prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Förvaltarförordnandet medför att denenskilde i visst avseende förlorar sin rättshandlingsförmåga och därmed sin självbestämmanderätt.Det är enligt uppfattning vikfigt att den enskilda intefråntas sin rättshandlingsförmåga i vidare utsträckning än som är klartbefogat. Styrelsen vill därför särskilt understryka viklen av att den enskildesbehov av bistånd ordentligt utreds och klarläggs vid handläggningen av ett godmans-eller förvaltarärende samt att god man eller förvaltare inte förordnas när den enskildeshjälpbehov kan tillgodoses på någol annat mindre ingripande sätt t. ex. genomanhörig, genom kontaktperson förordnad med stöd av 10 § 3 st. socialtjänsfiagen(SoL) eller 4 § 1 p. lagen om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. eller genom ombud. Samfundetfinner det föreslagna förvaltarinstitutet väl ägnat att tillgodose det nämndabehovet utan att för den skull medföra de långtgående inskränkningar i denenskildes rättshandlingsförmåga som kännetecknar de nuvarandeomyndigförklaringarna. Samfundet tillstyrker därför utredningens förslag i dennadel. Utredningenförutsätter att insfitutet god man bl. a. skall innebära att rättshandling avgod man i princip blir giltig blott om huvudmannen lämnat sitt samtycke. Mot bakgmndhärav ter det sig egendomligt att utredningen anser, alt den som pä grund avsitt tillständ helt saknar förmåga att ge sitt samtycke skall ha god man ochinte förvaltare. Föreningen anser att det naturliga i detta fall vore attförordna en förvaltare. 7.3.1Allmänna förutsättningar för förvaltarförordnanden förslag måste det först undersökas om det inte är fillräckligt att förordna god man innan ett förvaltarförordnande kan komma i fråga. Föreningen delar inte den uppfattningen och anser inte att förval larskapen enbart skall ses som ett komplement till godmanskapen. i stället vara möjligt attdirekt anordna förvaltarskap när det anses lämpligt Prop. 1987/88:32 eller erforderligt.Förvaltarskapet skall således markeras som ett självständigt institut. Avsnitt7.3.1 AUmänna förutsättningar för förvaltarförordnanden I frägaom huvudmannens hälsotillstånd föreslär utredningen att samma förutsättningarskall råda som vid anordnande av godmanskap enligt nuvarande 18 kap. 3 § FB.Dessutom föreslås att förvaltare endast skall förordnas om det inte är fillräckligtatt god man förordnas eller att huvudmannen fär hjälp på något annat mindreingripande sätt. uppfattning finnes det förutsättningar för att det nya institutet förvaltarskapskall kunna bli till hjälp och nytta för många . Av betydelse ärdock att lagstiftningen inte uppställer villkor som försvårar möjligheterna attanordna förvaltarskap. Utredningen har dock tyvärt - antagligen på gmnd av sinambition att inte föreslå mer ingripande åtgärder än nödvändigt - åstadkommitett förslag som torde medföra att antalet förvaltarskap kommer att begränsas.Med den föreslagna utformningen av lagen kan nämligen varie sökande - innan godmanskaphar prövats och befunnits otillräckligt - få svårt att övertyga rätten omnödvändigheten av förvaltarskap. En sådan utveckling är inte i de hjälpbehövandesintresse. uppfattning bör därför lagen få en utformning som medgeranordnande av förvaltarskap utan prövning av om det är tillräckligt med godmanskap. 7.3.1Allmänna förutsättningar för förvaltarförordnanden Överförmyndarnämndenanser, att man initialt skall kunna anordna förvaltarskap. Under denna fömtsättningär förvaltarskapet bra och kan bli ett utmärkt instmment. Förvaltarskapet börvara ett självständigt institut. Rätt utnyttjat är flexibiliteten viktig meddess möjligheter till adekvata åtgärder och med sä små ingrepp som möjligt iden enskildes rältshandlingsförmäga. 7.3.1AUmänna förutsättningar för förvaharförordnanden Detframgår inte klart av föreslagen lagtext om god man först måste förordnas ochdetta konstateras otillräckligt innan förvaltare kan förordnas. Som regel haröverförmyndaren en god uppfattning om den hjälpbe hövandes status genom läkarintyg, kurators yttrande och samtal med den sjuke närstående personer. Om den sjuke lider av förvirtingstillstånd kan en tidsutdräkt med förordnande av förvaltare medföra att den sjuke hinner 87 förorsaka sin ekonomi svårartadeskador, om man först måste gå via ett Prop. 1987/88:32 godmansförordnande.Nämnden anser därför att förvaltare skall kunna förordnas direkt i de fall därsä anses nödvändigt. Utredningensförslag om att samma grunder införs för förordnande av förvaltarskap som idagföreligger för förordnande av god man enligt 18 kap. 3 § FB är positivt ochmöjliggör att förvaltarskap kan inrättas i situationer när de medicinskaförutsättningarna saknas för en omyndigförklaring. Genom att gmndema förinrättande av förvaltarskap vidgas underlättas också möjligheterna att inrätta förvaltarskapi de fall risk för kolliderande rättshandlingar föreligger. Detta innebär ocksåatt skälen för att godmanskapen i sin nuvarande form bibehålls. Huvudreglernaför förvaltarskapet, vilka LO ställer sig bakom, är följande: De allmänna fömtsättningarnaför ett förvaltarförordnande är samma som vid förordnandet av god man. Enförvaltare kan sålunda förordnas, när någon på gmnd av sjukdom, hämmadförståndsutveckling, försvagat hälsofillständ eller liknande behöver hjälp medatt bevaka sin räft, förvalta sin egendom eller söria för sin person. ---- Detav utredningen föreslagna systemet med förvaltarskap finner vara en bra lösning. Detär dock viktigt att inskärpa att fortsatt restriktivitet skall råda. Möjlighetenatt göra inskränkningar i förvaltarskapets rättsverkningar, bör inte innebäraatt domstolar oftare tillgriper förvaltarskap än man använder sig avomyndigförklaring. Även i fortsättningen bör ett förordnande av god man kommai första hand. Iutredningen omnämns på ett flertal ställen problem med kolliderande rättshandlingar.I den kategori av ärenden vi handlägger har vi ofta problem med detta. För vårdel blir en konsekvens av den nya lagstiftningen att en hel-del godmanskap börövergå till förvaltarskap. Förslagetlämnar utrymme för att den enskilde kan företrädas av förvaltare i vissa angelägenheter och av god man enligt 11:4 FB i andra. En sädan ordning framstår som tveksam. Den kan, särskill mol bakgmnd av förvaltarens och gode mannens skilda behörigheter, te sig förvirrande och 8i skapagränsdragningsproblem, framför allt för tredje man. Naturligare är Prop.1987/88:32 att vid behov utsträcka räckvidden av förvaltarskapet. innebär att elt förvaltarförordnande kan begränsastill att avse viss egendom eller ingående av rättshandling av visst slag. Förvaltarförordnandekan alltså utformas så att huvudmannen får en partiell rättshandlingsförmågaoch inte, som vid en omyndigförklaring, nära nog fullständigt har förlorat sinrättshandlingsförmåga. Enligl hovrätten hade det varit värdefullt omutredningen utförligare kunnat belysa de komplikationer som trots allt kantänkas uppkomma genom den föreslagna ordningen. Exempelvis kan för en tredjeman uppstå svårigheter atl avgöra om förvaltaren i ett visst fall ägerföreträda den omyndige eller om denne pä egen hand kan ingå en viss rättshandlingmed bindande verkan. Det bör dock noteras att motsvarande problem också finnsnär det gäller underåriga och omyndigförklarade. De antydda svårigheternasynes inte heller bh så stora att man har anledning att ställa sig avvisandetill den föreslagna ordningen. Enligtkammartättens mening bör förvaltare som avses i utredningens förslag kunnautses även för att företräda huvudmannen i angelägenhet rörande hans egenadoption. föreslagna paragrafen föreskrivs bl.a. att rätten får överlåta åtöverförmyndaren att lämna närmare föreskrifter om ett förvaltaruppdrags omfattning.Av motiveringen framgår visserligen att därmed avses föreskrifter inom ramenför det förvaltamppdrag som rätten beslutar om. Det bör emellertid övervägasatt i tydlighetens intresse ange att en delegering till överförmyndaren intekan innefatta sådan ändring av förvaltaruppdraget i form av inskränkning ellerutvidgning av dess omfattning som rätten enligt 11 kap. 24 § i förslaget haratt besluta om. Tingsrättendelar även i detta avsnitt utredningens tankegångar frånsett en enda punkt. Såsom närmare utvecklats i det föregående bör nämligen en förvaltare, lika litet som en god man, åläggas att sörja för huvudmannens person. Denna uppgift bör med fördel anförtros personal inom samhällets socialvård. Detta utesluter naturligen inte att förvaltaren åläggs rent gene rellt att alllid vara verksam för att anförtrodda medel används till huvud mannens nytta. Den föreslagna rätten att delegera till överförmyndarenbör förtydligas, sä att det även av lagtexten klart framgår vad som uttalats imotiven, nämligen att fråga är om detaljer i uppdragets omfattning, jfrbetänkandet sid. 199m. DV tillstyrker förslaget om införande av ett förvaltarskap,där möjlighet ges för huvudmannen att partiellt fä behålla sin rättshandlingsförmåga. Nuvarande bestämmelser i 10 kap. 5-6 §§ FB om omyndigsarbetsinkomst och rätt att förfoga över egendom förvärvad genom gåva ellertestamente, har i utredningens förslag flutit in i 11 kap. 10 §. Enligt mofiveringen(s. 201) är någon saklig ändring inte avsedd. I nu gällande bestämmelserframstår dock regeln om omyndigs egen förvaltningsrätt i nämnda avseenden somen klar huvudregel medan man möjligen kan få ett något annorlunda intryck avden föreslagna lydelsen. Det kan dessutom ifrågasättas om det finns någonanledning att, bortsett från regeln om överförmyndarens samtycke, utformabestämmelserna annorlunda än vad som gäller för underåriga. Utredningen föreslår alt lill förvaltare skall kunnaförordnas en fidigare god man i de fall ett godmanskap ersätts av ett förvaltarskap(s. 185). Det är naturligtvis ur många synpunkter en bra lösning att låta entidigare god man bli förvaltare. Det är dock.mindre väl förenligt medförvaltarens uppgift att granska avgående god mans förvaltning och eventuelltanställa sådan skadeståndstalan som avses i 13 kap. 9 § FB (jfr NJA 1977 s.201). Denna problematik bör uppmärksammas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Jämfört med den ordning som råder framstår förvaltarförordnandetsom en partiell omyndigförklaring. Dl anser att institutet utformats på etttilltalande sätt. Den rådighetsinskränkning som drabbar den enskilde kan ges enstörre eller mindre omfattning beroende på behovet i det enskilda fallet. Det av utredningen föreslagna institutet förvaltarskapskall endast fillgri pas om den enskildes rättsliga eller ekonomiska angelägenheter inte kan bli tillfredsställande skötta på annat sätt. I det fall ett förvaltarförordnande är oundvikligt skall uppdraget anpassas till den enskildes behov i det särskil da fallet. Det kan begränsas till atl avse viss egendom eller angelägenhet 90 och begränsning kan ocksägöras när det gäller egendomens storlek. 1987/88:32 finns intenågot krav att den hjälpbehövande skall ha ett permanent behov av förvaltareäven om det faller sig naturligt atl inte förordna förvaltare vid t. ex.övergående sjukdom. Riksförsäkringsverketanser att den flexibilitet som eftersträvas med det nya förvaltarskapsinstitutetväl uppnås genom dessa möjligheter att pä olika sätt anpassa förvaltarskapetefter den enskildes behov utan att alltför mycket begränsa den enskildesrättshandlingsförmåga. Detbör dock framhållas att, såsom ovan nämnts beträffande godmansförordnande,problem kan uppstä vid avgörandet av vad som kan anses ingå i en förvaltaresuppdrag framför allt då detta inte omfattar förvaltningen av huvudmannens samfiigaangelägenheter utan endast avser viss egendom, del av egendom eller vissangelägenhet. Inom socialförsäkringsområdet torde svårigheter kunna uppstå vidavgörandet av vad som skall anses ingå i uppdraget framför allt vidtillämpningen av bestämmelser om anmälningsskyldighet. Frågan om vem som äranmälningsskyldig är av väsentlig betydelse i återbetalningsärenden enligt 20kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring och andra socialförsäkrings- ochbidragsförfattningar. Det får därför anses angeläget både för tredje man,förvaltare och god man att mer detaljerade föreskrifter om uppdragetsomfattning lämnas i förordnandet, dä det annars kan uppstå tveksamheter omvilka befogenheter eller skyldigheter som kan anses ingå i förvaltarens ellerden gode mannens uppdrag. Utredningensförslag, 11 kap. 10 § , punkt 3, syftar till att förvaltarskapetulan särskilda skäl inte skall omfatta vad huvudmannen efter det att förvaltarehar förordnats erhåller genom gåva eller testamente under villkor att egendomeninte skall omfattas av förvaltarens rådighet. Enligt inspektionens mening bördet övervägas om inte undantaget också skall gälla sådan försäkringsförmån somgenom särskilt förordnande bestämts tillfalla huvudmannen utan förvaltaresrådighet. 7.3.2Förvaltar skåp eis omfattning: Detsynes tillfredsställande atl förvallarskapen skall anpassas till behovet i det speciella fallet. Den flexibilitet som därmed möjliggöres, innebär alt man inte gör störte ingrepp i den enskildes rättshandlingsförmåga, än vad som är nödvändigt. För att undvika alltför mycket detaljregleringar skall domstolen kunna överlåta åt överförmyndaren att lämna närmare före skrifter beträffande omfattningen av ett förvaltamppdrag. En sådan möjlig het för överförmyndaren att styra omfattningen av förvaltamppdraget kommer troligen att upplevas positivt. Vad som då synes egendomligt är regeln att rätten skall vara skyldig att ompröva omfattningen av ett förval tarskap. Det är ju överförmyndaren som har kunskapen om hur förvaltar- 91 skåpet fungerar, och det naturiigavore då att överförmyndaren fär rätten Prop. 1987/88:32 att både öka ochminska dess omfattning. Nämndenär positiv till förslaget att rätten får överlåta åt överförmyndaren att lämnanärmare föreskrifter om uppdragets omfattning. Eftersom det anses angeläget attförvaltaruppdraget anpassas till den enskildes behov anser nämnden att det iförsta hand borde vara överförmyndaren som omprövar förvaltarskapetsomfattning. En föreslagen ändring skulle därmed kunna genomföras på ettsmidigare sätl än vad utredningen föreslår. Omprövningar som innebär att förvaltarskapetskall upphöra eller ersättas med godmanskap bör underställas rättens prövning. Överförmyndarnämndenbedömer att det är mycket svårt att i störte kommuner skaffa sig denpersonkännedom som erfordras, för att i detalj kunna bestämma förvaltarskapetsomfattning och kontinuerligt ompröva tidigare fattade beslut. Rentallmänt finner överförmyndarnämnden att utredningen i alltför litenutsträckning diskuterat det primära syftet.med en omyndigförklaring; att genomförlust av rättshandlingsförmågan skapa ett skydd för myndlingen. Genomen omyndigförklaring mister den enskilde sin rättshandlingsförmåga ochäger därför ej råda över sin egendom eller ikläda sig förbindelser. Härifrån fmnsvissa i lag angivna villkor, exempelvis avseende arbetsförtjänst. Därutöverkan och låter naturligtvis en ansvarskännande förmyndare sin myndling disponeraoch ha inflytande över sin egendom så långt förutsättningarna medger. Rättsverkningarnaav en omyndigförklaring i avseende på rådigheten över egendomen och möjlighetenatt ikläda sig bl.a. skuld är väl kända i samhället. Det finns välfungerande rutiner för registrering av vilka personer som saknarrättshandlingsförmåga. De regelkomplex som anknyter till förlorad rätlshandlingsförmiigafungerar bra, exempelvis banklagstiftningen och reglerna om spärtade medel. Enbidragande orsak till alt reglerna om bristande rådighet över egendom ochreglerna om skuldsättning är förhållandevis väl förankrade, är de snarlikaregelkomplex som gäller vid omyndighet på grund av älder. Rädighelsinskränkningarnaär med vissa mindre undantag totala. Utredningenuppfattar det föreslagna förvaltarskapet som ett förstärkt godmanskap, där huvudmannen i princip är myndig. Nämnden, som ser ett 92 uttunnatskydd och många prakfiska svårigheter i ett sådant synsätt, vill Prop.1987/88:32 snarare förorda en reformering av de nuvarande reglerna föromyndigförklarande och därvid utgä ifrån att huvudmannen förlorar sinrättshandlingsförmåga på liknande vis som sker vid en omyndigförklaring.Några andra rättsverkningar än just förlusten av rättshandlingsförmågan skalldock inte gälla för huvudmannen. Att det nya insfitutet benämns förvaltarskapför att därigenom komma bort från den negafiva stämplingen som ligger ibegreppet omyndigförklaring är nämnden positiv till. Enutgångspunkt vid inrättande av ett förvaltarskap är att det inte är tillräckligtatt god man förordnas eller att den enskilde på elt mindre ingripande sätt fårhjälp. I praktiken kommer della att innebära att förvaltarskap bara kommer attbehövas om den enskilde måste skyddas för omgivningens påverkan ellerför vissaegna dispositioner. Vanligt i de förta situationerna är att en ålderssvagperson utsätts för stark påverkan av någon bekant eller släkting. Det kan gällaen gåvodisposition eller ett köp. En annan vanlig situation är att en svagbegåvadperson kommer i en olämplig miljö och där utnyttjas ekonomiskt. När det gällerbehovet av skydd för egna dispositioner är det ofta fråga om psykiskt sjukapersoner med vissa vanföreställningar eller maniska drag. För denna gmpp kandet likaså vara fråga om att på ett olämpligt sätt disponera vissa tillgångar,exempelvis bankmedel eller möbler, men också lika ofta fråga om att för olikaonyttiga ändamål skuldsätta sig eller ingå andra avtal. Föratt etl förvaltarskap för de nämnda kategorierna skall innebära ett effektivtskydd krävs inte bara att de förlorar rädigheten över sin egendom ulan ocksäatt de förhindras från att ikläda sig förbindelser av skrida slag. Eftersom detinte går att fömtse inom vilka områden och på vad sätt den enskilde kan bliutnyttjad krävs regelmässigt samma skydd som en omyndigförklaring ger. Överförmyndarnämndenanser därför att inrättande av etl förvaltarskap måste, för att utgöra ettheltäckande skydd, innebära en total förlust av rättshandlingsförmågan. Föratt förslärka huvudmannens ställning i förhållande till förvaltaren kan reglerinföras om samrådsskyldighet för förvaltaren och möjlighet för överförmyndareneller rätten att förordna om vissa undantag i förlusten av rättshandlingsförmågan. Detsenare förfaringssättet skulle kunna bli tillämpligt i de mindre antal fall nären person motsätter sig ett godmanskap men ändock är i behov av hjälp med vissaavgränsade men grundläggande skyldigheter, exempelvis att betala hyra. I1974-års lagstiftning lyftes skyldigheten att sörja för huvudmans person fram som rätt att fä arvode för arbetet med den personliga omvårdnaden infördes. har givit rekommen dationer om storleken på arvodena. Stora insatser i personlig omvårdnad utförs av såväl förmyndare som gode män. Mycket av det konkreta arbetet 93 somutförs liknar till sin karaktär uppgifter som många anhöriga utför och Prop.1987/88:32 som ligger inom en kontaktpersons verksamhetsfält. Överförmyndarnämndenanser att tiden är mogen att mer än vad som skett i,förslaget preciseraförvaltaren och gode mannens uppgifter att söria för huvudmannens person. Ettklarläggande skulle precisera förvaltarens och gode mannens skyldigheter,förebygga kompetenskonflikter och felaktiga förväntningar från de inblandadesamt skapa klarare arvodesregler. Riksförbundetför utvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna: Viser det som en stor fördel atl förvaltarskapet enligt förslaget är flexibeltoch att man i varie enskilt fall kan ge det lämpligt innehåll. Huvudreglernaför förvaltarskapet, vilka LO ställer sig bakom, är följande: Ettförvaltarskap skall anpassas så att det motsvarar den enskildes behov avbistånd i varie särskilt fall. Förvaltarskapet kan begränsas till att avseförvaltningen av viss egendom t. ex. en fastighet eller en viss rättslig angelägenhet.Det är inte nödvändigt att en viss egendom, t. ex. pensions-fillgångar, ställsunder förvaltning i sin helhet ulan huvudmannen kan behålla rätten att självdisponera över en del. Förvaltaren har ensam rådighet över den egendom och deangelägenheter som omfattas av förvaltamppdraget. I den delen förlorar alltsåhuvudmannen sin egen rättshandlingsförmåga. Ilikhet med god man så skall förvaltare förordnas av tingsrätt. När förhållandetmotiverar det, är domstolen skyldig att ompröva omfattningen av ett förvaltarskap. Särskiltvälkommen är den föreslagna anpassningen och begränsningen av förvaltamppdragentill den enskildes behov i varie särskill fall. Härigenom undviks onödigabegränsningar för de som är omyndigförklarade, som godmansförordnandenvid behov kan omändras fill begränsade förvaltarförordnanden. Förvaltamppdragetskall anpassas till den enskildes behov i varie särskilt fall och fär begränsastill att avse viss egendom överstigande ett visst värde. Rätten får överlåta åtöverförmyndaren att lämna närmare föreskrifter om uppdragets omfattning. Överförmyndarenfår en ännu viktigare roll genom att noggrant precise ra uppfaUningen av uppdraget. Förbundetdelar utredningens uppfattning att omyndigförklaringsinstitutet behöverreformeras. Det behöver göras mer flexibelt, som man bibehåller degamla institutets skyddsfunkfioner. Det av utredningen föreslagna systemet medförvaltarskap finner vara en bra lösning. Iförslaget anges alt förvaltarskapet ska anpassas till den enskildes behov i varjesärskilt fall. En väsentlig fråga, som enligt förbundets mening bör ägnas fortsatluppmärksamhet, är hur ingående föreskrifter om uppdragets omfattningöverförmyndaren ska lämna. Iförslagets specialmotivering anges att man vid förordnandet av förvaltare kandela upp pension eller annan löpande inkomst sä att en del disponeras avhuvudmannen och en del av förvaltaren. Vianser att man bör vara restriktiv med uppdelning av utbetalningar för attundvika alltför stora svårigheter av administrativ karaktär. Det är också vikfigtatt uppdelning av utbetalningar tar hänsyn till de svårigheter som kan uppståvid förändringar av basbelopp och andra förändringar av förmånerna isocialförsäkringen. Redanidag görs cirka 10 000 delade utbetalningar av . Främstberör det enskilda som vårdas på institution. Dessa utbetalningar delas ihuvudsak upp efter förmån, t. ex. går folkpensionen till den enskilde och ATPntill förvaltaren. På så sätt underlättas administrationen av utbetalningarna. Beträffandeöverförmyndarens tillsyn, som den föreslås i utredningen, verkar det för ossorimligt alt överförmyndaren skall kunna detaljstyra exempelvis hur mycketpengar enskilda personer skall få disponera. En bättre ordning synes vara, attöverförmyndaren vid granskningsarbete kontrollerar att klienten för personligtbruk erhållit, efter sina tillgångar, skäligt rörelsekapital. 3.3 Förhållandet till tredje man Beträffandeförhållandel till tredje man föreslår utredningen att - till skillnad från vad som gäller för omyndigförklaringar - nägon central registrering av förvaltarskapsförordnanden inte skall äga mm. Som skäl mot en sådan registrering anför utredningen bl.a. hänsyn fill de berördas integritet. Uppgifterna kan också vara så detaljerade att de inte lämpar sig för sådan registrering. De argument som utredningen har fört fram mol att 95 inråttaett centralt register är enligt hovrättens mening beaktansvärda. För Prop.1987/88:32 att skydda tredje man är det emellertid enligt hovrättens meningväsentligt att det finns en möjlighet att på ett enkelt sätt klarlägga om enpersons rättshandlingsförmåga är inskränkt. Det kan inte vara nödvändigt alt iett centralt register redovisa alla detaljer om exempelvis förvaltarförordnandetsomfattning. En möjlighet aU på eft enkelt sätt skaffa sig kännedom om nägoninskränkning i en persons rättshandlingsförmåga överhuvudtaget föreligger synesvara svår att undvara. Om en tredje man konstaterar att en sädan inskränkningföreligger får det anses vara tillräckligt att del finns möjlighet att - somutredningen påpekar - hos tingsrätten eller överförmyndaren inhämta närmareuppgifter om förvaltarskapets omfattning.