prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Det finns därför enligt TPR anledningatt pröva om de förslag som lagts till gränsvärden för dieselmotorer inomvägtrafiksektorn kan läggas till grund för motsvarande riktlinjer avseendeliknande motortyper i andra verksamheter än vägtrafik, TPR konstaterar attkväveoxidutsläppen frän de berörda maskintyperna uppgår till samma tal som förhela den dieseldrivna lastbilstrafiken, dvs. Transportforskningsberedningen(TFB) instämmer vad gäller trafikområdet i huvudsak i aktionsplanens skrivningom utsläppens utveckling, försurnings- och luftföroreningsläget samtåtgärdsbehov och åtgärdsmöjligheter, TFBframhåller att omfördelningar av trafiken mellan olika fordonsslag averfarenhet visat sig svåra att uppnå utan tillgripande av kraftfulla åtgärder.Vidare kan enligt TFB omfördelningar av trafik och dämpning av det totalatrafikarbetet ge stora samhällsekonomiska kostnader. Medtanke på de senaste årens kraftiga tillväxt befarar TFB att aktionsplanens s.k. referensalternativ (sid 73) underskattar kommande trafikutveckling. Enåtgärd att minska trafikutvecklingen som ej nämns i utredningen men som enligtTFB kan ge stora effekter pä lång sikt är en målmedveten fysisk planering somminimerar trafikarbetet och som gynnar gång- och cykeltrafik samtkollektivtrafik. När det gäller förslaget att överföra personbilstrafik tillkollekfiva trafikmedel, bör man enligt TFB observera att dagens dieselbussarsläpper ut mera kväveoxider, partiklar och mutagena ämnen även räknat perpersonkilometer än katalysatorrena-de personbilar vid normal medelbeläggning, TFBställer sig tveksam till möjligheterna att med dagens övervakningsteknik ochtill rimlig kostnad fä en sä kraftig sänkning av den faktiska hastigheten än marginella minskningar av emissionerna kan uppnäs. TFB instämmer dockstarkt i önskvärdheten att sänka de faktiska hastigheterna pä våra vägar, TFBanser dock att en märkbar reduktion av hasfigheterna endast kan uppnås med ettannat sätt att övervaka hastigheterna, TFB förordar en överföring frän dagenspersonalkrävande radarkontroller till någon form av automatiskhastighetskontroll, ev, med ägar-ansvar. Bilindustriföreningendelar ambitionen att effektivt minska luftföroreningarna i , Det gårenligi föreningen att minska utsläppen av kväveoxider frän biltrafiken med40-50% fram fill 1995 och , Det är fråga om realistiskaoch konkreta åtgärder. De uppställda miljömålen uppfylls mer än väl, I detlängre perspektivet kan vi enligt föreningen vänta oss ytterligare minskningarav utsläppen. Bilindustriföreningenmenar att sänkta hastighetsgränser och åtgärder 66 som syftar till att minskatrafiktillväxten blir symbolhandlingar med myc- Prop. 1987/88:85 ketmarginella effekter på utsläppen. Sådana åtgärder bör vi enligt för- Bilaga4.6 eningen avstå frän. Skogs-och jordbrukets forskningsråd framhåller att kväveoxidproblemet framstårsom ett av de angelägnaste vad gäller luftföroreningarna. I det sammanhangetfinns enligt rådet inga andra möjligheter än en omställning av trafiksystemet.Det är uppenbart att mycket av dagens tunga transporter kan genomföras medhjälp av tåg och andra transportmedel som inte skapar de svåraluftföroreningarna. Länsstyrelseni anför att aktionsplanen pä ett kraftfullare sätt kunde habelyst vikten av att föra över person- och godstransporten frän väg tilljärnväg. ser det som angeläget att en utredning med syftet attskapa ett miljövänligare svenskt transportsystem görs. Enligtlänsstyrelsen i är trafiken av mycket stor betydelsenär det gäller framför allt utsläppen av kväveoxider och kolväten.Länsstyrelsen betonar främst vikten av en satsning pä den kollektiva trafiken,olika riktade åtgärder för att i snabb takt få ner utsläppsniväerna fränvägtrafiken samt en överföring av transporter frän väg till järnväg. Landsorganisatioeni (LO) stöder en ytterligare skärpning av avgaskraven för personbilar.LO ser positivt pä förslaget om en kolvätestrategi. Landstingsförbundetframför att det program mot luftföroreningar och försurning, som riksdagenantog 1985 måste fullföljas med ett andra steg i förbättrad avgasreningför lastbilar och bussar med krav på avgasrening som ställs så högt att debidrar till att påskynda den tekniska utvecklingen. Länsstyrelseni framhåller att aktionsplanens målsättning avseende minskning avkväveoxidutsläppen är alltför låg. Åtgärderna avseende vägtrafiken bör varamer vittgående. Framför allt bör enligt åtgärder vidtas för attkomma till rätta med problem frän den äldre fordonsparken. Åtgärdermot utsläpp av oxidantbildande kolväten bör enligt vidtas inomåtgärdsperioden, exempelvis avseende bensinhanteringen. anser beträffande begränsningen av kväveoxidutsläppen att detär angeläget med åtgärder inom trafiksektorn. Förbundet ifrågasätter omkvävereduktionen i förbränningsanläggningar är en kostnadseffektiv åtgärd irelation till miljöeffekten. Beträffandekrav på utsläpp av kväveoxider och svaveldioxid från förbränningsanläggningarvarnar för att man lätt överskattar prestanda ochunderskattar kostnader vid bedömningar av teknik under utveckling. att fär i uppdrag attta fram underlag för en svensk kolvätestrategi. påpekar att man i planen utgår ifrån att framtida riktvärden för utsläpp frän stora värmekraftanläggningar skall vara högst svavel- resp. kväveoxider per megajoule bränsle. framhåller att det inte har visats i långvarig praktisk drift, att det antagna låga värdet för svavel kan uppnäs i kolpulvereldade anläggningnar utan 67 restriktioner försvavelhalt i bränslet. Tekniken bör därför testas i en Prop. 1987/88:85 demonstrationsanläggningi möjigt. Däremot anser Vatten- Bilaga 4.6 fall att detuppsatta målet för kväveoxidutsläppen kan uppnäs med katalyfiskkväveoxidreduktion. Vattenfallpåpekar också att den totala kväveavgången från stallgödselhanteringen äravsevärt störte än det totala kväveoxidutsläppet från energiproduktionen. Föratt ytteriigare sänka de inhemska och globala svavelutsläppen är det enligtVattenfalls mening nödvändigt, att pä allvar analyserar frågan omoljeavsvavling med målet att högsvavUga oljeprodukter inte exporteras frånSverige med stor risk för att svavlet återkommer i form av suraluftföroreningar, Sverigeskemiska industrikontor uttalar att om den nuvarande nivån på svavelhalten iraffinaderibränslet skulle sänkas ytterligare kommer exporten av"översvavliga" tjockoljor ofrånkomligen att öka. Lokala, regionalaeller nationella föreskrifter om lägre svavelhalter i tjockolja än tordeenligt Kemikontoret fä en liknande effekt. Det ovan sagda innebär inte attKemikontoret har någon principiell invändning mot anspråk på olika åtgärdertill förbättring av emissionssituationen vid raffinaderierna förutsatt attanspråken icke strider mot vad som sägs i 5 § miljöskyddslagen. Vidare anserKemikontoret att det finns skäl att avvakta med krav pä kväveoxidreduktionriktad mot de inhemska raffinaderierna, uttalar att det är en fördel att aktionsplanen är relativtkonkret såväl beträffande möjliga åtgärder som kostnadsgradering-en av dessa. Kostnadenper avskilt ton svaveldioxid respektive kväveoxid bör enligt förbundet ge enbra vägledning för prövningsmyndigheterna när det gäller att fastställa krav päolika reningsåtgärder inom detta område. Detbör enligt förbundet att rening av de mest kostnadskrävandesvaveldioxidkällorna, t. ex, konverterventgas och restgas från svavelsyraverkmed en kostnad av uppåt /ton, inte bör krävas sä länge det finnssvavelutsläp som kan renas till en tredjedel av detta belopp. Förbundet framförvidare med hänvisning till genomförda ininskningar att ytterligare krav päutsläppsminskning inom skogsindustrin i fråga om svavel- och kväveoxider inteär motiverade. Vidare anser förbundet att aktionsplanens förslag till minskingav svavel och kväveutsläpp inte bör avse stålindustrins ugnar. Koncessionsnämndenför miljöskydd förutsätter att de eventuella begränsningsvärden somaktionsplanen kan komma att föranleda anges säsom riktlinjer att tjäna somutgångspunkter vid den individuella tillståndsprövningen av företag. 4 Åtgärder inom skogsbruket och jordbruket Sverigeslantbruksuniversitet (SLU) anser att försöksverksamheten med skogsmarkskalkning bör fortsätta. Försöksverksamhet med så kallade vita litetsgödsling bedömer SLU som angelägen för att skapa motstånds kraftiga träd och uthållig skogsproduktion. SLU rekommenderar idagtillämpad skogsmarkskalkning endast då det Prop. 1987/88:85 föreliggerspeciella skäl som läckage av aluminium och tungmetaller eller Bilaga 4.6föryngringssvårigheter i skog. En ökad försöksverksamhet kringskogsskö-telåtgärders möjligheter att modifiera verkan av luftföroreningar ärenligt SLU påkallad. Landsorganisationenser förslagen om insatser i skogsbruket för vitalise-ring och ökadmotståndskraft mot försurningens effekter, begränsad am-moniakavgångijordbruket etc. som angelägna. EnligtSkogs- och jordbrukets forskningsråd bör kalkning av skogsmark prövasparallellt med den redan pågående sjökalkningen. Länsstyrelseni anser att praktisk skogsmarkskalkning med statsbidrag bör kommatill stånd i störte omfattning i . Enligtlänsstyrelsen i är storskalig kalkning av skogsmark enabsolut sista åtgärd som inte får ske effekterna av försökskalkningarär noggrant dokumenterade. Ifräga om jordbrukskalkningen anser att den i aktionsplanenföreslagen utredning om den otillräckliga kalkningens hälsorisker inte ärtillfyllest och efterlyser därför en analys av orsakerna till den bristandekalkningen inom jordbruket. () framhåller också att det är viktigt att skapa incitament för den enskildejordbrukaren att kalka sin . Detta kan ske i olika former. Ekonomiskaincitament torde härvid enligt verket vara av stor betydelse. och förordar att en miljöavgiftinförs pä fossila bränslen. Avgiften bör enligt förbunden användas bl. a, tillatt finansiera skogsmarkskalkning och för att öka jordbrukskalkningen. Vadgäller kalkning av sjöar och vattendrag stöder bl. i Blekingelän förslaget om utökad kalkning i utströmningsområden. Länsstyrelseni pekar pä att i aktionsplanen föresläs en inriktning päkalkningsverksamheten som syftar till att skapa förutsättningar för att ca8590% av den försurade sjöytan kalkas. En så hög ambitionsnivå kan enligtlänsstyrelsen innebära en risk för att alltför mycket kraft och energi läggsned pä konstgjord andning pä den försurade vattenmiljön och fä till följd attarbetet med att begränsa de primära källorna till försurningen-bilism,industriutsläpp, förbränningsprocesser etc, -försvagas. Människors engagemangför att få ett stopp på försurningen kan enligt även försvagasom en övertro på att kalkning kan rädda oss undan försurningsspöket breder utsig. och tekniska högskola hävdar att såvälgrundvattenförsurningen som markförsurningen är ett långt allvarligare problemän vad som framgår av aktionsplanens sammanfattning. Det kan bli fräga omkalkning och vitalitetsgödsling av mycket stora landområden tillmycket stora kostnader. 5 Forskning m. m. Prop. Bilaga4.6 Naturvetenskapliga forskningsrådeli (NFR) framhåller vikten av att sävälforskningen vad avser effekter av föroreningar och försurning på naturmiljöoch produktion som åtgärder för att motverka de negativa konsekvensernabedrivs målmedvetet och erhåUer kraftfullt stöd. Den aktuella forskningen måsteenligt NFR göras bredare, bedrivas mera långsiktigt och i större utsträckningän vad fallet är vara inriktad pä att förstå bakomliggande mekanismer. Ettbetydligt starkare stöd än till grundforskning och långsiktigkunskapsuppbyggnad inom området är enligt NFR i högsta grad angeläget. Universitets-och högskoleämbetet tillstyrker med instämmande av bl. enförstärkning av den miljöinriktade forskningen och understryker samtidigtforskningens betydelse bl, a. för möjligheterna att bedriva en kvalificeradmiljövårdsutbildning. Styrelsenför teknisk utveckling (STU) noterar att en mycket liten del av utredningenägnas åt forskning och utveckling. Morgondagens miljöprop-blem kan enligt STUknappast lösas enbart med dagens och gårdagens kunskaper och teknik. Vikten avutbildning, teknisk forskning och utveckling borde därför ha betonatstydligare. CentralorganisationenSACO/SR anser att de forskningsinsatser som genomförts och planeras är heltotillriickliga. Energiforskningsnämndenhävdar att det är en brist att aktionsplanen inte behandlar teknikutvecklings-och teknikintroduktionsaspekter. a. att det är viktigt att fortsätta och fördjupa forskningenom orsakssambanden mellan luftföroreningar och olika effekter på skog ochmark. a, vikten av ökat nationellt och internationelltforskningssamarbete inom främst spridning och kemisk omvandling i atmosfärensamt effekten pä mark, vegetation, byggnader och kulturföremål. Därutöverförordar studier om undersökningar av kvävets kretslopp ochmöjligheter att positivt utnyttja de luftburna kväveföreningarna, begränsningav ammoniakavgängen frän lantbruket och mängd och egenskaper hos kolväten somemmitteras frän barrskog. Sverigeslantbruksuniversitet (SLU) anser också att en förstärkning avforskningsinsatserna behövs. Bl, a. uttalar sig SLU för en fortsatt forskningkring markförsurning, särskiU med hänsyn till återhämtningsförlopp vid minskaddeposition samt svavlets, kvävets och markanvändningens roll. SLU anser ocksäatt en ökad satsning på forskning om orsakerna till flora- ochfaunaförändringar är angelägen. Vidare anser SLU att dess verksamhet rörandeskogsskadeinventering och ständortskartering bör ges ökade, permanentaresurser. SLLf förordar ocksä en ökad satsning pä detaljerad övervakning avrepresentativa skogstyper inkluderande intensifierad luftkvalitetsövervakning. Länsstyrelseni anför att det är mycket angeläget att genom deltagande i det europeiska forskningsarbetet kan initiera och driva pä forskningsprojekt om hur olika utsläpp frän ett visst land kan påverka nedfallet över ett annat. Med hänsyn till länets geografikska läge anser 70 detspeciellt angeläget att ett utökat bilateralt forskningsarbe- Prop.1987/88:85 te kommer till stånd med . Den föreslagna summan 2 milj.kr./år Bilaga 4.6 synes enligt lågt tilltagen. 1987/88:85 Bilaga 4.7 Statens naturvårdsverks och statens energiverks skrivelseden med förslag till nya svavelkrav vid förbränning Kapitel 9 Sammanfattande slutsatser och förslag Svaveldioxidutsläppeni har minskat kraftigt och väntas fortsättaatt minska fram tUI mitten av nitfiotalet. Därefter väntas utsläppen öka igen isamband med att kärnkraften avvecklas. Medutgångspunkt i senaste prognos kan utsläppsminskningen mellan1980 och 1995 uppskattas till . Om två kärnreaktorer antas varaavvecklade , stannar utsläppsminskningen någotunder . Ökningen kan vid oförändrade miljökravuppskattas tUl om kärnkraften börjar avvecklas efter är2000, Svaveldioxidutsläppeni väntas minska med ungefär en fjärdedel mellan 1980 och 1995.Svaveldepositionen i kan mot denna bakgrund uppskattas minska . Miljöeffekter och behov av åtgärder Svaveldioxidutsläppenleder regionalt till att mark och vatten försuras. Lokalt kan höga halter avsvavelföreningar i luften dessutom leda till att många material korroderarsnabbare än de eljest skulle göra. Människors hälsa kan ocksä påverkas. Halternaav svaveldioxid i svenska tätorter ligger dock i allmänhet under denivåer som anses innebära hälsorisker. Depositionenav svavel måste minskas i hela landet för att regionala skador skall undvikas.I sydvästra behöver depositionen reduceras jämfört med1980, Härutöver kan halterna av svaveldioxid behöva minskas i tätorter och runtpunktkällor för att lokala skador skall undvikas. Svaveldioxidutsläppenfrän förbränning kan sänkas såväl genom övergäng till mer lågsvavliga bränslenoch bränslekvaliteter som genom reningsåtgärder i anläggningarna. Ävenenei-gisparande kan givetvis bidra till att mioska utsläppen. Den tekniskautvecklingen på området är snabb. Omman ser tiU valet av svavelhaJt i vaije bränsle, är det i första hand genom en övergång till mer svavelfattiga o//ekvaliteter som utsläppen skulle kunna minskas. Svaveldioxidutsläppen från oljeeldning svarar 72 förca hälften av de totala svenska svaveldioxidutsläppen. Andelen väntas Prop.1987/88:85 vara ungefär lika stor är 2010. Huvuddelen av utsläppen härrör fräntung Bilaga 4.7 olja. Kostnadenför att gä över från tung olja med en procents svavelhalt till olja med 0,4procents svavelhalt kan för mitten av grovt uppskattas till 20-35dollar per ton eller /kWh, Detkol som används för energiproduktion i har vanligen en svavelhaltmellan 0,5 och I procent. Det är enligt vär bedömning knappast realistiskt atträkna med regelbundna leveranser av kol med lägre svavelhalt än 0,5 procenttill rimliga priser. Kostnaderna för en övergäng från kol med en svavelhalt på0,till ett med en svavelhalt pä motsvarar mindre än 1 öreper kWh. Svavelhalteni torv varierar mellan olika fyndigheter. Det är dock osäkert i vilkenutsträckning ny torvbrytning i mer svavelfattiga områden kan komma till stånd. Naturgas,gasol och flis är alla så gott som svavelfria. Vadgäller bränslebyten torde i första hand en övergångfrän mer svavelhaltigabränslen till flis och naturgas kunna bli aktuell. Teknikenför avsvavling har utvecklats snabbt och det finns många metoder som kantillämpas, ISverige utnyttjas i första hand ~avsvavling i fluidiserade bäddar Medvåt-tort rökgasavsvavUng kan 80 procents avsvavling näs utan störte problem.Den ärliga kostnaden kan uppskattas till 1,52,per kWh för anläggningarinom storleksintervallet 100-500 MW. Genomatt blåsa in kalk i eldstaden kan man avskilja av svavletberoende på typ av bränsle, förbränningsmetod samt utformning av utrustningenför kalkinblåsning. Kostnaden torde ligga runt per kWh. fluidiserad bädd kan 80-90 procents avsvavling nås till en kostnad av ca 1öre per kWh. Möjligheternaatt vidta reningsåtgärder liksom att byta bränsle eller bränslekvalitetvarierar mellan olika sektorer. Inomfjärrvärmen kan svaveldioxidutsläppen minskas genom bl. a. ökad kalktillsats irökgasavsvavlingen vid koleldade enheter och genom kalkinjektion. Dessaåtgärder kan kombineras med övergång fill mer lågsvavliga kol och merlågsvavlig olja. Det är också möjligt att utnyttja mer flis och gas. Vidnyinvesteringar kan rökgasavsvavUng installeras vid störte enheter. Det äräven tänkbart att installera rökgasavsvavUng vid några befintligaanläggningar. Föratt utsläppen från ett fjärrvärmenät skall kunna minskas på ettkostnadseffekfivt sätt är det viktigt att åtgärderna i olika anläggningarsamordnas för hela nätet. Inombostäder, service m. m. finns ett stort antal blockcentraler som levererar värme framför allt till flerbostadshus och lokaler. Huvudde len av dessa är oljeeldade. Förbrukningen av olja i sådana blockcentraler 73 väntas dock minska iframtiden främst genom att fler fastigheter ansluts till Prop. 1987/88:85fjärrvärme. I de kvarvarande blockcentralerna kan svaveldioxidutsläppen Bilaga 4.7 minskas främst genom övergång till tung olja med mindre än 1 procentsvavel eller till lätt olja. Inomträdgårdsnäringen används kol i små pannor för att värma upp växthus. Utsläppenfrån dessa pannor kan reduceras genom övergång till mer lågsvavliga kol. Inomindustrin kan skärpta svavelkrav vid förbränning mötas genom Övergäng till merlågsvavlig olja och mer lågsvavliga kol samt genom bl, a, kalkinjektion ikoleldade pannor. Det kan ocksä vara möjligt att gä över till gas eller flis.Inom mänga branscher är redan svavelutsläppen frän förbränning låga bl. a.till följd av att flis och andra skogsbränslen används. Vihar redan i värt referensalternativ räknat med att nya kolkondensverk färutsläppskrav på svavel/megajoule. Kostnaden för rökgasavsvavUng vidde oljeeldade kondenskraftverken är starkt beroende av vilka utnyttjningstideranläggningarna får . Vid 1 000 tinmars drift blir kostnadenca /kWh medan den vid 6000 timmars drift bUr /kWh, Kostnadenper ton minskad svaveldioxidemission varierar från ca för ökadkalktillsals vid rökgasavsvavUng i existerande anläggningar till upp mot 50000kr för installation av rökgasavsvavUng i befintliga oljekon-densverk med kortdrifttid. Kostnaden för övergång till eldningsolja med en svavelhalt på 0,4procent kan uppskattas fill per ton avskild svaveldioxid vilketligger ungefär i nivå med kostnaden för installation av rökgasavsvavUng ikoleldade anläggningar och för t. ex. en kombination av extra lågsvavligt koloch kalkinjektion vid rosteldade pannor. Bytefill skogsbränslen och naturgas hävdar sig väl jämfört med reningsåtgärdereller övergäng till svavelfiittigare oljor särskilt om man tar hänsyn till attäven utsläppen av kväveoxider minskas. Deallra billigaste åtgärderna, såsom ökad kalktillsats vid rökgasavsvavUng ifluidiserade bäddar, ger förhållandevis små utsläppsminskningar totalt sett. Omsvaveldioxidutsläppen skall minskas väsentligt måste man begränsa utsläppenfrän oljeeldningen och frän eldningen med fasta bränslen ytterligare. Miljöeffekternaav svaveldioxidutsläppen frän energianläggningarna är i första hand regionala,inte lokala. Det är därför naturligt att söka generellt verkande styrmedelsnarare än individuella. Generella krav är också enklare administrativteftersom mänga anläggningar berörs. Ekonomiskastyrmedel har fördelar framför allt vad gäller kostnadseffektivitet ochincitament till teknisk utveckling. Osäkerheten bland annat om hur enutsläppsavgift skall sättas, gör dock att en sådan avgift knappast kan ses somett alternativ till en reglering. En mer noggrann analys av möjligheterna attkomplettera en reglering med avgifter behöver dock genomföras. Vadgäller överförbara utsläppsjätter menar vi att väsentliga kostnads besparingar sannolikt kan uppnäs redan om s, k. bubblor tillämpas för anläggningar med samma ägare, t. ex. för ett helt fjärtvärmenät eller flera pannenheter inom en industri. Medhänsyn till de allvarliga miljöeffekterna mäste arbetet med att minska ' ° svavelnedfallet i ges mycket hög prioritet. Målet bör vara attminska de svenska svaveldioxidutsläppen fill 1995 ochatt bibehålla låga utsläpp även därefter. Föratt målet att bibehålla låga utsläpp skall kunna nås mästesvaveldioxidutsläppen från såväl oljeeldning som eldning med fasta bränslenbegränsas. Enbart långtgående åtgärder i koleldade anläggningar räcker inteför att minska utsläppen i önskad omfattning. Också i ett europeisktperspekfiv är åtgärder som omfattar såväl oljeeldning som eldning med fasta bränslenangelägna. Svaveldioxidutsläppenfrån industrins processer väntas minska kraftigt i till 1995 i enlighetmed tidigare uppställda mål. Kostnaden- räknad per ton avskild svaveldioxid - för att väsentligt minskasvaveldioxidutsläppen från eldning med tung olja kan uppskattas vara ungefärlika stor som kostnaden för långtgående reningsåtgärder i störte och medelstorakoleldade anläggningar. Den kostnad som förutsattes i akfionsplanen förminskningen av processutsläppen ligger under denna nivå (upptill IOOOO kr för åtgärder i processerna mot föråtgärder vid förbränning frän mUten av ), Det framstår mot dennabakgrund som motiverat att överväga att ocksä minska utsläppen från industrins processerytterligare , Vi har dock inte kunnat behandlaprocessutsläppen närmare i detta sammanhang. Medhänsyn till de många ätgärdsmöjligheterna Uksom till de skiftandebränslepriserna och den snabba tekniska utvecklingen bör svavelkraven utformasså att de som berörs kan anpassa sig pä ett flexibelt sätt. Åtgärder kangenomföras på ett mer kostnadseffektivt sätt om anläggningsägarna fritt kanvälja mellan olika metoder att klara angivna utsläppsnivåer. Detär enligt vår bedömning en fördel om utsläppskraven för svavel sätts lika föralla bränslen. Skadeverkningarna av svaveldioxidutsläppen är desamma oavsettbränsle och kostnaden per ton minskad svaveldioxidemission är som nyssangivits av liknande storlek vid oljeeldning och eldning med fasta bränslen. Omutsläppskraven sätts lika för alla bränslen, kommer förändringar i relationenmellan t, ex, kol och olja i bränsleanvändningen inte att leda till någrastörre förändringar av svaveldioxidutsläppen. Vihar mot denna bakgrund valt att stå fast vid den utformning av svavelkraven ochde kravnivåer som angavs i aktionsplanen.