prop · GB03106 · 1987-12-31 00:00:00 — Avgöranden som har meddelats förekonventionens ikraftträdande mellan den anmodade staten och ursprungsstatenkan enligt denna bestämmelse verkställas i den anmodade staten endast såvittavser belopp som förfaller till betalning efter ikraftträdandet. Föreskrifterhärom har meddelats i en övergångsbestämmelse till lag. Dettaundantag är motiverat olika konventionsstater emellan men kan inte motiveras iett reciprocitetsarrangemang som inte bygger på fullständig ömsesidighet.Övergångsbestämmelsen till lag bör därför inte gälla i förhållandetill en stat, eller del av stat, med vilken ett reciprocitetsarrangemanginleds. I remissprotokollet förordade jag att detta skulle komma till uttryck ilagtexten genom att de stater, för vilka ett förordnande enligt det föreslagnabemyndigandet meddelas, uttryckligen skall jämställas med de stater som hartillträtt vid tillämpningen av lagens 2-11 §§. Därigenom kundeockså uttrycket "fördragsslutande stat", som på flera ställenåterkommer i lagen, kvarstå oförändrat. Lagrådethar inte haft någon erinran mot att övergångsbestämmelsen inte skall gälla iförhållande till en stat eller del av stat med vilken ett reciprocitetsarrangemanginleds men anser att detta skall komma till uttryck på ett tydligare sätt änsom föreslagits i remissprotokollet. Lagrådet har föreslagit att den nya lagenförses med en övergångsbestämmelse där det anges att den tidigare nämndaövergångsbestämmelsen inte skall gälla i fall som avses i 1 § andra stycket i1976 års lag. Härigenom skulle enligt lagrådet hänvisningen till 2-11 §§ iremissförslagets I § andra stycket andra meningen kunna utgå. Jaghar ingenting emot att ett förtydligande görs men anser att detta enklast kanske genom en ändring i den nuvarande övergångsbestämmelsen. Imitt förslag uttrycks ömsesidighetskravet annorlunda än i promemo rians förslag. Jag anser vidare att det uttryckligen i lagtexten bör markeras att såväl suveräna stater som delstater, liksom provinser, kan komma i 20 frågaenligt denna bestämmelse. har isitt remissyttrande framfört ett reformönskemål i fråga om 1976 års lag sominte direkt är föranlett av de nu behandlade reciprocitetsarrangemangen. Manefterlyser således en möjlighet för att, vid exekvaturprövningenav icke lagakraftvunna domar, kunna föreskriva begränsad verkställighet, dvs.att innehållna medel skall redovisas först sedan domen vunnit laga kraft (jfr13 kap. 14 § och 15 kap. 22 § utsökningsbalken). För verkställighet enligt1976 års lag av en ufiändsk dom krävs enligt huvudregeln, 2 §, att domen harvunnit laga kraft. Enligt 8 § får dock en icke lagakraftvunnen utländsk domverkställas i , om den får verkställas i den stat där den harmeddelats. Paragrafen avser i denna del avgöranden som enligt särskiltförordnande får verkställas utan hinder av laga kraft (prop. 1975/76:98 s. 37).Den motsvarar artikel 4, sista stycket i konventionen varav framgår att en fömtsättninghärför är att ett motsvarande förordnande hade kunnat meddelas av en svenskdomstol, och verkställas här. Om en ansökan omverkställighet av en sådan icke lagakraftvunnen dom bifalls skall den iverkställighetshänseende behandlas såsom en lagakraftvunnen dom (11 §). Ensvensk icke lagakraftvunnen dom skulle efter ett sådant förordnande behandlaspå precis samma sätt (17 kap. 14 § och 3 kap. 9 § utsökningsbalken).Det blir alltså aldrig fråga om någon sådan begränsad verkställighet som avsesi 3 kap. 6 § utsökningsbalken jämfört med 13 kap. 14 § och 15 kap. 22 § sammabalk; domar som inte har vunnit laga kraft och som inte uppfyller villkorenenligt 8 § kan inte verkställas i . Jag ser därför inte någotbehov av en bestämmelse som möjliggör begränsad verkställighet. 5.3 Tillämpningen av New bestämmelser iförhållande till icke-konventionsstater Minbedömning: En främmande stat med vilken har ett reciprocitetsarrangemangkan utan lagändring behandlas som om den vore ansluten till . Kravet på eninledande domstolsfas vid samarbete enligt New York-modellen kan tillgodosesinom ramen för gällande lagstiftning. Promemoriansbedömning överensstämmer med min bedömning. Remissinstansernahar inget att erina mot slutsatserna i promemorian. Skälen för min bedömning:Det är som jag har antytt av betydelse att vid utväxlandet avreciprocitetsförklaringarna kan visa att sådan internafionell rättshjälp somNew föreskriver kommer att lämnas av . Nämnas kan i och - trots de stora likheterna mellan RURESAoch den britfiska motsvarigheten - uttryckligen i sin lagstiftning harföreskrivit att man kommer att behandla denifrågavarande delstaten som om den vore anslu- Prop. 1987/88:106 ten tillNew . har inte införlivats med svensk rätt i någon särskild lag.Den enda "grundförfattning" som finns är kungörelse som juendast reglerar frågan om förmedlande och mottagande organ. I stället harfrågor om kostnads- och avgiftsbefrielse, likställdhet med svenska medborgarei fråga om rätt till allmän rättshjälp och befrielse i fråga om ställande avsäkerhet för rättegångskostnader reglerats i respektive författning. Dessabestämmelser kan - jag återkommer till dessa frågor - ställas till andrastaters förfogande i ett reciprocitetsarrangemang. Konventionens övrigabestämmelser tillämpas direkt av respektive . Motdenna bakgrund bör därför regeringen, i utbyte mot en reciproci-tetsförklaring,utan godkännande kunna förklara att den kommer att behandla dennastat, eller delstat, som om den vore ansluten till New York-konvenfionen. Ensådan förklaring kan ges i form av en förordning. Jag vill påpeka att om USAskulle besluta sig för att tillträda New , denna automatisktskulle gälla i förhållandet mellan och . Något svenskt godkännandehärav krävs således inte (konventionens art. 13). Enfråga som jag tidigare varit inne på och som kanske kan vålla problem är detanspråk som olika amerikanska delstater ställer på en inledande domstolsfas vidsamarbete enligt New York-modellen, dvs. att en framställning om bistånd förutverkande av en dom i först skall passera en domstol i . 1RURESA äger samarbetet enligt New York-modellen rum i ett slags "två-statlig"rättegång. En framställning om utverkande av en dom i en annan stat skallhärröra från en domstol som innan den översänder framställningen skallkonstatera att svaranden är skyldig att utge underhållsbidrag (owes a duty ofsupport) och att den andra staten är behörig att pröva frågan. Självarättegången äger sedan rum i den andra staten varvid särskilt utsedda organföreträder den underhållsberättigade och bevakar dennes intressen. amerikansk delstat, , har man i sin lagstiftning uttryckligenjämställt annan myndighet med domstol. Andra delstater överväger enligt uppgiftatt ändra sin lagstiftning i enlighet med den kaliforniska. I1958 års kungörelse angående tillämpning av New York- konventionen föreskrivsatt allmänna försäkringskassa i bidragsförskottsärenden fårfullgöra uppdraget som förmedlande - inte mottagande - organ enligtkonventionen. Under de svensk-amerikanska överläggningarna har det framgåttatt denna handläggning är godtagbar i ett svensk-kaliforniskt samarbete. handläggning kan däremot intejämställas med en inledande domstolsfas. För att den svenska lagstiftningenskall anses som reciprok i förhållande till delstaten krävs såledesendast att bemyndigandet för kungörelse utsträckstill att omfatta också dessa reciprocitetsarrangemang. Dennalösning är godtagbar också för svenskt vidkommande även om 22 den medför att Sverigeendast kan påräkna amerikanskt bistånd enligt New York-modellen närbidragsförskott utgått eller utgår. I praktiken lär dock några större nackdelarhärmed inte uppstå; det torde endast i undantagsfall vara aktuellt medamerikanskt bistånd i ärenden som avser utverkande av en separat dom påunderhällsbidrag i till vuxna. Barn har alltid möjlighet att fåförsäkringskassans bistånd genom att ansöka om bidragsförskott.Försäkringskassan kan dessutom agera i fråga om eventuella överskjutande beloppmed stöd av fullmakt. Några alternativa lösningar finns egentligen inte; denamerikanska ordningen är så främmande för svenska förhållanden att det inte ärrealistiskt att överväga en ändring av det svenska systemet. Möjligheten till samarbeteenligt New York-modellen med andra delstater än beror i förstahand av frågan om dessa kommer att ändra sin lagstiftning i överensstämmelsemed den kaliforniska. Det är dock inte uteslutet att , även utan sådanalagändringar, kan övertyga de aktuella delstaterna om att försäkringskassanshandläggning i sak motsvarar den inledande handläggning som i äger rum idomstol. Om därvid kan hänvisa till att ett reciprocitetsarrangemangredan har kommit till stånd med kan utsikterna härtill möjligenöka. Jag vill påpeka att detför ett samarbete enligt Haag- modellen, dvs. när det gäller verkställighet iUSA av en redan meddelad svensk dom, inte ställs några krav på en inledandedomstolsfas. En framställning om sådan verkställighet kan alltså göras genomutrikesdepartementet. 5.4 Lagen (1946:819) om upptagande av ed för rättighets tillvaratagandei utlandet Mitt förslag:Lagen (1946:819) om upptagande av ed för rättighets tillvaratagande i utlandetbör ändras så att det klart framgår att också underhållsbidrag omfattas avlagen. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinan. Skälen för mitt förslag:En olikhet mellan de svenska och amerikanska systemen är att flertaletamerikanska delstaters lagstiftning ställer krav på att uppgifterna i enframställning som åsyftar utverkande av en dom på underhållsbidrag i denstaten, dvs. vid ett samarbete enligt New York-modellen, skall vara beedigadeunder straffansvar. Vid ett etableratsvensk-amerikanskt samarbete i fråga om indrivning av underhållsbidrag kommerframställningar om bistånd normalt att göras på gemensamt utarbetade formulärsom uppfyller såväl de svenska som de amerikanska kraven. De uppgifter somframställningen innehåller, och som alltså skall beedigas, är sådana uppgiftersom normalt brukar återfinnas i en svensk ansökan om stämning avseendeunderhållsbidrag, dvs. faktiska uppgifter om parternas personliga ochekonomiska förhållanden. Idelstaten , vars lagstiftning efter hand har justerats för att passai internationella reciprocitetsarrangemang, är man villig att godta att dentjänsteman som företräder allmänna försäkringskassa i ärendetintygar att uppgifterna, så vitt han känner till, är sanningsenliga. Det ärinte uteslutet att även andra delstater kan nöja sig härmed, åtminstone påsikt. Någraegentliga problem med detta krav på beedigade uppgifter behöver emellertid inteuppstå. Enligt lagen (1946:819) om upptagande av ed för rättighetstillvaratagande i utlandet får ed tas upp av allmän underrätt om någon är ibehov av att få viss uppgift med ed bekräftad, av sig själv eller av annan, föratt ta till vara rätt i utlandet till arv, försäkring, pension, skadeståndeller annan honom tillkommande rättighet. Närbestämmelser av den nu nämnda innebörden infördes, skedde det just för atttillgodose de formella krav som ställs i stater med anglo-ameri-kanskträttssystem, och då främst i , på att den som vill göra en rätt gällande självbeedigar, eller låter annan med ed bekräfta, de faktiska uppgifter som åberopasför ändamålet (prop. 1935:88 s. 3 ff och 9 ff). Lagentalar visserligen inte om rätt fill underhållsbidrag. Varken dess ordalydelseeller förarbetena utesluter dock att den skulle kunna komma till användning förändamål som här avses, dvs. där den underhållsberättigade vill ta till varasin rätt till underhållsbidrag från utlandet (se särskilt prop. sid 10).Försäkringskassan skulle således, vid behov, kunna tillse att uppgifterna iframställningen beedigas inför domstol. Föratt det otvetydigt skall framgå att också sådana krav omfattas av lagföreslår jag emellertid en lagändring och att det till uppräkningen i lagens I§ fogas ordet "underhållsbidrag". I samband därmed bör också enspråklig modernisering av paragrafen göras. Mittförslag: Ett reciprocitetsarrangemang i fråga om indrivning av underhållsbidragskall vid tillämpningen av 5 § lagen (1980:307) om skyldighet för utländskakärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader jämställas med eninternationell överenskommelse. Den svenskaregleringen i fråga om rättegångskostnader i övrigt föranleder ingalagstiftningsåtgärder. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för mitt förslag:Enligt 5 § lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställasäkerhet för rättegångskostnader är utländska medborgare befriade frånskyldigheten att ställa säkerhet för rättegångskostnader och har sammabefogenhet att kräva säkerhet som svenska medborgare, "i den mån det haravtalats i internationella överenskommelser som är bindande för ".Som fidigare påpekats omfattas såväl som av denna bestämmelse. 1987/88:106 Befrielsen respektivebefogenheten gäller automatiskt, något regeringens förordnande krävs alltsåinte. Ett reciprocitetsartangemang där staterna var för sig utlovar befrielse idessa hänseenden är formellt sett ingen sådan bindande överenskommelse. Jagföreslår därför att reglerna i 5 § kompletteras så att ensidigt gjordaåtaganden i dessa arrangemang blir jämställda med ett avtal i en internationellöverenskommelse. Den nya bestämmelsen bör formuleras så att det klart framgåratt regeringen inte behöver höra i frågan. Lagändringen är motiveradi fråga om reciprocitetssamarbete såväl enligt New York-modellen som enligtHaag-modellen. Detförtjänar påpekas att bestämmelserna om skyldighet för en kärande som är bosattutomlands att ställa säkerhet för rättegångskostnader tillämpas mycketsparsamt och att det krävs ett yrkande från svaranden om ställande av säkerhet.Man har tidigare t. o. m. övervägt att slopa bestämmelsema helt. Deraspreventiva effekt, att avhålla utländska rättssubjekt från obefogad talan vidsvenska domstolar, ansågs dock böra föranleda att de behölls (prop. 1979/80:78 s.8). Idetta sammanhang bör dock ett problem uppmärksammas. Skyldigheten förutländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader skall ses mot bakgmndav att svenska domar och beslut i princip inte är verkställbara utomlands.Även om svaranden vinner målet kan han därför gå miste om ersättning för sinarättegångskostnader om käranden saknar tillgångar i . De främmandestater vars medborgare åtnjuter befrielse från skyldighet att ställa säkerhethar som regel åtagit sig att verkställa dom eller beslut som har meddelats iSverige (se lagen 1899:12 s. 9 om verkställighet i visst fall av utländskdomstols beslut). Någon sådan garanti erbjuds emellertid inte enligt och heller inte i reciprocitetsarrangemangen. Vidtillträdet till New påpekades att det mottagande organet(dvs. ) bör vara uppmärksam på denna fråga och hos detutländska förmedlande organet försäkra sig om att täckning finns för derättegångskostnader som kan uppkomma i ett konventionsärende (prop. RURESAär kostnadsfritt för den underhållsberättigade och man har därför frånamerikanskt håll ställt sig tveksam fill om den svenska lagstiftningen i frågaom fördelningen av rättegångskostnader mellan parterna uppfyller kraven för ettreciprocitetsarrangemang. Huvudregeln i svensk rätt innebär nämligen attförlorande part skall ersätta motparten för rättegångskostnader. Riskernaför att en kärande eller sökande i ett mål eller ärende om underhållsbidrag som genom förmedling anhänggig- görs i skall förpliktas att ersätta svaranden för dennes rättegångs kostnader är emellertid inte särskilt stora. För att så skall ske krävs alltså att den underhållsberättigade förlorar målet. Om den underhållsskyldige helt har bestritt att utge underhållsbidrag anses den underhållsberätfigade normalt som vinnande även om bidragsbeloppet skulle sättas lägre än vad som yrkats. Vidare gäller att, om tvisten enbart gäller storleken av under- 25 hållsbidraget och bidragetsätts till ett belopp som ligger mellan vad parter- Prop. 1987/88:106 nayrkat, parterna anses ömsom förlora och vinna målet varför ingendera bör svaraför den andra partens rättegångskostnader (NJA 1973 s. 623 och Welamson i SvJT1982 s. 111). Förmål om underhåll till barn finns dessutom särskilda bestämmelser om rättegångskostnaderi 7 kap. 19 § , vilka gäller för det fall att barnet förlorarmålet. Enligt dessa bestämmelser får det förordnas att vardera parten skallbära sin rättegångskostnad, om det finns särskilda skäl. Enligt uttalanden iförarbetena (prop. 1984/85:163 s. 13) kan denna regel bl. a. tillämpas om detär som har initierat rättegången. Regeln är inte begränsadtill att gälla endast i interna svenska förhållanden och bör således kunnatillämpas om den svenska rättegången har initierats av en myndighet i som ilikhet med har att svara för bidragsförskott eller liknande.Särskilda skäl att kvitta kostnaderna kan också finnas i andra fall. Motdenna bakgmnd har man från amerikanskt håll förklarat att reciprocitetsarrangemangeninte ställer några krav på en svensk lagändring i fråga om rättegångskostnader.Naturligtvis bör såsom mottagande organ också i dessa reciprocitetsarrangemangsöka undvika att talan om utfående av underhållsbidrag väcks i hopplösa falloch bör alltså informera det utländska förmedlande organet om att käranden isådant fall kan förpliktas att ersätta svarandens rättegångskostnader. Vidtillträdet till New gjorde ett förbehåll i fråga omskyldighet att ställa säkerhet för kostnader. Förbehållet innebär att endastmedborgare i en konventionsstat (och vissa statslösa personer) skulle komma iåtnjutande av den befrielse härifrån som konventionen föreskriver (avsnitt3.1.2). har emellertid den svenska lagstiftningen på områdetändrats. Den lag som då gällde (1886 nr 84 s.l4) har ersatts av lag.Därigenom har också det uttryckliga kravet på att sådan befrielse endast kantillerkännas medborgarna i just den stat med vilken har ingått avtalfallit bort. lag medger således att sådan befrielse meddelas utländskamedborgare överhuvudtaget, i den mån det har avtalats i en internationellöverenskommelse. Det finns därför anledning för att se över dettaförbehåll till New ; konventionens regler om att den somvistas i en konventionsstat åtnjuter sådan befrielse kan fullt ut blitillämpliga. Detnyss föreslagna tillägget till 5 § kan därför omfatta utländska medborgare somvistas i den stat med vilken ett reciprocitetssamarbete inleds. Upplysninghärom kan tillkännages av regeringen (jämför tillkännagivandet 1985:493). 5.6Allmän rättshjälp, kostnader och avgifter Minbedömning: Någon lagändring behövs inte för att regeringen skall kunna förordnaom likställdhet med svenska medborgare i fråga om allmän rättshjälp i förhållandetill en stat med vilken har ett reciprocitetsarrangemang. Densvenska lagsiftningen uppfyller också kravet i övrigt på att förfarandet skallvara kostnads- och avgiftsfritt för den underhållsberättigade. Promemoriansbedömning överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna lämnarpromemorians bedömning utan erinran. Skälen för minbedömning: Rättshjälpslagen(1972:429) Regeringenkan "under förutsättning av ömsesidighet" i förhållande till en främmandestat meddela förordnande om likställdhet med svenska medborgare i fråga omrätten till allmän rättshjälp (8 § tredje stycket rättshjälpslagen). Det finnsinget krav på att denna ömsesidighet skall dokumenteras i en bindandeinternationell överenskommelse. Den ömsesidig-het som erfordras kan alltsåuppnås genom sådana reciprocitetsförklaringar som är i fråga eller genomatt det helt enkelt klarläggs att den andra statens lagstiftning är reciprok idetta hänseende. Genom en ändring i 8 §tredje stycket rättshjälpslagen (prop 1985/86:161, JuU 1986/87:2, rskr. 18, SFS1986:1041), vilken trädde i kraft (SFS 1987:806), harpersoner som är bosatta i en viss främmande stat jämställts med medborgare iden staten. Allmän rättshjälp kan således lämnas inte bara utlänningar som ärmedborgare i den andra staten utan också dem som endast är bosatta där. I ett reciprocitetsarrangemangmed en amerikansk delstat föreligger ömsesidighet endast i förhållande till denaktuella delstaten och alla amerikanska medborgare kan således inte komma iåtnjutande av denna likställdhet med svenska medborgare. Ett svenskt åtagandei ett reciprocitetsarrangemang måste således begränsas till att avse personersom är bosatta i den aktuella delstalen och kommer därigenom att avse såväl amerikanskamedborgare som medborgare i tredje stat. Ett sådant förordnande strider endastskenbart mot paragrafens ordalydelse ("den som, utan att vara medborgare iden staten, är bosatt där"). Lagändringen tog sikte på personer som ärmedborgare i tredje stat, eftersom medborgama i de stater som ingår enöverenskommelse om likställdhet redan omfattades av den gällande lydelsen, ochlagtexten måste tolkas mot denna bakgmnd. Avsikten var att utvidgabestämmelsens tillämpningsområde så att alla personer bosatta i en viss statskulle kunna komma i åtnjutande av rättshjälp i (jämförHaagkonventionen om internafionell rättshjälp art. 1 i prop.1985/86:161). Ett förordnande i förhållande fill en viss amerikanskdelstat, med den lydelse som ovan antytts, kommer Prop. 1987/88:106 attvara mer begränsat än så och ligga inom ramen för paragrafens avsedda tillämpningsområde.Något behov av att ändra lagtexten i och för dessa speciella arrangemang medfederala stater föreligger därför inte. Ioch med att denna ändring nu har trätt i kraft torde kunna modifieraockså det förbehåll mot New York- konventionens art. 9 som gjordes vid ratificeringeni fråga om rätten till allmän rättshjälp. Förbehållet kan inte tas bort i sinhelhet - New föreskriver sådan likställdhet för den somvistas i konventionsstat men förbehållet bör kunna begränsas så att ocksåutländska medborgare bosatta i en konventionsstat kommer i åtnjutande avrättshjälp i i mål och ärenden enligt konventionen. Rättshjälpslagensbestämmelser om att den rättssökande skall betala rättshjälpsavgift, eller intekan få rättshjälp alls, torde inte utgöra hinder för ett reciprocitetsarrangemangmed så länge detta beror av den rättssökandes ekonomiska förmåga. Denfranska rättshjälpslagstiftningen, som föreskriver en sådan rättshjälpsavgift,har inte hindrat ett arrangemang mellan och delstaten . Bevisupptagningslagen(1946:816) Bevisupptagningenligt lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol kan äga mm iSverige oberoende av avtal med främmande stat och kan i ett svensk- amerikansktsamarbete ske kostnadsfritt, eftersom båda stater har tillträtt 1970 årsHaagkonvention om bevisupptagning i utlandet i mål och ärenden av civil ellerkommersiell natur (se lagens 10 §, jämför 4 § kungörelsen 1947:848 med särskildabestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater). I denmån vill delta i ett reciprocitetsarrangemang med någon stat som intehar tillträtt bevisupptagningskonventionen kan emellertid kostnader uppstå förden utländska domstolen. Skulle en sådan stat erbjuda kostnadsfribevisupptagning i ett reciprocitetsarrangemang och ställa motsvarande krav påSverige bör artangemanget kunna hänföras till ett sådant "avtal medfrämmande stat" som avses i 10 § bevisupptagningslagen. Regeringen kanalltså i förhållande till en sådan stat föreskriva kostnadsbefrielse genom attkomplettera kungörelse. Kostnaderoch avgifter i övrigt Attden svenska lagstiftningen i övrigt uppfyller kravet på att förfarandet skallvara kostnads- och avgiftsfritt för den underhållsberättigade framgår av min fidigareredogörelse (se avsnitt 3.1.2 och 3.2.2). Ikraftträdandetav de föreslagna lagändringarna bör ske möjligt och senasti anslutning till utväxlingen av en reciprocitetsförklaring med delsta- 28 Jag förordar därför att ikraftträdandet får ske den Prop.1987/88:106 dag regeringen bestämmer. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i lagen(1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet,