prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — Alt överflyttning avärenden till en annan socialnämnd kan ske i vissa fall framgår av 72 §socialtjänstlagen. Med avses i denna lag i dellän, inom vilket den ansvariga kommunen är belägen. Beslut om tvångsvård enligt 5 § och med anledning av omhändertagande enligt 13 § fallas av länsrätten i det län som anges i andra stycket. Den länsrätt som meddelade beslutet om värd beslutar också i frågor som avses i 44 § första stycket. Paragrafen överensstämmermed vissa redaktionella ändringar med vad Prop. 1987/88:147 som föreskrivsi 33 § första och andra styckena samt tredje stycket första och andrameningarna i den gamla lagen. 48§ Landstingskommunen eller kommunen får för etl LVM-hem antingen utse ensärskild styrelse eller uppdra ål någon annan nämnd att vara styrelse. Tväeller flera LVM-hem kan ha en gemensam styrelse. Följandebestämmelser i 3 kap. kommunallagen (1977:179) gäller i tilllämpliga delar ifråga om en särskild styrelse, nämligen 2 § om antalet ledamöter m. m., 3 § första stycket om valbarhetm. 4 § om rätl till ledighet frånanställning, 5 § första stycket om mandatlid, 5 § tredje stycket om verkan avledamots avgång, 6 § om ordförande och viceordförande, 7 § om tid och plats försammanträde samt om närvarorätt vid sammanträde, 8 § om suppleants Ijänstgöring m.m., 9 § första stycket ombeslulförhel, 10 § om beslutsförfarande ochprotokoll m. m., 11 § om delgivning, 12 § om reglemente och delegation. gäller dock inle 3 kap. 5 § första stycket eller 6 §kommunallagen. får besluta att även andra än ledamöter ellersuppleanter i styrelsen får närvara vid styrelsens sammanträden och delta iöverläggningarna men ej i besluten samt få sin mening antecknad i protokollet. Paragrafenmotsvarar 11 § andra och tredje styckena i den gamla lagen. Endastredaktionella och språkliga ändringar har giorts. Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1989, då lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall skallupphöra atl gälla. Den gamla lagen gäller dockfortfarande när ansökan om vård med stöd av den lagen har kommit in tilllänsrälten före . Har etl beslut fattats omomhändertagande enligt 8 § i den gamla lagen och har ansökan om vård inlekommit in till länsrätten före den , skall beslutet anses som etlbeslut enligt 13 § i den nya lagen. Om del i en lag eller i enförfattning som har beslutals av regeringen hänvisas till den gamla lagen,skall hänvisningen i stället avse denna lag. Hänvisas det till en föreskrift somhar ersatts genom en föreskrift i denna lag, skall den nya föreskriftentillämpas. Övergångsbestämmelsernai punkt 2 innebär all den gamla lagens bestämmelser skall tillämpas fullt utunder hela den lid som en missbrukare tvängsvårdas, om en ansökan om att beredahonom sådan vård har kommit in till länsrätten före den nya lagensikraftträdande. Detta innebär bl. a. följande. Har polismyndigheten beslutat omomedelbart omhändertagande efter det att har ansökt om vård skalllänsrälten i dessa fall företa målet till avgörande inom från den dagdå underställningen av polismyndighetens beslut skedde, även omomhändertagandel inle skulle vara verkställt när beslutet underställs. Del nyasociala kriteriet kan inte utgöra gmnd för vård. Föralt inte ett beslut om vård skall upphöra att Prop. 1987/88:147 gälla, skallvården dessutom ha påbörjats från den dag då beslutet vann lagakraft, till skillnad från den nya lagens regel . Övergångsbeslämmelsernai denna punkt medför att man inom ett LVM-hem under en kortare fid efterikraftträdandet kan komma att tillämpa olika bestämmelser beträffande demissbmkare som är intagna där. Beräkningenav vårdtiden för den som tvängsvårdas på gmndval av ett beslut som har fattatsav rätten före lagens ikraftträdande eller som följd av en ansökan som hargjorts före ikraftträdandet utgår från beslut om intagning på ett LVM-hem ochinte från den faktiska inställelsen där eller pä elt sjukhus. Värden i dessafall får pågå med möjlighet till förlängning medytterligare högst . Har en missbrukare som vårdas enligl den gamlalagens regler varit omhändertagen, räknas inte in ivärdtiden. Vistas missbmkaren på sjukhus gäller inte den nya lagens regler omunderrättelseskyldighet och kvarhållningsrätt för överläkaren. Denne har inteheller rätt att begära polishandräckning för att få missbrukaren överförd tillLVM-hemmet. har inte heller rätt alt begära polishandräckning föratt inställa missbmkaren på sjukhus. Enligtpunkt 3 skall ett beslut om elt omhändertagande enligt den gamlalagen anses som ett beslut om omhändertagande enligt den nya lagen,i de fall en ansökan om vård inte har kommit in till länsrätten före den nyalagens ikraftträdande. Den nya lagens bestämmelser skall tillämpas vid denfortsatta handläggningen. Genompunkt 4 klargörs hur man skall tyda hänvisningar till den gamla lagen och tillföreskrifter som ersätts genom föreskrifter i den nya lagen. Under delföljdlagstiftningsarbete som fordras beräknas de flesta hänvisningar kunnaanpassas lill den nya lagen i sädan tid att följdändringarna kan träda i kraftden . 6.2 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen(1980:620) 11§ skall arbeta för att förebygga och motverka missbruk avalkohol och andra beroendeframkallande medel. Insatser för barn och ungdom bördärvid ägnas särskild uppmärksamhet. Socialnämndenskall genom information till myndigheter, grupper och enskilda och genomuppsökande verksamhet sprida kunskap om skadeverkningar av missbmk och om dehjälpmöjligheter som finns. Socialnämndenskall aktivt sörja för att den enskilde missbrukaren får den hjälp och vård somhan behöver för att komma ifrån missbmkel. Nämnden skall i samförstånd med denenskilde planera de stöd- och hjälpinsatser som behövs och noga följa denplanlagda vården. Genomändringarna betonas socialnämndens ansvar för atl missbrukare får erforderlig hjälp och värd. Genom tillägget klargörs alt vården skall planeras i samförstånd med missbmkaren och atl nämnden noga skall följa den planerade värden. Om missbrukaren kan motiveras fill frivillig be handling, är det nödvändigt att göra upp en behandlingsplan i samräd med 113 8 1987/88. honom.Om han avbryter behandlingen enligt planen måste Prop.1987/88:147 reagera och aktivt försöka motivera honom fill elt nyttbehandHngsförsök. Det är viktigt att missbrukaren själv får välja mellan olikabehandlingsalternativ. Ändringarna har behandlats i den allmänna motiveringen,avsnift 3.1. 47§ Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte avse vad som ankommerpå nämnden enligt 2, 5, 6 och 8 a §§, 11 § första och andra styckena, 17 §tredje stycket och 18 § lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga samt 13 § lagen (1988:000) om värd av missbmkare i vissa fall. kommuner där sociala distriktsnämnder inte har inrättats får dockbeslutanderätten i frågor som avses i första stycket uppdras åt en särskildavdelning som består av ledamöter eller suppleanter i nämnden. Iparagrafen finns bestämmelser om begränsning av delegationsrätten i fråga omvissa beslut som socialnämnden kan fatta med stöd av LVU. Begränsningen gälleri regel beslut av ofta djupt ingripande karaktär för den enskilde, därbestämmanderätten inte bör tillkomma en person ensam. Från delegation har bl.a. undantagits de bestämmelser som gäller beslut om omhändertagandeenligt 6 § LVU. Paragrafen har ändrats så att begränsningen avdelegationsrätten kommer atl gälla också beslut av socialnämnden om omedelbartomhändertagande enligt 13 § LVM. Paragrafenberörs även av en ändring i propositionen 1986/87:91 om akfivt folkstyre i kommuneroch landsting. 49§ Om rätt att i vissa fall fatta beslut i socialnämndens ställe fmnsbestämmelser i 29 § första stycket samt i lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga och lagen (1988:000) om vård av missbmkare ivissa fall. Isituationer som kan föranleda ett omhändertagande kanomständigheterna vara sådana att beslut måste fattas med sådan skyndsamhet attnämnden inte hinner sammankallas. Nämndens ordförande eller en särskildförordnad ledamot har därför enligt 13 § andra stycket LVM fått befogenhet attbesluta ensam i sådana fall. Detta förhållande anges genom tillägget iparagrafen. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om vård av missbmkare ivissa fall, 2. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Socialberedningens sammanfattning av Prop-1987/88:147 betänkandet (SOU 1987:22) Missbrukarna, '' Socialberedningenredovisar i detta betänkande förslag till en revidering av den lagstiftning somreglerar tvångsvården av vuxna missbrukare, LVM. Vårt egentliga uppdrag i dettasammanhang har varit att göra en översyn av den lagen. Men vi har inte ansettdet rimligt att begränsa vår diskussion till alt enbart avse tvångsvärdslagensutformning. Tvångsvårdens roll och funktioner inom missbrukarvården kan intediskuteras utan kunskap om missbmkets omfattning och karaktär och om denfrivilliga vårdens möjhg-heter och begränsningar. Viredovisar därför en översiktlig bild av de lunga missbmkarnas levnadsförhållandenoch av hur dessa har förändrats under . Vi beskriverockså missbmkarvårdens läge och utveckling och i redovisar en radöverväganden och förslag som syftar till en förstärkning av i första handsocialtjänstens insatser för de vuxna missbrukarna. Motbakgmnd av denna diskussion om den frivilliga missbrukarvården lägger vi framvåra synpunkter på tvångsvårdens syfte och roll och redovisar våra förslagtill förändringar av LVM. En viktig utgångspunkt har därvid varit dengranskning som vi genomfört av hur LVM har tillämpats under de somlagen varit i kraft. Dealkoholmissbmkare som kommer i kontakt med är en grupp som iregel förenar ett allvarligt missbruk med en socialt utsatt situation. En stordel av dem har helt förlorat sin sociala förankring. När man ibland talar om"tunga" alkoholmissbrukare, är det som regel den gruppen som åsyftas.Även vi använder termen i denna betydelse. Enligten grov uppskattning uppgår antalet tunga alkoholmissbmkare fill mellan 50 000och 100 000 personer. Antalet yngre, fidigt socialt utslagna alkoholmissbrukarehar stigit . Totaltsett har det tunga missbmkel ökat kraftigt i omfattning under de senastedecennierna. Stafisfiken över alkoholrdaterad sjuklighet och dödlighet, liksomuppgifter från ohka vårdområden, talar för att gmppen av tungaalkoholmissbrukare har blivit större. Härtill kommer det tunganar-kofikamissbmkel, som var en marginell företeelse fram fill 1960-taletsbörjan, medan antalet tunga narkotikamissbmkare var mellan 10 000 och 14 000 år1979 och sannolikt är ännu högre . Uppgifter från vårdenheterna tyder päatt de tunga läkemedelsmissbrukarna ocksä är en växande gmpp. Till detta kommermissbmkel av flyktiga lösningsmedel. Bland vuxna har även detta slag avmissbruk uppenbarligen blivit vanligare, även om problemet fortfarande ärbegränsat jämfört med annat missbmk. Vården avalkoholmissbrukare Prop. Detunga alkoholmissbmkarnas sociala och medicinska situation har för- tJnaga1 sämrats påtagligt under . Överdödligheten blandalkoholmissbrukare har ökat dramatiskt. Denalkoholrdalerade dödligheten svarar för omkring en Qärdedd av alla dödsfallbland män i åldrarna är. Missbmk är därmed den största enskildaorsaken till förtidig död bland män i denna äldersgmpp. På1940-talet förelåg mycket små skillnader i dödlighet mellan alkoholmissbrukareoch normalbefolkningen. Dödligheten bland manliga sociah utslagna missbmkarehar sedan ökat dramatiskt för att i början av 1980-ta-lel vara omkring sjugånger sä hög som normalbefolkningens. Deyngre alkoholmissbrukarnas överdödlighet är markant. Bland de yngre har ocksåöverdödligheten stigit särskilt kraftigt. Det är sannolikt att en tidigmissbmksdebut allvarligt ökar risken för död . Dödlighetsmönstrethos alkoholmissbrukare skiljer sig inte mellan män och kvinnor. Detunga alkoholmissbmkarna har i stigande utsträckning slagits ut frånarbetsmarknaden. hade en majoritet av nykterhetsvårdens klienter arbetepå den öppna arbetsmarknaden och lön som huvudsaklig försörjningskälla. Tjugoär senare är läget det omvända. Förvärvsarbete spelar numera en heltunderordnad roll för de missbmkare som är aktuella inom . Lönsom inkomstkälla har i stor utsträckning ersatts av pension eller socialbidrag. Detunga alkoholmissbmkarnas boendesiluation har också försämrats under de senasteåren efter en förbättring . Antalet bostadslösa i de trestörsta städerna kan uppskattas till omkring 5 000 personer. Socialtjänstensarbete med de lunga alkoholmissbmkarna kännetecknas av betydande svårigheter.Problemen ligger på flera olika plan; bristande samordning, bristfälliguppföljning efter institulionsvistelser, svårigheter all nå de tungamissbrukarna med erbjudanden om värd och att hålla dem kvar i den vård somerbjuds. Problemen kan tillskrivas brister i fråga om både resurser ochmetoder. Dettakritiska perspektiv riktar sig inte mot enskilda socialarbetaresarbetsinsatser. Vårt intryck är tvärtom att de socialarbetare som arbetar medde lunga missbrukarna ofta utför ett engagerat arbete. På många håll finnsockså en tydlig strävan att utveckla metoderna. Arbetsvillkoren är dock intesällan pressade och arbetsbelastningen hög. Kritikenär inte heller generellt giltig. På mänga håll inom görs detvikliga och konstmktiva insatser för missbrukarna. Ser man på området i desshelhet, är problemen emellertid avsevärda. Socialtjänstenskontakter med missbmkarna förändrades genom att nykterhetsvårdsarbetetintegrerades med barnavärds- och socialhjälpsarbetet ,liksom genom socialtjänstreformen är 1982. Nykterhetsvårdslagens nogapreciserade föreskrifter för missbruksarbetet ersattes av en större frihet atlarbeta förutsättningslöst i samverkan med klienten. Dessafrån flera synpunkter positiva förändringar synes för de tunga Prop.1987/88:147 missbmkarnas del ha inneburit nackdelar. OmorganisationenBilaga 1 medförde av allt att döma en minskning av resurserna för och kompetenseni arbetet med de tunga missbmkarna. I många större kommuner har man nugenomfört en omorganisation i den andra riktningen, genom att man hartillskapat särskilda arbetsgmpper och liknande för missbruksarbetet. Socialtjänstensinsatser mot missbmksproblemen framstår ofta som dåligt planerade. Denna bristpå planering är en bidragande orsak fill att inte sällan på ettpassivt sätt möter missbmkarnas behov av hjälp och omhändertagande. Enligtsocialarbetarnas egna bedömningar får alkoholmissbmkarna mer ekonomisk hjälpoch mindre behandling än vad som är befogal. I arbetet med att bedömaekonomiska hjälpbehov och betala ut socialbidrag tycks inte sällanmissbruksproblemen komma i skymundan. Särskiltallvarligt är det att de yngres missbmksproblem ofta inte uppmärksammas. Deyngre efterfrågar i mindre utsträckning hjälp för missbmkel och kontakternadomineras i ännu högre grad av den ekonomiska hjälpen. I själva verket tycksmissbruksproblemen bland de yngre klienterna vara mycket vanligare än vad mani allmänhet inser. De yngre alkoholmissbmkarna har ofta en bakgmnd och ensocial situation som liknar narkotikamissbmkamas. Blandmissbmk är dessutomvanligt i dessa åldrar. Detfmns en brist på konfinuitet i insatserna, nägot som också gäller för demissbrukare som erhåller institutionsvård. Uppföljningen efterinstitu-fionsvården fungerar sällan på det sätt som förutsattes närsocialtjänstlagen infördes. Samarbetetmellan och sjukvården är dåligt utvecklat. Ofta vet man inom detena av dessa områden inte att klienten respektive patienten är aktuell inom detandra. Motdenna dystra bild av arbete med de tunga alkoholmissbmkarnakontrasterar bl a ett flertal verksamheter som bedrivs i projektform. Dessaprojekt inriktas på olika, väl avgränsade missbmkar-grupper och arbetet bärsupp av en gemensam vårdideologi. Projekten bygger på tät och långvarig kontaktmed missbrukarna och präglas av ett starkt engagemang från personalens sida. Utvecklingeninom institutionsvården har medfört att antalet vårdplatser för tungaalkoholmissbmkare har minskat. har en rad inslilu-fionsresursertillkommit som är mer behandhngsinriklade och vänder sig till missbmkare somhar kvar åtminstone en del av sin sociala förankring. De högre ambifionema ochförnyelsen av behandlingsmetoderna är posifiva inslag. Utvecklingen innebärsamtidigt en ökad risk för att de sämst ställda alkoholmissbmkarna inte fårsina värdbehov tillgodosedda. Behandlingsforskningentyder på att behandling av tunga alkoholmiss bmkare inte framgångsrikt kan bedrivas i form av tillfälliga insatser av kort varaktighet. Allt talar för att utsikterna att åstadkomma viktiga, positiva förändringar i missbmkarnas liv är störte om man inom den öppna vården bygger upp former för långsiktigt stödjande insatser. Vården av narkotikamissbrukare F*rop. Narkotikamissbmkleder ofta till en rad kroppsliga och psykiska skador. Bilaga IInjektionsmissbmkarna utsätter sig för särskilt stora risker att drabbas avallvarliga sjukdomar och förtidig död. Riskerna sammanhänger inte enbart medintagningssätlet och de preparat som missbrukas utan också i hög grad med delsocialt utsatta liv som missbmkarna lever. Vissastudier pekar på att dödligheten är mellan 10 och 15 gånger högre bland deintravenösa narkotikamissbmkarna än i normalbefolkningen. Risken för död iförtid tycks vara störte vid narkotikamissbmk än vid alkohol-missbmk. Villkorentycks successivt ha hårdnat för narkofikamissbrukarna . Dettatog sig bl a uttryck i en tyngre kriminalitet och ökad sjuklighet. De kvinnliganarkofikamissbrukarna tvingades i allt högre grad till prostitution. Ingentingtyder på att situationen har förbättrats . Under de senasteåren har dessutom AIDS/HIV-epidemin tillkommit som ett dödligt hot. HIV-smittanhar spritts i snabb takt bland narkotikamissbmkarna, framför allt blandintravenösa heroinmissbmkare i . Men den har ocksä, fasti mindre utsträckning, drabbat missbrukare av centralstimulantia och fått vissspridning bland narkotikamissbmkare i Malmö-Lund- regionen och iGöteborgsområdet. har smitta konstaterats hos närmare 400narkotikamissbrukare. IngenHlV-smiltad narkotikamissbmkare har ännu utvecklat sjukdomstillståndet AIDS.En förklaring till detta kan vara att många har avlidit av andraorsaker, främst till följd av överdosering. Imånga andra länder svarar narkotikamissbmkarna nu för en betydande del avAlDS-fallen. I utgör de intravenösa missbmkarna ca en fjärdedel av alla somfått AIDS-diagnos. Spridningen av epidemin bland missbmkarna är särskiltmarkant i och , där mer än hälften av AIDS-fallen utgörs avintravenösa narkotikamissbmkare. I som helhet ökar antalet AIDS-fallbland narkotikamissbmkarna proportionellt mycket snabbare än det totala antaletAIDS-fall. Vägenin i och ut ur ett tungt narkotikamissbruk beskrivs i olika studier som enprocess med etl antal urskiljbara steg. Denna process brukar kallasmissbmkskarriären. Den inleds i allmänhet i tonåren med ett experimenterandemed droger för att efter något eller övergå till ett regelbundetmissbmk. Desom inte lyckas lämna missbmkel i de första stadierna, förlorar förr ellersenare kontrollen över sitt missbmk och övergår lill ett s k kompul-sivt(Ivångsmässigt) stadium. Såsmåningom brukar emellertid missbmkaren komma fill en punkt då han börjarifrågasätta sitt levnadssätt - vändpunkten. Han vtll nu försöka ta sig ur siftmissbmk. ut ur missbrukskartiären går via olika stadier. Under det första av dessa stadier gör missbmkaren utbrytningsförsök som emellertid ofta slutar med återfall. inträder ett skede då behandUngsförsö- ken får allvarligare inriktning. Under missbmkskarriärens sista stadium frigörelsestadiet - minskar gradvis behovet av stöd. Olika studier tyder på altden s k vändpunkten ofta inträffar sent i Prop. 1987/88:147 kamären. En delsöker inte vård förrän kompulsivt miss- Bilaga 1 bmk. Närde börjar försöka la sig ur sitt missbmk har de hunnit bli socialt och fysisktnedgångna till följd av missbruket och levnadssättet i övrigt. Vägen motmissbmksfrihet går i allmänhet via åtskilliga vårdtillfällen och återfall imissbmk och kriminalitet. diskussion som dessa forskningsresultat har föranlett, har flera betonatalt den s k missbmkskarriärens mönster inte behöver vara opåverkbart av deinsatser samhället gör mot missbmkel och för missbmkarna. Det kan bl a inteuteslutas att den s k vändpunkten kan tidigardäg-gas och att man kan nä störreframgång med missbmkare i svårbehandlade skeden, om behandlingens inriktningoch uppläggning förändras. Förnärvarande kommer narkomanvården emellertid ofta in sent i miss-bmksförloppetoch lyckas ofta inte förkorta det, enligt de studier som finns tillgängliga.I skuggan av hotet från AIDS/HIV framstår detta som ett allvarligt problem. Motbakgmnd av beskrivningen av missbmkarnas situation och missbmkarvårdens läge,redovisar vi våra överväganden och förslag rörande en förstärkt frivilligvärd.De kan sammanfattas i följande 11 punkter. Respektenför klienten som person fär inte leda till passivitet inför ett fortgåendetungt missbmk. När det gäller de tunga missbmkarna kan det inte accepteras attsocialarbetarna passivt inväntar alt motivationen för förändring skall inställasig hos klienten. har skyldighet att bedriva en aktivtuppsökande verksamhet för att fillförsäkra missbmkarna rätten till stöd ochvård. Föratt markera detta aktiva förhållningssätt föreslår vi ett tillägg tillsocialtjänstlagens II §. Genom lagändringen förtydligas socialnämndensansvar för att niissbmkare fär erforderlig vård. I bestämmelsen klargörs ocksäatt värden måste planeras och att socialnämnden noga skall följa den planeradevården. 2Samarbetet mellan och de rättsvårdande myndigheterna del av de tunga narkotikamissbmkarna är okända för såväl socialbyråernasom den särskilda narkoman värden. Många av dessa har i stället kontakt medpolisen och kriminalvården. Det är mot den bakgmnden nödvändigt alt få tillstånd en bättre samordning av och de rättsvårdandemyndigheternas insatser. Samarbetetmellan polis och socialtjänst bör förstärkas - under ömsesi dig respekt för de båda myndighetemas olika funktioner och roller i miss- bmksarbetet. Även samarbetet mellan kriminalvård och socialtjänst somunder Prop. 1987/88:147 senare är har utvidgats på ett positivt sätt - bör utvecklas vidare. 3 Förstärkt samarbete inom arbete med missbrukarna bör få en merlångsiktigt stödjande karaktär. Det krävs bl a för att undvika atlmissbrukarna roterar runt mellan olika vårdenheter på etl planlöst ellerdeslmktivl sätt. Samarbetet mellan vårdens olika delar måste förstärkas. Inteminst viktigt är del att institulionsvistelser följs upp genom väl planeradeinsatser i den öppna vården. 4 De psykiskt störda missbrukarna De psykiskt svårt störda missbrukarna faller ofta mellansocialtjänstens och psykiatrins ansvarsområden. De mest vårdbehövande riskerardärmed atl få sina vårdbehov särskilt dåligt tillgodosedda. Vi föreslår att regeringen ger i uppdragatt i samråd med utarbeta en plan för hurvärden av psykiskt svårt störda missbrukare kan förbättras, bl a genom eltförstärkt samarbete mellan socialtjänst och psykiatri. 5 Missbrukarna och arbetsmarknaden Missbrukarnas förankring på arbetsmarknaden har försämratsdrastiskt . Såväl socialtjänst somarbetsförmedlingar upplever stora svårigheter all komma till rätta med delta.Brislen pä effektiva samverkansformer mellan olika inblandade myndigheterförvärrar problemet. Sådana samverkansformer bör kunna utarbetas och prövasförsöksvis. Vi föreslår alt får i uppdrag alti samråd med , . dra upp riktlinjer för en försöksverksamhet av deltaslag. 6 De frivilliga organisationerna De frivilliga organisafionerna utgör en viktig resurs imissbruksarbetet. De är många och har en starkt växlande inriktning, vilket gerutrymme för mångfald och differentiering av insatserna. Vi framhåller vikten avstöd lill de frivilliga organisationernas arbete. 7 Behovet av specialisering Övergången från den gamla funklionsuppddade socialvårdentill den inte grerade har medfört vikliga vinster i det sociala arbetet.