prop · GB033 · 1987-12-31 00:00:00 — Vad som kan ifrågasättas är i vilken omfattninglagstiftningen bör tillämpas på svenska fartyg ulom riket och i vilken mänulländska fartyg som befinner sig i svenska farvatten bör vara underkastade densvenska lagstiftningen pä området. Den svenskalivsmedelslagstiftningen kan i allmänhet inte anses gälla svenska fartyg sombefinner sig utanför svenska farvatten. Vad angår ulländska fartyg inom Sverigetorde däremot den svenska lagstiftningen gälla i princip utan andra undantag änsom beror på den folkrältsliga grundsatsen om havens frihet och dennäraliggande regeln om rätl till oskadlig genomfart i terrilorialhavet. Farlygsmiljöutredningenhar inle ansett sig böra föreslå att livsmedelslagen pä samma sätl som sjösäkerhetslagenskall gälla svenska fartyg som används till sjöfart utanför svenska farvatten,såvitt det är förenligt med fillämplig främmande lag. Skälet härför har framförallt angivits vara atl en sådan utvidgning måste förses med elt slort antalundantag. Utredningen har i stället sökt ange en ram för hur lagstiftningenskall kunna anpassas till vad sjöfarten och sjösäkerheten kräver. Utredningenhar därför föreslagit införande av en regel i livsmedelslagen om möjlighet förregeringen eller den myndighet som regeringen utser atl förordna om undantagfrån lagens fillämpningsåvitt avser fartyg. Utredningen har vidare föreslagit en motsvarande regelbelräffande luftfartyg. ,som fillstyrkt utredningens förslag, har för egen del föreslagit allmöjligheten all förordna om undanlag inte skall avse fartyg och luftfartyg ulanatl bestämmelsen skall avse "viss hantering av livsmedel". Skälen förlivsmedelsverkets förslag är dels alt det inle är lämpligt atl generelltundanta fartyg och luftfartyg från den svenska livsmedelskontrollen, dels genom den av livsmedelsverket föreslagna formuleringen håller möjligheternaöppna all ge dispens även för annan livsmedelshantering där erfarenheten visatpå onödiga praktiska svårigheter all tillämpa hvsmedelslagstiflningen. För egen del instämmer jagmed utredningen i all den föreslagna möjligheten lill undanlag från densvenska livsmedelskontrollen för fartyg och luftfartyg bör införas. Del finnsinle anledning all i själva lagen precisera i vilken omfattning som undantagskall kunna göras. Ej heller finns del anledning all i förevarande sammanhangöverväga en lagändring som ger utrymme för dispenser på andra områden. Mitt förslag:Regeringen skall - riied etl undanlag - inle längre vara överprövningsinstans.Centrala förvaltningsmyndigheters beslul överklagas hos kammarrätten, medanandra myndigheters beslul överklagas hos . Utredningensförslag innebär i slorl sett alt den nu gällande ordningen behålls. Remissinstansernahar med ett undantag inle berört frägan. Skälen för mitt förslag:Många av reglerna i sjösäkerhelslagen innefattar bestämmelser ommyndighetsutövning. De flesta beslut med sådan innebörd fattas avsjöfartsverket, men även andra myndigheter kan ifrågakomma. Exempelvis kanvissa beslut fattas av svenska utlandsmyndigheter. Det karakteristiska försjösäkerhelslagens regler om överklagande är att det finns tvä skildafullföljdsvägar beroende pä om beslutet gäller en fråga som avses i 8 kap. I §,alltsä nylljandeförbud, eller om del gäller någon annan fråga. Om det är frågaom ell beslut om nylljandeförbud föreskrivs i slulel av 8 kap. 2§ förstastycket all beslutet genast skall underställas chefen för den avdelning lillvilken hör frågor om säkerheten på fartyg (sjösäkerhetsdireklören), om del harmeddelats antingen inom av någon annan änsjösäkerhetsdirektören eller ocksä av nägon annan myndighet. Enligt förstastycket av 11 kap. 3§ får etl sådant beslut inte överklagas. Om beslutetdäremot har meddelats av genom sjösäkerhetsdireklören,överklagas det enligt 11 kap. 3§ andra stycket genom besvär hos kammarrätten. Omåler beslutet gäller någol annal än etl nylljandeförbud, gör lagen skillnadmellan beslul som har meddelats av en tillsynsmyndighet som inle ärcentral förvaltningsmyndighet och andra beslul. Mol beslul av en myn- Prop.1987/88:3 dighet som inle är central förvaltningsmyndighet förs talan enligl 11kap. 1 § första stycket genom besvär hos . Om beslutet har meddelatsav eller av nägon annan tillsynsmyndighet som är centralförvaltningsmyndighet överklagas del enligt 11 kap. 3 § tredje stycket genombesvär hos regeringen. Provisoriska beslut om minimibesättning får dock inteöverklagas (11 kap. 3 § första stycket). Delhar länge varil en strävan atl avlasta regeringen besvärsärenden av löpande artsä atl statsråden och departementen får bättre tid för större och övergripandefrågor. 1983/84:120 om regeringens befattning med besvärsärenden haruttalats att regeringen inte bör vara besvärsinstans annat än när det behövs enpolitisk styrning av praxis. I de fall då besvärsprövningens huvudsakligafunktion är att tillgodose etl rätlsskyddsbehov bör prövningen normalt läggaspå regeringen bara om del inle gär atl ordna en tillräckligt kvalificeradbesvärsprövning på lägre nivä. Propositionen har antagils av . Medanledning härav måste övervägas huruvida den nu gällande ordningen för överklagandeskall behällas. Isjösäkerhelslagen föreskrevs ursprungligen all besvär över alla sorters beslutenligl lagen skulle anföras hos Kungl. Maj:t. Mäl om förbud mol fartygs resam.m. (nylljandeförbud) prövades av regeringsrätten medan andra administrativabesvärsmäl prövades av regeringen (Kungl. Maj:t i statsrådet). Den nu gällandeordningen - alt beslut om nylljandeförbud skall överklagas hos kammarrätt -infördes i samband med förvaltnings-domslolsreformen päförslag av förvaltningsdomstols-kommittén. Kommillén anförde härom, alt ettbeslut om förbud mol fartygs resa innebär ett så allvarligt och betungandeingrepp i enskilds räll, atl besvär över sådant beslut bör handläggas avadministrativ domstol. Övervägande skäl syntes enligl kommittén tala för atlockså förbud all begagna arbetsinrättning eller arbetsredskap på fartygavgjordes av administrativ domstol (SOU 1966:70 s. 584). Farlygsmiljöutredningenhar föreslagit att den nuvarande ordningen be hälls i stort sell oförändrad. Utredningen har dock övervägt om inle beslul om förelägganden enligl förslagels 9 kap. 5 § borde anses stä besluten om användningsförbud sä nära atl samma fullföljdsregler borde gälla. För en sädan likställighet talade enligt utredningen främst all del i båda fallen är fräga om nägon brislfällighel hos etl fartyg eller dess utrustning som behöver avhjälpas och alt det kan vara en omdömesfråga om rättelse behöver framtvingas genom etl förbud eller om det kan räcka med ell föreläggande. Utredningen konstaterade emellertid alt föreläggandena var talrika, medan besluten om användningsförbud var ganska fåtaliga. Om alla förelägganden skulle underställas sjösäkerhetsdirektören, skulle del enligt utredningen medföra en sä stor belastning för denne alt organisato riska åtgärder skulle bli ofrånkomliga. Utredningen avstod därför frän atl påyrka nägon ändring i fräga om vilka beslul som skulle fullföljas på del ena eller det andra sättet. Utredningen föreslog dock regler med innebörd att besvär över beslut om förelägganden, som meddelas i samband med nylljandeförbud, skulle anföras hos kammarrätten. Kammarrätteni har i sitt remissyttrande påpekat atl flera skäl Prop. 1987/88:3talar för alt prövningen av besvär över förelägganden bör överföras frän regeringentill förvaltningsdomstol. Kammarrätten har därvid hänvisat till atl man sedanlänge har eftersträvat en utflyttning av besvärsprövningen frånregeringskansliet. Föreläggandena är också enligl kammarrätten lill sinkaraklär sådana att de väl kan prövas av förvaltningsdomstol. De skäl somutredningen åberopat för all inte överföra besvärsprövningen rörandeförelägganden till kammarrätt framstår enligt kammarrätten som nästanobegripliga. De hänför sig helt till den interna handläggningen inom sjöfartsverketoch tycks utgä frän alt kammarrätten inte kan.pröva frågor som dessförinnaninle prövats av sjösäkerhetsdireklören. Enligt kammarrättens mening torde ensädan prövning kunna göras lika väl av kammartälten som av regeringen. skälalt ha kvar viss prövning hos regeringen kan enligl kammarrätten vara allmotsvarande fräga enligt arbelsmiljölagen prövas av regeringen. Enligtkammarrättens mening borde emellertid även arbelsmiljölagens besväfssystemkunna omprövas. Föregen del vill jag anföra följande. Debeslul som enligt nu gällande lag kan överklagas till regeringen är avskiftande slag. Som exempel kan nämnas beslut i frägor om utfärdande ochogilligförklaring av certifikat, dispenser från skyldigheten atl ha passagerarfartygscertifikat,beslul om minimibesättning och bemanningsföreskrifter saml beslul omförelägganden enligl lagens 8 kap. Del kan knappast hävdas all del i alla dessafrägor behövs en politisk styrning av praxis, och att det därför är motiveratalt även i fortsättningen lägga prövningen av överklaganden pä regeringen.Frägan är då om det gär all ordna en kvalificerad sådan prövning pä lägrenivä. Denfullföljdsinstans över som, frånsett regeringen, ligger närmastlill hands torde vara kammarrätten. En princip som tillämpas vid val avfullföljdsinstans är att ärenden där rättsfrågan är huvudsaken skall gä tilldomstol medan ärenden där lämplighetsbedömningar dominerar skall prövas iadminislraliv ordning. Mindre avsteg från denna grundsals anses dock kunnagöras i båda riktningarna (jfr prop. 1983/84:120 s. 32). Redanenligl gällande rätl skall, som jag tidigare nämnt, beslut omnylljandeförbud överklagas till kammarrätten och inte lill regeringen.Dessutom skall vissa beslul enligl sjösäkerhelsförordningen angående dispenserfrån behörighetskrav överklagas hos kammartätten. Del kan visserligen sägas altden prövning som enligl nu gällande lag görs av regeringen när ell beslul haröverklagats dit i flera fall innehåller inslag av lämplighetsbedömning. Prövningenskiljer sig dock inte i della hänseende på nägol avgörande sätt frän den somkammarrätten nu har att göra när beslul överklagas dit enligt sjösäkerhetslagenoch sjösäkerhelsförordningen. Jag anser därför atl det bästa sättet all ordnaöverprövningen är atl låta kammarrätten pröva i princip allabeslul som överklagas från eller från någon annan centralförvaltningsmyndighet enligl . Fråndenna ordning bör dock två undanlag göras. Jag har tidigare (av snitt 2.2.4) föreslagit en möjlighet filldispens från regeln att fartygets redare eller ägare skall anställa den däcks- och maskinpersonal som ingår i 48 Beslulsom meddelats av en myndighet i sådana frågor bör överklagas lill regeringen.Vidare bör beslul som rör fartygs bemanning även i fortsättningen överklagashos regeringen. Även i fråga om sådana beslut är inslaget avlämplighetsbedömning betydande. Somframgår av remissammanställningen i della ärende har flera remissinstansertagit tillfället i akt och låtit sina yttranden innehålla en kalalog över kravoch önskemål vad gäller säkerhet och arbetsmiljö inom sjöfarten. De flestasådana frågor kommer jag atl redogöra för i specialmotiveringen. En del avfrågorna hör emellertid inte hemma i sjösäkerhetslagen ulan fär behandlas iarbetet med tillämpningsföreskrifter. Underremissbehandlingen har vidare föreslagits införande av en lagstiftning omföretagshälsovård till sjöss. Denna fråga vill jag kommentera närmare. Inomdet område av arbetslivet som regleras av arbetsmiljölagen har sedan längefunnits avtal mellan arbetsmarknadens parter om företagshälsovård. Avtaleninnebär bl.a. alt förelagshälsovården som en opartisk, rådgivande experlresurstill den lokala skyddsverksamheten skall medverka fill att arbetsmiljön istörsta möjliga utsträckning anpassas till människans förutsättningar. Genomlag 1985:321 infördes regler i arbetsmiljölagen i syfte atl möjliggöra förarbetarskyddsmyndigheterna atl i enskilda fall, om arbetsförhållanden säkräver, föreskriva att en arbetsgivare skall föranstalta om företagshälsovård.Vidare ålades skyddskommittéerna ett ansvar för alt en organiseradarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverk-samhel bedrivs på arbetsstället. Inomsjösäkerhetslagens omräde erbjuder vissa rederier företagshälsovård. Någon förhela avtalsområdet gemensam organisation finns dock inte. ochde ombordanställdas organisationer träffade etl avtal av innebörd attförelagshälsovård skulle erbjudas de anställda hos föreningens medlemmar.Emellertid har delta avlal ännu inle kunnat verkställas. Föregen del anser jag all det finns skäl som talar för atl förelagshälsovårdentill sjöss regleras i lag efter mönster av ändringar i arbetsmiljölagen.Denna fråga kräver emellertid ytterligare överväganden och kan inle las upp idetta sammanhang. Mitt förslag: En ny lag omsäkerheten på fartyg (fartygssäkerhetslagen) utfärdas. Lagen bygger på dengamla lagen om säkerheten på fartyg men karaktären av ramlag förstärks.Uppställningen av de avsnitt som behandlar arbetsmiljön lill sjöss anpassas sånära som möjligt till arbetsmiljölagen (1977:1160). 4 1987/88. utredningens förslagöverensstämmer i huvudsak med mitt men gär Prop. 1987/88:3 mindre långt ifråga om ramlagskaraktären. Dispositionen avviker delvis från vad jag föreslår. Remissinstansernastöder utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Skälenför mitt förslag: Förfaltningsförslaget har föranlelts av önskemål om enförändring av reglerna om arbetsmiljön på fartyg och en anpassning av dessaregler lill vad som gäller om arbetsmiljön på land. Den första frägan sominställer sig är därför om reglerna bör inarbetas i den allmännaarbelsmiljölagen. Andra möjligheter är all reglerna tas in i en särskild lageller i den lag som reglerar säkerheten i övrigt pä fartyg. Arbetsmiljöreglernaför sjöfarten bör ansluta till. de.allmänna reglerna om arbetsmiljön och avvika frän dem endasl när det finns bärande skäl för avvikelsen. Delta talar för alt reglerna bör tas in i den allmänna arbets miljölagen. Arbelsmiljölagen täcker emellertid ett stort och varierande fäll. Dess bestämmelser är förhållandevis allmänt hållna och förutsätter i bety dande utsträckning att detaljbestämmelser meddelas i tillämpningsföre skrifter. Närdel gäller arbetsmiljön pä fartyg finns det ofta anledning all göra avvikelser frän de allmänna reglerna med hänsyn främsl lill sjöfartens särskilda förhållanden. a. är arbetsstället, dvs. fartyget, rörligt och kan .. därförbefinna sig utanför Sveriges sjöterritorium under långa tidsperioder, undervilka det kan vara oåtkomligt eller svåråtkomligt för svensk myndig-,helsulövning. Befälhavarens särskilda ställning inverkar ocksä i skildasammanhang. Det skulle störa arbetsmiljölagens uppställning och karaktär, omman försökte atl infoga ett större anlal. specialregler för sjöfartensförhållanden i den lagen. Alternativetalt la in bestämmelserna om arbetsmiljön på fartyg i en särskild lag innebärall sambandet bäde med arbetsmiljölagen och med lagen om säkerheten på fartygskulle brytas. Många stadganden skulle åtminstone delvis behöva dubbleras,kanske t. o. m. las . Deltredje alternativet innebär atl arbetsmiljöbestämmelserna las in i samma lagsom reglerar säkerheten i övrigt på fartyg. Det finns många anknytningspunktermellan dessa regler. Förutom den omständighet som påpekats , nämligen atlfartyget är rörligt och därför kan befinna sig utanför svenskt farvatten underlänga tidsperioder, är också alt beakta den omständigheten att fartyget utgörett enhetligt arbetsställe som tillkommit efter noggrann planläggning och underomfattande kontroll både av fartygets sjösäkerhet och den arbetsmiljö deterbjuder. Med tanke pä sambandet mellan de sjösäkerhetsmässiga reglerna, som oftadessutom är konventionsbundna, och reglerna om arbetsmiljön bör därförreglerna om arbetsmiljön på fartyg meddelas i samma lag som reglerarsäkerheten i övrigt på fartyg. Föratl det skall vara så lätt som möjligl att jämföra sjöfartens arbets miljöregler med de allmänna arbetsmiljöreglerna bör de, så långt möjligt, meddelas i samma inbördes ordning i de båda lagarna. Detta förulsälter en omredigering av den nuvarande lagen om säkerheten på fartyg, vars dispo sition närmast är historiskt betingad. Bäde den nuvarande lagenom säkerheten på fartyg och farlygsmiljöul-' Prop. 1987/88:3 redningensförslag lill sådan lag innehåller en hel del bestämmelser som inle kräverlagform. En omredigering ger tillfälle all sortera föreskrifterna pä området päden nivå där de olika föreskrifterna hör hemma, dvs. lag, förordning respektivemyndighetsföreskrifter. Vidvalet mellan all göra omfattande ändringar i den nuvarande lagen om säkerhetenpå fartyg och all skriva en hell ny lag som bygger på den gamla lagen, anscrjagdärför atl ändringarna blir sä omfattande att en ny lag är all föredra. Jagvill ocksä säga något om lagens rubrik. Den nuvarande lagens rubrik är Lagen om säkerheten på fartyg. Lagen kallas emellertid i dagligt tal "sjösäkerhetslagen". Denna beteckning är inle helt lyckad, eftersomlagen endasl reglerar den del av sjösäkerheten som kan hänföras till fartyget i vid . ' mening,medan andra vikfiga delar av sjösäkerhetsbestämmelserna, exempelvissjövägsreglerna och bestämmelserna om uimärkning av farleder inte ingår ilagen. Beteckningen bör därför inte upphöjas till officiell rubrik. påpekat skulle benämningen "farlygssäkerhetslagen"vara rikligare. Utredningen har ansett den benämningen alltför klumpig för atl kommai fräga. Jag delar inte helt utredningens uppfattning i det avseendet. Eftersomrubriken "sjösäkerhelslagen" inle är bra, slår valet mellan dennuvarande fullständiga rubriken och den kortare "fartygssäkerhetslagen". Närjag i det följande talar om den nya lag som jag föreslär; kommer jag atlanvända beleckningen "farlygssäkerhetslagen". Denna beteckning ärvisserligen en stavelse längre än den redan länga"sjösäkerhelslagen", men jag anser inte detta vara någon avgörandenackdel. Benämningen har den fördelen alt del klart framgår atl del är den nyalagen som avses. Jag anser vidare att benämningen är användbar ocksä somofficiell rubrik och föreslär den som sådan i stället för den ännu längre"lagen om säkerheten på fartyg". Tillsist nägra ord om kapitelindelningen. Utredningen har ansett del angeläget atti största möjliga utsträckning behålla den gamla lagens kapitelindelning. Jaganser inte att resultatet är hell lyckat. 1 valet mellan få kapitel med mängaparagrafer i varje och elt större antal kapitel med färre paragrafer i varjeföredrar jag det . Vidare bör kapitlen ordnas mera systematiskt. Dekapitel som hänger samman med fartygs sjövärdighet bör ordnas tillsammans. Dekapitel som närmast anknyter till arbetsmiljön bör också ordnas in eftervarandra. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom kommunikationsdepartementetupprättats förslag lill 1. fartygssäkerhelslag, 2. lag om ändring isjöarbelslidslagen (1970:105), 3. lag om ändring ilivsmedelslagen (1971:511), 4. lagom ändringi sjömanslagen(1973:282), 51 1. lag om ändring iarbetsmiljölagen (1977:1160), . 2. lag om ändring i lagen(1980:424) om åtgärder mol vallenförorening från fartyg, 3. lag om ändring imönstringslagen (1983:929). Delunder 3 angivna lagförslaget har upprättats i samråd med chefen förjordbmksdepartementet och det under 5 angivna förslaget i samråd med chefen förarbetsmarknadsdeparlemenlel. Lagrådethar granskal lagförslagen under 1,2 (delvis), 3 och 5. 4.1 Förslaget till fartygssäkerhetslag övervägandenai fråga om rubriken redovisas i den allmänna motiveringen (avsnill 2.3). Medhänsyn lill lagens ändrade disposifion har det inledande kapifiet fäll nyrubrik. Dessutom har en del mellanrubriker införts. 2 § sjösäkerhelslagen innehåller ell stadgande enligt vilket lagensbestämmelser skall lända till efterrättelse för all trygga säkerheten päfartyg. En motsvarande bestämmelse har tagits upp i 1 kap. 1 § utredningensförslag. Hovrätten för har i sitt remissyttrande anfört attbestämmelsen är onödig och kan utgå. Jag delar den uppfattningen. Bestämmelsenhar således ingen motsvarighet i den nya lagen. Dennalag gäller alla fartyg som används till sjöfart inom Sveriges sjöterritoriumsaml svenska fartyg som används lill sjöfart utanför sjöterritoriet. Lagenskall dock inle tillämpas i den mån del är särskilt föreskrivet eller följer avallmänt erkända folkrättsliga grundsatser. Lagensbestämmelser gäller öriogsfartyg endast såvitt regeringen föreskriver del. Föreskriftersom avser förhållandet mellan enskilda eller som annars måste meddelas i lagfår inle meddelas med stöd av lagens bémyndiganden. Paragrafenmotsvarar 1 kap. 1 § sjösäkerhelslagen och 1 kap. 2 § utredningsförslaget. Utredningenhar, i överensstämmelse med vad som gäller, föreslagit alt lagen skall tillämpas på alla fartyg som används lill sjöfart i svenska farvatten. Utanför svenska farvatten skall lagen tillämpas på svenska fartyg såvitt det är förenligt med lagen i en främmande stat som efter överenskommelse eller annars är tillämplig. Under remissbehandlingen har den sistnämnda begränsningen kritiserats av en remissinstans främst med motiveringen att den inte överensstämmer med regler om svensk strafflags tillämplighet på svenska fartyg ulom rikel. 1förarbetena lill sjösäkerhetslagen uttalade departementschefen (prop. Prop.1987/88:3 1965:132 s. 92) i denna fräga bl. a. följande. Lagenom säkerheten på fartyg bör komma alt gälla pä fartyg, oavsett nationalitet, isvenskt farvatten och på svenska fartyg utanför svenskt farvatten såväl päinternationellt vatten som i annat lands farvatten. I sislnämnda hänseendeskall dock den inskränkningen gälla - som för övrigt följer av allmänl godtagnafolkrältsliga grundsatser - att den svenska lagstiftningen måste vika för delagbestämmelser som gäller i det land vari fartyget befinner sig. Däsjösäkerhetsbeslämmelserna genom fillkomsten av inlernationella konventionerpä omrädet i huvudsak är lika i sjöfartsländerna, lär knappast i praktikeninträffa atl svenska bestämmelser är oförenliga eller strider motsäkerhetsföreskrifter i det land där svenskt fartyg befinner sig. Någolsärskill uttalande i lagtexten om denna fråga anser jag därför ej behövaske. I svenskt farvatten skall lagen i principtillämpas pä utländskt fartyg. Vissa av bestämmelserna är dock av nationellnatur varför de icke ulan vidare bör fillämpas på andra fartyg än svenska. Föregen del vill jag tillägga följande. I lagen (1966:374) om Sverigessjöterritorium finns bestämmelser om vad Sveriges sjöterritorium omfallar.Till sjöterritoriet hör dels inre vatten, dels terrilorialhavet. Inre vallenomfallar insjöar, vattendrag och kanaler, vid kusterna belägna hamnar, bukteroch vikar saml vattenområden innanför och mellan öar, och skär. utgörs av räta lirijer, de s. k. baslinjerna, som bestämspå visst sätt. Territorialhavel sträcker sig utanför dessa linjer. Särskildaregler gäller bl.a. i fråga om och vid gränsen mol och . Enligtallmänl erkända folkrättsliga grundsatser anses främmande fartyg ha rätl tills. k. oskadlig genomfart genom kuststatens lerrilorialhav. En genomfart ansesoskadlig om den inte stör kuststatens lugn, ordning och säkerhet. Etl främmandefartyg under genomfart anses skyldigt all följa kuststatens bestämmelserhänförliga till bl.a. säkerheten vid framförande av fartyget, sjövägsregler ochregler som ställts upp lill skydd för fisket och den miljön. Däremotanses fartyget inte skyldigt att följa kuststatens regler om l.ex. utformning,konstruktion, utrustning och bemanning av fartyget, sävida inle sädana reglergmndas på konventioner eller allmänt erkända folkrältsliga grundsatser (jfrartikel 21 havsrättskonvention; konventionen har undertecknats avSverige men ännu inle tillträtts). Den viktigaste konventionen päsjösäkerhetsområdel är SOLAS-konvenlion (Safety of ). Närdet gäller inre vatten anses varje stat ha oinskränkt rätl alt själv bestämma ivad mån dess lagstiftning skall tillämpas i fråga om främmande fartyg. Dettagäller säväl offentligrättslig som civilrättslig lagsfiftning. Undanlag kannaturligtvis även här följa av internationella överenskommelser. Enligtmin mening är del inle möjligt all i lagtexten närmare ange i vilken utsträckning den nya lagen skall gälla i olika situationer.