prop · GB0371 · 1987-12-31 00:00:00 — Således anges att BrB 13 kap, 11 §(tillbakaträdande vid luftfartssabotage), 14 kap, 11 § (avvärjt fara ibevishänseende vid förfalskningsbrott) samt 15 kap, 14 § (rättat fel elleravvärjt fara för vidare olägenhet vid brotten mened, falskt åtal och annanosann utsaga) skulle vara att jämställa med det remitterade förslaget i dennadel. Enligtmin mening kan denna bedömning ifrågasättas. De straffrihets-grunder ellergrunder för nedsättning av straffansvar som de angivna bestämmelserna ibrottsbalken ger uttryck för hänger samman med gärningsmannens vilja att medgott uppsåt dra sig ur eller minska effekterna av en påbörjad eller avslutadkriminaliserad gärning och tar vidare uppenbart sikte pä att befrämja skyddetför en oskyldig tredje man. Atthelt befria en gärningsman från straffansvar därför att denne efter gärningensökt vård för sitt missbruk är icke entydigt analogiskt med de principer för straffrihetsom gällt. Den i lagförslaget framförda straffrihetsgrunden förnarkotikamissbrukare skulle exempelvis med jämförbar tillämpning på alkholmissbrukareleda till oöverskådliga konskven-ser vad gäller ansvarsfrågorna i straffrätten. Bestämmelsenär egendomlig också från en annan synpunkt. Även om det faktiskt blir så att enindivid som söker vård för narkotikamissbruk därmed förvårdpersonalen anger att han begått brott mot narkotikastrafflagen står detklart att sjukvårdspersonal har tystnadsplikt och att skyddet mot angivelsetorde vara fullständigt. Bestämmelsen om straffrihet kan uppfattas som atttystnadsplikten icke skulle fungera, BRA(ledamoten ) framför, enligt vad som tidigare redovisats, liknandesynpunkter som BRÅ:s majoritet och Köriof, Förslagetsregel om ansvarsfrihet är en säregen konstruktion, som är obegripligbåde motivmässigt och ifråga om tillämpning, RFHL menar att 89 missbrukaresbenägenhet att söka samhällets hjälp inte påverkas av finstil- Prop, 1987/88:71ta juridiska formaliteter, litan av det symboliska budskap en lagstiftningsåtgärduttrycker. I det här fallet kommer det att uppfattas som att tumskruven drasåt ytterligare ett varv. En regel måste kunna tillämpas utan att godtycketsätts i system, i synnerhet när strävan att rensa ut oklarheter och missförståndanges som bärande motiv. Regeln om ansvarsfrihet inbjuder till en "katt-och rättalek". Den är dessutom ytterligare ett bevis på attförslagsställarna misslyckas med uppgiften att skapa klarhet och konsekvens iNarkotikastrafflagen, RFHLprotesterar mot att termen narkotikaberoende ska utgöra kriterium för enrelevant behandlingskontakt, som i sin tur kan ge straffrihet enligt ovannämnda regel. Vi förordar att termen narkotikamissbruk kopplad till detbehandlingsbehov som den enskilde själv uttrycker ska utgöra bedömningsgrundför vad som ska anses vara en relevant behandlingskontakt. Den ståndpunktenger uttryck för en principiell inställning som inte har betänkandets förslagsom utgångspunkt. Regelnom ansvarsfrihet visar att betänkandet tar sikte på missbruksgrupper somknappast är några "gränsdragningsproblem". När det föreligger ettmanifest behandlingsbehov är missbruket oftast av den arten att innehavsbrottoch lagrum som täcker andra gärningsformer, eller åtgärder enligtsociallagstiftningen, är mer aktuella än "annan befattning med narkotika".Den förvirring som denna förväxling är ett uttryck för understrykeruppfattningen att vi har att göra med ett politiskt problem och ett politisktförslag - inte ett juridiskt problem och inte heller ett faktiskt narkotikabekämpningsproblem, "sådant fall (annan befattning i samband med eget bruk) gärningsmannen harsökt eller underkastat sig behandling för narkotikaberoende efter gärningen meninnan den kom till polis- eller åklagarmyndighets kännedom skall han inte dömastill ansvar". Denna regel om ansvarsfrihet är närmast obegriplig, både medhänseende till motiv och hypotetisk tillämpning. Tanken är att missbrukaregenom denna regel inte ska avskräckas frän att söka samhällets hjälp för sittmissbruk. Men benägenheten härför bestäms inte av finstilt juridisk formalia,utan av det symboliska budskap som olika lagändringar har för olika grupper.Oaktat den här föreslagna svårtolkade regeln om ansvarsfrihet, kommerkriminaliseringen att uppfattas som ytterligare en åtgärd riktad mot människori behov av hjälp. Det är detta symbolvärde som är avgörande för missbrukarnas filltrotill samhällets vårderbjudande. Regelnsutformning inbjuder till "spel". Godtyckligheten kommer att sättas i system. En del socialsekreterare kommer att vara vidsynta med sin definition av vad en behandlingskontakt innebär, andra kommer att vara trångsynta. Man kan tänka sig situationer där socialsekreterare använder regeln i utpressningssyfte - "går du inte med pä den behandlingsätgärden, kan du inte räkna med att straffrihetsregeln ska gälla dig", osv. En del missbrukare kommer alltid att hänvisa till någon form av pågående be handlingskontakt, osv. Det är svårt att se hur denna regel på ett godtagbart sätt ska kunna tillämpas i praktiken. Straffrihetsregeln är ett tydligt exem pel på hur förslagsställarna misslyckas med uppgiften att skapa klarhet och 90 konsekvensi Narkotikastrafflagen, Här för man in ett moment som kom- Prop, 1987/88: 71 meratt leda till svåröverskådliga gränsdragningsproblem. Denna obegripligakonstruktion är i själva verket ett fullgott motiv för ett tillbakadragande avkriminaliseringsförslaget. Acceptera nuvarande gränsdragningsproblem som t, o, m,RÅ inte upplever som något större bekymmer, och byt inte ut det mot andra,mycket allvarligare gränsdragningsproblem. Begreppetnarkotikaberoende som i författningstexten lanseras som kriterium för att enrelevant behandlingssituation som kan medge straffrihet ska anses föreligga, ären olyckligt vald term. Härmed avser förslagsställarna att personen ifrågaverkligen befinner sig i en beroendesituation. använder man termennarkotikamissbruk som synonym i skrivningarna under avsnittet"specialmotivering". Denna jämställning är långt ifrån invändningsfri.Låt oss se på vad WHOs definition av drogberoende säger. Det definieras som"ett tillstånd av psykiskt eller fysiskt beroende, eller av bådadera, aven drog vilket uppkommit till följd av administrationen av drogen i fräga,antingen periodiskt eller kontinuerligt" (enl, ,Narkotika och ohälsa, s. 17, 1983), Det psykiska beroendet innebäratt "det föreligger en känsla av tillfredsställelse och en psykisktdrivkraft som kräver periodiskt eller kontinuerlig tillförsel av drogen, föratt framkalla välbehag eller för att undvika obehag" (ibid,). Vi kan meddenna definition tänka oss en subjekfiv beroendesituation trots att tillförselnav drogen är periodisk och knappast förenlig med vad vi normalt avser medtermen beroende. Man kan å andra sidan tänka sig situationer när ett missbrukhar sådana sociala konsekvenser att ett behandlingsbehov mäste anses föreligga,som det kan vara svårt att påvisa en beroendesituation i psykiskteller fysisk anvseende. Med denna exemplifiering vill vi understryka atttermen narkotikaberoende som bestämningsfaktor för behandlingsbehov har enförment objektivitet, som vid närmare betraktelse kollapsar till ett mångfaldav individuella möjligheter. Enda rimliga kriterium för en relevantbehandlingssituation är termen narkotikamissbruk kopplad till detbehandlingsbehov som personen ifråga själv uttrycker. Vi vill fästauppmärksamheten på att termen narkotikamissbruk genomgående används i t, ex, LVMoch LVU, Hela konstruktionen med enregel för ansvarsfrihet är en egendomlig skapelse. Den visar att förslagsställarna ser ändringsförslaget riktat mot en helt annan grupp av missbrukare än vad den tidiga debatten ger uttryck för. Då avsåg man en åtgärd riktad mot grupper eller enskilda som använ der narkotika sporadiskt och som därigenom skulle upphöra med ett slags "okynnesmissbruk", Det var aldrig tal om missbrukare i behov avbehand ling. Däremot restes invändningar beträffande förslagets effekter för grup pen tunga narkotikamissbrukare. designar man förslaget utifrån den senare gruppens villkor. Men denna grupp kommer i prakfiken knappast att bli föremål för straffrihetsregeln. När det föreligger ett manifest be handlingsbehov är också missbruket av den arten att personen ifråga knappast är ett "gränsdragningsfall". Istället är innehavsbrott ellerlagrum som täcker andra gärningsformer aktuella, eller i fall med ungdomar; åtgärder inom ramen för socialtjänstlag och LVU (mellantvänget är väl inte redan bortglömt?) Denna sammanblandning och förvirring understry- 91 kerytterligare förslagets oförmåga att bringa klarhet och reda beträffande Prop.1987/88: 71 det påstådda gränsdragningsproblemet. Härigenom förstärks intrycketav att vi har att göra med ett politiskt problem och ett politiskt motiveratförslag - inte ett juridiskt problem och inte heller ett faktiskt narkotikabekämpningsproblem. Rapportensutformning av § 2 innebär att bevisföringen kan bli mycket svår och resultera ilånga och segdragna undersökningar och förhör. En kriminalisering kommer attkräva att ökade utredningsresurser mäste tas i anspråk för attstraffbestämmelsen inte skall bli helt verkningslös. påvisadegränsdragningsproblem och bevissvårigheter torde knappast försvinna genom enkriminalisering av beteendet. Snarare blir effekten den att nya svårigheterkommer att uppstå vid en straffbeläggning av narkotikakonsumtionen. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen anför: Denföreslagna straffrihetsbestämmelsen för de fall där en missbrukare sökt vårdefter att ha konsumerat narkotika men innan polis eller åklagare inlettförundersökning om brott, kan innebära att missbrukaren väljer att bli känd pånågon klinik eller socialbyrå. Detta leder uppenbarligen till att det blirtillåtet i betydelsen straffritt att fortsätta sitt missbruk under förutsättningatt detta sker under kontakt med behandlingshem eller liknande. Nyagränsdragningsproblem kring vad som är tillätet och vad som är straffbartkommer att uppstå och samhällets budskap till narkotikamissbrukaren kvarstårsom oförändrat oklart. Enfråga av praktisk betydelse är för övrigt hur de brottsbekämpande myndigheternaskall få tillfredsställande säkerhet i påståendet att en narkotikamissbrukaresökt adekvat vård för sitt beroende före det att gärningen kommit till nämndamyndighets kännedom. På sid 41 i promemorian föreslås att "innan beslutfattas om åtal i ett fall som bara består i eget missbruk bör åklagarengivetvis genom exempelvis kontakter med den misstänkte, socialnämnd och i förekommandefall olika uppgivna värdinrättningar inhämta tillräckliga upplysningar om sökteller pågende behandling". Det nu anförda torde vara mera önsketänkandeän verklighet. Om vårdinrättning eller annan vägrar att medverka underåberopande av sekretess faller grundtanken i promemorians förslag. Det somåterstår är den misstänktes egna uppgifter. Denne ställs inför valet mellanstraffpåföljd eller möjligheten att undgå ansvar. Utgången av en sådanvalsituation torde vara given. Lagförslagetinnehåller en straffrihetsregel som ska tillämpas om den som brukat narkotika har sökt eller underkastat sig behandling för narkotikabe roende innan bruket har kommit till polis- eller åklagarmyndighets känne dom. Ur behandlingssynpunkt är det viktigt att det finns ett förtroende mellan 92 behandlare och klient, FSSanser att en straffrihetsregel av beskrivet slag Prop. 1987/88: 71 kan kommaatt inverka störande pä förtroendet. Klienten kan försöka manipulerabehandlaren. Eventuellt kan relationerna också störas om klient och behandlareinte har samma uppfattning om situationen kring "befattningen mednarkotika" och tidpunkten för sökt eller påbörjad behandling. Olämpligakrav kan ställas i behandhngssituationen, I en mer djupgående behandlingsrelafion,som t, ex, psykoterapi, kan viktiga delar av behandlingen påverkas. Förslagettill lagändringar berör i hög grad sekretessen i behandlingsarbetet. Dessaaspekter beaktas inte i promemorian, vilket FSS anser vara en brist. Bilaga 3 Prop. 1987/88: 71 Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenomföreskrivs att 1,2,4 och 5 §§ narkofikastrafflagen (1968:64)' skall ha följandelydelse. 1, överiäternarkotika, 2, framställernarkotika som är avsedd för missbruk, 3, förvärvarnarkotika i överlåtelsesyfte, 4, anskaffar,bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattningmed narkotika som inte är avsedd för eget bruk, 5, bjuder utnarkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika,förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådanåtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller döms, om gärningen sker uppsät-ligen, för narkotikabrott tillfängelse i högst . 1, överlåternarkotika, 2, framställernarkotika som är avsedd för missbruk, 3, förvärvarnarkotika i överiåtel-sesyfte, 4, anskaffar,bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattningmed narkotika som inte är avsedd för eget bruk, 5, bjuder utnarkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika,förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådanåtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, eller 6, innehar ellertar annan befattning med narkotika döms, omgärningen sker uppsät-ligen, för narkotikabrott till fängelse i högst . Är brottsom avses i I § att anse som ringa, döms till böter eller fängelse i högst sexmånader. Ärbrott som avses i I § att anse som ringa, döms fill böter eller fängelse ihögst . Avsåg gärningen endast eget bruk av narkotika, döms tillböter. Om en sådan gärning har uppdagats genom att gärningsmannen sökt ellerunderkastat sig vård eller någon annan behandling, skall inte dömas tillansvar. ' Senaste Ivdelseav 1 § 1985:9 2§1985:9 4§ 1985:9 5§ 1983:363, Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1987/88: 71 4§ För försök eller förberedelse till För försök eller förberedelse fill narkotikabrotteller grovt narkoti- narkotikabrott eller grovt narkoti kabrott liksom för stämpling till kabrott liksom för stämpling till narkotikabrott, som inte är att att narkotikabrott, som inte är anse anse som ringa, eller till grovt nar- som ringa, eller till grovt narkofi- kotikabrott döms, om gärningen av- kabrott döms, om gärningen avser ser annat än innehav, till ansvar en- annan befattning än som avses i 1 § ligt 23 kap. . 6, till ansvar enligt 23 kap. brotts- 5§ Har flera medverkat till brott Har flera medverkat till brott som avses i 1-4 §§ och innefattar som avses i 1-4 §§ och innefattar gärningen inte endast innehav, gäl- gärningen inte endast befattning ler bestämmelserna i 23 kap, brotts- enligt 1 §6, gäller bestämmelserna i balken, 23 kap, . Dennalag träder i kraft , Propositionenshuvudsakliga innehåll ..................... .... 1 Propositionens lagförslag ...................................... .... 2 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde ,, 4 1 Inledning ....................................................... .... 4 2 Allmän mofivering.............................................. .... 5 2,1Allmänna utgångspunkter .............................. 5 3 Missbrukav narkotika kriminaliseras .................... 14 3.1 Principfrågan ............................................... 14 3.2 Den lagtekniska lösningen ............................ 18 3.2.1 Gärningsformen .................................... 18 3.2.2 En särskild straffskala föreget bruk av narkotika 20 3.2.3 En särskild regel omansvarsfrihet ............ 22 4 Upprättat lagförslag........................................... 25 5 Specialmotivering ........................................... 25 6 Hemställan .................................................... 28 7 Beslut............................................................. 28 Utdragur lagrådets protokoll ................. 29 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde 30 BilagaI Promemorians lagförslag ........................... 32 Bilaga2 Sammanställning av remissyftrandena 1 Allmänna synpunkter ....................................... 34 I,I Behovet av en utvidgad kriminalisering ........... .. 34 2 Den lagtekniskalösningen ................................. .. 62 2.1 "Annan befattning"med narkotika .................. 62 2.2 Gärningsformen "egetbruk" ............................ 67 2.3 Straffskalan för eget bruk ............................. 68 2.4 Regeln om ansvarsfrihet ............................... 79 Bilaga3 Lagrådsremissens lagförslag ...................... 94 Tryckeri, 1987 96