prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Utredningensundersökningar som bl.a. har utförts genom en enkät till landets tingsrätteroch ett stort antal överförmyndare visar att, även om det gällande godmansinstitutetväl fyller sin uppgift som ett alternativ till omyndigförklaring, det inte heltkan ersätta omyndigförklaringarna. Framför allt utgör risken för att den godemannen och huvudmannen ingår kolliderade rättshandlingar ett hinder. Dennakollisionsrisk hänger i sin tur samman med att den som får god man formelltbehåller sin rättshandlingsförmåga. Utredningenföreslår därför att, jämsides med att omyndigförklaringarna avskaffas, detinförs ett utbyggt godmansinstitut, kallat förvaltarskap. För att inte den hjälpbehövandeskall behöva utsättas för mer ingripande åtgärder än nödvändigt bör detnuvarande godmansinstitutet behållas med vissa justeringar. Huvuddrageni det föreslagna förvaltarinstitutet är följande, o De allmännaförutsättningarna för ett förvaltarförordnande är desamma som vid förordnandeav god man. En förvaltare kan sålunda förordnas, när någon på grund av sjukdom,hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknandeförhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom ellersörja för sin person, o Ett förvaltarskap skall anpassas så, att detmotsvarar den enskildes behov av bistånd i varje särskilt fall. Förvaltarskapetkan begränsas till att avse förvaltningen av viss egendom, t.ex. en fastighet,eller viss rättslig angelägenhet. Det är inte nödvändigt att en viss egendom, t.ex.pensionstillgångar, ställs under förvaltning i sin helhet utan huvudmannen kanges rätt att själv disponera över en del. o Förvaltaren har ensam rådighetöver den egendom och de angelägenheter som omfattas av förvaltaruppdraget. delen förlorar alltså huvudmannen sin egen rättshandlingsförmåga, o Ett förvaltarförordnandepåverkar inte huvudmannens rätt att rösta i allmänna val. Ingen skall alltså ifortsättningen kunna bli fråntagen sin rösträtt på grund av sjukdom e.d. o Liksom en god man förordnas en förvaltare av tingsrätten. När förhållandenamotiverar det, är domstolen skyldig att ompröva omfattningen av ett förvaltarskap.o Behöriga att ansöka om förvaltarförordnande är bl.a. den enskilde själv,hans eller hennes make och närmaste släktingar samt överför- Prop. 1987/88:32 myndaren. Huvudregeln är att den enskilde skall höras muntligt, in- Bilaga 1 nan förvaltare förordnas. Vidare skall domstolen ha tillgång tillläkarintyg eller annan likvärdig utredning. Medden utformning förvaltarinstitutet har fått liknar det systemet medomyndigförklaringar i vissa andra länder där domstolarna har möjlighet attbestämma räckvidden av en omyndigförklaring med hänsyn till de särskildaförhållanden som föreligger. Ett förvaltarförordnande riktar sig emellertidinte på samma sätt som en omyndigförklaring mot den enskildes person utan tarmera direkt sikte på förvaltningen av hans eller hennes egendom eller bevakningav en viss rättslig eller ekonomisk angelägenhet. Den enskilde slipper alltsåden stämpel som det innebär att bli omyndigförklarad. Somtidigare nämnts föreslår utredningen att det nuvarande godmansinstitutetbehålls. Tanken är att domstolen först skall pröva om det är tillräckligt attförordna en god man för någon, innan ett förvaltarförordnande tillgrips. Utredningenföreslår en del ändringar i regleringen av detklarare skall framgå att den som har fått god man behåller sin rättsligahandlingsförmåga. Den gode mannen skall som regel vara skyldig att inhämtahuvudmannens samtycke till de rättshandlingar han vill ingå för dennes räkning.Undantag gäller, om huvudmannens tillstånd utgör hinder mot inhämtande av hanseller hennes mening eller om huvudmannens mening av någon annan orsak inte kaninhämtas. En rättshandling som den gode mannen utan samtycke har ingått förhuvudmannen blir i princip ogiltig. Närdet gäller förfarandet vid utseende av god man föreslås vissa ändringar föratt stärka den enskildes rättssäkerhet. I stor utsträckning kommer enligtförslaget samma regler att gälla som vid förordnande av förvaltare. Utredningensförslag medför omfattande ändringar i 10 20 kap. . Detföranleder även ändringar i knappt fyrtio författningar utanför . Utredningenföreslår att avskaffandet av omyndigförklaringsinstitutet sker ,så att bl.a. det nuvarande rösträttshindret försvinner. Eftersom det i dendelen krävs en grundlagsändring, måste det emellertid först fattas tvåriksdagsbeslut med mellanliggande val. Det torde också vara nödvändigt med ettvisst förberedelsearbete hos berörda myndigheter, främst domstolar ochöverförmyndare, innan de nya reglerna kan träda i kraft. Med hänsyn härtillföreslår utredningen som ikraftträdandedag. Utredningenfortsätter sitt arbete med övriga delar av uppdraget. Det innefattar bl.a. enöversyn av förvaltningsregler och en undersökning avmöjligheterna att förenkla handläggningen vid domstolarna och hosöverförmyndarna. Även de förmynderskapsfrågor som har internationell anknytningingår i utredningens fortsatta uppdrag. Bilaga 2 Prop. Utredningens lagförslag 2 och 6 Lagom ändring i regeringsformen Härigenomföreskrivs att 3 kap. 2 § regeringsformen skall ha följande lydelse Rösträttvid val till Rösträtt vid val till tillkommersvensk medborgare tillkommer svensk medborgare som är bosatt i riket. Omrösträtt som är bosatt i riket. Om rösträtt för svensk medborgare som ej är försvensk medborgare som ej är bosatt i riket finns bestämmelser i bosatt i riketfinns bestämmelser i lag. Den som icke har uppnått lag. Den som icke haruppnått ålder senast på valda- ålder senast på valdageneller som är omyndigförklarad gen har ej rösträtt. av domstol har ej rösträtt. Fråganhuruvida rösträtt enligt första stycket föreligger avgöres på grundval av enföre valet upprättad röstlängd. Dennalag träder i kraft den Förslag till Lag omändring Prop.1987/88: 32 Härigenomföreskrivs att 11 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse. 11kap Har någon som laga ställföreträdare för juridisk person eller somförmyndare ellergod man att svara för enskilt anspråk på grund avtryckfrihetsbrott, må anspråket göras gällande även mot den juridiska personeneller mot den, för vilken förmyndaren eller gode mannen förordnats, om och iden omfattning sådant anspråk eljest enligt lag wÅ göras gällande. Harnågon som laga ställföreträdare för juridisk person eller som förmyndare, godman ellerförvallare att svara för enskilt anspråk på grund avtryckfrihetsbrott, får anspråket göras gällande även mot den juridiska personeneller mot den, för vilken förmyndaren, gode mannen eller förvaltaren förordnats,om och i den omfattning sådant anspråk eljest enligt lag får göras gällande. Denna lag träder ikraft den ' Senaste lydelse 1982:941 betänkande (SOU 1986:50) Godman och förvaltare Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av , hovrätten förÖvre , kammarrätten i , , , , fingsrätt, ,, datainspektionen, , ,, bankinspektionen, försäkringsinspektionen,kammarkollegiet, ombudsmän (), , Sverigesadvokatsamfund. ,Föreningen , överförmyndarnämnden i , överförmyndarnämndeni , överförmyndarnämnden i , överförmyndarnämnden i ,överförmyndarnämnden i , ,ungdomar och vuxna, . Godemans- och förmyndarföreningeni , Landsorga-nisafionen i , kvinnoförbund.Centerns kvinnoförbund och . Yttranden har dessutomavgetts av , statens person- och adressregisternämndoch förmyndarverksamheten vid sjukvård. Iyttrandet från anges att Post- och Kreditbankeninstämmer i vad som anförts. ställer sig isitt yttrande bakom yttrandet från ,ungdomar och vuxna. Remissyttrandenaåterges i regel i oavkortat skick och utan bearbetning. Hovrättenlämnar förslaget om förvaltare och god man i huvudsak utan erinran. Avskaffandeav omyndigförklaring och införande av förvaltarskap Utredningenscentrala förslag är att institutet omyndigförklaring avskaffas och att i stället tillskapas etl förvaltarinsfitut. Genom de undersökningar som redovisas i utredningen har det inte påvisats att det nuvarande institu tet omyndigförklaring skulle ha några allvarligare tekniska brister. Det synes också utgöra ett gott skydd för att de omyndigförklarade inte skall 43 riskeraatt förmås till rättshandlingar som är till skada för dem själva. Prop.1987/88:32 Dessa undersökningsresultat stämmer troligen också överens mederfarenheterna hos domstolarna inom hovrättens område. Med dessa utgångspunkterskulle det knappast finnas behov av att förändra reglerna. Utredningens motivför reformen är i stället all omyndigförklaringen ofta har negativa verkningarpå det personliga planet för de berörda, och utredningen framhåller särskiltatt förlusten av rösträtten upplevs som besvärande av många omyndigförklarade.Utredningen framhåller också att en omyndigförklaring stundom t.o.m. kannegativt påverka den sociala anpassningen hos de berörda. Ett viktigt motivför att avskaffa insfitutet omyndigförklaring anges i utredningen dessutomvara att de nuvarande reglerna speglar en äldre tids synsätt och inte står isamklang med de värderingar om respekt för människors självbestämmande ochintegritet som kommit till uttryck bl. a. i den nya socialtjänstlagen ochlagstiftningen om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. anfört utgör enligt hovrättens mening skäl för att överväga om detskyddsbehov som onekligen inte sällan föreligger pä detta område kan tillgodosesgenom mindre ingripande regler än de nuvarande. Det av utredningen föreslagna förvaltarinstitutetbör väl kunna uppfylla rimliga krav på regler till skydd för de berörda. Härkan dock anmärkas att ett förvaltarskap kan innebära minst lika omfattandeinskränkningar av huvudmannens rättshandlingsförmåga som en omyndigförklaring.En viss risk finns därför att den föreslagna reformen i många fall medför attdet nya förvaltarskapet får samma negativa innebörd som omyndigförklaringen.Utredningens förslag om förvaltarskap innebär emellertid goda möjligheter attavpassa inskränkningen i huvudmannens rättshandlingsförmåga efter vad sombedöms vara erforderligt i det enskilda fallet. Förvaltarskapet kommer därförsannolikt att kunna ges en sådan omfattning att det i vart fall inte behöveruppfattas som ett lika allvarligt ingrepp som en omyndigförklaring och att deav utredningen angivna negativa verkningarna härigenom kan begränsas.Rösträtten påverkas ju inte heller längre. Sammanfattningsvistillstyrker hovrätten utredningens förslag om avskaffande av institutetomyndigförklaring och införande av ett förvaltar-skapsinstitut. Motbakgrunden av det uppdrag som utredningen fått - att undersöka möjligheterna att avskaffa institutet omyndigförklaring - framstår de för slag som utredningen presenterat i betänkandet som förtjänstfulla och väl genomarbetade. Genomgången av betänkandet har emellertid givit kam martätten anledning att ta upp frågan om en reform pä det aktuella området är genomförbar med mindre genomgripande författningsändringar än dem som föreslås i betänkandet. Kammartätten har hämtöver funnit förslagen i betänkandet ge anledning till synpunkter i skilda hänseenden. gångspunkthäri finner kammartätten att de frågor som behandlas i betan- Prop.1987/88:32 kandet bör övervägas ytterligare innan ny lagstiftning genomförs. Allmännasynpunkter på en reform Utredningensförslag innebär alt det med att omyndighetsförklaringarna avskaffasinförs ett utbyggt godmansinstitut som benämns förvaltarskap och därjämte attdet nuvarande godmanskapet med vissa justeringar behållas. För den personkretssom berörs innebär förslaget om avskaffande av omyndighetsförklaringarna ochinförande av ett så kallat förvaltarskap i praktiken framför allt deförändringarna att rösträtten vid allmänna val inte går förlorad samt att dengenerella inskränkning i rättshandlingsförmågan som den nuvarandeomyndigförklaringen medför efter bedömning av behovet i det enskilda falletkan begränsas till att avse vissa närmare specificerade områden. Det kan enligtkammartättens mening ifrågasättas om dessa förändringar motiverar de genomgripandeförfattningsändringar som föreslås i betänkandet. Det kan i och för sig hävdasatt samma resultat skulle kunna uppnås genom mindre ingripande ändringar ochsåledes utan de omfattande följdändringarna som de gmndläggande utredningsförslagenmedför. Lagstiftningsåtgärder i den omfattning utredningen föreslår framstårsålunda enligt kammartättens mening som befogade främst om och i den mänbegreppet omyndig i sig uppfattas som sä misskrediterande och stämplande attdet anses böra utmönstras och ersättas med ett mer neutralt begrepp - förvaltarskap- med i stort sett samma innebörd. Kammartältendelar i och för sig uppfattningen att institutet omyndigförklaring i sinnuvarande utformning är ett alltför trubbigt instrument för att åstadkomma inskränkningari enskilds rättshandlingsförmåga och att det därför finns gmnd för en översynav regleringen att detta institut och i anslutning därtill också godmansinstituteti FB. Som redan antytts anser kammartätten emellertid att det bör vara möjligtatt möta reformbehovet med förändringar av mindre genomgripande art änutredningen föreslagit. I detta hänseende vill kammartätten framhålla följande. Ensjälvklar utgångspunkt för en reglering är att det, på samma sätt som det finnsunderåriga som inte kan förväntas ha nått den mognad som krävs för fulltansvarstagande för sig själv och sin omgivning, också finns vuxna personer medinskränkt förmåga att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom och i övrigt söijaför sin person. Det framstår också som klart att den hjälp och det skydd iskilda hänseenden som en reglering med sikte på sådana fall bör erbjuda måsteinnefatta en anpassning till behovet i del enskilda fallet. Av störstabetydelse är därvid att den enskildes självbestämmanderätt och integritet inteinskränks utöver vad som framstår som påkallat. Som utredningen framhållerskall den hjälpbehövande inte utsättas för mer ingripande åtgärder ännödvändigt. I de fall dåinskränkningen i förmågan i de nämnda hänseendena är så grav att den enskilda varaktigt saknar förmåga till rafionellt handlande och egna viljeyttringar i egentlig mening bör en reglering kunna innefatta att dessa enskilda går förlustig all rätlshandlingsförmåga. tens mening bör det intevara uteslutet att behålla institutet omyndigförkla- Prop. 1987/88:32 ringför sådana fall. En sådan ordning kan sägas stä i överensstämmelse med vad somkan anses utgöra grunderna för själva myndighetsbegreppet även iinternationellt perspektiv. Iandra fall där behov föreligger av hjälp och skydd för personer som på grund avsjukdom eller dylikt i varierande utsträckning saknar förmåga att själv ta handom sina angelägenheter bör ett utbyggt godmansinsfitut kunna införas. För attuppnå önskad flexibilitet och mindre risk för kollisionsfara bör det därvidvara möjligt för domstol att anpassa förordnandet av god man till att avse vissegendom eller vissa områden samt att ge föreskrifter om att en god man föreåtgärd eller beslut har atl inhämta huvudmannens samtycke eller alternativt att ge den gode mannen ensamrädighet sävitt avser viss egendom eller vissabestämda områden. Ettgodmanskap av det antydda slaget - med anpassning lill det föreliggandebehovet - skulle sålunda med avseende på viss egendom eller vissa områden kunnainnebära att god man erhöll samma ensambehörighet som en förmyndare. För attundvika omfattande följdändringar bör det i FB för sådana fall kunna införas engenerell bestämmelse av innebörd att vad i lag eller författning är stadgat sominskränkning i omyndigs rättshandlingsförmåga samt i fråga om förmyndaresbehörighet och skyldighet att företräda den omyndige i fillgängliga delar skallavse huvudman och god man i fall då den gode mannen har förordnats att med ensamrädighethandha viss egendom eller ombesörja vissa angelägenheter. Ettsystem som det nu skisserade skulle sålunda sammanfattningsvis innebära attomyndighetsförklaring i princip skulle kunna avse endast personer som kanbedömas sakna möjligheter till rationellt tänkande och handlande, medan ett godmansförordnandeskulle innefatta ett ställföreträdarskap avseende viss egendom eller vissarättsliga angelägenheter och vara direkt anpassat till ett föreliggande behov.Som framgår av det föregående anser kammartätten att ett sädant system börkunna övervägas som alternativ fill det som det föreliggande förslaget avser. Utredningenhar fått i uppdrag att undersöka möjligheterna att avskaffa institutetomyndigförklaring. Mot denna bakgmnd framstår utredningens förslag enligt kammartättensmening som förtjänstfulla och väl genomarbetade. I den mån ett avskaffande avomyndighetsförklaringarna anses bör genomföras bör förslagen kunna läggas tillgrund för det fortsatta lagstiftningsarbetet. I det följande anläggerkammarrätten vissa synpunkter på enskildheter i författningsförslagen somgenomgången av dessa givit anledning till. Kammartätten vill hämtöver anföraföljande. (Kammartättenbehandlar sedan rösträtten och gode mannens behörighet.) Tingsrättenaccepterar i stort utredningens förslag till lösning av en kontro versiell fråga med starka politiska förtecken. dockatt även utredningsförslaget innebär att omyndigförklaring som insti- Prop.1987/88:32 tufion bibehålls, låtvara att själva termen utmönstras urlagstiftningen och institutionen ges ett ändrat innehåll. Tingsrättenförespråkar, fill skillnad från utredningen, alt förmynderskapslagstiftningenreserveras för samhällsingripanden av tvingande natur medan stödåtgärder avfrivilligt slag genomgående hänförs till sociallagstiftningen. Som följd häravföreslås att den typ av gode män som f. n. förordnas med stöd av 18 kap. 3 § föräldrabalkenutmönstras och att deras uppgifter förs över till i första hand kontaktmän, somutses enligt socialtjänst- och omsorgslagarna. En ytterligare följd blir attlagtexten omdisponeras väsenfiigt i förhållande till vad utredningenföreslagit. Tingsrättens förslag medför åtskilliga förenklingar och sannoliktlägre kostnader. 7.1 Utgångspunkter för en reform påpekar kommer omyndigförklaring i dagslägel närmast i fräga förpersoner vars tillständ visserligen är sådant som anges i 10 kap. 1 § FB mensom är såpass aktiva att det kan uppstå prakfiska komplikationer, omde får behålla sin rättshandlingsförmåga. En konsekvens blir alt personer somär så gravt handikappade atl de helt saknar förmåga lill viljeyttring e. d.ofta förblir myndiga, medan de som är mindre handikappade och mera akfiva ivissa fall drabbas av en omyndigförklaring. Utredningen framhåller att dennaskillnad har uppfattats som egendomlig. Tingsrätten kan dela, denuppfattningen. Påpekandet saknar dock värde som argument motomyndigförklaringar generellt sett. Det är mer fråga om en olycklig utformning,möjligen även fillämpning av nuvarande rätl, vilken i sig mycket väl skullekunna rättas till, i den mån rättvisekrav skulle anses påkalla det. Utredningenframhåller det vidare som glädjande att antalet omyndigförklaringar sjunkit päsenare är och hänvisar till de allvarliga konsekvenser som en omyndigförklaringhar för den enskilde. Tingsrätten har svårt att dela denna glädje i den månmotivet skulle vara enbart angivna konsekvenser. Däremot är det bra attpersoner förklaras myndiga sä snart de bedöms kapabla att själva handha sinaangelägenheter. Det är dock angeläget alt understryka att omyndigförklaring idagsläget är ett viktigt och värdefullt instrument i samhällets strävan attskydda psykiskt svaga personer från att utnyttjas ekonomiskt och på andrasätt. Tingsrätten har i samband med inspektioner hosöverförmyndarna och eljest tagit del av fall, där omyndigförklaringen fyller eltstort behov och där gällande möjligheter att ingripa enligt FB upplevssom besvärande restriktiva. Detta hindrar naturligen inte i och för sig attvissa följder, som är förknippade med en omyndigförklaring,utmönstras. Det torde sålunda sakna nämnvärd praktisk betydelse om dagensomyndigförklarade personer skulle tilläggas rösträtt vid allmänna val, även omgrundlagsberedningens i betänkandet redovisade resonemang (s. 121) rentprincipiellt torde vara svårt att genomdriva. Någon större betydelsetorde del inte ha om termen omyndigförklaring utmönstras och man i stället väljer att tala om personer, ställda under 47 förvaltarskap.Rent fakfiskt syftar dock utredningsförslaget till elt bibehål- Prop.1987/88:32 lande av omyndigförklaringarna i vissa hänseenden. Det är dåtveksamt om något av värde vinnes genom att ändra terminologi; snarareföreligger risk för viss begreppsförvirring. Tingsrätten anser därför för sindel att begreppet omyndigförklaring bör bibehållas men ges en annan och snävareinnebörd än vad som gäller. Syftet kan med fördel begränsastill att tillgodose behovet av skydd för personer som pä grund av sjukdom e. d.saknar förmåga att själva ta hand om sina ekonomiska angelägenheter. Det sist anförda leder inpä förhållandet mellan FB å ena sidan samt socialtjänst- och omsorgslagstiftningen å andra sidan. Utredningen på pekar att om omyndigförklaring speglar en äldre tids värdering ar, medan sociallagstiftningen såsom tillkommen bygger på att alla människor har kunskaper, erfarenheter och förmåga som är viktiga för samhället och att människornas aktiva deltagande i samhälls livet skall främjas. Nägot förenklat kan sägas att FB pä väsentliga punkter bygger pä principen om ett samhälleligt tvång, låtvara i det vällovliga syftet att tillgodose svaga människors behov av skydd, medan sociallagstiftning en har frivillighel och samarbete som främsta ledstjärnor. Det förefaller rimligt att denna skillnad i grundutformning får slå igenom på lagstiftningen även i nu förevarande hänseende. Förmynderskapslagstiftningen bör där för begränsas till att avse förmögenhetsförvaltning och bistånd i rättsliga angelägenheter (jfr formuleringarna "bevaka sin rätt" resp"förvalta sin egendom" i nuvarande FB 18:3) till människor som inte ens med lämplig rådgivning klarar den saken på egen hand medan frågor om personlig omvårdnad liksom bistånd i övrigt av rådgivande karaktär utan formell beslutanderätt för rådgivaren generellt bör hänföras till sociallagstiftning en. Det argument som utredningen anför mot ett sådant arrangemang framstår inte som övertygande. som det framhålls (s. Il8y) att användningen av institutet kontaktperson inom inte kart lagts och utvärderats samt motsvarande institut först införts inom omsorgslagstiftningens område, hävdas att kontaktpersonernas uppgifter är alltför begränsade för att medge att enskilda lämnas mera omfattande hjälp med ekonomisk förvaltning o.d. (s. Det finns dock anledning att hålla i minnet att fråga inte är om hjälp med mer omfattande ekonomisk förvaltning än som bör kunna av envar normalbegåvad människa (till vilka förhoppningsvis må kunna räknas även nu ifrågavaran de kontaktpersoner). Skulle fråga vara om mera komplicerade förhållan den, får hjälp sökas på samma sätt som varje annan människa är hänvisad till. Fräga bör ju inte vara om att med lagstiftningens hjälp sätta psykiskt handikappade personer i bättre ställning än den "vanliga" människan, endast att ge vederbörande samma möjlighet som denna att klara sin vardag. Skulle kontaktmännen verkligen inte kunna fylla en sådan funk tion, inom ramen för nuvarande lagstiftning, förefaller det väsentligt enkla re att justera denna lagstiftning än att bibehålla nuvarande utformning av förmyndar- och godemansuppdragen som i sig inrymmer såväl beslutande som rådgivande funktioner. Det är i vart fall tingsrättens uppfattning att den nuvarande ordningen i stor omfattning lett till kompetenskonflikter 48 och rättsosäkerhet, ett förhållande som väl speglas i deav utredningen . 1987/88:32 redovisade JO-uttalandena (s. 134m-137).Utredningen hävdar visseriigen atl dess undersökningar visar att gode män somförordnas enligt FB 18:3 i mänga fall är till stor nytta och att godmansinstitutetväl fyller sin uppgift som ett alternativ till omyndigförklaring. Tingsrättenvill i och för sig inte ifrågasätta denna slutsats.