prop · GB03101 · 1987-12-31 00:00:00 — I paragrafen hartillståndsmyndighetens skyldigheter preciserats i enlighet med lagrådetsförslag, så att det klart framgår att tillständsmyndigheten alltid skall varaskyldig att överväga vilka villkor som kan anses vara nödvändiga i förhållande filltillståndets giltighetstid. Iparagrafens första stycke anges att tillstånd skall tidsbegränsas, vilket skiljersig från nuvarande ordning. Som framförs i den allmänna motiveringen (avsnitt2.5) kan sådana förändringar uppkomma i en tillståndsplik-fig verksamhet, somgör att det är nödvändigt att ompröva hanteringen. Enligt paragrafens förstastycke skall tillståndsmyndigheten i samband med tillståndsprövningen i varjeenskilt ärende meddela de villkor för tillståndet, som är nödvändiga med hänsyntill brand- och explosionsskyddet. Sådana villkor torde oftast komma att riktasig mot den som tillverkar, importerar eller försäljer vissa varor. Villkorenkan dock också avse brukarens skyldigheter. Iparagrafen ges också möjligheter för tillständsmyndigheten att ändra tidigaremeddelade villkor samt att meddela nya villkor under tillståndets giltighetstid.Rätten att uppställa villkor är dock alltid knuten till de syften somlagstiftningen avser att tillvarata. Villkoren skall således alltid vara påkalladefrån brand- och explosionssynpunkt. 15 § Ett tillstånd får återkallas, om 1. bestämmelse i lagen ellerföreskrift som meddelats med stöd av denna eller villkor som uppställts medstöd av 14 § i något väsentligt avseende inte iakttas, eller 2. det i annat fall är avväsentlig betydelse från brand- eller explosionssynpunkt. Iparagrafen anges i vilka fall ett tillstånd enligt lagen kan återkallas. Enligtpunkt 1 kan ett fillstånd återkallas, om ett villkor eller föreskrift, som fillståndsmyndighetenmeddelat i samband med tillståndet helt åsidosätts eller inte iakttas i någotväsentligt avseende. Omett villkor åsidosatts i något mindre betydelsefullt hänseende eller -, omdet villkor som åsidosatts i och för sig är av mindre vikt bör det inte komma ifråga att återkalla ett tillstånd. Endast vid mera allvarliga eller Prop.1987/88:101 upprepade försummelser från tillståndshavarens sida bör återkallelsetillgripas. I flertalet fall torde rättelse kunna uppnås genom att lämpligaförelägganden meddelas, vilka enligt den föreslagna lagen kan kombineras medvitesförelägganden enligt 18 §. I punkt 2 anges att ett tillstånd kan återkallas, om det iannat fall är av väsentlig betydelse från brand- ellerexplosionsskyddssynpunkt. Med stöd av bestämmelsen kan ett tillstånd återkallaspä grund av tidigare inte uppmärksammade allvarliga brister i samband med en tillståndspliktigverksamhet. Det kan t. ex. krävas att ett tillstånd återkallas med hänsyn tillomständigheter, som framkommit först efter det att fillståndet meddelas. Detkan därvid både vara fråga om omständigheter kring de farliga varor som kringsjälva hanteringen eller verksamheten. Avsikten är att återkallelse med stödav punkt 2 skall ske endast i undantagsfall. 16 § utövar den centrala tillsynenöver efter levnaden av denna lag samt de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. Pä det lokala planet utövas tillsynen, om inte regeringenföreskriver annat, av kommunens räddningsnämnd i fråga om brandfarliga varoroch av polismyndigheten i fråga om explosiva varor. I enlighet med lagrådets förslag har paragrafenomformulerats så att det direkt kan utläsas vilka myndigheter som skall haansvaret för tillsynen. Förevarande paragraf innehåller den grundläggandebestämmelsen om tillsyn. Pä det centrala planet är det sprängämnesinspektionen somavses svara för tillsynen, medan tillsynen pä det lokala planet skall tillkommakommunens räddningsnämnd i fråga om de brandfarliga varorna och polismyndigheteni fråga om de explosiva varorna. 17 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäranfå de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelsen ger tillsynsmyndigheten möjlighet att som ettled i den löpande tillsynen i ett visst ärende besluta att den som hanterareller importerar en brandfarlig eller explosiv vara skall lämna de upplysningareller handlingar som behövs för att tillsynen skall kunna utövas. Upplysningarnakan gälla en varas egenskaper och sammansättning, den avsedda hanteringen,verksamheten, omsättningen e.d. Myndigheternas befogenheter skall också kunnaomfatta ritningar, beskrivningar, riskutredningar, analys- eller testprotokolleller likartade handlingar m. m. Deuppgifter som framkommer i samband med tillämpningen av denna paragraf kan i sin tur ligga till grund för vitesbeslut och andra ingripanden. Underiåtenhet att lämna upplysningar kan medföra straifansvar enligt 21 § första stycket punkt 3, om det är fråga om en uppsåtlig underlåtenhet och underlåtenheten äger rum på grund av oaktsamhet. 18 § En tillsynsmyndighet får meddela de föreläggandenoch förbud som Prop. 1987/88:101 behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter eller villkor som harmeddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon underlåter att iaktta vad som har angivits i ettföreläggande eller ett förbud enligt första stycket, får en tillsynsmyndighetförordna om rättelse pä hans bekostnad. Finns förutsättningar att meddela ettföreläggande eller förbud, får ett sådant förordnande ges utan attföreläggande eller förbud meddelats, om tillsynsmyndigheten med hänsyn fillrisken för allvarliga skador eller av andra särskilda skäl finner att rättelsebör ske utan dröjsmål. I paragrafens tredje stycke har tillsynsmyndigheternasbefogenheter, preciserats i enlighet med lagrådets förslag, sä att de inteskall kunna vidta större ingrepp eller mer omfattande åtgärder än som behövs idet särskilda fallet. Enligt paragrafen som inte haft någon tidigaremotsvarighet, får en tillsynsmyndighet meddela de förelägganden och förbud sombehövs för att lagens bestämmelser eller andra föreskrifter eller villkor somhar meddelats med stöd av dessa skall kunna efterlevas. Självfallet bör entillsynsmyndighet i första hand vid bristande efterievnad försöka få rättelsepä frivillig väg genom råd och anvisningar. När den frivilliga vägen inte ärframkomlig, ger paragrafen tillsynsmyndigheterna vissa befogenheter för attkunna ingripa med sådana åtgärder som är nödvändiga i vaije enskilt fall. Dessabefogenheter bör naturligtvis bara utnyttjas när det är påkallat med hänsyntill syftet med lagens bestämmelser och de föreskrifter som är utfärdade medstöd av lagen. Enligt andra stycket får myndigheten förena beslut omförelägganden eller förbud med vite. Enligt tredje stycket får fillsynsmyndighetenockså förordna om rättelse på de försumligas bekostnad. I fråga om utdömande av förelagt vite gällerföreskrifterna i lagen (1985:206) om viten. Det ligger i sakens natur att en myndighet aldrig skalltillgripa mer omfattande tvångsåtgärder än som behövs i varje enskilt fall. Ienlighet härmed bör ingripanden i första hand ske genom förelägganden och förbud.Ett förordnande om rättelse pä den felandes bekostnad bör aktualiseras förstom det finns skäl att anta att föreläggande eller förbud, med eller utan vite,inte kommer att åUydas eller att det inte skulle ske tillräckligt snabbt ellerinte skulle leda till åsyftat resultat. 19 § För fillsyn enligt denna lag har en fillsynsmyndigheträtt fill fillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används i samband med hanteringen av brandfarliga och explosiva varor och får göra undersök ningar och ta prover. För uttaget prov betalas inte ersättning. skall lämna det biträde som behövs förtillsynen. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter omskyldighet att ersätta en fillsynsmyndighets kostnader för provtagning ochundersökning av prov. För attkunna tillse att lagen efterievs behöver tillsynsmyndigheterna ha rätt till fillträdetill lokaler eller områden i övrigt där brandfarliga eller Genom förevarande paragraf får fillsynsmyndig- Prop.1987/88:101 heten sådan rätt. Tillsynen kan också avse hantering av de farligavarorna i de enskilda hushållen. Liknande befogenhet förekommer iräddningstjänstlagen, enligt vilken den som förrättar brandsyn och den somutför sotning och kontroll av brandskyddet har rätt att fä tillträde i deenskilda hushållen för att fullgöra sina uppgifter. Rättentill tillträde begränsas av att tillsynen skall gälla en sådan hantering av deberörda varorna som kräver tillstånd eller annars omfattas av lagens regler.Tillsynsmyndigheten bör naturligtvis vad gäller enskilda hushåll utnyttjabefogenheten med särskild försikfighet. Någon uttrycklig bestämmelse om dettahar dock inte ansetts nödvändig. Eventuella tvångsingripanden i bostäder sompåkallas frän brand- eller explosionsskyddssynpunkt har ofta sådan bakgrundatt ingripandet kan ske med stöd av bestämmelser omhusrannsakan. Avsikten med paragrafen är främst att underlätta förtillsynsmyndigheten att utöva tillsyn över verksamhet som bedrivs yrkesmässigt. Detligger också i sakens natur, att tillsynsorganen i första hand skall försöka fätillträde genom frivillig medverkan från den som äger eller innehar områden,lokaler eller andra utrymmen, i vilka brandfarliga och explosiva varorhanteras. Enligtparagrafens sista stycke skall en tillsynsmyndighets kostnader för provtagningeller undersökning av prov ersättas i den utsträckning som regeringen eller denföreskrivande myndigheten bestämmer. Ersättningskall erläggas av den vars hantering har föranlett provtagningen ellerundersökningen och motsvara uppkomna kostnader för tillsynsmyndigheten i ettspeciellt fall. 20§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om avgifter för statliga myndigheters verksamhet enligt denna lag. Kommunfullmäkfigefår meddela föreskrifter om sådana avgifter för kommunala myndigheters verksamhet. inrådan har bestämmelserna om avgifter slagits samman till enparagraf, som inleds med regler om avgifter för de stafiiga myndighetemas verksamhet.Regler om avgifter för de kommunala myndigheternas verksamhet finns iparagrafens andra stycke. Sprängämnesinspekfionensverksamhet finansieras genom avgifter. Så dana avgifter får tas ut av dem som tillverkar brandfarliga eller explosiva varor inom landet och av dem som inför sådana varor till landet. Avgifts skyldigheten gäller därvid också den som tillverkar eller importerar varor na åt annan. För dem som projekterar eller uppför anläggningar för hante ring av sådana varor gäller avgiftsskyldigheten enbart för sädana anlägg ningar som projekteras i för att uppföras inom landet. Enligt andra stycket i paragrafen får kommunfullmäktige meddela före skrifter om avgifter i ärenden om tillstånd eller i tillsynsärenden. Dessa avgifter får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens ge- 39 nomsnittligakostnad för åtgärder i samband med tillståndsprövningen eller Prop. 1987/88:101tillsynen. Kostnadsuttaget skall grundas på den s. k. självkostnadsprincipen,som innebär att avgift för verksamheten inte får tas ut med högre belopp än somsvarar mot självkostnaden. Grunderna för denna beräkning av avgifterna skallanges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige. Kommunfullmäktiges beslutatt fastställa taxa kan överklagas genom kommunalbesvär. Vid sidan härav kaninte bara frågan om avgiftsskyldighet, om sådan föreligger, utan också taxansriktighet prövas av domstol, om sökanden bestrider kommunens krav pä betalningenligt lagen. Dessutom kan avgiftsbeslut i etttillståndsärende överklagas med stöd av 27 § i lagen. 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhetbryter mot 7 §, 2. med uppsåt eller av oaktsamhetbryter mot 11 § första stycket eller mot föreskrift, villkor eller förbud somhar meddelats med stöd av 6-12 eller 14 §§, eller 3. med uppsåt eller av oaktsamhetunderlåter att efterkomma en begäran enligt 17 § dömstill böter eller fängelse i högst . Iringa fall döms inte till ansvar. Tillansvar enligt första stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömasenligt eller enligt lagen (1960:418) om straff för varu-.smuggling. nuvarande lagen om explosiva och brandfarliga varor görs en åtskillnadmellan brott som gäller brandfarliga varor och brott som gäller explosivavaror, bl. a. i fråga om det straffmaximum som kan komma i fråga för den som uppsätligeneller av oaktsamhet hanterar sådana varor i strid mot bestämmelserna. Förbrottsliga förfaranden med explosiva varor kan domstolen döma till fängelse ihögst tvä är, medan fängelsestraff i högst kan utdömas när det är frågaom de brandfarliga varorna. Att göra en sådan åtskillnad i fråga om högstamöjliga straff i samband med en brottslig eller oaktsam hantering av de farligavarorna har inte bedömts vara motiverat. Straffskalan har därför gjortsgemensam. Skillnader mellan olika gärningar får i stället komma till uttryckgenom domstolens straffmätning. nya lagen har straffmaximum sänkts till fängelse med hänsyn tillrelationen mellan den föreslagna ansvarsbestämmelsen och bestämmelsen i 13 kap.6 § om allmänfarlig vårdslöshet. Med den föreslagna bestämmelsenundviks eventuella tillämpningsproblem mellan de angivnaansvarsbestämmelserna,t. ex. med hänsyn till bestämmelserna om preskription. Enligtförsta stycket första punkten i paragrafen är det endast bestämmelsen omförsiktighetsmått i 7 § som är direkt straffsanktionerad. För ansvar vidöverträdelse av denna allmänna bestämmelse om försiktighetsmått krävs attgärningen har begåtts med uppsåt eller av grov oaktsamhet. Ansvarsbestämmelseni andra punkten avser överträdelse av kravet på 40 fillstånd och överträdelseav föreskrifter som regeringen eller myndigheter Prop. 1987/88:101 somregeringen bestämmer har meddelat om skyddskrav i fråga om byggnader ochanläggningar, krav på kontroll genom teknisk provning m. m. i samband medanvändningen av varorna (6 §), försiktighetsmått vid hanteringen avbrandfarliga eller explosiva varor (7 §), kompetenskrav i samband med enyrkesmässig hantering av de farliga varorna (8 §), utredningsskyldighet (9 §),varuinformafion (10 §), tillstånd och generella villkor (II §), förbud mot viss hantering eller import (12 §) samt villkor som meddelatsi ett tillståndsärende (14 §). Enligttredje punkten straffsanktioneras brott mot upplysningsplikten gentemottillsynsmyndigheten i 17 §. Enligtandra stycket i paragrafen skall det inte dömas till ansvar i ringa fall. Enligttredje stycket skall det inte dömas till ansvar om ansvar för gärningen kan ådömasenligt bestämmelserna i . Detta innebär vid lagkonkurrens, dvs. närbrottsbalken och lagen ofn brandfarliga och explosiva varor är tillämpligasamtidigt, att bestämmelserna om skadegörelsebrott i 12 kap. ochom allmänfarliga brott i 13 kap. har företräde framför ansvarsbestämmelserna idenna paragraf Det skall inte heller dömas till ansvar enligt denna lag, omansvar för gärningen kan ådömas enligt varusmugglingslagen. 22 §Den som har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Somen konsekvens av den lucka som uppkommit i paragrafföljden genom att 20 och 21 §§i det remitterade förslaget slagits samman till en ny paragraf, har det sistastycket i 22 § i det remitterade förslaget på lagrådets inrådan avskiljts somen ny 22 §. Paragrafenger uttryck för den allmänna principen att inte ingripa med både straff- och vitespåföljdmot samma förfarande. Slutligenskall också erinras om reglerna om företagsbot i 36 kap. 7-10 §§ . 23 §Den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse i en ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen döms till böter. Tillämpningsområdetför 23 § avser de fall där ett oriktigt uppgiftslämnan-de inte ärkriminaliserat enligt någon annan straffbestämmelse. Enligt 21 § straffas t.ex. underlåtenhet att fullgöra föreskrivna uppgiftsskyldigheter enligtföreskrifter som har meddelats med stöd av 9 § angående utredningsskyldigheteneller 10 § angående kravet i fråga om varuinformation. 24 §Brandfarliga eller explosiva varor som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet av varorna samt utbytet av sådant brott skall förkla ras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Omen brandfariig eller explosiv vara förklaras förverkad, får även Prop.1987/88:101 varans förpackning förklaras förverkad. Enligtäldre reglering kunde endast explosiva varor som har varit föremål för brottförklaras förverkade. Enligt den nya lagen kan också de brandfarliga varor somhar varit föremål för brott förklaras förverkade om det inte är uppenbartoskäligt. Iparagrafens sista stycke föreskrivs att förpackningar med de farliga varornaockså kan förklaras förverkade i de fall själva varorna är förverkade. Påsamma sätt som i paragrafens första stycke har bestämmelsen ändrats iförhällande till äldre lag fill att avse även brandfarliga varor. 25§ Anordningar för hantering av brandfariiga eller explosiva varor som varitföremål för brott enligt denna lag eller värdet av anordningarna skall förklarasförverkade, om den brottsliga gärningen har medfört uppenbar risk för enbetydande skada genom brand eller explosion och förverkande inte är uppenbartoskäligt. Omen anordning förklaras förverkad, får även anordningens innehåll ochförpackning förklaras förverkade. Paragrafensandra stycke har, liksom föregående paragraf, ändrats i förhållande tillgällande reglering pä sä sätt att också innehåll och förpackningar medexplosiva varor kan förklaras förverkade om en anordning förverkas. 26§ Den som har tagit befattning med ett ärende som avses i denna lag får inte obehörigenröja eller utnyttja vad han därvid erfarit om någons affärs-ellerdriftförhållanden. Idet allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen(1980:100). Vidberedningen av tillständsärenden enligt lagen kommer känsliga upplysningar ombl. a. enskildas affärsförhållanden att kunna spridas. Sekretesshos statliga myndigheter kan föreskrivas genom en ändring av punkten 62 ibilagan till sekretessförordningen (1980:657). Vad gäller sekretess hos kommun(byggnadsnämnd) föreslås en ändring i 8 kap. 7 § sekretesslagen. Tystnadspliktbör gälla även för enskilda som får ta del av vad som förekommer i ett tillståndsärende.I paragrafen finns bestämmelser om en sådan tystnadsplikt. Densom bryter mot tystnadsplikten kan enligt 20 kap. 3 § dömas fillböter eller fängelse i högst ett är. 27§ beslut i tillståndsärenden får överklagas hos . beslut får överklagas hos kammarrätten. får överklaga beslut om till stånd. beslut i tillståndsärenden får överklagas hos spräng- 42 ämnesinspektionen.Inspektionens beslut får inte överklagas. Sprängämnesinspektionensbeslut i tillståndsärenden, som inspektionen har prövat som första instans, fåröverklagas hos kammarrätten. inrådan har innehållet i paragrafen omredigerats, så att de tre tillståndsmyndigheternabehandlas var för sig. Iparagrafen behandlas möjligheten att överklaga olika tillståndsbeslut. Vidareanges hos vilka myndigheter sådana beslut skall överklagas. Paragrafensförsta stycke motsvarar vad som gäller enligt 61 § i förordningen ombrandfarliga varor i fråga om rätt att överklaga beslut omtillstånd till hantering av brandfarliga varor. Sådana beslut får överklagashos berörd länsstyrelse. Liksom tidigare och i likhet med vad som gäller ifråga om beslut om bygglov enligt (1987:10) får beslut överklagas till kammarrätten. Rätten försprängämnesinspektionen att överklaga en byggnadsnämnds beslut om att beviljanågon tillstånd har också bibehållits. Paragrafensandra stycke upptar en bestämmelse om överklagande av polismyndighetens beslutom tillstånd till hantering eller import av de explosiva varorna. Till skillnadfrån gällande reglering skall sådana beslut överklagas hossprängämnesinspektionen i stället för hos berörd länsstyrelse. Sprängämnesinspekfionenföreslås därvid bli sista instans i fråga om sådana ärenden. Tillskillnad frän den gällande regleringen föreskrivs det att sprängämnesinspektionenstillständsbeslut t. ex. i fråga om tillverkning av explosiva varor skall kunnaöverklagas hos kammarrätten. 28§ och räddningsnämndens beslut i tillsynsärenden fåröverklagas hos sprängämnesinspektionen. Inspektionens beslut får inte överklagas. Sprängämnesinspektionensbeslut i tillsynsärenden och övriga ärenden som inspektionen prövar som förstainstans får överklagas hos kammarrätten. Beslutom föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen och som har meddelats medstöd av bemyndigande enligt denna lag får inte överklagas. Iparagrafen behandlas rätten att överklaga de beslut som har meddelats i sambandmed den föreskrivna tillsynen över efterlevnaden av denna lag och deföreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen. Sådana beslut itillsynsärenden kan t. ex. vara beslut om föreläggande eller förbud. Enligtparagrafen skall polismyndighetens och räddningsnämndens beslut i tillsynsärendenöverklagas hos sprängämnesinspektionen som är sista instans i sådana ärenden. Sprängämnesinspektionenskall vara den centrala tillsynsmyndigheten medan polismyndigheten och räddningsnämnden skall svara för den lokala fillsynen. I paragrafen föreslås att beslut av de lokala tillsynsmyndigheter na enbart skall kunna överklagas hos den centrala tillsynsmyndigheten, medan sprängämnesinspektionens egna beslut i sädana ärenden får över klagas hos kammarrätten. Andrastycket i paragrafen innebär också att sprängämnesinspektionens beslut i övriga ärendenskall kunna överklagas hos kammarrätten. 1987/88:101 exempel påsådana övriga ärenden, som varken kan hänföras till tillstånds-eller tillsynsärenden,kan nämnas ärenden om godkännande av explosiva varor, ärenden om avgifter förinspektionens verksamhet samt ärenden om godkännande av anordningar efterkontroll genom teknisk provning m. m. Slutligenhar det i tredje stycket införts en bestämmelse om att normbeslut inte fåröverklagas. Detskall i detta sammanhang också erinras om att bestämmelserna i lagen (1985:206)om viten gäller i fråga om utdömande av förelagt vite. 29§ I beslut enligt 14 § andra stycket om nya eller ändrade villkor, enligt 15 §om återkallelse av tillstånd och enligt 18 § om föreläggande, förbud ellerrättelse får förordnas att beslutet skall gälla med omedelbar verkan. Paragrafenhar införts pä förslag av lagrådet och innebär att i ett beslut om nya eller ändradevillkor fill ett redan meddelat tillständsbeslut eller om återkallelse av etttillstånd eller om föreläggande, förbud eller förordnande om rättelse skallkunna bestämmas att beslutet skall lända till omedelbar efterrättelse. Denna lag träder i kraft den 1juli 1989, då lagen (1975:69) om explosiva och brandfarliga varor skall upphöraatt gälla. Om det i lag eller annanförfattning hänvisas till bestämmelser som ersätts genom bestämmelserna i dennya lagen, skall i stället de nya bestämmelserna tillämpas. Ett beslut om föreskrifter,godkännande, tillstånd, medgivande eller undantag som har meddelats med stöd aväldre bestämmelser skall anses meddelat med stöd av motsvarande bestämmelser iden nya lagen, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerföreskriver något annat. I fråga om tillstånd som enligtäldre bestämmelser har meddelats att gälla tills vidare får regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet för tillståndshavarenatt göra anmälan hos viss myndighet. Iakttas inte föreskrivenanmälningsskyldighet skall tillståndet anses ha upphört att gälla. Iförsta punkten av övergångsbestämmelserna anges när den nya lagen skall träda ikraft och att lagen (1975:69) om explosiva och brandfariiga varor skall upphöraatt gälla vid ikraftträdandet. Tidpunkten för ikraftträdandet har föreslagitsmed hänsyn till den tid som krävs för att sprängämnesinspekfionen skall kunnautfärda de detaljföreskrifter som är nödvändiga för en tillämpning av lagenoch de bestämmelser som regeringen kommer att utfärda med stöd av denna.