prop · GB0381 · 1987-12-31 00:00:00 — Kommitténhar föreslagit att en särskild handledarutbildning genomförs av nämnden förvapenfriutbildning. Jag biträder det förslaget men anser för egen del att detär angeläget att även vapenfriadministratörernas kvalifikationer tas till varai störte utsträckning än . För detta behöver de ytteriigareutbildning. Målet bör vara att ge handledarna och vapenfriadministratörernakompetens att informera de vapenfria i de frågor under basutbildningen sombehandlas i introduktionen och i de frågor som rör totalförsvaret, säkerhets-och försvarspolitiken samt om uppgifterna för vapenfria under beredskap ochkrig. Jagbedömer att denna utbildning tar högst en arbetsvecka. Med hänsyn till omsättningenav handledare och vapenfriadministratörer behövs enligt min bedömning en årligutbildningskapacitet pä . Detta motsvarar exempelvis tioarbetsveckor med i genomsnitt 20deUagare, Jag anser att nämnden förvapenfriutbildning bör ansvara för utbildningen och svara för kostnaderna.Kostnaderna för deltagarna bör enligt min mening i princip betalas av resp. utbildningsanordnare.För vissa utbildningsanordnare bör dock kostnaderna helt eller delvis kunnatäckas genom ärliga bidrag. Jag återkommer senare till kostnadsfrågorna. Dendel av basutbildningen som avser t, ex. omhändertagande av sjuka och skadadesamt träning i självskydd och räddningstjänst bör enligt min mening helt ellerdelvis kunna förmedlas av de utbildningsanordnare som redan är särskiltinriktade pä den aktuella utbildningen. Det kan därför vara lämpligt attförlägga en sådan del av basutbildningen till räddningsskolorna vid statensräddningsverk eller till kommuner som har en räddningskår med resurser förutbildningen. Den nu aktuella delen av basutbildningen bör därvid kunnagenomföras i omgångar under utbildningsåret men behöver för den enskildevapenfrie inte nödvändigtvis ligga i omedelbar anslutning till inryckningenoch introduktionen, utan kan genomföras under ett annat lämpligt skede i börjanav tjänstgöringen. Ävenbeträffande vissa delar av befattningsutbildningen kan det vara lämpligt attsamordna verksamheten mellan sädana utbildningsanordnare som svarar förvapenfriutbildning inom samma utbildningsområde. Omsorgsverksamheten hoskommunerna kan vara ett område där samordningsfördelar finns att vinna. Detär angeläget att med utgångspunkt från de uppfattningar jag här redovisat prövaolika vägar för en effektiv samordning av vapenfriutbildningen inom ramen förden framtida utbildningsorganisationen. Detta bör ankomma på nämnden förvapenfriutbildning i nära samverkan med berörda utbildningsmyndigheter. Beträffandevapenfriverksamheten hos kommunerna har nämnden ut format en modell för en samordnad basutbildning. Modellen går ut på att 11 utbildningen i denna del föriäggstill vissa särskilt utvalda utbildningskommuner, som därigenom får ett större elevunderiag.För /89 räknar således nämnden med att ca 400 vapenfria skallgenomgå grundutbildning hos elva kommuner. Modellen skulle därvid innebära attbasutbildningen förlades till sex kommuner, varav fem med utbildning för 60och en för 100 vapenfria. Om antalet vapenfria skulle öka, kan basutbildning förläggastill ytterligare någon eller några kommuner. För genomförandet av modellenkrävs att nämndens egen personal medverkar. Jag anser att denredovisade modellen bör prövas. Jag avser därför att föreslå att nämnden ges iuppdrag att genomföra utbildning enligt den. Därefter bör verksamhetenutvärderas. Frågan om kostnader m. m. återkommer jag till . Den vapenfrie är skyldigatt tjänstgöra i sin krigsbefattning t. o. m, det år dä han fyller 47 är. Förden som fullgjort grundutbUdning som vapenfri, innebär detta att han skallkunna tas i anspråk i krigsorganisationen under i genomsnitt . Ilikhet med VK83 anser jag det angeläget att repetitionsutbildning genomförskonsekvent för alla vapenfria. Detta är nödvändigt för att dessa skall kunnavidmakthålla och vidareutveckla de kunskaper och färdigheter som behövs för attde skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. Det är ocksåangeläget att den vapenfria tjänsten sä långt det är möjligt inte framstår somlindrigare än värnpliktstjänstgöringen. Skyldigheten att fullgörarepetitionsutbildning skall också kunna användas om det behövs för att ge denvapenfrie kompetens för andra krigsuppgifter än dem han tidigare grundutbildatsför. Därigenom ökar möjligheterna att tillgodose krigsorganisationen med rättutbildade vapenfria. Detsamma bör även gälla för den som enbart har en kortaretids tjänstgöringsskyldighet, på grund av att han har fullgjortvärnpliktstjänstgöring. Repetitionsutbildningen ärenligt min mening i regel effektivast om den genomförs i form av regelbundetåterkommande övningar vid den myndighet där den vapenfrie krigsplacerats. Detbör åvila efter samråd med utbildningsmyndigheternanärmare bestämma hur repetitionsutbildningen skall genomföras. Mitt förslag:Grundutbildningen för vapenfria tjänstepliktiga skall omfatta minst 270 ochhögst . Repetitionsutbildningen skall omfatta högst fem övningar omvardera eller, i fråga om särskilda befattningar enligtregeringens bestämmande, . Den sammanlagda utbildningstiden skallliksom vara minst 395 och . VK83:s förslag: Kommitténföreslår att utbildningstiden föriängs frän 420 och attgrundutbildningen differentieras på i princip samma sätt som gäller förvärnpliktiga. De vapenfria föreslås således fördelas på kategorier medolika utbildningstider. När det gäller principen Prop. 1987/88:81 attnärmare bestämma avgränsningen mellan grundutbildningen och repetitionsutbildningen överensstämmer förslaget med mitt, (Betänkandet s, 155-159). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är avvisande eller tveksamma till kommitténs förslagom föriängning av utbildningstiden. Andra framhåller betydelsen av attutbildningstiden för vapenfria anpassas i förhållande till tiden för vämpliktsutbildningenså att den vapenfria tjänsten inte framstår som förmånligare. Skälenför mitt förslag: I lagen (1966:413) om vapenfri tjänst anges att en vapenfri tjänstepliktigär skyldig att för sin utbildning tjänstgöra minst 395 och ochatt tjänstgöringen utgörs av grundutbildning och repetitionsutbildning. Någonuppdelning av utbildningsfiden på grundutbildning och repetitionsutbildninggörs inte. Vidare har regeringen i kungörelsen (1966:414) med vissabestämmelser om vapenfria tjänstepliktiga föreskrivit att utbildningstiden fören vapenfri tjänstepliktig är . Nämndenför vapenfriutbildning bestämmer om fördelningen av tjänstgöringsskyldighetenmellan grundutbildning och repetifionsutbildning. För olika utbildningsområdenoch tjänstgöringsalternativ tUlämpar nämnden grundutbildningsfidermellan . Grundutbildningstiderna för dem som inte skall fullgörahel grundutbildning kan dock vara betydligt kortare. Återståendetjänstgöringsskyldighet kan utnyttjas för repetitionsutbildning. Utbildningstidenslängd måste i första hand styras av vad som går ät för att de vapenfria skallbli väl skickade att fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. Attutbildningstiden skall vara sä tilltagen att den vapenfrie blir användbar i sinkrigsbefattning måste alltså vara det primära, VK83 har föreslagU en differentiering av grundutbildningstiden och en längretotal utbildningstid för de vapenfria. Kommittén har därvid gjort en visskoppling med den militära uttagningen och förordat som princip att den som uttagitstill värnplikfigt befäl i första hand tas ut till vapenfria kategorier medlängre grundutbildningstid och övriga till en kategori med kortaregrundutbildningstid. Självfalletkan man inte helt bortse frän jämförelser med värnpliktsutbildningens längd, Ilikhet med kommittén anser jag därför att grundutbildningstiden för vapenfriamåste ligga i nivå med för värnpliktiga så att det inte frånden synpunkten framstår som en klar fördel att fä vapenfri tjänst.Tjänstgöringsskyldigheten bör således i normalfallet inte omfatta kortare tidän vad värnpliktsutbUdningen hade inneburit. Den tid som tas i anspråk förvapenfriutbildning bör heller inte vara sådan att den kan uppfattas som enbestraffning för den enskilde. Jagvill i detta sammanhang påminna om att antagiten rekommendation till medlemsländerna i vilken det sägs bl. a. att längden påden alternativa tjänsten skall ligga inom rimliga gränser vid en jämförelse medmilitärtjänstgöringen. Enligtett uppdrag från regeringen skall överbefälhavaren lämna förslag om bl. a. arméns framtida utbildningssys tem. Mot bakgrund av min tidigare redovisade allmänna syn på utbild- 13 ningstidenför vapenfria är jag därför inte nu beredd att förorda en differentiering och föriängningav tjänstgöringstiden enligt vad kommittén föreslagit. Emellertidfinner jag det angeläget att tjänstgöringstiden för grundutbildning ochrepetitionsutbildning avgränsas sinsemellan. Vapenfriutbildningen bör därigenomtotalt sett kunna få en bättre stadga vad gäller planering och genomförande.Det markerar också i någon mån betydelsen av att repetitionsutbildningorganiseras och genomförs på alla utbildningsområden för vapenfria. Tiden förgrundutbildningen bör ligga i huvudsak inom samma intervall som nämnden förvapenfriutbildning nu tillämpar. Liksomhittills bör om den vapenfries uttagningför tjänstgöring utan hänsyn till hur vederbörande tagUs ut som värnpliktig.Att uppgifterna frän inskrivningsprövningen helt naturligt utnyttjas vid uttagningarnabåde av värnpliktiga och vapenfria är en annan sak. Även fortsättningsvis börsåledes den vapenfrie självfallet tas ut till den utbildning som han kan ansesbäst lämpad för, VK83har övervägt reglerna om tillgodoräknande av tjänstgöringstid för den som fåtttillstånd till vapenfri tjänst och tidigare fullgjort värnpliktstjänstgöringsamt för den som fullgjort vapenfri tjänst men vars tillstånd till sådan tjänstblivit återkallat. Kommittén har därvid inte funnit anledning att föreslå andraregler. Självanser jag att de nuvarande principerna för tillgodoräknande av tid förvärnpliktstjänstgöring och vapenfri tjänst är lämpliga i allt väsentUgt, 2.4 Vapenfria tjänstepliktigas förmåner m. m. Mittförslag: De nuvarande skillnaderna mellan värnpliktiga och vapenfriatjänstepliktiga i fråga om förmåner skall upphävas i den mån de inte ärmotiverade av skillnader i deras tjänstgöringsförhållanden. Disciplinbestämmelsernaför de vapenfria tjänsteplikriga skall ses över i särskild ordning för attanpassas till motsvarande bestämmelser för värnpliktiga. VK83:sförslag: Kommitténs förslag överensstämmer med mitt, (Betänkandet s, 171-178), Remissinstanserna: En stormajoritet instämmer i kommitténs uppfattning att förmånerna tUl de vapenfria iprincip skaU utges efter samma grunder som gäller för värnpliktiga. Vapenfriaarbetsgruppen framhåller att det är naturiigare att höja de värnplikfigasstandard än att försämra de vapenfrias ställning i förmånssammanhang. Skälen för mitt förslag:Enligt 8a§ lagen (1966:413) om vapenfri tjänst är vapenfri tjänstepliktigberättigad till samma förmåner i samband med tjänstgöring som enligt 33§ förstastycket värnpliktslagen (1941:967) tillkommer värnpliktig i samband medvärnpliktstjänstgöring. Förmånerna regleras närmare i värnpliktsförmånsförordningen(1976:1008) som, i den mån regeringen intemeddelar särskilda bestämmelser, även gäller för vapenfria. Sådana bestämmelserfinns i fråga om befattningspenning. I övrigt är bestämmelserna lika förvärnpliktiga och vapenfria. Rätten att meddelaytterligare föreskrifter om förmånerna för värnpliktiga har regeringenöverlåtit åt försvarets sjukvårdsstyrelse vad gäller hälso-och sjukvärden ochåt försvarets civilförvaltning i övrigt. Motsvarande rätt beträffande förmånernaför vapenfria tillkommer , I fråga ombestämmande och utbetalning av dagpenning har dock rätten att meddelatillämpningsföreskrifter överlåtits åt både när detgäller värnpliktiga och vapenfria, VK83 har undersökt ochredovisat vilka förmåner som tillämpas för vapenfria och jämfört med devärnpliktigas. Kommittén har därvid kommit fram till att de vapenfria i vissaavseenden har betydligt bättre förmåner. Detta gäller enligt kommitténbeträffande de ersättningar och bidrag som betalas ut i stället för fri förplägnad,fri inkvartering och utrustning. Ersättningarnas ochbidragens storlek för dessa naturaförmåner är inte förordningsreglerade.Storleken bestäms således av försvarets civilförvaltning resp, nämnden förvapenfriutbildning. Jag konstaterar attmyndigheterna fastställt delvis olika belopp för de angivna ersättningarna ochbidragen. Även i andra hänseenden finns det skillnader i myndigheternastillämpning av förmånssystemet. Enligt min mening skall avrättviseskäl samma förmåner gälla för vapenfria som för värnpliktiga. Detta ärocksä den bärande tanken i systemet. Den vapenfria tjänsten genomförs dockmånga gånger under helt andra förutsättningar än vad som gäller för devärnpliktiga. Vid utformningen av förmånerna för vapenfria är det därförofrånkomligt att hänsyn tas till deras särskilda tjänstgöringsförhållanden.Skillnader som inte motiveras av sådana skäl bör inte förekomma. Ansvaret fördetta ligger på myndigheterna. bör därför samråda om tillämpningen av förmånsreglerna päsina resp, områden. Jag avser senare föreslå regeringen att bestämmelser utfärdasom detta. Sedan den Ijuni 1987gäller ett nytt utomstraffrättsligt ansvarssystem bl, a, för de värnpliktiga.Motsvarande bestämmelser för vapenfria tjänstepliktiga finns intagna i lagen(1966:413) om vapenfri tjänst. Dessa bör anpassas till ansvarssystemet förvärnpliktiga. En sådan anpassning kräver dock vissa ytterligare överväganden avfrämst teknisk natur. Jag vill dock nämna att de vapenfrias disciplinsystemredan i dag i stora drag påminner om det nya militära disciplinsystemet, varförbehovet av en sådan anpassning är begränsat. 2.5Vissa kostnadsfrågor m. m. Mitt förslag: Kommuner,landsting, föreningar och stiftelser som anordnar utbildning av vapenfriatjänstepliktiga skall liksom kunna få bidrag av statsmedel för verksamheten. Särskilda bidrag skall iforsättningen normalt inte lämnas för statliga myndigheters vapenfriverksamhet. VK83:s förslag: Kommitténföreslär att systemet med särskilda utbild- Prop. 1987/88:81 nings- ochadministrationsbidrag inte längre skall tillämpas. (Betänkandet s, 165-170), Remissinstanserna:Statens järnvägar samt fiertalet kommuner och landsting anser att staten skalllämna full kostnadstäckning för vapenfriverksamheten hos dem. och anför liknande synpunkter. Övrigatillstyrker VK 83;s förslag. Skälenför mitt förslag: Kostnaderna för vapenfriverksamheten finansieras under Qärdehuvudtiteln över förslagsanslagen K 7. K8,Vapenfria tjänstepliktiga. avser nämndens förvaltningskostnadersom för /88 förts upp med 5,4milj, kr. avsertjänstgöringsberoende kostnader för utbildning m, m, och förmåner till devapenfria. Detta anslag uppfördes för nämnda budgetår till 119,6 milj. kr,,varav nära 3,9milj, kr, avsåg medel för utbildnings- och administrationsbidrag.Bidraget uppgår till högst , per grundutbildad vapenfri tjänstepliktigoch lämnas till de utbildningsanordnare som . Nämnden lämnar fullt bidrag till ,kommuner, landsting. Svenska röda korset och kristna ungdomsråd, medanstatens verk, och postverket får ett lägre bidrag. Tillövriga utbildningsanordnare lämnas inga bidrag. Bidragsbeloppet på högst 3000kr, har varit oförändrat /80, Medden utbildningsvolym som VK83 utgått ifrån, har kommittén beräknat de löpandekostnaderna för sitt förslag fill ca 16milj, kr, I detta belopp har inräknatsca 4 milj, kr, avseende vad som utbetalats i form av bidrag till utbildningsanordnarna.Kommittén har föreslagit att bidragen skall slopas. Den direkta årligamerkostnaden för VK83:s förslag uppgår därtor till ca 12 milj, kr. i dågällande kostnadsläge. Deriktlinjer som jag angett för utformning och genomförande av vapenfriutbildningeninnebär att ett större ansvar läggs på utbildningsanordnarna. Ett system medsärskilda bidrag till utbildningsanordnarna bör därför finnas kvar. Statligamyndigheter är dock skyldiga att anordna vapenfri tjänst inom sina resp,verksamhetsområden, I förekommande fall ingår således den vapenfria tjänstensom en del av myndighetens uppgifter vid sidan av de övriga. Verksamheten bördärför som regel finansieras över myndighetens egen budget. På grund av dettasaknas, enligt min mening, normalt anledning att lämna särskilda bidrag tillde stafiiga myndigheternas vapenfriverksamhet. Detta gäller även om det ifortsättningen ankommer på pä grundval avunderlag frän AMS bestämma utbildningsområdena. Genomatt bidraget till statliga myndigheter som regel tas bort skapas möjligheter viss höjning av bidraget till övriga utbildningsanordnare. Jag bedömerdärför att bidragsbelopf)et bör kunna höjas för dessa. Det bör - ankomma inom ramen för de medel som ställs tillförfogande för vapenfriutbildningen bedöma behovet av och storleken pä bidrageti varje enskilt fall. Medden grundutbildningsvolym som är planerad för /89 16 beräknar jag attkostnaderna för bidrag enligt den nu beskrivna ordningen Prop. 1987/88:81 kommeratt uppgå till högst 3 milj, kr. Förutbildningen av handledare och vapenfriadministratörer behöver nämnden förvapenfriutbildning ytterligare resurser. Jag bedömer att medel för tvåpersonår behövs för dessa ändamål. De ärliga merkostnaderna för löner och förresor, traktamenten och lokaler m,m, uppskattar jag till sammanlagt 0,6 milj.kr. Därtill kommer engångskostnader för framtagning av undervisningsmateriel.Dessa kostnader beräknar jag också fill 0,6 milj. kr. Desamlade kostnaderna för de åtgärder jag nu förordat uppgår således till drygt4milj, kr,, varav en mindre del är av engångskaraktär. Därtill kommerkostnaderna för den samordnade basutbildningen hos kommunerna. Merkostnadenför denna verksamhet avseende lärare, materiel m. m, samt de vapenfriasförläggning och resor beräknar jag till 1,2 milj, kr, . Avslutningsvisvill jag i det här sammanhanget ta upp frågan om vilka uppgifter som ankommerpå . Somframgår av förordningen (1982:1278) med instruktion för nämnden förvapenfriutbildning har nämnden till uppgift att svara för uttagning tilltjänstgöring, registrering och redovisning av vapenfria tjänstepliktiga (2 §), särskilt bl. a. att efter samråd med utbildningsanordnarnabestämma plats och tidpunkt för tjänstgöring, att meddela riktlinjer förvapenfriutbildningen, att godkänna utbildningsanordnarnas utbildningsplaner,att utöva tillsyn över utbildningen och tjänstgöringen och att i samråd medvederbörande myndighet svara för vapenfrias krigsplacering (3 §), staten inom sitt verksamhetsområde om inte annat följer avsärskilda föreskrifter (4 §). Vapenfrireformenår 1978 innebar att de statliga myndigheterna inom sitt verksamhetsområdeskulle anordna vapenfri tjänst. fanns det således inte någonskyldighet för dessa myndigheter att ta emot vapenfria för utbildning ochtjänstgöring. Däremot bygger kommunernas, landstingens och organisationernasmedverkan i vapenfriutbildningen fortfarande helt på frivillighet, VK83föreslår att en starkare roll och attnämndens ansvar för utbildningsverksamheten klarläggs. Jaganser för egen del att nämnden, genom de bestämmelser som regeringen redanmeddelat för dess verksamhet, har den direktivrätt och de övriga befogenhetersom krävs för att vapenfriutbildningen skall kunna bedrivas effektivt. Detfinns därför inte någon anledning att ändra reglerna härom utöver vad jag haranfört om att regeringen inte längre bör detaljstyra valet avtjänstgöringsalternativ med därtill knutna ansvariga myndigheter. Ävenfortsättningsvis bör således de statliga myndigheterna - dit även deaffärsdrivande verken självfallet räknas - kunna åläggas av nämnden att anordnautbildning för vapenfria, medan utbildningen hos kommunerna och landstingen börske först efter frivilligt åtagande och överenskommelse med nämnden. Som jaganfört tidigare, bör regeringen bestämma om föreningars och stiftelsersmedverkan. Detär enligt min mening lämpligt att 2 1987/88. träffar dokumenteradeöverenskommelser med varje utbildningsanordnare i fråga om utbUdningensinnehåll, utformning och genomförande samt om förutsättningarna i övrigt förutbildningen. Detta bör underlätta administrationen av verksamheten och leda tiUen klarare ansvarsfördelning mellan nämnden och utbildningsanordnarna. Mittförslag: Lagändringen skall träda i kraft den Ijuli 1988. Reformerna i övrigtskall tillämpias fr. o. m. den Ijuli 1989. VK83:sförslag: Kommittén har inte lämnat något förslag om tidpunkt förikraftträdande. Remissinstanserna:Ingen har anfört synpunkter i frågan. Skälenför mitt förslag: Det är angeläget att uppdelningen av utbildningstiden meUangrundutbildning och repetitionsutbildning kommer till stånd så snart sommöjligt. Jag anser därför att den Ijuli 1988 är ett lämpligt datum förikraftträdandet. Det är ocksä angeläget att genomföra effektiviseringenav vapenfriutbildningen. Detta kräver dock en omfattande planläggning samtförberedelser av berörda myndigheter och organisationer. Reformerna i övrigtbör därför tillämpas först från . Någrasärskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Ienlighet med det anförda har inom försvarsdepartementet upprättats förslag tilllag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst. Med hänsyn tilllagstiftningsåtgärdens beskaffenhet anser jag att lagrådets hörande skullesakna betydelse. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår att ' 1, antaförslaget fill lag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, 2, godkännade allmänna riktlinjer för tjänstgöringsomräden, krigsplacering, utformning och genomförande av vapenfriutbild- ningensamt förmåner till vapenfria tjänstepliktiga som jag har angett Prop.1987/88:81 i det föregående. Jaghemställer vidare att regeringen bereder tillfälle attta del av vad jag i övrigt har anfört i det föregående om vapenfri verksamheten, Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden har anfört för de åtgärderoch det ändamål som föredraganden har hemställt om. 1987/88:81 Bilaga 1 VK 83 :s sammanfattning av betänkandet Sverigessäkerhetspolitik syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiskamål är därför att i alla lägen och i former som vi själva väljer bygga ennationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårtsamhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseendeefter våra egna värderingar samt i samband därmed utåt verka för internationellavspänning och en fredlig utveckling, Sverigesalliansfria politik stödd på ett efter våra förhållanden starkt totalförsvarutgör en viktig del av det nordiska säkerhetspolitiska mönstret. Vianvänder begreppet totalförsvar som en sammanfattning av alla de åtgärder somär nödvändiga för att förbereda landets försvar mot yttre hot och ställa omsamhället till kris- och krigsförhållanden. 1 sådana situationer omfattartotalförsvaret strängt taget hela det omställda samhället. Totalförsvaretmäste därför vara så uppbyggt och organiserat att det är en hela folketsangelägenhet. Av största betydelse är att varje medborgare allt efter sinförmåga bereds tillfälle att bidra till landets försvar. Detta tillgodoses bästom vårt totalförsvar bygger pä plikttjänstgöring såsom den allmännavärnplikten, civilförsvarsplikten och andra former för tjänstgöringsskyldighet.En av dessa former för tjänstgöringsskyldighet är vapenfri tjänst, Lagenom vapenfri tjänst anger att värnpliktig kan erhålla tillstånd att fullgöravapenfri tjänst i stället för värnpliktstjänstgöring, om det kan antagas attbruk av vapen mot annan är så oförenligt med den värnpliktiges allvarligapersonliga övertygelse att han icke kommer att fullgöra värnplikten. Vapenfri tjänstepliktigskall fullgöra tjänst i verksamhet, som är betydelsefull för samhället underberedskap och i krig. SkulleSverige komma i krig blir alla resurser i samhället ansträngda. De flestafunktioner i samhället mäste anpassas till krigsförhållandena.