prop · GB03100 · 1987-12-31 00:00:00 — Domstolarna föreslås få möjlighet att i sambandmed dom som innebär att den unge överlämnas till vårdinom ålägga den ungeatt hjälpa till med att avhjälpa denskada som har vållats genom brottet. Olika åtgärderföreslås i promemorian för att i samband med beslut om åtalsunderlåtelse göra klart för den unge att samhället inte sermellan fingrarna med brottsligt handlande. Sålunda föreslås attåtalsunderlåtelse för unga lagöverträdare skall förenas med ett krav att denunge lever skötsamt. Kravet skall gälla under en prövotid . Vidåterfall i brottslighet skall beslutet om åtalsunderlåtelse kunna återkallasoch den unge ställas inför domstol. Åklagaren föreslås vidare få möjlighet atti samband med beslut om åtalsunderlåtelse utfärda ett strafföreläggande med ett bötesstraff för brottet. Manlägger i promemorian ökad vikt vid att åklagaren delger beslut omåtalsunderlåtelse vid ett personligt sammanträffande med den unge ochdärvid klargör vad fortsatt brottslighet kan leda till. Kraven på attvårdnadshavaren och företrädare för socialnämnden är närvarande vidunderrättelsen skärps. I promemorianundersöks också olika möjligheter att åstadkomma en snabbare handläggning avmål mot ungdomar. Målsättningen är att polisutredningen och den socialautredningen rörande unga lagöverträdare kommer igång utan dröjsmål och kanslutföras så snabbt att åklagarens Prop. 1987/88:100 beslut i åtalsfrågankan fattas inom en kort tidsrymd. En rad åtgärder Bil. 4 föreslås i dennadel. De allra fiesta remissinstanserna har ställt sig bakomuppfattningen att samhället måste tydligare än nu markera för den unge attbrott är något som inte tolereras. Man har emellertid också kritiseratförslagen i olika enskildheter. Enligt minmening innehåller promemorian många värdefulla förslag till hur man skullekunna åstadkomma förbättringar när det gäller att komma till rätta medungdomsbrottsligheten. Jag avser att för regeringen anmäla frågan om enlagrådsremiss på grundval av promemorian.Jag avser också att ta initiativ till en försöksverksamhet med nya arbetsformerför att snabbare få fram beslut i frågor som rör unga lagöverträdare. Nyaregler bör kunna träda i kraft . Jag villi det här sammanhanget också säga att det enligt min mening finns mycketsom talar för att man bör pröva någon form av samhällstjänst för ungalagöverträdare. Det finns därvid anledning att bl.a. tillgodogöra sig depositiva erfarenheter som gjorts vid olika försöksverksamheter med åtgärdermot ungdomsarbetslöshet. En närmareredovisning av de frågor rörande ungdomar som är aktuella i lämnas i samband medstatsrådet redovisning av ungdomsfrågor (bilaga 11). 3.6 Polis- och åklagarväsendet Som redovisades i föregående årsbudgetproposition har det principbeslutsom fattade omen reform av polisväsendet numera slutligt genomförts.Under år 1987 har bedrivits ett fortsatt reformarbete inompolisväsendet, delvis på grundval av vissa kvarstående förslag frän 1981 årspolisberedning. De övervägandenom inriktningen av polisens verksamhet som redovisades budgetproposition (prop. 1986/87:100 bil. 35) och som lämnades utan erinran av har numera föranletten ändring i polisförordningen, som träder i kraft . Enligten ny bestämmelse som införts i detta sammanhang skall polisen i sitt arbeteför de ändamål som anges i I § polislagen uppmärksamma och beakta de anspråkoch önskemål som de boende och andra verksamma har på verksamheten.Statsmakterna har därmed markerat som ett centralt mål för all verksamhet inompolisen att medborgarnas önskemål skall avgöra verksamhetens inriktning. Genom en annanändring i polisförordningen har vidare genomförts de förslag som bl.a. 1981 årspolisberedning har lämnat i fråga om s.k. delegering av arbetsuppgifter inom enpolismyndighet. Den tidigare ordningen innebar att regeringen ochrikspolisstyrelsen genom detaljerade och långtgående bestämmelser styrdearbetsfördelningen inom polismyndigheterna. Den nya ordningen innebär däremotatt de lokala myndigheterna på eget ansvar och med utgångspunkt i den egnaverksamhe- ten får långtgående befogenheteratt fördela arbetsuppgifter mellan olika Prop. 1987/88:100 tjänstemän och arbetsenheter inom myndigheten. Den nyaordningen gör det därmed möjligt att i större utsträckning användapolispersonal för rent polisiära uppgifter som den administrativa personalen vid polismyndigheternages tillfälle tillnya och mera stimulerande arbetsuppgifter. En annan viktig effekt bliratt polismyndigheterna kan ge allmänheten snabbare och bättre service i olikahänseenden. Polisberedningen har vidare lämnat förslag om enytterligare utvidgad medelsram för de lokala polismyndigheterna.Förslagen i denna del innebär att myndigheterna inom ramen för sinaförvaltningskostnader skall kunna finansiera inköp av viss tyngre utrustning,såsom bilar, samt att en viss del av kostnaderna för polislöner skall kunnautnyttjas inom medelsramen. Förslagensyftar till att öka fiexibiliteten i resursanvändningen. Regeringen har uppdragit åtrikspolisstyrelsen att på grundval av polisberedningens förslag redovisahur ett system med en ytterligare utvidgad ekonomisk medelsram närmare skullekunna utformas. Styrelsen kommer att redovisa sitt uppdrag. Som minföreträdare närmare redovisade i föregående års budgetproposition (prop1986/87:IOObil.4s.27)nya organisationsform för den regionalapolisverksamheten som brukar benämnas länspolismäs-tarmodellen genomförts ivissa län. Han angav därvid att denna ordning borde kunna genomföras under denärmaste åren i de två län som enligt beslut återstod för reformen idetta skede, nämligen län och . Den nya regionalaorganisationen skulle därmed komma att gälla för åtta län. Jag kan nuupplysa att reformen är genomförd i län med verkan från den och att avsikten är att modellen skallgenomföras i fr.o.m. . Vid sin anmälanav dessa frågor förutskickade min företrädare vidare att regeringen senareskulle uppdra åt och länsstyrelsernas organisationsnämndatt utvärdera de genomförda reformerna. Det är min avsikt att återkomma till den frågan. 1 1986 årsbudgetproposition redovisade min företrädare också att det inomjustitiedepartementet pågick en översyn av polisfördelningen mellanpolisdistrikten. På grundval av detta arbete lämnade regeringen i uppdrag att lämnaförslag till eventuella omfördelningar av tjänstermellan distrikten. redovisade sitt uppdrag ifebruari 1987. Enligt styrelsen borde sammantaget 337 tjänsteromfördelas från mindre arbetsbe-lastade polismyndigheter till mer arbetstyngda. Genom att i olika beslut under1986 och 1987 placera nyinrättade tjänster i de mest arbetstyngdadistrikten har regeringen numera till fullo tillgodosett förslag om förstärkningarutan att något polisdistrikt har behövt lämna ifrån sig någon tjänst. vidare bemyndigat länsstyrelsernaatt inom länet omfördela vakanta po- listjänster i syfte att utjämnaolikheter i arbetsbelastningen mellan länets Prop. 1987/88:100 myndigheter. Regeringen har genom beslut gettrikspolisstyrelsen i uppdrag att aktualisera och till regeringenöverlämna ett fördjupat underlag för fortsatta överväganden rörandefördelningen av poliser mellan myndigheterna. Det sistnämnda arbetet skallvara redovisat och äveninnehålla ett förslag till eventuella .omfördelningar mellanmyndigheterna. Som jagåterkommer till i det följande föreslår jag en ökad antagning av aspiranter vidpolishögskolan och en resursförstärkning när det gäller den administrativapersonalen. Jagåterkommer också till en del genomförda organisationsförändringar vid och tillvissa förslag från styrelsen som det återstår att ta ställning till,främst gällande organisationen för forskning, utveckling och utbildning. Jag kan vidarenämna att regeringen har beslutat om en översyn av säkerhetspolisen. Arbetet skall utföras av enpariamen- -tarisk kommitté, vars huvuduppgift skall vara att undersöka ivad mån förändringar behöver göras för att säkerhetspolisens inriktning ochorganisation skall bli rätt avvägda medhänsyn till dagens krav. Särskilt viktigt är detenligt direktiven att kommittén lägger fram förslag som är ägnade att stärkaverksamhetens demokratiska förankring.. I uppdragettill kommittén ingår också att förutsättningslöst pröva vilket system vi bör ha för kontroll av medborgerlig pålitlighet hospersoner som innehar eller avses tillträda säkerhetskänsligabefattningar (s.k. personalkontroll). Kommitténsarbete beträffande huvudfrågorna om säkerhetspolisens inriktning ochorganisation skall vara avslutat den . Mot bakgrund avomständigheterna kring den för spioneri livstids-dömde fiykt ioktober 1987 uppdrog regeringen åt dåvarandelänspolismästaren, numera rikspolischefen att se över polisorganisationen ivissa avseenden. Uppdraget har redovisats. I denutsträckning förslagen kräver ställningstagande från regeringens sidaåterkommer jag med mina egna överväganden i dessa delar. Också åklagarväsendet har under fiera år varitföremål för översyn och organisationsförändringar. lämnadeåklagarkommittén betänkandet (SOU 1986:26) Åklagarväsendets lokalaorganisation m.m. Förslagen har i departementet bedömts bl.a. mot bakgrund avden fördjupade beskrivning och analys av verksamheten som riksåklagaren harlämnat i anslutning till förslagen om en treårsbudget för åklagarväsendet. Jagåterkommer i det följande till minaställningstaganden med anledning av kommitténs betänkande. Kriminalvården har i första hand tilluppgift att verkställa vissa av de brottspåföljder som döms ut avdomstolarna, nämligen fängelse och Arbetetbestår huvudsakligen i aU verkställa fängelsestraf- Prop. fen och ansvara för övervakningen av skyddstillsynsdömda ochvillkor- Bil. Syftet är att hindra dessa personer från attbegå nya brott och ett huvudmål i strävandena är att långsiktigt förbättraderas sociala Jag är medvetenom att sådana åtgärder i väsentliga delar ankommer på organ utanförrättsväsendet. Enligt den s.k. normaliseringsprincipen som slogs fast kriminalvårdsreform har nämligen kriminalvårdensklienter samrna principiella rätt som andra medborgare till den omsorg och service som samhället tillhandahåller.Det är en viktig uppgift för kriminalvården att se tillatt denna princip upprätthålls. Detta skerockså genom stödjande insatser av olika slag som skall bidra till de dömdas rehabilitering och anpassning isamhället. Bl.a. förmedlas ar-betsträning, utbildning, social träning, vård föralkohol- och narkotikamissbrukare samt annan hälso- och sjukvård. Det börbetonas att frivården har en viktig funktion i detta arbete. I anslutning till vad jag nu sagt vill jag också framhålla att de krav och förväntningarsom ställs på kriminalvården och dess arbete måste vara realistiska. Denomständigheten att klienter återfaller i brottslighet kan sålunda inte utan vidare tas till intäkt för att de ansträngningar som gjorts ikriminalvårdsarbetet varit förgäves eller misslyckade. Det är dockviktigt att det fortlöpande sker en utveckling av behandlingsmetoder ocharbetsformer i övrigt inom kriminalvården. Förbättrade behandlingsformer ärtill direkt fördel för vården av de dömda och hardessutom avgörande betydelse för att personalen skall uppleva tillfredsställelsei sitt arbete, bl.a. genom att göra mer meningsfulla och effektiva insatser. Av betydelse förkriminalvårdens personal är sjävklart också att behandlingsformerna ärsådana att klienterna själva så långt möjligt upplever kriminalvården sommeningsfull. Resultatet avden pågående översynen av organisation och arbetssättbör enligt min uppfattning kunna skapa bättre förutsättningar för metod- ochpersonalutveckling inom kriminalvården. Under budgetåret1986/87 har beläggningen vid kriminalvårdsanstalterna ökat med drygt 3 %jämfört med föregående budgetår. På de allmänna häktena har beläggningen underde senaste tre budgetåren i genomsnitt varit drygt 800 . Antalet platservid kriminalvårdsanstalterna Kumla, och har reducerats medsammanlagt 120. En ny lokalanstalt i kommun kommer atttas i bruk . Antalet klienter inom frivården värden I oktober1987 ca 12 300. Detta motsvarar ungefärligen ca 30 ärenden perhandläggande tjänsteman. Beläggningen vidkriminalvårdens anstalter har kännetecknats av stora säsongsvariationer. Högbeläggning har rått medanden normalt varit betydligt lägre. Till största delenberor detta på variationer i domstolarnas arbete. 3 1987/88. domarär lägst och högst oktober-no- Prop.1987/88:100 vember. Genom en författningsändring som trädde i kraft den 1maj 1987 kan dömda med en strafftid föreläggas att inställa sig i anstalt en bestämd dag inomen tid av högst från detatt domen blev verkställbar. Syftet med reformen är att styra tillströmningentill anstalterna så att beläggningen jämnas ut . Den dömde har dockalltid rätt att inställa sig sä snart domen kan verkställas. Enligt min mening är det ett starkt intresse attutdömda straff avtjänas i så nära anslutning till domen som möjligt. Jag avseratt undersöka om rutinerna för befordran av dom till verkställighet och reglerna för uppskov medstraffverkställigheten behöver ses över. En av min företrädare förordnad särskild utredare meduppgift att se över tillämpningen av reglerna för kriminalvård i anstalt såvittgäller långtidsdömda intagna har avlämnat sitt betänkande (Ds Ju1987:17). 1 betänkandet föreslås bl.a vissa skärpningar av reglerna i kriminalvårdslagstiftningenom permissioner och andra vistelser utanför anstalt. Vidare föreslås ändringari fråga om beslutsförfarandet. samordnas med behandlingen av vissa väntade förslag frånkriminalvårdsstyrelsen med anledning av ett regeringsuppdrag efter från kriminalvårdsanstalt. Ihöstens regeringsförklaring angavs att ett särskilt program för att.stärka brottsoffrens ställning skulle läggas fram. Jag skall nu ta upp denna frå ga. . , , Frågor som rör brottsoffrens ställning har fått starkaktualitet inom kriminalpolitiken . Det gäller inte bara i vårtland utan också internationellt. Detta är enligt min mening inte förvånande.Även om den som blir utsatt för brott i vårt land har ett betydelsefulltgrund-. skydd i olika hänseenden, har dessa frågor otvivelaktigt i viss måntillhört ett försummat område. Från olika håll har man också pekat på att deresurser som från samhällets sida läggs ned på straff och rehabilitering avgärningsmännen inte står i rimligt förhållande till de ansträngningar söm görs till förmån för målsägandena. Åtskilliga insatser har dock gjorts under senare tid.Min företrädare har i olika sammanhang ingående redogjort för dessa (se bl.a.prop. 1985/86:100 bil. 4 s. 23-24 och skr. 1986/87:21 s.26-29). Jag skall härinte upprepa vad som har sagts i dessa sammanhang utan övergår till attpresentera det åtgärdsprogram som är aktuellt . Den som har utsatts förbrott har goda möjligheter att få ekonomisk kompensation för denskada han eller hon fått vidkännas genom brottet. I det sammanhanget kan nämnasde olika former av försäkringar, obligatoriska och frivilliga, som finns atttillgå. Dessutom ger brottsskadelagen (1978:413) möjlighet till ersäuning För att ersättning skall kunna erhållas enligtbrottsskadelagen krävs aU Prop. 1987/88:100 skadan har uppkommittill följd av brott. Ersättning utgår för personska- Bil. I motsatstill vad som gäller enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler ersätts sompersonskada även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som denskadade bar på sig vid skadetillfället. Brottsskadeersättning kan vidare erhållas försakskada och, i vissa fall, för ren förmögenhetsskada, om brottet harbegåtts av någon som var intagen i kriminalvårdsanstalt eller vissa typer avvårdhem. Ersättning för sakskada och renförmögenhetsskada kan lämnas också i andra fall, i den mån den skadelidandes möjligheter att försörjasig har blivit allvarligt äventyrade genom skadan ellerersättningsbehovet annars, med hänsyn till dennes ekonomiska villkor och omständigheterna iövrigt, framstår som särskilt angeläget. 1 promemorian(Ds Ju 1987:1) Översyn av brottsskadelagen föreslås vissa förbättringar avbrottsoffers möjligheter att få ersättning enligt brottsskadelagen. Förslageninnebär bl.a. att ersättning för ideell skada skall kunna utgå för lidande somnågon tillfogats genom brott mot den personligafriheten eller genom annat ofredandesom innefattar brott. Ett annat förslag medför att möjligheterna till ersättning för sakskada och renförmögenhetsskada vidgas något. Promemorian har remissbehandlats. Jagavser att anmäla för regeringen frågan om en remiss till lagrådet av förslag till ändringar i brottsskadelagen, baserade på de förslagsom har lagts fram i promemorian. I det sammanhanget skall jag också beröra ett i olika sammanhang aktualiseratspörsmål om ersättning till personer som ådrar sig skador vid ingripandeför att förhindra brott. Brottsofferjourer m.m. I den debatt som under senaretid har förts i fråga om brottsoffrensställning har alltmera betonats att det inte alltid är tillräckligtatt den som har utsatts för brott kan få ekonomisk kompensation. Ettbrott innebär ofta en allvarlig kränkning av den personliga integriteten, ochde skadliga effekterna av brottet är därför långtifrån alltid bara av ekonomisknatur. Den drabbade kan inte sällan ha ett uttalat behov av personligt stöd ochhjälp i andra former. Det står i och för sig klart att det fråneffektivitetssynpunkter generellt sett är en fördel om de behov av stödoch hjälp som det här är fråga om tillgodoses genom insatser av samhälletsreguljära organ. Bl.a. har i detta hänseende betydelsefullauppgifter, men även t.ex. polisen kan somjag strax återkommer till inom sitt område uträtta mycket. Det finnsemellertid anledning att undersöka om det skulle innebära fördelar attkomplettera dessa insatser med åtgärder som är mera specifikt inriktade på personligt stöd tillbrottsoffer. Så t.ex. förekommer i främmande länder olika slags jourverksamhet tillförmån för brottsoffer, något som hos oss ännu så länge befinner sig påexperimentstadiet. Mot dennabakgrund har regeringen uppdragit åt brottsförebyggande rådet(BRÅ) att genomföra en fördjupad undersök- ning rörandebrottsofferjourer och behovet av psykologiska hjälp- och stödåtgärder åt målsägandena. BRÅutreder enligt uppdraget också i vad Prop. 1987/88:100 mån man kan uppnå några positiva effekter av atti vissa fall sammanföra Bil. 4 gärningsmän och målsägande.Sistnämnda idé omfattas av stor entusiasm i vissa främmande länder, men avfiera skäl ser jag det som påkallat att man här iakttar viss försiktighet. BRÅ beräknas redovisa sitt utredningsuppdrag ifebruari 1988 och jag får dååterkomma till frågan. Jag beräknardock i det följande medel till stöd för brottsofferjourer och liknandeverksamhet. Somjag var inne på kanpolisen spela en betydelsefull rollnär det gäller att ge hjälp och stöd till personer som har drabbats av brott.Denna fråga har närmare belysts i polisberedningens slutbetänkande (SOU 1985:62)Inriktningen av polisverksamheten, somjag anmälde i förra åretsbudgetproposition (prop. 1986/87:100 bil. 4 s. 35-41). I betänkandetkonstaterar beredningen att polisens kontakt med målsägandena är kortvarig ochi huvudsak inriktad på att uppfylla de krav som förundersökningsförfarandetställer i skilda avseenden. Enligt beredningens uppfattning finns det såvälbehov av som utrymme för att polisen skallföra in eller mer betona ett servicetänkande som tar sikte på råd och stöd iolika avseenden åt framför allt personer som har drabbats av brott. En sådanordning skulle enligt beredningen innebära en förbättradpolisverksamhet och få goda effekter på polisarbetet på såväl kort som långsikt. Beredningenframhåller att en person som har utsatts för ett brott helt förståeligt harstora förväntningar på att polisen skall kunna hjälpa honom eller henne påolika sätt. För många människor är en sådan situation också det enda tillfälledå de kommer i kontakt med polisen. Det är följaktligen av stor betydelse attde uppfattar polisens arbete som positivt. Annarskan följden lätt bli att den enskilde får den uppfattningen att den endamöjligheten att skydda sig mot brott är att själv skaffa sig skydd försig och sin egendom. De resonemang som beredningen för leder fram tillföljande slutsatser om hur polisen i fortsättningen bör åstadkomma enbättre service när det gäller den brottsbekämpande verksamheten. Polisen bör iökad utsträckning bege sig till brottsplatser och ta upp anmälningar där. Manbör eftersträva att hålla förhör med målsägande och vittnen i så nära anslutning tillbrottet som möjligt. Personer som har drabbats av brott bör alltid kännaatt de har samhällets stöd. Brottsförebyggande insatser bör vara ett naturligtinslag i den brottsutredande verksamheten. För egen del håller jag helt med beredningen.Genom ett tillägg till polisförordningen (1984:730) har regeringen påmin föredragning uttryckligen föreskrivitatt polisen skall sträva efter att ge hjälp och stöd till dem som hardrabbats av brott. Författningsändringen träder i kraft den 1 februari 1988.Avsikten är att den skall bilda underlag för en sådan utveckling sompolisberedningen har förordat. Jag villi detta sammanhang nämna att efter samråd medriksåklagaren och har övervägt frågan om fördju- pad information till målsägandeunder förundersökningen. Avsikten är Prop. 1987/88:100 att eninformationsbroschyr skall kunna börja distribueras till målsägan- Bil. 4 dena den , då flerabetydelsefulla författningsändringar som rör målsägandena kan förväntas träda ikraft. Jag kan också nämna att jag i anslutning tillatt regeringen utfärdar de lagändringar angående handläggning avskadeståndsanspråk som jag strax återkommertill avser att för regeringen anmälafrågan om vissa förordningsändringar i syfte att förbättra informationen tillmålsägaride-na rörande bl.a. förloppet av förundersökningen. (Ju1982:01) har på regeringens uppdrag undersökt hur det rättsligaförfarandet i mål om ansvar för sexualbrott har fungerat i praktiken frånmålsägandens synpunkt sedan nya regler i ämnet infördes den 1 juli 1984.Kommittén har på grundval av denna undersökning tagit upp frågan om formernaför utvidgad rättshjälp åt i första hand kvinnor som utsatts för sexualbrottoch vissa andra våldsbroU. Kommittén harredovisat sina överväganden i betänkandet (SOU 1986:49) Mälsägandebiträde.Kommittén konstaterar där att mälsäganden i sexualbrottmål, både under förundersökningenoch i samband med rättegången, behöver hjälp för att orka med de påfrestningarsom det rättsliga förfarandet innebär för henne. I samband med rättegången behöver hon enligt kommittén vidare hjälp för attfå sina intressen tillgodosedda när det gäller olikahandläggningsfrågor. Hon kan enligt kommittén även behöva hjälp för att fåersättning för uppkomna skador. Kommittén konstaterar att detta hjälpbehov intealltid kan tillgodoses inom ramen förnuvarande ordning. Kommittén föreslår därför att mälsäganden i mål om grovasexualbrott skall ha rätt till etteget juridiskt biträde, s.k. mälsägandebiträde, i samband med förundersökningoch rättegång. Biträdet skall enligtförslaget ha rätt till ersättning av allmänna medel. Rättshjälpskommitténsbetänkande har remissbehandlats. De allra flestaremissinstanser ställer sig positiva till att en ordning i enlighet med förslagetgenomförs, låt vara att man från flera håll pekat på att målsägandens behov av hjälp och stöd ibland kan varastort även i mål rörande andra brott än sexualbrott, t.ex. i mål ommisshandel av en närstående. Utan att nu ta ställning till vilken avgränsning i den sistnämnda frågan som man bör välja vill jag säga att jag ställer mig i princip positiv till att vissasärskilt utsatta grupper av målsägande ges rätt till juridiskt biträde i enlighetmed förslaget. Jag räknar med att en proposition i ämnet skall . kunna föreläggas i sådan tid attnya regler kan träda i kraft den Ijuli 1988. Isambartd med att frågor rörande kvinnomisshandel och sexuella övergrepp motkvinnor har diskuterats har särskilt uppmärksammatsatt vissa former av personförföljelse inte är ovanliga och ibland har tagit sigoroande uttryck. Sådan förföljelse kan gestalta sig på olika sätt, exempelvisgenom återkommande brev, telefonuppringningar e.d. En inte sällanförekomman-