prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — En miljörevisor torde inte kunna tillföra något kvali-tetsmässigti dessa företag. Dessa företag tillhör ocksä redan de mest kontrollerade avmyndigheterna. Dettredje argumentet, att underlätta företagens egenkontroll, är svår förståeligt. Det blir snarare så att företagen får ytterligare en part att informera, dvs. en omständighet som ökar tungroddheten i kontrollen. självaverket byggs en barriär in mellan företag och myndighet. Enavgörande svaghet med förslaget till miljörevisorer är oklarheten i Prop.1987/88:85 ansvarsfördelningen mellan företaget, tillsynsmyndigheten och miljörevi-Bilaga 10.3 sorn. Miljörevisorn riskerar att lyfta bort säväl företagens somtillsynsmyndighetens ansvar för kontroll respektive tillsyn av miljöskyddet.Ett system som inte häller rågångarna klara mellan företags- och myndighetsuppgiftriskerar att skada förtroendet hos både företag, myndighet ochallmänhet. En sådan ordning är ingen betjänt av. Industriförbundetavstyrker mot den bakgrunden utredningens förslag till miljörevisorer, 4.3.103Landsorganisationen: Utredaren föreslär att som ett komplement till den egenkontrollsom måste utgöra basen för verksamheterna, det vid företag som bedriversärskilt miljöstörande verksamhet inrättas s. k. miljörevisorer. LOfinner förslaget värt att pröva, men menar att det kan vara svårt attomedelbart få genomslagskraft för en sådan verksamhet, eftersom tillgången påkvalificerade revisorer i inledningen måste vara svär att fillgodose. Av dennaanledning finns det skäl att skynda långsamt och uppdra ät attupprätta en lista över företag eller branscher med sådan verksamhet som ärsärskilt miljöstörande, LOär alltså positiv till förslaget om miljörevisorer, men vill uttala farhågorför att man härigenom kan ge industrin ett alibi för sin verksamhet. Det ärviktigt att understryka att detta inte inskränker på det huvudansvar förverksamheten som alltid åvilar arbetsgivaren, 4.4.3Fortifikationsförvaltningen: Tillståndsprövning bör för försvarsmak tens anläggningar bibehållas och ulföras av koncessionsnämnden i fräga om skjutfält och av i fräga om enstaka skjutbanor. FortF anser att den föreslagna ordningen, bl. a. mot bakgrund av att kommuner na efter inte får utöva tillsyn över försvarsmaktens anlägg ningar, och att försvarsmaktens riksintressen enligt naturresurslagen och skall bevakas av är olämplig, I förslaget till ny bilaga (ärendelista) till miljöskyddsförordningen har skjutbanor upp tagits under rubriken . Utredningen synes således ha bortsett frän försvarsmakten och dess miljöfrågor - främst skott- och flygbuller som har medfört ett antal omfattande prövningsärenden och konflikter med kommuner och enskilda. Lokaliseringen av nya och bibehållandet av gamla kasernomräden samt övnings- och skjutfält beslutas av , bl,a, genom försvarsbeslu ten. Nya utbildningsanordningar - förutom skjutbanor ocksä exempelvis kompanianfallsbanor, eldexercisbanor och anordningar för strid i bebyg gelse (ruingator) - innebär stora investeringar för byggande och målmate- riel. Det är här fråga om sådana områden och anläggningar som av försvarsmakten bedöms som riksintressen enligt naturresurslagen 2 kap. 9 §, FortF anser därför, att förprövningssystemet skall säkerställa en lång siktig användbarhet för prövade områden och anläggningar, FortF föreslär 414 såledesatt skjutfält, som prövas i samband med nyetablering eller vid Prop. 1987/88:85förändring av verksamhet på äldre fält, skall tillständsprövas av konces-Bilaga 10.3 sionsnämnden eftersom det är fräga om omfattande ärenden som oftaberör flera kommuner och ibland flera län och som därför kan jämställas medstörte industrietableringar. Mindre,ärenden om skjutbanor bör handläggas avlänsstyrelsen. Det är angeläget för berörda kommuner att genom tillståndsbeslutmed rättsverkan få besked om försvarsmaktens markanvändning ochomgivningspåverkan som underlag för den kommunala fysiska planeringen, 4.4.4Försvarets sjukvårdsstyrelse: SjvS finner formuleringen av 64 § i utredningensförslag till ändring av miljöskyddslagen tillfredsställande såtillvida, atttillsynen över försvarsmaktens verksamheter kommer att utövas av länsstyrelsernaoch ej överföras fill kommunerna. Främst frän sekretessynpunkt är det viktigtatt tillsynen ej läggs ut pä fler myndigheter än f, n. SjvShar ålagts tillsynsansvar enligt hälsoskyddslagen m.fl, lagar efter deutredningar och remissbehandlingar som föregått varje författning. Därvid harutgångspunkten varit att SjvS innehar motsvarande kompetens som finns vidlänsstyrelser, miljö- och hälsoskyddsnämnder och i vissa fall centrala civilatillsynsmyndigheter, för utövande av tillsyn. Bakgrund till deställningstaganden som följt är de skillnader som föreligger mellan civil ochmilitär verksamhet. Härigenom kan bl, a. försvarsmaktens behov av särskildaföreskrifter för verksamhet under övningar, krigsförberedelsearbete, beredskapoch krig tillgodoses. Enhetlig bedömning avpassad till försvarsmaktensverksamhet, undantagsmöjligheter och befrielse från avgifter ger besparingar.Sekretessfrågor löses genom att endast egen personal behöver delges deuppgifter som tillsynsmyndigheter har rätt/skyldighet att ta del av. Fack- ochtillsynsuppgifter kan lösas av samma instans/ handläggare. Medhänvisning till vad som ovan anförts finner SjvS det därför angeläget attfrågan om tillsynen enligt miljöskyddslagen inom försvarsmakten utreds ienlighet med utredningens förslag, 4.4.6Socialstyrelsen; Styrelsen tillstyrker att en prövningsplikt införs förverksamheter upptagna på utredningens kommunlista. Beträffande förslaget attmiljö- och hälsoskyddsnämnderna skall fä ett obligatoriskt ansvar för tillsynenenligt miljöskyddslagen kan styrelsen endast tillstyrka detta under denbestämda förutsättningen att erforderlig expertis och nödvändiga resurser irealiteten ställs till deras förfogande. Detta är ett för styrelsenoeftergivligt krav eftersom miljö- och hälsoskyddsnämndernas nuvarande resurserinte kan omfördelas till favör för miljövärden så att nämndernas arbetebeträffande hälsoskydd, djurskydd och livsmedelskontroll eftersatts. Tvärtomär nämndernas resurser för de senare verksamheterna som regel otillräckliga. För tillsynsobjekt som ärvanliga och där det inte ställs speciella krav pä den personal som utför tillsynen kan det emellertid vara rationellt, därest resurser finns, att tillsynsansvaret och därmed också prövningsplikten 415 föriäggs till denkommunala nivån, I de fall där ett kommunalt organ är Prop. 1987/88:85 driftansvarigtär det emellertid principiellt olämpligt att ett annat kommu- Bilaga 10.3 naltorgan skall vara tillsynsmyndighet. 4.4.19Lantbruksstyrelsen: Lantbruksstyrelsen tillstyrker i princip utredningensförslag om ett sammanhållet ansvar för prövning och fillsyn. Kommunernaföreslås via hälso- och miljöskyddsnämnderna bli tUlsyns-och prövningsmyndighetför verksamhet vars miljöstörningar får betraktas som lokal. En delegering tillkommunnivå kan jämfört med ett regionalt alternativ medföra behov av ökad detaljregleringför att fillämpningen skall kunna bli nägot så när enhetlig i olika områden.Ett skäl för en enhetlig fillämpning är att miljöstörningarna ofta inte harenbart lokal karaktär. Med hänsyn tUl det betydligt ökade behovet av tillsynsamt önskvärdheten av att prövnings- och tillsynsverksamheten hälls sammantillstyrker lantbruksstyrelsen dock att såväl prövning som tillsyn delegeras tillkommunnivå. En fömtsättning för att en sådan ordning skall fungera är attkommunerna har tillgång till personal med tillräcklig kompetens, Lantbmksverketär här berett att bistå med utbildningsinsatser. 4.4.21Livsmedelsverket: När det gäller utredningens konkreta förslag tillförbättringar av miljötillsynen kan dessa frän de intressen som livsmedelsverkethar att företräda tillstyrkas eller lämnas utan erinran med undantag förförslaget att lägga ytterligare miljöskyddsuppgifter på miljö- och hälsoskyddsnämnderna. Avlandets kommuner har ca 100 endast en hälsoskyddsinspektör anställd för allade mänga och skiftande uppgifter som nämnderna redan har. Flera kommunerunderlåter med åberopande av resursbrister att fullgöra sina skyldigheterinom livsmedelskontrollen. Med hänsyn till dessa förhållanden kanlivsmedelsverket inte tillstyrka att nämnderna tillförs nya arbetsuppgifterutan att det säkerställs att det hos nämnderna byggs upp sådana nya resurseratt de kan utföra såväl befintliga som nytillkommande uppgifter. Detföreslagna avgiftssystemet utgör ingen tillfredsställande garanfi för attnämnderna kommer att få behövliga resurser för alla sina uppgifter. Detkvarstår enligt livsmedelsverkets mening en uppenbar risk för att den redan hårtklämda livsmedelstillsynen kommer att ytteriigare försvagas, om utredningensförslag i denna del genomförs. Medhänsyn fill den bristande överensstämmelse som på många håll finns mellanansvar och resurser vill livsmedelsverket ifrågasätta om tiden nu inte är mogenatt se över förhällandet mellan staten och kommunerna, såvitt avser dearbetsuppgifter som staten genom olika lagar lagt pä miljö-ochhälsoskyddsnämnderna. 4.4.24Planverket: Utredningens förslag om prövningssystemet överens stämmer väl med PBL/NRL-reformens gmndtanke att kommunen ska få ett självständigt ansvar för den lokala miljön. Ett kommunalt övertagande av prövningen ger möjligheter till en bättre samordning mellan miljö skyddsprövning och prövningen enligt PBL. För många kommuner är miljöskyddsfrågorna nya och kräver en kompetensuppbyggnad pä miljö- 416 och hälsoskyddsnämnderna.Detta talar för att de störte och tekniskt mer Prop. 1987/88:85komplicerade ärendena, som utredningen föreslår, handläggs hos länssty- Bilaga10.3 relsema och koncessionsnämnden. Planverketdelar utredningens uppfattning att tillsyn och tUlståndsgiv-ning bör hållassamman hos samma instans på regional och lokal nivå. För de anläggningar somprövas av koncessionsnämnden föreslår utredningen att tillsynsansvaret börflyttas från tiU naturvärdsverket. är tveksamt tilldetta. med sin kännedom om de lokala förhållandena bör få behålladenna uppgift. Det är dock viktigt att kan biträda medspecialistkompetens där sä behövs. Vissa av de anläggningar som prövas avkoncessionsnämnden är också tillständspliktiga enligt 4 kap. naturtesurslagen (NRL).Länsstyrelsen är fillsynsmyndighet enligt NRL. Det är en fördel om enanläggning har samma tillsynsmyndighet enligt båda lagarna. Detta talar för attlänsstyrelsen även fortsättningsvis bör vara tillsynsmyndighet enligtmiljöskyddslagen för de anläggningar som prövas av koncessionsnämnden. 4.4.31Riksrevisionsverket: Ansvarsfördelningen mellan myndigheterna imiljöskyddssystemet bör enligt utredningen utgå från de miljöstörandeföretagens karaktär och miljöeffekter samt de krav detta ställer pä prövning,tillsyn och recipientkontroll. RRV instämmer i denna principiella uppfattning.Verket delar också utredningens syn att ansvaret för prövning och tiUsyn av enviss verksamhet skaU Ugga på samma nivå i systemet. Den nackdel som det kaninnebära att en viss myndighet skall utöva tillsyn över den verksamhet densjälv prövat och därmed fylla dubbla roller uppvägs av de möjligheter tillförbättrad kompetens som ett sådant system kan ge. Medutgångspunkt från de redovisade principerna föreslår utredningen en relativtlångtgående decentralisering av ansvaret för prövning och tillsyn. RRV har intemöjlighet att bedöma den klassificering av miljöfarlighet som den föreslagnadecentraliseringen bygger på men vill ändå redovisa en viss tveksamhet införden kraftiga decentralisering som utredningen föreslår. 4.4.33Länsstyrelsernas organisationsnämnd: delar utredningens uppfattning attrespektive myndighet av effektivitetsskäl i sä stor utsträckning som möjligtbör ha ett helhetsansvar för säväl prövning som tillsyn. har en roll som inte med ger att nämnden tar över tillsynsansvaret är frågan om tillsynen över de anläggningar koncessionsnämnden prövar skall ligga centralt eller regio nalt. I utredningen utvecklas argumenten för båda lösningarna, delar utredningens uppfattning att det finns skäl som talar för både den ena och den andra lösningen. Enligt LONs mening bör tillsynen över de mest miljöstörande anläggningarna i allmänhet bli effektivast och mest resurs snål om den utförs av länsstyrelserna. För denna ståndpunkt talar bl. a. den geografiska närheten mellan anläggningen och myndigheten och att kunskapen om dessa anläggningar redan finns pä länsstyrelserna. Enligt LONs uppfattning skulle emellertid en central tillsyn i enlighet med utred ningens förslag i vissa speciella undantagsfall kunna vara mest rationell, 417 27 1987/88. exempelvis om det finns nägrafå anläggningar av viss typ i olika delar av Prop. 198/88:85 landet ochtillsynen av dessa kräver speciell kompetens. Länsstyrelserna Bilaga 10.3bör enligt fä de resursförstärkningar som för de berörda anläggningarnaföreslagits för naturvärdsverkets del, 4.4.34Statens naturvårdsverk: SNV delar utredningens uppfattning att en och sammamyndighet bör ha ansvaret både för prövningen och fillsynen av en enskildanläggning, I ett resurssnält administrativt system är detta en nödvändighet,eftersom det begränsar behovet av dubblerade kompetenser. Det innebär dock ettavsteg frän de principer som kontrollagstiftningen i samhället i övrigt byggerpå, nämligen att den föreskrivande och den kontrollerande "makten"skall vara åtskilda. Miljöskyddsarbetet är emellertid så komplicerat att detär nödvändigt att de erfarenheter och kunskaper som byggs upp vid prövningenockså kan utnyttjas vid tillsynen (och vice versa när det gäller omprövning).Den individuella prövningen i ML skiljer sig ocksä frän systemet medföreskrifter genom aft föreskrifterna vänder sig mot en störte mälgmpp än tillständsbeslutensom ju endast riktar sig mot en enskild utövare av miljöfarlig verksamhet. Närdet gäller anläggningar pä koncessionsnämndslistan kan principen om ettsammanhållet ansvar för prövning och tillsyn inte upprätthållas, eftersomkoncessionsnämnden med sin domstolsliknande organisation och uppbyggnad intekan utöva tillsyn. Till följd härav har utredningen föreslagit att SNV får detfortlöpande tillsynsansvaret för dessa anläggningar, SNVanser att det finns principiella skäl som talar för en sådan lösning. De stora störningskällor som bedöms vara av riksintresse bör både prövas och kontrolleras av centrala myndigheter, och principen om att en och samma myndighet bör ha prövnings- och tillsynsansvar för en enskild anläggning upprätthålls i stor utsträckning genom att SNV aktivt deltar i prövningen av de stora företagen inför koncessionsnämnden, decentraliserad organisation ställs emellertid stora krav på den centralamyndigheten. Detta gäller särskilt i ett uppbyggnadsskede. Utredningensförslag innebär att betydande prövnings- och tillsynsuppgifter läggs ned påkommunerna och att tillståndsprövningen fär relativt sett störte betydelse hoslänsstyrelserna, I en sådan situation är det lämpligt att verket koncentrerarsina arbetsinsatser till de mer övergripande tillsynsuppgifterna. Risken ärannars att arbetet med den fortlöpande tillsynen tar alltför stora resurser ianspråk med resultat att de centrala, samordnande tillsynsuppgifternaeftersatts. En tyngdpunkt måste därför läggas pä att förmedla kunskaper tillkommuner och länsstyrelser i form av föreskrifter, allmänna råd m. m, 1verkets centrala fillsynsuppgifter bör också - liksom - ingå att bedriva olika typer av tillsynskampanjer. Pä sä sätt fär SNV inblickar i hur tillsynen bedrivs i landet och hur kontrollen fungerar på enskilda anlägg ningar. SNV anser ocksä att det är lämpligt att satsa resurser på att bygga upp en särskild tillsynsgrupp, ett s. k. svart gäng. En sådan grupp bör fä till uppgift att bistå länsstyrelserna och miljö- och hälsoskyddsnämnderna i kvalificerade tillsynsärenden och följa upp hur tillsynen och kontrollen bedrivs vid enskilda anläggningar inom olika branscher, 418 Åven om det, som ovan angetts,finns skäl för att SNV skaU utöva Prop. 1987/88:85 fortlöpande fillsyn överkoncessionsnämndsanläggningama anser verket Bilaga 10.3 vid en samladbedömning att övervägande skäl talar mot en sådan lösning. På gmnd häravavstyrks utredningens förslag i detta avseende. TiUsynsan-svaret för dessaanläggningar bör ligga pä länsstyrelserna. SNVfillstyrker att en begränsad prövningsplikt i form av miljölov införs förverksamheter upptagna på utredningens kommunlista. SNV tillstyrker också attmiljö- och hälsoskyddsnämnderna får ett obligatoriskt ansvar för tillsynen av dessaverksamheter samt övriga miljöfarliga verksamheter, som inte finns upptagna pä förprövningslistoma. Vadgäller de ca 50 kommuner som övertagit ett ansvar för tUlsynen, anser SNV atten särtegd bör införas för dem. Regeln kan konstmeras på det viset, att enkommun före en viss fidpunkt får anmäla fill om den vill behällatillsynsansvaret för anläggningar på länsstyrelselistan. Det bör sedan ankommapå som ansvarig för den aUmänna tillsynen i länet att bedöma hurtillsynsansvaret skall fördelas. Fördelningen bör styras av vad som ärlämpligast ur tillsynssynpunkt, där både regionala och lokala aspekter vägs in. SNVfillstyrker att prövande uppgifter vidgas genom attförhållandevis stora anläggningar flyttas ned från koncessionsnämndsUs-tan tilllänsstyrelselistan. För dessa anläggningar får länsstyrelserna även fiUsynsansvar.Länsstyrelserna bör också - som ovan angetts - ha det fortlöpandetillsynsansvaret för anläggningama på koncessionsnämndslistan. SNV bedömer attlänsstyrelserna behöver resursförstärkningar, se nedan. : finner det anmärkningsvärt att utredningen, efter vad nämnden kan finna, inte med ett ord berör de rättssäkerhetsaspekter som bör läggas på frågan om en sammanhållen prövnings- och tillsynsfunkfion. Frågan därom behandla des ingående under förarbetena till miljöskyddslagen. Tankegångarnaom en uppdelning av prövning och tiUsyn på olika myndigheter präglade ocksådet förslag av miljöskyddsutredningen som ej kom till utförande. Som redovisatsovan föreslog utredningen att hälsovårdsnämnderna gjordes till lokala fillsynsmyndigheterenligt miljöskyddslagen med tillsynsansvar för dels all icke förprövningspliktigmiljöfarlig verksamhet, dels sådan miljöfarlig verksamhet som förprövades avlänsstyrelserna. menade utredningen att fillsynsansvaret över allmiljöfarlig verksamhet skulle föras över fill hälsovårdsnämnderna. Koncessionsnämndenfinner ej anledning att frångå de principer om fördelning av prövning och fillsynpä olika myndigheter som förarbetena till miljöskyddslagen gav uttryck för ochsom ocksä låg bakom miljöskyddsutredningens förslag till tillsyns- ochprövningsordning. 4.4.50Länsstyrelsen i : stöder utredningens förslag att göra kommunerna ansvariga för vissa delar av tillsynen och har akfivt verkat för att redan nu fä delegera tiUsynen. Utvecklingen i länet har medfört att fyra kommuner tagit över hela tillsynen. Dessutom har en 419 kommunövertagit anmälningsärenden och övrig tillsyn utanför Ustorna. 1987/88:85Ytterligare tre kommuner har ansökt om att få överta tillsynsuppgifter. Bilaga10.3 Dessutom pågår diskussioner med några kommuner som förberedelse inför enformell hemställan om övertagande. överlåtelse sker vanligenstegvis. Första steget är ett block som innefattar anmälningsärenden och övrigfillsyn utanför listorna. Andra och tredje block är länsstyrelse- respektive koncessionsnämndslistan.Länsstyrelsens erfarenhet av kommunernas övertagande är klart positiv. Utredningensförslag att ge alla kommuner i landet en lika stor del av tillsynen skulle förde fyra förstnämnda kommunerna således betyda ett steg tillbaka. Utredningenhar fömtsatt att sådana kommuner i fortsättningen skall kunna vara undantagfrån huvudprincipen. kan inte finna det rimligt att i dettahänseende likstäUa den befolkningsmässigt minsta kommunen i länet, nämligenVaxholms kommun med . Utöver "grundnivån" för allakommuner vill ha möjlighet att till kommuner med god kompetensdelegera verksamheter på länsstyrelselistan, Delegeringen bör ske i form avfasta block. För kommuns del bör övervägas möjligheten att delegeratillsynsansvaret även för verksamheter pä koncessionsnämndslistan. Länsstyrelsensuppfattning är att som central tillsynsmyndighet har en radarbetsuppgifter, som ej kan skötas av regionala eller lokala organ. Denna typav arbetsuppgifter blir ännu mer omfattande och viktiga i och med att allakommuner enligt utredningens förslag övertar tiUsynsuppgifter. Enligtlänsstyrelsens mening bör koncentrera sig på dessa uppgifteri samarbete med regionala och lokala organ samt forskningsorgan. För att verketskall ha möjlighet att stödja länsstyrelserna och kommunerna kan verket behövaviss resursförstärkning. Länsstyrelsendelar utredningens huvudprincip att samma myndighet skall ha ett sammanhållet helhetsansvarför säväl prövning som tillsyn. 4.4.52Länsstyrelsen i : Utredningens förslag om en klar ansvarsfördelning mellan berörda miljövårdsmyndigheter och ett samman hållet myndighetsansvar för prövning och fillsyn enligt miljöskyddslagen är bra. Härigenom undviker man den rörighet i miljövårdsarbetet som troligen hade blivit konsekvensen av ett fortsatt frivilligt övertagande av miljövårdsuppgifter. vill också betona fördelen med att prövning och fillsyn följs åt och sker av samma myndighet där så är möjligt, Eft bra beslut vid prövningen kräver god kännedom om verksam heten i fräga, vilket man fär i fiUsynsarbetet. är därför positiv tUl att den prövnings- och fillsynsverksamhet som föresläs i utred ningen överförs tUl kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder. Denna del utgör antalsmässigt huvuddelen av nuvarande pröv nings- och tillsynsobjekt. Härigenom tillförs miljövården ett värdefullt resurstillskott. anser däremot inte att miljö- och hälso skyddsnämndens beslut i prövningsärendet skall benämnas miljölov, som är ett nytt och inte inarbetat begrepp. Begreppet anmälningsplikt bör behållas. Innan anmälningspliktig verksamhet påbörjas skall dock beslut från myndigheten föreligga. Det är ändamålsenligt attkoncessionsnämnden blir överprövningsmyn- Prop. 1987/88:85 dighet.Länsstyrelsen är positiv till att då ta över prövning av vissa tunga Bilaga10.3 verksamheter frän koncessionsnämnden. Detta kräver att länsstyrelsenbehäller och utvecklar sin kvalificerade kunskap för att kunna hävda sig iförhällande till de tunga verksamheterna och stora företagen. Länsstyrelsenställer sig däremot inte bakom utredningens förslag om att överföra ansvaretför den fortlöpande tillsynen över de stora processindustrierna frånlänsstyrelsen till . har efter hand byggt upperforderlig kompetens och har erfarenhet av anläggningarna i fråga liksom av recipientsituationenoch den regionala hdhetsbUden, Utredningens förslag innebär ocksä en oklararbetsfördelning med som ansvarig för tillsynen men medlänsstyrelsen som hjälpreda för inspektioner och liknande. Förslaget innebärett onödigt och rörigt dubbelarbete. roll bör inte inriktaspå bevakning av enskilda ärenden. Resurserna bör istället användas flexibeltför de miljöfrågor, som bedöms mest angelägna ufifrån den nya kunskap, somständigt utvecklas inom miljövårdens område. Resurserna bör koncentreras tillstyrning, samordning och uppföljning. Verket bör ha högsta kompetens och varapådrivande i koncessionsnämndens tillståndsprövning. Det skulle möjligen varaeffektivt och bidra till större enhetlighet i tillsynen om naturvärdsverket"fastställde" kontrollprogrammen för de inom resp. bransch fåtaligaanläggningarna på koncessionslistan, 4.4.53Länsstyrelsen i : Utredningen föreslär att fåransvar för tillsynen över de verksamheter som koncessionsnämnden prövar. Länsstyrelsenhäller med om att naturvärdsverkets specialistkompetens kan behövas för dessaverksamheter. Däremot är det mycket som talar för att länsstyrelserna även ifortsättningen bör vara tillsynsmyndighet med ansvar för den löpande tillsynenoch att de tilldelas förstärkning av resurserna för detta arbete. Dengeografiska närheten och kunskaperna om länets företag och miljö möjliggörsnabba och effektiva åtgärder.