prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag har därvid beräknat behovet rörande vård avfomlämningar till 6 milj. kr. Inom denna ram bör också rymmas kostnader förinlösen och hittelön vid fornfynd som inte kan täckas av de medel som förändamålet budgeteras under anslaget . För vård ochsäkerställande av kulturlandskapsmiljöer har jag beräknat 4 milj. kr. Dennärmare avvägningen mellan de nämnda ändamålen bör dock ankomma pä RAÄ. Medlenhar i huvudsak tillförts anslaget Kulturmiljövård medan en mindre del redovisasunder förvaltningsanslaget för administrativa kostnader för RAÄ i anslutningtill de nya uppgifterna. I milj. kr. förreglering av ersättningsfrågor i samband med byggnadsminnesförklaringar. Ommedlen inte behöver tas i anspråk för detta ändamål bör de kunna utnyttjas förbidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (avsnitt 3.3). 2 milj. kr. förkulturmiljöinformation (avsnitt 3.4). Medlen bör också täcka vissa kostnaderför projektsamverkan med museiväsendet i enlighet med vad jag tidigare anfört(avsnitt 3.5). Bidragsgivningen till organisationer och föreningar, somtidigare har redovisats under förvaltningsanslaget bör beräknasunder anslaget Kulturmiljövård. Det bör ankomma på RAÄ att bedöma behovet avytteriigare stöd till bl. a. och för byggnadsvård inom ramen för de förstärkta resurserna. Närdet gäller reformförslagen anser jag att de ökade resurserna bör Prop.1987/88:104 ställas till RAÄ:s förfogande men jag utgår från attkulturmiljövårdens regionala organisation skall kunna ha ett betydandeinflytande över inriktningen av medelsanvändningen inom de olikainsatsområdena. En sådan ansvarsfördelning mellan central och regional nivåfinns inom kulturmiljövården. Jag erinrar i sammanhanget om detförslag om medel för två tjänster som biträdande länsantikvarie vidlänsstyrelserna i och län som chefen förcivildepartementet efter samråd med mig redovisat i årets budgetpropositionen(prop. 1987/88: 100 bil. 15 s. 62). Minamedelsberäkningar föranleder i övrigt följande kommentarer. Minberäkning av medelsbehovet under förvaltningsanslaget har inneburit atteffekterna av huvudförslaget eliminerats. RAÄbör tilldelas en engångsanvisning om . under kulturmiljöanslaget förkostnader i samband med ADB-utveckling, industriminnes-inventeringar m. m.Medlen har tidigare beräknats under anslaget Bidrag till särskilda kulturellaändamål. Ienlighet med var jag anfört i budgetpropositionen (bil. 10 s. 429) har jagberäknat . under förvaltningsanslaget för en telefonisttjänst som nufinansieras av medel under anslaget . Förökade lokalkostnader samt för pris- och löneomräkning i övrigt under de tvåanslagen har jag beräknat sammanlagt . Jagvill slutligen erinra om att jag i mitt förslag till kulturminneslag harföreslagit att granskningen av ärenden om utförsel skall avgiftsbeläggas. Detinnebär att de s. k. tillståndsmyndigheterna, RAÄ, kungl. ,, statens konstmuseer och Stiftelsen genom avgifterkommer att kunna täcka de kostnader som är förbundna med deras granskning. Jagavser att återkomma till regeringen med denna fråga. Medhänvisning till vad jag har anfört och till sammanställningen hemställer jagatt regeringen föreslår att 1. anta de av lagrådet granskadelagförslagen med vidtagna ändringar, 2. godkänna de riktlinjer för denstatliga kulturmiljövården som jag har förordat när det gäller 2.1 insatser för att begränsaluftföroreningarnas och försurningens skadeverkningar pä kulturmiljön, 2.2 insatser för värden avkulturlandskap och fomlämningar, 2.3 insatser inom byggnadsvården, 2.4 insatser för information ochkunskapsuppbyggnad inom kulturmiljövården och 2.5 de centrala museernas uppgifteri kulturmiljövården. 3. tillRiksantikvarieämbetet:Förvaltningskostnader för /89 anvisa ettförslagsanslag av . 4. till Kulturmiljövård för budgetåret1988/89 anvisa ett reserva- 142 tionsanslag av . 6 Beslut Prop. Regeringenansluter sig fill föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. BetänkandetKulturminneslag (Ds U 1987:9) Prop.1987/88:104 Arbetsgruppen föreslår i betänkandet att bestämmelserna ifornminneslagen, byggnadsminneslagen, lagen om kyrkliga kulturminnen m. m. ochutförsellagen förs samman i en lag om kulturminnen. Förslaget till kulturminneslaginnebär i huvudsak följande materiella förändringar i de gällande lagarna. Kulturminneslagens inledningskapitel föreslås innehållatvå paragrafer. De bör avse bestämmelser om grundläggande hänsyn tillkulturminnena respektive om lagens vidare innehåll och om det grundläggandemyndighetsansvaret. Fornminneslagens (FML) bestämmelser överförs tillkulturminneslagens andra kapitel med främst följande förändringar. En definition av fornlämningsbegreppet införs som dockmotsvarar begreppets gällande tillämpning. Vissa justeringar i bestämningarnaav vad som är fast fornlämning görs, motiverade av utvecklingen av FML:still-lämpningspraxis. FML:s särskilda bestämmelser om skeppsvrak föreslåsutmönstrade varvid skeppsvrak i stället omfattas av lagens generella bestämmelserom fomlämningar. Beslut om skeppsvrak decentraliseras från RAÄ tilllänsstyrelserna. Bestämmelserna i om skydd, vård och undersökning avfast fornlämning och plats för fornfynd, samlas i ett särskilt kapitelavsnitt.Lagtexten förtydligas i fråga om vilka åtgärder myndigheterna får vidta föratt skydda och vårda en fast fornlämning. om borttagande av fast fornlämning,tillstånd, villkor och kostnadsansvar ändras inte i materiellt avseende menföreslås i vissa avseenden få en ny lagteknisk lösning. börsålunda, såsom ett villkor för tillstånd till ingrepp i fast fornlämning ange attarbetsföretaget skall stå för kostnaderna infill ett visst belopp. För att detskall vara möjligt att på så sätt ge företagen besked på förhand om undersökningskostnadenbör få möjlighet att under vissa angivna förutsättningar beslutaom arkeologisk förundersökning. Kostnaden för en sådan inryms i den sammanlagdaundersökningskostnaden. Vid storskaliga exploateringar föreslås företagen ocksåkunna åläggas att bekosta en särskild utredning om det behövs för att ta redapå om fomlämningar berörs av arbetsföretaget. Åtaganden om sådana utredningargörs regelmässigt men utan direkt stöd av FML. om obillighet vid företagenskostnadsansvar som tolkas med stöd av förarbetena ersätts med motsvarande direkta angivelser i lagen om när kostnadsansvar inte föreligger. melse somi dag finns om begränsningar i kostnadsansvaret för arbetsföre- Prop.1987/88:104 tag som inte är "allmänna eller större enskilda" och somtillämpas efter en Bilaga 1.1 praxis utmönstras också. Den ersätts med ensärskild förordning som direkt anger till vilka företagare bidrag kan ges.FML:s särskilda bestämmelser om vägrat tillstånd till borttagande av tidigareokänd fornlämning, utan synligt märke ovanjord, föreslås utmönstrade såsomobehövliga. Sammanfattningsvis innebär dessa ändringar att denfaktiska tillämpning som FML förutsätter vid arkeologiska undersökningar på ettmera direkt och tydligt sätt uttrycks i lagtexten. Slutligen gäller här ocksåatt beslut i tillståndsfrågor kan överklagas antingentill regeringen eller till fastighetsdomstolen. De bör fortsättningsvis prövasav samma instans, lämpligen regeringen. om fornfynd ändras med avseende på attockså fornfynd av brons, förutom guld-, silver- och kopparföremål, blir hembudspliktigatill staten. Reglerna för fyndfördelning ges vissa förenklingar medanbestämmelsema om metallsökare, införda 1985, endast ges en redaktionellbearbetning. I bestämmelserna om ansvar och överklagande slås fast attbrott mot fornminnesbestämmelserna på grund av oaktsamhet är straffbelagt. Byggnadsminneslagens (BML) bestämmelser överförstillkulturminnesla-gens tredje kapitel med främst följande förändringar. Tillämpningsområdet för institutet vidgas till att kunnaomfatta även byggnad som ingår i ett kulturhistoriskt märkligtbebyggelseområde, även om byggnaden som solitär inte är märklig. Arbetsgruppen föreslår att rekvisitet"kulturhistoriskt märklig byggnad" ersätter - dock utan annanmateriell innebörd - BML:s rekvisit enligt vilket en byggnad skall vara"synnerligen märklig"med hänsyn till vissa i lagtexten angivnaomständigheter för att kunna förklaras för byggnadsminne. Arbetsgruppen föreslår också att anläggningar såsomparker, trädgårdar och alléer skall kunna förklaras för byggnadsminnen, underförutsättning att det rör sig om anläggningar som är utpräglade arkitektoniskaskapelser och att de i övrigt uppfyller rekvisitet kulturhistoriskt märklig.Detta föranleder ingen ändring i lagtexten. Arbetsgmppen föreslår ingen ändring i omfattningen av detskydd som kan ges med stöd av en byggnadsminnesförkiaring. Bestämmelserna häromförenklas dock i viss mån. I reglerna för förfarandet vid en byggnadsminnesförkiaringföreslår ar betsgruppen vissa kompletteringar. En bestämmelse bör införas om att skall ha möjlighet att vid behov förordna om att ägaren till en kulturhistoriskt märklig byggnad som ännu inte förklarats för minne, innan han river eller väsentligt förändrar den, först måste göra anmälan till . Härigenom skapas bättre förutsättningar för ett planmässigt arbete från länsstyrelsernas sida i fråga om genomförandet av byggnadsminnesförklaringar. Anmälningsplikten innebär dock inte att 145 10 1987/88. får hindra den planerade förändringen påannat sätt än med Prop. 1987/88:104 stöd av de bestämmelser som redan finns i BML. om ersättning fill fasfighetsägare m.m. i samband med byggnadsminnesförkiaring ändras inte. De har också nyligenvarit föremål för en översyn med anledning av PBL. Vissa bestämmelser avutpräglat administrativ karaktär föreslår arbetsgruppen dock utmönstrade. om ändring och hävande av byggnadsminneförenklas. Den är delad mellan regeringen och , menföreslås samlad hos . Där det är lämpligt från administrativsynpunkt bör dock även regeringen kunna fatta beslut om hävande (t. ex. videxpropriationstillstånd). beslut bör få överklagas tillregeringen. Rekvisiten för när det skall vara möjligt att häva en byggnadsminnesförkiaringförenklas och ges en mer generell utformning. Slutligen bör medstöd av lagen kunna ställa skäliga villkor för tillstånd till ändring ochhävande av byggnadsminne. I fråga om bestämmelser om ansvar respektive omöverklagande föreslår arbetsgruppen redaktionella förändringar samt smärreförtydliganden av gällande rätt. Bestämmelserna kungörelse ombyggnadsminnesmärken föreslår arbetsgruppen ersatta med en särskild förordningom statliga bygg nadsminnen. Kvalifikafionsgmnden för ett statligtbyggnadsminne bör vara densamma som för byggnadsminnen i övrigt, vilket innebären viss förändring i förhållande till institutet byggnadsminnesmärke. RAÄ börfatta beslut om statliga byggnadsminnen i samråd med den myndighet somförvaltar byggnaden. I annat fall fattar regeringen beslut. Stafiigt byggnadsminneskall ges skyddsföreskrifter på samma sätt som annat byggnadsminne. RAÄ skall också besluta om tillstånd till ändring avstatligt byggnadsminne, i strid mot meddelade skyddsföreskrifter. Denförvaltande myndigheten skall dock kunna begära att RAÄ hänskjuter frågan tillregeringen. När det är lämpligt av förvaltningsmässiga skäl skalltillståndsgivningen även kunna föras över på . Genom en särskild bestämmelse i kulturminneslagen skallett stafiigt byggnadsminne vid försäljning eller överlåtelse övergå till attbli byggnadsminne enligt lagen. Kungörelsens detaljerade bestämmelser om hur övrigakulturhistoriskt värdefulla byggnader i statlig ägo skall vårdas ochunderhållas föreslår arbetsgmppen ersatta med föreskrifter som utarbetas avRAÄ. Dessa bör dock begränsas till att avse de byggnader som är att betraktasom märkliga. De förvaltande myndigheternas ansvar för den vidare kretsen avkulturhistoriskt värdefulla byggnader föreslås dock fastslagen i en särskildbestämmelse. Slutligen föreslår arbetsgruppen att kungörelsensbestämmelser om slottsarkiiekt utmönstras. Anlitande och utseende avslottsarkitekt kräver enligt arbetsgruppens mening inget specifiktförfattningsstöd. Kyrkliga kulturminnen ochskydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål Prop. Idessa avsnitt redovisas fömtsättningarna för utformningen av lagens ° kapitel4 och 5, om kyrkliga kulturminnen och skydd mot utförsel av vissa äldrekulturföremål. Arbetsgruppen redovisar inget eget förslag om kyrkligakulturminnen. Den hänvisar i stället till det förslag till lag som utarbetatsav kyrkobyggnadsutredningen (Ds C 1986:11). Utförsellagens bestämmelserföreslås i oförändrad form intagna i kulturminneslagen. 1avsnittet redovisas förutsättningarna för att med stöd av befintlig lagstiftning,främst PBL och naturvårdslagen, ge skydd åt kulturhistoriskt värdefullamiljöer, utöver vad som täcks av kulturminneslagens bestämmelser. Arbetsgruppenkonstaterar att det inte finns behov av något ytterligare specifiktkulturminnesvårdande skyddsinstitut, utan att de skyddsmöjligheter somsärskilt naturvårdslagen erbjuder är tillräckliga i sammanhanget. Det bör ocksåi vissa fall vara möjligt att kombinera byggnadsminnesinstitutet med skyddenligt naturvårdslagen. Hindren för en mera offensiv tillämpning avnaturvårdslagen för skydd av kulturhistoriska värden gäller dock resurser förde ersättningar och ekonomiska åtaganden som bildandet av särskiltnaturreservat fömtsätter. Reglerom hänsyn till kulturminnesvården i annan lagstiftning Iavsnittet görs en genomgång av regler om hänsyn till kulturminnesvårdande ochandra allmänna intressen i lagstiftning av större betydelse förkulturminnesvården. Arbetsgruppen konstaterar att det finns behov av attprecisera och förtydliga sådana regler i skogsvårdslagen, lagen om skötsel avjordbruksmark, jordförvärvslagen och i väglagen. Arbetsgruppen föreslår sådanaändringar. I inget fall innebär de dock någon vidgning av den hänsyn som redanenligt gällande bestämmelser skall tas. Iavsnittet sammanfattas frågor om förordningar som anknyter till kulturminneslagen.Vissa författningar bör sammanföras i en särskild tillämpningsförordning. Bilaga 1.2 Förslag till kulturminneslag Kulturarvet utgörs av vadtidigare generationer skapat. Det är en nationell angelägenhet att skyddaoch vårda kulturarvet i vår byggda och odlade Ansvaretför detta kulturarv delas av alla. Var och en skall visa det hänsyn ochaktsamhet. Vid planering och arbete skall åtgärder vidtas för att såvittmöjligt undvika eller begränsa skador på kulturarvet. 1 dennalag finns bestämmelser om fornminnen, byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen saml om utförsel av kulturföremål ur landet. Länsstyrelsenhar tillsyn inom varje län över kulturminnesvården. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer har överinseende över kulturminnesvården ilandet. och statens historiska museer får överklagabeslut av annan myndighet enligt 2 och 3 kapitlen denna lag. Fastafomlämningar är skyddade enligt denna lag. Fastafomlämningar är följande märken efter människors verksamhet under forna tider,som kan antas ha varit övergivna . Gravar,gravbyggnader, gravfält samt begravningsplatser och kyrko gårdar, 2. stenar och bergytor medinskrifter, symboler och bilder, andra ristningar eller målningar, 3. stenkors och minnesvårdar, 4. samlingsplatser förrättskipning, kult, handel och andra allmänna ändamål samt minnesplatser, 5. lämningar av bostäder,boplatser och arbetsplatser samt bildningar (s. k. kulturlager) som uppkommitvid bruket av sådana bostäder eller platser, liksom lämningar efter arbetslivoch näringsfång, . 6. miner av , slott,kloster, kyrkobyggnader och försvarsanläggningar samt av andra märkligabyggnader och byggnadsverk, 7. färdvägar och broar, vårdkasar,väg- och sjömärken samt likartade anläggningar för samfärdsel eller lämningardärav samt 8. naturbildningar till vilkaålderdomliga bruk, sägner eller märkliga historiska minnen är knutna. Fastafomlämningar är också skeppsvrak om kan antas ha gått sedanskeppet blev vrak. fast fornlämning hör ett så stort område på marken eller på sjöbotten sombehövs för att bevara fornlämningen och ge den ett tillräckligt utrymme medhänsyn till dess art och betydelse (fornlämningsområde). Frågaom fastställelse av gränserna för ett sådant område prövas av . 3 § , Prop. Ett fornfynd är ett föremål som hittas i en fastfornlämning och har Bilaga 1 2 samband med fornlämningen. Ett sådantfornfynd tillfaller staten. Fornfynd är även ett föremål som hittas i annat fall änsom nämns i 3 § om det kan antas vara gammalt och om detsaknar ägare. Ett sådant fornfynd tillfaller upphittaren. Om fornfyndet är helt eller delvis av guld, silver, koppareller brons eller påträffas tillsammans med ett sådant föremål är upphittarenskyldig att mot inlösen hembjuda det till staten. Den som hittat ett fornfynd, som skall tillfalla ellerhembjudas staten, skall utan dröjsmål anmäla detta hos riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer, hos , hos något länsmuseum.ellerhos någon polismyndighet. Fornfynd som hör till skeppsvrak kan anmälas äventill . Upphittaren är skyldig att på begäran lämna ut fornfyndetmot kvitto samt noggrant tala om var, när och hur fyndet gjordes. Skydd, värd och undersökning av fornlämning och plats förfornfynd Det är förbjudet att utan tillstånd rubba, ta bort, grävaut, överhölja, eller genom plantering eller på annat sätt förändra eller skadaen fast fornlämning. samt och statenshistoriska museer får vidta de åtgärder som behövs för att skydda och vårda enfast fornlämning. Åtgärderna får avse exempelvis flyttning, iordningställandeoch inhägnad av fornlämningen samt röjning. Åtgärden får avse även en fornlämningsom infogats i ett byggnadsverk. får uppdra åt annan att vidta åtgärder somavses i första stycket under de villkor som bestämmer. Innebäråtgärden att fornlämningen rubbas eller förändras erfordras länsstyrelsenstillstånd. Innan annan åtgärd vidtas skall den som äger eller harsärskild rätt till marken eller byggnadsverket meddelas. Detsamma skall gällaifråga om vattenområde. Medför åtgärderna kostnader eller skada för ägaren ellernågon annan skall skälig ersättning betalas. samt och statenshistoriska museer får utan hinder av 6 § undersöka en fast fornlämning, bärgaett skeppsvrak som är en fast fornlämning samt undersöka en plats för fornfynd. får lämna tillstånd till annan att företa ensådan undersökning under de villkor som bestämmer. Vid undersökning eller bärgning som sker enligt första ochandra styckena gäller bestämmelserna om underrättelse och ersättning enligt 7§ tredje och fjärde styckena. Bärgas ett skeppsvrak som är en fast fornlämning skall dettillfalla staten om det saknar ägare. får meddela särskilda ordningsföreskriftertill skydd för en Bilaga 1 2 fast fornlämning. Föreskrifterna får även meddelas för område som enligt 2 §inte hör till fornlämningen under förutsättning att pågående användning avmarken härigenom inte försvåras avsevärt. får fridlysa en plats för fornfynd, om detkan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår. Fridlysning får ske intilldess en sådan undersökning av platsen skett, som sägs i 8 §. Föreskrifter eller fridlysning får förenas med vite. Ett beslut om föreskrifter eller vite skall kungöras pålämpligt sätt. Ingrepp i fast fornlämning Den som planerar en byggnad, en anläggning eller ett annatarbetsföretag bör ta reda på om någon fast fornlämning kan beröras avföretaget och i så fall samråda med . Om en fornlämning påträffas under grävning eller annatarbete, skall arbetet avbrytas till den del fornlämningen berörs.Den som leder arbetet skall anmäla förhållandet hos . Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på omen fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag, skall kostnaden förutredningen betalas av arbetsföretaget om det innebär att ett större markområdetas i anspråk (storskalig exploatering). Som sådan exploatering räknas t. ex.anläggande av allmän väg, järnväg, flygfält eller ledning för energiförsörjning.Detsamma gäller i fråga om vattenföretag och mer omfattande byggande förbostads-, industri- och handelsändamål. Den som vill rubba, förändra eller ta bort en fastfornlämning skall ansöka om tillstånd hos . får lämna sådant tillstånd endast omfornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligtförhållande till fornlämningens betydelse. Om någon annan än markägaren, eller ägaren avvattenområdet, ansöker om tillstånd skall ansökningen avslås om ägarenmotsätter sig åtgärden och det inte finns några synnerliga skäl att bifallaansökningen. Som villkor för tillstånd enligt 12 § får ställas uppskäliga krav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningen ellersärskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet om tillstånd skall såvittmöjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Innan prövar en ansökan enligt 12 § får denbesluta om en förundersökning av fornlämningen om det behövs för att en sådanprövning skall kunna ske eller för att villkor enligt första stycket skallkunna fastställas. 14 § Prop. 1987/88:104 Arbetsföretag som berör fast fornlämning svarar för kostnaden för åtgår- Bilaga 1 2 der enligt 13 §. Arbetsföretaget svarar dock inte förkostnad som 1. hänför sig fornlämning som inte förut varit känd, 2. väsentligtöverstiger vad angett i beslut om tillstånd enligt 13 §, 3. hänför sig tillfömndersökning som sägs i 13 §, om inte lämnar tillstånd fillingrepp i fornlämningen enligt 12 § andra stycket, eller 4. hänför sig tillförundersökning eller särskild undersökning som sägs i 13 §, om det visar sigatt någon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fårbesluta om bidrag till kostnad som arbetsföretaget skall svara för. Inlösen och hittelön vid fornfynd Vid inlösen av föremål som sägs i 4 § skall utgåersättning med ett skäligt belopp efter föremålets beskaffenhet, dock minstmotsvarande metallvärdet efter vikt samt en åttondels förhöjning. Vid fynd av föremål enligt 3 och 4 §§ får, utöver inlösen,särskild hittelön utgå om det kan anses skäligt. Fråga om inlösen, ersättning och hittelön prövas avriksantikvarieämbetet och statens historiska museer. och statens historiska museer fårgenom fyndfördelning överlåta statens rätt fill fornfynd på museum som åtarsig att värda det på ett tillfredsställande sätt. Metallsökare får inte medföras på fasta fomlämningar annatän vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten. Med metallsökare förstås i denna lag apparater som kananvändas för att på elektronisk väg spåra metallföremål under markytan. Metallsökare får inte användas inom . Metallsökare får inte heller användas inom område därfornfynd av det slag som skall hembjudas enligt 4 § andra stycket harpåträffats. Sådant område omfattar fyndplatsen och den omgivande mark därytterligare fornfynd kan tänkas förekomma med hänsyn till det tidigare fyndetskaraktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseende samt förekomsten avandra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område som avsesi andra stycket. Utan hinder av vad som sägs i 18 § får metallsökareanvändas för att .c, yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Utanhinder av vad som sägs i 17 och 18 §§ gäller att Prop. 1. metallsökarefår medföras och användas vid undersökningar av forn- Bilaga 1 2 lämningar eller platser för fornfynd, som utförs av ochstatens historiska museer eller av annan efter medgivande av , 2. länsstyrelsenfår i annat fall meddela tillstånd att medföra och använ da nietallsökare. Ansvar,överklagande m. m. Tillböter eller fängelse döms den som av uppsåt elleroaktsamhet 1. bryter mot 6 §, 2. inte fullgör anmälningsskyldighetenligt 10 § andra stycket, 3. inte anmäler fornfynd enligt 5§, 4. gömmer, skadar, förändrar,avyttrar eller förvärvar föremål som enligt denna lag skall tillfalla ellerhembjudas staten eller 5. bryter mot 17 eller 18 §. Densom bryter mot 5 § har förlorat all rätt på grund av fyndet. Metallsökare somhar använts vid brott enligt första stycket 5, skall förklaras förverkad, omdet inte är uppenbart oskäligt.