Uppfattningenom alla människors lika värde är den grundläggande utgångspunkten för hursamhället skall utformas. Den sociallagstiftning som har tillkommit undersenare år bygger också på att alla människor har kunskaper, erfarenheter ochförmåga som är viktiga för samhället och att människornas aktiva deltagande isamhällslivet skall främjas. Dessa tankegångar kommer fram i bl.a.socialtjänstlagen (1980:620) och lagen (1985:568) om särskilda omsorger ompsykiskt utvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen). I socialtjänstlagen framhållsatt verksamheten inom skall bygga på respekt för människornassjälvbestämmanderätt och integritet. Utgångspunkter av detta slag har ocksålegat till grund för det förslag av socialberedningen (S 1980:7) till nytvångslagstiftning som övervägs i (se SOU1984:64). Detsynsätt som sålunda präglar reformarbetet inom andra samhällsområden bör varavägledande också för en reformering av lagstiftningen om förmynderskap och godmanskap,vilken har. sina rötter i en äldre tids värderingar. Mot den bakgrunden anserjag att tiden nu är mogen att avskaffa institutet omyndigförklaring. Ettavskaffande av omyndigförklaringsinstitutet kräver emellertid att man på annatsätt tillgodoser behovet av hjälp och skydd för personer som på grund avsjukdom e.d. saknar förmåga att själva ha hand om sina ekonomiska ochpersonliga angelägenheter. Det gäller alltså att på något sätt ersättaomyndigförklaringens skyddsfunktion. Attomyndigförklaringen har en sådan funktion har ibland kommit i bakgrunden i denallmänna debatten. Men det har också från olika håll framhållits som angelägetatt psykiskt svaga personer skyddas från påtryckningar av personer i derasnärmaste omgivning som vill få till stånd olika ekonomiska dispositioner. Äveni andra avseenden har de omyndigförklarade i många fall ett hjälpbehov sommåste tillgodoses på något sätt, om institutet omyndigförklaring avskaffas. Dehjälpmöjligheter som erbjuds enligt socialtjänst- och omsorgslagstiftningenhar inte sådan inriktning att de kan ersätta de funktioner som ankommer på enförmyndare. Föralt den enskilde skall få ett tillfredsställande skydd är det inte heller fillräckligt med de möjligheter till återgång eller ogiltigförklaring av rätts handlingar som finns enligt 3 kap. lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) eller lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbad själsverksamhet. När dessa lagar tillämpas måste det i varje särskilt fall utredas inför domstol i vad mån den enskildes handlande har påverkats av hans bristande själsförmögenheter. Bortsett från den tidsutdräkt och de i praktiska svårigheter somkan uppstä talar också kostnadsaspekterna mot Prop. 1987/88:32 en sådanlösning. Ioch för sig är det tänkbart att ändra förutsättningarna för ogiltigförklaringav ett avtal enligt exempelvis lag, så att avtal som har ingåtts avpersoner tillhörande de nu aktuella grupperna lättare kan frånkännas verkan.Kvar står dock bl. a. de praktiska problem som det innebär att förhållandenakring avtalets ingående måste utredas i varje särskilt fall. Avskaffasomyndigförklaringarna, bör därför i stället nya former för bistånd tillskapasinom ramen för . Även för andra grupper av t. ex. sjuka ochhandikappade än dem som är omyndigförklarade kan sådana nyabiståndsformer behövas. Närmast till hands ligger att utnyttja det nuvarande godmansinstitutet. Isin nuvarande utformning utgör emellertid godmansinstitutet inte alltid enfullgod ersättning för omyndigförklaringarna. Framför allt utgör den tidigareberörda risken för kolliderande rättshandlingar mellan den gode mannen ochhuvudmannen ett problem. Denna kollisionsrisk hänger i sin tur samman med atthuvudmannen behåller sin rättshandlingsförmåga trots att en god man harförordnats för honom. Vidsidan av det nuvarande godmansinstitutet behövs därför en utbyggd form av godmanskapsom är utformad på så sätt att den enskilde helt eller delvis fråntas sinbestämmanderätt beträffande den egendom eller den angelägenhet som det är frågaom. Liknande system finns i vissa utländska rättsordningar. En lämpligbenämning på det nya institutet är förvaltarskap. Kännetecknandeför ett sådant system med förvaltarskap är alltså att den för vilken förvaltarehar förordnats förlorar sin rättshandlingsförmåga helt eller delvis och attförvaltaren i stället i motsvarande utsträckning får rätt att ingårättshandlingar för sin huvudmans räkning. Genom att förval-tarskapen ges ensådan utformning kan de helt tillgodose de nuvarande förmynderskapensskyddsfunktion för de berörda grupperna. Detta möjliggör i sin fur attinstitutet omyndigförklaring kan avskaffas. Jaghar med detta avslutat min redogörelse för de allmänna utgångspunkter som börligga till grund för ett avskaffande av omyndigförklarings-insUtutet. I detföljande avser jag att närmare behandla frågorna om rösträtti avsnitt 2.2, godmansinstituteti avsnitt 2.3, förvaltarskapi avsnitt 2.4, processuellafrågor m. m. i avsnitt 2.5, följdändringari annan lagstiftning i avsnitt 2.6, m. i avsnitt 2.7, och kostnaderoch resursbehov i avsnitt 2.8. Minakommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). Mitt förslag: Desom enligt nu gällande ordning är uteslutna från rösträtt på grund avomyndigförklaring skall ha rätt att rösta i allmänna val. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 186-187).Utredningen har i denna fråga samrått med folkstyrelsekommittén (Ju 1984:05). Remissinstanserna: Av deremissinstanser som särskilt har tagit upp frågan är de flesta positiva tillutredningens förslag. Fem remissinstanser ställer sig avvisande till attrösträtten utsträcks till de nu aktuella personkategorierna. Ytteriigare fyraremissinstanser visar i olika grad tveksamhet inför en sådan ordning. Kritikenkommer främst från domstolshåll. Några remissinstanser vill, om förslagetgenomförs, ha en skärpning av de regler som finns till skydd mot otillbörligtverkande vid röstning. Skälen för mitt förslag: Ioch med att institutet omyndigförklaring avskaffas bortfaller den diskvalificeringsgrundi fråga om rätten att rösta vid allmänna val som finns intagen i bl. Att detta hinder för rösträtt slopas är också ett av deviktigaste skälen för att avskaffa omyndigförklaringarna. Av vad jag tidigarehar sagt framgår att de nuvarande förutsättningarna för omyndigförklaring harbestämts utifrån andra synpunkter än dem som har betydelse för frågan vem somskall få rösta i allmänna val. Det finns alltså inget självklart samband mellanomyndigförklaring och rösträtt. Det är därmed inte sagtatt rösträtten måste vara helt oinskränkt för alla vuxna personer. I och försig är det tänkbart att införa regler som gör det möjligt att i undantagsfall, t.ex.vid allvarlig psykisk ohälsa, frånta den enskilde rösträtten. En sådan ordningfinns bl.a. i och . I båda länderna har man avskaffatbindningen mellan omyndigförklaringar och rätten att rösta. Däremot harvalmyndigheterna vissa möjligheter att från fall till fall pröva om personermed "allvarlig själslig svaghet" eller liknande skall få rösta. Det argument som i Sverigei första hand har åberopats för att inte låta omyndigförklarade delta iallmänna val är att de lättare än andra kan bli offer för otillbörlig påverkan(se SOU 1972:15 s. 125 och prop. 1973:90 s. 164). , skulle samma argument kunna åberopas till stödför att frånta vissa allvarligt sjuka rösträtten. Enligt min mening haremellertid argumentet inte så stor tyngd att det uppväger de skäl, framför alltrespekten för den enskilda människans värde och integritet, som talar för attalla skall ha kvar sin rösträtt. Att låta valmyndigheternafrån fall till fall avgöra om en person skall få rösta inger betänkligheterfrån rättssäkerhetssynpunkt. Ett sådant system är också ägnat att vållabesvärliga praktiska problem. Jag anser därför att ingenbör förlora sin rösträtt på grund av sjukdom e.d. Även personer varshälsotillstånd är sådant att en förvaltare har förordnats för dem bör ha rättatt rösta. Det ankommer därvid i princip på demsjälva att utöva sin rösträtt. För dem som inte kan ta sig till vallokalen finnsvissa möjligheter att rösta med valsedelsförsändelse (se 11 kap. vallagen,1972:620; senast omtryckt 1985:203). Röstningmed valsedelsförsändelse kan ske genom make, bud eller lantbrevbärare.Budröstning får ske enbart om väljaren på grund av sjukdom, rörelsehinder ellerhög ålder är förhindrad att rösta i vanlig ordning. Som bud får användas vissanära släktingar och vårdare. Vidall form av röstning med valsedelsförsändelse skall väljaren först läggavalsedeln i ett s. k. innerkuvert och sedan i närvaro av ett vittne lägga innerkuverteti ett s. k. ytterkuvert, som han därefter tillsluter. Väljaren och vittnetskall skriftligen intyga att det hela har gått rätt till. Vid röstning genombud eller lantbrevbärare har även dessa motsvarande förpliktelser: Maken,budet eller lantbrevbäraren ombesörier därefter att valsedelsförsändelsenavlämnas. Det åligger valförrättare och röstmottagare att kontrollera bl. a.att försändelsen är iordningsställd på föreskrivet sätt. Om det vid ett val harförekommit avvikelse från den föreskrivna ordningen eller om någon verkat otillböriigtvid valet, t. ex. genom att hindra röstningen, kan valprövningsnämnden upphävavalet och förordna om omval i berörda valkretsar. Reglernaom budröstning infördes . Bestämmelser om makeröstning fanns redandessförinnan. Mot bakgrund av flera fall av valfusk vid valifrågasatte vallagskommitté (se SOU 1980:45) om inte reglerna ombudröstning borde skärpas. Kommittén stannade emellertid för att inte föreslånågon sådan skärpning. Samma ståndpunkt intogs under lagsUftningsfrågansfortsatta behandling (se prop. 1980/81:170 s. 63 och KU 1980/81:26 s. 26). Somgrund för inställningen angavs bl. a. att publiciteten kring de fall somförekommit kunde antas leda till skärpt uppmärksamhet och kontroll när detgäller förfarandet vid röstning med valsedelsförsändelse.Konstitutionsutskottet såg för sin del möjligheten till budröstning som ettbetydelsefullt led i strävandena att så långt möjligt bereda samtligaröstberättigade möjlighet att delta i valen. Detligger i sakens natur att en utvidgning av rösträtten till personer som i dagär omyndigförklarade kan leda till ett ökat utnyttjande av möjligheten till budröstning.Enbart denna omständighet torde dock inte ändra förutsättningarna för deöverväganden som gjordes vid frågans tidigare behandling. Det har inte hellerframkommit något annat skäl att nu ändra reglerna om röstning medvalsedelsförsändelse. Jagvill emellertid understryka vikten av att valförrättare och andra som medverkarvid röstning är uppmärksamma pä risken för otillbörlig påverkan.