prop · GB0393 · 1987-12-31 00:00:00 — Djurfår inte utan regeringens eller, om regeringen bestämmer del, länt- 62 bmksstyrelsens Ullståndanvändas för vetenskaplig forskning eller under- Prop. 1987/88:93 visning,sjukdomsdiagnos, framställning av läkemedel eller andra kemiska produkter ellerför andra jämförliga ändamål, om djuren utsätts för operaUvt ingrepp,insprutning eller blodavtappning eUer annat lidande. Vidverksamhet som avses i första stycket får endast djur som fölls upp Sådan uppfödning får inle ske utan tillstånd av Etttillstånd enligt första eller andra stycket får återkallas. Regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, lanlbmksstyrelsen fårmeddela föreskrifter om undanlag från bestämmelserna i andra stycket. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 12 § lag. Paragrafeninnehåller ett generellt krav på Ullstånd för försöksdjursanvändning vidförsök som innebär lidande för djuret. Den prövning som skall ske enligtförevarande paragraf skall inte innebära någon etisk bedömning av de Ulltänktadjurförsöken. Vid Ullståndsprövningen skall enbart bedömas om verksamheten ärseriös och om den kan antas bedrivas på ett ansvarsfullt och kompetent sätt.Ett Ullslånd bör enligt min mening kunna kombineras med de villkor som kanbehövas från djurskyddssynpunkt. Detta anser jag inte särskilt behöver anges ilagtexten. Paragrafeninnehåller i motsats till lag inte något bemyndigande atl medgeundantag från tUlståndsplikten enligt första stycket. Iförhållande till lag har vidare den ändringen gjorts i första stycketatt också försök för att testa andra kemiska produkter än läkemedel särskiltnämns i lagtexten. Också för sådana ändamål förekommer försöksdjursanvändning iinte obetydlig omfattning. Jag anser därför att det finns anledning alt förtydlighetens skull.nämna också dessa produkter i lagtexten. Medlidande avses i denna paragraf liksom i övrigt i djurskyddslagen både psykisktoch fysiskt lidande. All ångest i motsats lUI vad som är fallet laginte särskilt nämns i lagtexten innebär således inte någon saklig ändring. Andrastycket innehåller krav på deslinalionsuppfödning och tillstånd sådanuppfödning. Kravet gäller enbart sådana försök som avses i första stycket, dvs.försök som medför lidande för djuren. För försök som inte innebär något lidandeför djuret får även icke destinaUonsuppfödda djur användas. Som exempel påsådana försök kan nämnas enkla ulfodringsförsök. GenomUllståndsprövningen tillförsäkras dels att uppfödningen uppfyller vissa kravpå bl, a, utfodring, vård, förvaring och tiUsyn vilket är VäsenUigt fråndjurskyddssynpunkl, dels att uppfödningen anpassas efter behovet avförsöksdjur. EttUllstånd som beviljats med stöd av första eller andra stycket måste vid behovkunna återkallas. En särskild bestämmelse om detta har tagits in i tredjestycket. Vissaundantag från kravet på destinaUonsuppfödning måste dock få göras. Detta gäller bl. a. sådana djur som används i så begränsad omfatt ning i djurförsök att någon destinaUonsuppfödning inte förekommer och vUda djur som används för vetenskapliga undersökningar. bördet ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande. lanlbmksstyrelsen attmeddela de föreskrifter om undantag som behövs. 1987/88:93 Ett sådantbemyndigande har tagits in i Qärde stycket. Omett tillstånd enligt 19 § första stycket beviljas, skall del finnas en avlanlbruksstyrelsen godkänd föreståndare som ansvarar för verksamheten. Densom använder djur i verksamhet som avses i 19 § första stycket, deltar i sådananvändning av djur eller vårdar djuren skall ha den utbildning som fordras. om utbildningen meddelas av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Paragrafensaknar motsvarighet lag. Endastför sådana inrättningar som har undantagits från lillståndsplikt med stöd avbemyndigande lag har krav på ansvarig föreståndare uppställts iförordningen om användning av djur för vetenskapligt ändamål m.m. Kravet har nui paragrafens första stycke utvidgats till all användning av försöksdjur somomfattas av 19 § första stycket. Iandra stycket uppställs krav på att de som arbetar med djurförsök har denutbildning som behövs. Med stöd av bemyndigandet i tredje stycket kan kravuppställas på alt vederbörande skall ha särskild utbildning i handhavandet avförsöksdjur och i försöksdjursleknik m. m, Användningav djur för ändamål som avses i 19 § första stycket skall prövas från eUsksynpunkt innan användningen påbörjas. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytteriigareföreskrifter om prövningen samt föreskrifter om undantag från denna. Paragrafenmotsvarar delvis 12a § lag. Paragrafenhar behandlats i den allmänna moUveringen (avsnitt 2.2.6). Iparagrafen uppställs vissa krav på etisk prövning av djurförsök. Kravet på prövninghar utvidgats i förhållande till lag och omfattar alla djurförsök ochinle bara sådana som är av den arten som anges i 19 § första stycket. Deltainnebär att också myckel enkla försök i princip kommer att omfattas avprövningsplikl. För alt inte onödigtvis tynga prövningsinslan-- serna medsådana ärenden bör vissa undanlag från prövningspliklen kunna göraS. Del börankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer all meddelasådana föreskrifter. Ett sådant bemyndigande finns i andra stycket. Somframgår av vad jag har anfört i den allmänna motiveringen bör den närmareregleringen av den etiska prövningen ske genom föreskrifter som utfärdas avregeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. I andra stycket finns ettbemyndigande även för sådana föreskrifter. I10 och 11 §§ finns särskilda bestämmelser om undantag för djur som används försådana ändamål som avses i 19 § första stycket. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får ineddela 64 föreskrifterom ytterligare undantag från lagens bestämmelser. I 10 och 11 §§ finns särskilda bestämmelser som gälleroperativa ingrepp Prop. 1987/88:93 och annan behandling i fråga omförsöksdjur. Paragrafen innehåller ett bemyndigande som gör del möjligt allmeddela ytterligare undantag från lagens bestämmelser i fråga omförsöksdjursanvändningen. Jag vill emellertid framhålla betydelsen av attde allmänna kraven på hur djur skall behandlas också iakttas i fråga omförsöksdjuren. Del är t. ex. viktigt all försöksdjuren inte utsätts för sjukdomoch lidande som inte har samband med försöket. Särskilt viktigt är att djur somskall användas för djurförsök hålls friska. I annat fall kan det väntade värdetav försöken gå förlorat med följd all ytterligare försöksdjur måste användas. Den som använder djur för sådana ändamål som avses i 19 §första stycket skall lämna de uppgifter om användningen som föreskrivs avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen saknar motsvarighet lag. Med stöd av bestämmelsen skall föreskrifter kunna meddelasom skyldighet alt lämna uppgift om antal djur och djurslag som används förolika ändamål. Skälet till att denna möjlighet har införts är, som framgår avden allmänna motiveringen (avsnitt 2,2,6), åtagande enligt europarådskonventionenom skydd av ryggradsdjur som används för försöks- och annat vetenskapligtändamål. Lanlbruksstyrelsen utövar den centrala tillsynen överefterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stödav lagen. Lanlbmksstyrelsen samordnar övriga tillsynsmyndighetersverksamhet och lämnar vid behov råd och hjälp i denna verksamhet. utövar Ullsynen inomkommunen om regeringen inle har föreskrivit att tillsynen skall utövas på någotannat sätt. TUlsynen i övrigt skall utövas av den eller de myndighetersom regeringen bestämmer. skall på begäran lämna den hjälp,sombehövs vid tillsynen. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillsynen överefterlevnaden av djurskyddslagen. Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.7). Tillsynen åvilar - liksom enligt 14 § 1 mom. lag -centralt lanlbruksstyrelsen och lokalt miljö- och hälsoskyddsnämnderna om interegeringen har föreskrivit något annat. Vad gäller lanlbmksstyrelsen har i dennya lagen uttryckligen angivits att styrelsen skall samordna övrigatillsynsmyndigheters verksamhet. Därutöver har lanlbruksstyrelsen också ålagtsatt lämna bistånd till övriga tillsynsmyndigheter i deras verksamhet. Hurtillsynen i övrigt skall vara organiserad har överiåtits åt regeringen alt bestämma. 5 1987/88. 1987/88:93 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, lanlbmksstyrelsen får föreskrivaatt det får las ut avgift för tillsynen och i ärenden enligt denna lag. Paragrafensaknar motsvarighet lag. Paragrafeninnehåller ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringensbestämmande, lanlbmksstyrelsen all meddela föreskrifter om avgifter. Frågan omavgifter för viss tillsyn och förprövning har berörts också i den allmännamoUveringen (avsnitt 2.2.7). får meddela de förelägganden och förbud som behövs för altdenna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av Jagen skallefterlevas, Ibeslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite. Om någon inle rättar sig efter lagen eller föreskrifter som harmeddelats med stöd av lagen eller inte följer en Ullsynsmyndighetsföreläggande, får myndigheten besluta all felet skall avhjälpas på hansbekostnad. I brådskande fall får ett sådant beslut meddelas utan föregående,föreläggande. Paragrafenmotsvarar delvis 14 § 2 mom. och 4 mom. första stycket lag. Enförutsättning för all tillsynsmyndigheterna skall kunna fullgöra sina uppgifterär att de har Ullgång till vissa tvångsmedel. Paragrafen innehållerbestämmelser om sådana. nya lagen har tillsynsmyndigheterna fått ökade befogenheter atl ingripa medde tvångsmedel som behövs i det enskilda fallet. Befogenheten all ingripa medförelägganden och förbud är således inte begränsad till vissa särskilt angivnaparagrafer utan omfattar alla de förelägganden och '; förbud som behövs för attdjurskyddslagen eller med stöd av lagen utfärdade föreskrifter skallefterlevas. Exempel på förbud som kan utfärdas med stöd av lagen är förbud althålla djur i ett visst förvaringsutrymme eller inom ett visst område. Allsärskilt ange delta i lagtexten på samma sätt som lag, är enligt minmening inte behövligt. Befogenhetenatt meddela förelägganden enligt första stycket tillkommer samUigaUllsynsmyndigheler och således även lantbruksstyrelsen. Detta bör enligt minmening inte föranleda några problem med hänsyn till det samarbete och samrådsom får förutsättas komma all ske i tillsynsfrågor av större vikt. Huvudregelnbör naturiigtvis vara alt tyngdpunkten i Ullsynen i del enskilda fallet liggerhos den myndighet som utövar den omedelbara tillsynen. Den tillsynsmyndighetenkan dock begära bistånd av lantbruksstyrelsen när ett ingripande övervägs i ettfall som kräver särskild sakkunskap. Enligtandra stycket får i ett beslut om föreläggande eller förbud sätta utvite. Enligt min mening är det viktigt att Ullsynsmyn- digheierna har denmöjligheten. Ett väl avvägt vite utgör ett effektivt Genommöjligheten att förelägga löpande vite som har införts genom viteslagen(1985:206) har vitesinstitulels användbarhet i Prop. 1987/88:93sammanhanget ytteriigare ökat. Enligttredje stycket får tillsynsmyndigheten förordna om rättelse på den försumligesbekostnad. Normalt måste krävas att ett beslut om rättelse föregås av ettföreläggande enligt första stycket vari skyldigheten preciseras. I sådana falldå brådskande åtgärder är nödvändiga har dock , efterförebild i 18 § hälsoskyddslagen (1982:1080), Ullagts befogenhet att besluta omrättelseålgärder utan föregående föreläggande. Förtillsyn enligt denna lag har rätt att få'tilllräde UUområden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls ochatt där besikla djuren, göra undersökningar och la prover. Tillsynsmyndighetenhar rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs förtiUsynen. Paragrafensförsta stycke motsvarar delvis 15 § första stycket lag. Paragrafensandra stycke är nytt. har endast befogenhet att besikta djur, stalloch andra förvaringsmm, födoämnen samt redskap och persedlar som är avseddaför djuren. I den nya lagen berättigas tillsynsmyndigheten allautrymmen och anläggningar där djur hålls. Där får djuret besiktas och i övrigtgöras de undersökningar som behövs från djurskyddssynpunkl. TUlsynsmyndigheternages i den nya lagen även befogenhet att utkräva de upplysningar och handlingarsom behövs för UUsynen. Befogenheternaenligt paragrafen tillkommer samtliga tillsynsmyndigheter. Av 24 § fjärdestycket framgår att polisens biträde kan begäras. Bestämmelsernai 24, 26 och 27 §§ gäller inte djur som används inom försvarsmakten. Paragrafenmotsvarar 16 § lag. Genombestämmelsen undantas försvarsmakten från Ullsyn enligt djurskyddslagen. Undantagetär betingat av säkerhetsskäl. Undantagetgäller enbart Ullsynen. De materiella reglerna i djurskyddslagen gällerföljaktligen också för djur inom försvarsmakten. Förbudatt ha hand om djur Länsstyrelsenfår meddela förbud att ha hand om djur eller ett visst slag av djur för den som 1. inteföljer ett beslut som en har meddelat enligt 26 § och som är av väsenUig betydelse från djurskyddssynpunkt, 2. allvarligt har försummat tillsynen eller vården av ett djur, eller 3. har misshandlat ett djur. Omden mot vilken förbudet riktas är ägare av djuret, får 67 dessutom ålägga honom attgöra sig av med del och förbjuda honom att Prop. 1987/88:93 skaffa djuröver huvud taget eller ett visst slag av djur. Förbudet kan avse viss lid ellergälla tills vidare. Paragrafenmotsvarar, med redakUonella jämkningar, 14 § 4 mom. andra stycket i 1944 årslag. Liksomi lag har befogenheten att besluta i förbudsfrågan förbehållitslänsstyrelsen. Även i de fall då någon annan har meddelat delföreläggande som inle åtlyds ankommer del således på att prövafrågan om förbud atl i fortsättningen handha djur. Härigenom får man enenhetlig ordning för hanteringen av förbudsfrågorna oavsett hur tiUsynsfrågan iövrigt är ordnad, vilket enligt min mening är en fördel. Närförbudsbestämmelsen infördes i djurskyddslagen underströks (se prop. 21) att förbud fick tillgripas endast i särskilt kvalificerade fall medhänsyn till de avsevärda ingrepp i den drabbades försöijningsmöj-ligheter somett förbud kunde innebära och de verkningar i övrigt som detta kunde få för denenskilde. Detta bör gälla även i fortsättningen. Paragrafenmöjliggör alt förbud meddelas utan att något föreläggande om rättelse först harmeddelats. Det skall då vara fråga om aUvarliga missförhållanden ellermisshandel. Att ingripande då kan ske direkt är betingat av djurskyddsskäl.Djurens lidande bör inte onödigtvis förlängas om del inle finns några utsikterall få stånd förbättring genom mindre ingripande åtgärder. Enligtordalydelsen lag skulle ett missförhåUande föreligga för atl ettförbud atl handha djur skulle kunna utfärdas. Vid fall där ett missförhållandeförelegat, men inle längre var för handen uppkom med den lydelsen i flera falltveksamhet om ett förbud att handha djur kunde utfärdas. Enligt min mening ärdet väsenUigt alt eventuella oklarheter i del avseendet undanröjs. Lagtextenhar därför omarbetats så alt det klart framgår att förbud mot att handha djur kanutfärdas även med anledning av missförhållanden som inte längre föreligger vidden tidpunkt då lånsstyrelsen skall fatta beslul. Samtidigtmed att beslut om förbud meddelas bör också beslul kunna meddelas om allomhänderta de djur som omfattas av vanvården. Bestämmelser härom finns i 31och 32 §§. Omhändertagandeav djur m. m. Påträffasett djur så svårt sjukt eller skadat atl del bör avlivas , fåren veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast Densom har avlivat djuret skall underrätta ägaren eller innehavaren av djuret omdetta. Om dessa inte kan nås skall polismyndigheten undertättas. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 20 § lag. Iförhållande till lag har dock den ändringen vidtagits atl kravet på atl det skall vara uppenbart att djuret måste dödas fått utgå. innebärdetta emellertid ingen saklig ändring. Liksom avser bestäm- Prop.1987/88:93 melserna endast sådana fall då det inte råder någon tvekan om attdel enda handlingsalternativet är avlivande. Mot den bakgmnden ochmed hänsyn till bestämmelsens syfte, att i så stor utsträckning som möjligtförkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur, har jag ansett att detkrav på samtycke från ägaren eller innehavaren som gällt enligt laginte bör kvarstå i den nya lagen. Faran för obefogade ingrepp och missbmk ärenligt min mening obetydlig medan å andra sidan starka djurskyddsaspekter talarför att djurets lidande förkortas så mycket som möjligt. Jag viU i dettasammanhang även erinra om att var och en som påträffar ett vilt djur som ärskadat eller sjukt får döda djuret för atl bespara del onödigt lidande. Dennabefogenhet vilar på aUmänna rättsgmndsatser. Särskilda bestämmelser omanmälningsplikt när vilt skadas eller dödas i trafiken finns i jaktlagen(1987:259) och i jaktförordningen (1987:905). Länsstyrelsenfår besluta att ett djur skall tas om hand genom polismyndighetens försorg om 1, djuretotillbörligt utsätts för lidande och om detta inle rättas till efter tillsägelse av lUlsynsmyndighelen, 2. ettbeslul som meddelats enligt 26 § inte följs och beslutet är av väsentUg betydelse från djurskyddssynpunkt, eller 3. ett beslut som med delats enligt 29 § inle följs. Iparagrafen anges fömtsättningarna för tvångsomhändertagande av djur. Paragrafenmotsvaras av 17 § första och andra styckena lag. Bestämmelseni första punkten knyter an till den aUmänna bestämmelsen i 2 § att djur skallskyddas mot onödigt lidande. Något krav på att djuret skall ha utsatts förlidandet med avsikt eUer av grov vårdslöshet uppställs inle i paragrafen.Djurplågeri i mening behöver således inte föreligga. Ingripandekan ske under förutsättning att det kan anses olUIbörligl att djuret harutsatts för lidandet, dvs. då det inte har varit påkallat av ett legitimtintresse. Genom att koppla kravet på otillbörlighet till handlandet och intetill lidandet framhålls att det endast undantagsvis är tillåtet att utsättadjur för lidande. Andraoch tredje punktema innehåller i och för sig inte något krav på att djuretskall vara utsatt för lidande för att omhändertagande skall kunna ske, även omdetta torde vara fallet. Utanhinder av vad i 31 § 1 föreskrivs om rättelse efter tiUsägelse fårlänsstyrelsen, en eller polismyndigheten besluta att ett djuromedelbart skall omhändertas om 1. detbedöms utsiktslöst att felet blir avhjälpt, 2. ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas, eller 3. det i övrigt bedöms oundgängligen nödvändigt från djurskyddssynpunkt. Om beslutet har meddelatsav någon annan än , skall beslu tet underställas , som skall avgöra om det skall fort- 69 sätta att gälla. Paragrafen motsvaras delvisav 17 § tredje stycket lag. Enligtparagrafen kan ett omhändertagande av djur som är utsatt för lidandekomma i fråga när del bedöms utsiktslöst att efter tillsägelse få en rättelsetill stånd. Så kan vara fallet när ett djur är höggradigt vanvårdat ellerskadat genom misshandel eller när ägaren eller vårdaren bedöms på gmnd avkroppslig eller mental sjukdom, narkomani eller alkoholism inte kunna på ettfrån djurskyddssynpunkt godtagbart sätt ta hand om och vårda djuret. Ettomedelbart omhändertagande skall också kunna ske när ägaren är okänd eller inlekan anträffas eller när del i övrigt bedöms oundgängligen nödvändigt fråndjurskyddssynpunkt. Detta kan t, ex, vara fallet då ett djur år övergivet ochdet av någon anledning inte går att nå ägaren, I samtliga fall skallomhändertagande få ske utan hinder av vad som sagts i 31 § 1 om rättelse eftertillsägelse: Paragrafenhar också behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.8), Sedanett djur har omhändertagits får ägaren inte förfoga över del utan Ullstånd avlänsstyrelsen. Paragrafenmotsvarar 18 § första stycket lag. I förhållande till laggäller dock den ändringen att beslut om rätt alt förfoga över djuret skallfattas av och inte av polismyndigheten, Iparagrafen stadgas att ägaren inte efter ett omhändertagande får förfoga överdjuret. Förbudet inträder sedan det faktiska omhändertagandet har ägt mm. Närlänsstyrelsen beslutar om omhändertagande av djur, skall del i beslutetfastställas om djuret skall säljas eller avlivas. Omlänsstyrelsen har beslutat all djuret skall säljas och om det visar sig attbeslutet inte kan verkställas, får i stället besluta att djuretskall avlivas. Djuretskall avlivas eller säljas genom polismyndighetens försorg. Iparagrafen slås fast att det ankommer på att i beslutet omomhändertagande fastställa hur det skall förfaras med det omhändertagna djuret. Paragrafenhar behandlats i den allmänna moUveringen (avsnitt 2.2.8). Enligt1944 års lag ankommer det på polismyndigheten att efter värdering besluta omdjuret skall säljas eller avlivas. kan i stället besluta attdjuret skall tas om hand Ulls vidare. Ifortsättningen skall det ankomma på atl besluta också i denna fråga. Skälen härför har jag redovisat i den allmänna moUveringen. Innan avgörandet fattas skall veterinär besikta djuret och i allmänhet skall djuret också värderas. I vissa fall bör värdering kunna underlåtas, t. ex. om det är fråga om djur som uppenbart saknar ekonomiskt värde eller djur inom animalieproduktionen om djuret sänds till slakteri. Bestämmelser om veterinär besiktning och värdering har inte tagits in i lagtexten. föreskrifterbör enligt min mening meddelas i administrativ ordning. Bestämmelsenatl djur kan omhändertas tiUs vidare har också utgått. 1987/88:93 Enligtmin mening kan det aldrig bli fråga om något längre omhändertagande. Är ettomhändertaget djur i del skick att det bör avlivas, bör detta självfallet skesnarast möjligt. I annat fall skall djuret inle tas om hand än somär nödvändigt för all få en försäljning till stånd. Ett beslut enligtförevarande paragraf bör således gå ut på att djuret antingen skall säljaseller avlivas. Liksomför närvarande ankommer det på polismyndigheten att verkställa åtgärden. Dettaframgår av andra stycket. Kostnadersom uppkommer på grund av åtgärder enligt 31 och 32 §§ får förskotteras av allmännamedel. ömett djur omhändertas enligt 31 eller 32 §, skaU kostnaden sluUigt betalas avden mot vilken åtgärden har riktats, om det inte finns särskilda skäl. Omett omhändertaget djur har sålts genom polismyndighetens försorg, får kostnadsom sluUigl skall betalas av ägaren tas ut ur köpesumman. Paragrafenmotsvarar med endast redakUonella ändringar 19 § lag. Paragrafeninnehåller bestämmelser om hur det skaU förfaras med de kostnader som uppkommervid ett omhändertagande. Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.8). Ansvaroch överklagande m. m. Tillböter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av l.brytermol3,5,6,8-11, 14, I6-19eller21 §, 2. bryter mol en föreskrift som har meddelats med stöd av denna lag, 3. underlåter att följa ett sådant föreläggande eller bryter mot ettsådant förbud som avses i 29 §. Iringa fall skall den skyldige inte dömas till ansvar. Detsamma gäller om denskyldige kan dömas ansvar för gärningen enligt . Paragrafeninnehåller lagens straffbestämmelser. I förhållande till bestämmelserna i 21 §i lag har straffet för brott mot lagen eller med stöd av lagenmeddelade föreskrifter skärpts genom att fängelse skallkunna ådömas. Dessutomhar en viss utvidgning skett av del straffsankUonerade området, främst genomatt även oaktsamhet medför straffansvar. De gärningar som kommer att omfattasav bestämmelsen kommer att vara av mycket varierande art. Såväl behovet av attkunna inskrida med straff som de enskilda gärningarnas inbördes straffvärdemåste med nödvändighet bli ytterst växlande. Mot bakgmnd härav stadgas i andrastycket att i ringa fall inte skaU dömas till ansvar. Del behöver inte visas attett djur har utsatts för Udande för att straffbe stämmelserna i lagen skall vara tillämpliga. Bestämmelserna skiljer sig i 71 det hänseendet frånbrottsbalkens bestämmelse om djurplågeri. 1987/88:93 gånger ärdet svårt att bevisa alt ett förfarande inneburit lidande för djuret.