prop · GB0352 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag anser dock attgränsen inte bör knytas till basbeloppet. En fast beloppsgräns bör bestämmas.En rimlig nivå är . inklusive den mervärdeskatt som belöper påanskaffningen. Vidare anser jag att skattefriheten bör gälla alla slag av gåvormed undantag för pengar och andra kontanta medel. På så sätt fär man störremöjlighet än som är fallet att överlämna en gåva som av mottagaren uppfattassom meningsfull. Vidare bör ett bidrag till en semesterresa vara en tillåtengåva. Kontanter som betalas ut direkt till den anställde kan dock inte godtasutan arbetsgivaren skall betala till resebyråföretaget eller den somtillhandahäller biljetterna för att skattefrihet skall gälla. Kommitténsförslag att en anställd högst tvä gånger - en gång ochvid anställningens upphörande - skall kunna motta en gåva av det här slaget ärockså enligt min mening en rimlig begränsning. Detfinns också två andra kategorier av gåvor för vilka skattefrihet gäller. Denena gruppen är julgåvorna. Det skall vara fråga om gåvor av mindre värde somlämnas till alla anställda eller en större grupp av dem. RSV har i sina senasteanvisningar angett en värdegräns som överensstämmer med kommitténs förslag,nämligen en procent av basbeloppet enligt AFL inklusive mervärdeskatt.Kommittén har vidare föreslagit att skattefriheten också skallgälla för jubileumsgåvor, dvs. gåvor till anställda när ett företags bestånd i25 år, , osv. Kommittén föreslår en värdegräns förskattefrihet om högst värdet för skattefrihet för julgåvor. Jag delar kommitténsbedömning att julgåvorna och jubileumsgåvorna också bör vara skattefria om de inte är av större ekonomiskt värde. Däremot delar jag kammarrättens i synpunkt att det inte finns tillräckliga skäl att för dessa smärre gåvor i lag detaljreglera värde gränserna. Värdet bör dock i princip ligga kvar pä den nivå som etablerats. En direkt koppling till basbeloppet enligt AFL som RSV infört i sina senaste anvisningar i fråga om julgåvor anser jag dock olämplig. Jag ansluter mig emellertid till kommitténs förslag att värdegränsen i fråga om jubileumsgåvor bör ligga på en nivå som är högre än värdegrän- 51 Värdegränsen för julgåvor kan i lagtexten lämpligen Prop.1987/88: 52 uttryckasså att det skall vara fräga om gåvor av mindre värde. markeraen något högre nivå för jubileumsgåvorna och att gåvorna skall liggapå den nu etablerade nivån kan dessa gåvor lämpligen karaktäriseras Jag vill här stryka under att man vid bedömningenav gåvans värde inte bör ta hänsyn till om den är försedd medinskription eller ej. Jag återkommer i författningskommentaren till frågan om värdegränserna. Mittförslag: Av arbetsgivaren subventionerad friskvård av enklare slag ochmotionsmöjligheter skall vara skattefria personalvärdsförmäner. Subvention avmotions- eller sportanläggning, som t. ex. hyrs av arbetsgivaren, skall ocksåvara skattefri under förutsättning att anläggningen disponeras i sin helhetunder minst ett är. Subventionen fär förutom tillhandahållande av lokal endast avse enklare redskap och kringutrustning och mäste rikta sig till helapersonalen. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker kommitténsförslag. Nägra remissinstanser anser dock att utlägg som den anställde haft förmotion i olika sportanläggningar bör kunna ersättas av arbetsgivaren medskattefrihet hos den anställde. Vidare anser några att startavgift i tävlingaroch medlemsavgifter i t. ex. golfklubbar som arbetsgivaren betalar bör vara enskattefri förmån hos den anställde. Skälenför mitt förslag: Det ligger i arbetsgivarens intresse att personalen är i godfysisk och psykisk balans. Att arbetsgivaren stimulerar de anställda attmotionera har därför ansetts som en självklar form av personalvård. Denallmänna ekonomiska utvecklingen under senare är och en ökande fritid har gjortatt intresset för fritidsaktiviteter ökat kraftigt. Gränsdragningen mellanskattefri personalvård och arbetsgivarens utlägg för den anställdes personligalevnadskostnader har fått ökad betydelse. I synnerhet gäller detta i fräga omav arbetsgivaren subventionerad motion. Pä detta område är de allmänna reglernaför vad som kan godtas som skattefri personalvård inte tillräckliga. Enprecisering i lagtext är önskvärd både för att åstadkomma en nödvändigbegränsning av de förmåner som bör vara skattefria men också för att kunnatillåta att arbetsgivaren under vissa förutsättningar hyr in lokaler för dettaändamål. RSVhar i anvisningar som gällt fr. o. m. taxering gett riktlinjer förbeskattningen. Anvisningarna bygger på den praxis som gällt , attden kostnadsinbesparing som kan uppkomma för en anställd när en arbetsgivarestöder de anställdas motionsidrott inte ansetts skattepliktig. Anvisningen harföljande lydelse. 2.1 Förmåner som inte bör anses som skattepliktiga(grupp Prop. 1987/88:52 I). Tilldenna grupp hänförs förmåner av obetydligt ekonomiskt värde för mottagaren, s.k. trivselförmåner. Hit räknas även vissa förmåner, vilkas värde visserligenkan vara större, men som enligt praxis inte ansetts skattepliktiga och därföräven i fortsättningen bör undantas från beskattning. Frittutnyttjande av arbetsgivaren tillhandahållna lokaler med tillhörande utrustningför motion och motionsidrott samt fritt tillhandahällande av enklareklädutrustning försett med arbetsgivarens reklamtryck, säsom T-shirts ochträningsoveraller för den anställdes personliga bruk. Medlokaler, som tillhandahålls av arbetsgivaren för motion och motionsidrott,avses förutom arbetsgivarens egna lokaler även förhyrd lokal eller förhyrd ridavseende kollektivt utnyttjande för motsvarande ändamål. Skattefriheten böravse endast sådan mofion och motionsidrott som kan utövas med utrustning(idrottsredskap) av enklare slag. En förutsättning för skattefriheten bör varaatt förmånen är tillgänglig för företagets hela personal och att den anställdeinte kan få belopp motsvarande avgift eller annan kostnad direkt utbetald tillsig. Förmån i form av dyrbarare utrustning avseende idrottsredskap ellerkläder, entréavgifter till idrottsevenemang eller startavgifter i tävlingar avolika slag omfattas inte av undantaget från beskattning. Kommitténanser att gränsen för det skattefria området också bör dras efterde principer som kommer till uttryck i anvisningarna. Även jag kan i huvudsakansluta mig till denna uppfattning. I ett avseende bör emellertid en mer tydliggräns dras. Det gäller frågan om efter vilka principer motion i t. ex. avarbetsgivaren förhyrda lokaler skall behandlas. Jag återkommer senare till denfrågan. Detskattefria området bör dock som kommittén har föreslagit inte bestämmas enbartmed utgångspunkt i om enklare eller dyrbarare redskap används. En rimligarebegränsning ligger i vilken typ av motionsutövning som det är fråga om. Enligtmin mening bör gränsen mot allmänna fritidsaktiviteter dras pä så sätt att detskall vara fråga om enklare motiorisidrott som kan utövas av i stort sett varoch en och i direkt anslutning fill arbetstidens början eller slut. Det kanvara fråga om gymnastik, styrketräning, bowling, racketsporter som bordtennis,tennis eller squash. Till det skattefria området bör också räknas vanligalagidrotter som t. ex. volleyboll, fotboll, handboll och bandy. Sportersom kräver dyrbarare anläggningar, redskap och kringutrustning och som oftast utövas skilt från arbetet både och rum som t. ex. golf, segling, ridning och utförsåkning pä skidor bör inte omfattas av skattefri- 53 heten.Någon skarp gräns är inte möjlig att dra men de exempel jag här givit bör ge engodtagbar ledning i rättstillämpningen. Jagvill i det här sammanhanget poängtera att arbetsgivarens subvention bör liggainom rimliga gränser. Det kan övervägas att införa t. ex. en beloppsgräns förhur stor arbetsgivarens subvention får vara per anställd. En sådan gräns skulleemellertid skapa administrativa problem för arbetsgivarna samt kontroll- ochvärderingsproblem hos myndigheterna. Jag har därför avstått från att lägga framett sådant förslag. Men jag vill poängtera att om en arbetsgivaresubventionerar t. ex. nägra anställdas tennisspel med mycket stora belopp perår kan det inte anses som sådan enklare motion som föranleder skattefrihet.Subventionen skall dä beskattas som andra förmåner. Jag har ridigareföreslagit att ett grundläggande kriterium för skattefria personalvårdförmånerbör vara att förmånerna åtnjuts pä arbetsplatsen. Med hänsyn till den centralabetydelse möjligheten till friskvård och motion har för ett väl fungerandearbete och till den sedvana som har utvecklats på detta område är enbegränsning till arbetsplatsen eller dess direkta närhet inte rimlig. Det ärinte ovanligt att arbetsgivaren för den anställdes räkning hyrmotionsanläggning. Detta leder till att en del anställdasfritidsintressen i praktiken subventioneras utan skattekonsekvenser i högreomfattning än vad som motsvaras av ett rimligt personalvårdsintresse. En sådanordning kan emellertid inte godtas. En grundläggande förutsättning förskattefrihet är att förmåner av personalvärdska-raktär åtnjuts i begränsadomfattning. En rimlig avvägning är därför att skattefriheten begränsas till attavse motion inom ägda eller t. ex. hyrda anläggningar som disponeras i sinhelhet av arbetsgivaren eller en rill denne knuten personalstiftelse underminst . Med en sådan regel finns en viss garanti för att skattefriheteninte sprids ytterligare och når en omfattning som faller utanför vad som inrymsi personalvårdsbegreppet. Vidaregäller de grundläggande villkoren att det skall vara fråga om enklaremotionsidrott och att hela personalen erbjuds förmånen. Närdet gäller redskap och idrottskläder, föreslår jag i fråga om skattefriheteninte någon förändring i förhållande till vad som enligt RSV:s anvisningar färanses gälla . Kontantautlägg i form av startavgifter o.d. bör liksom alltid varaskattepliktiga hos den anställde om arbetsgivaren betalar dem. Detsamma börgälla medlemsavgifter i föreningar av olika slag. Mitt förslag: Förmån avfri hälso- och sjukvård, tandvård samt företagshälsovård skall vara skattefri.Ersättning för patientavgift vid tandvård skall dock vara skattepliktig. En arbetsgivare skall harätt till avdrag för samtliga kostnader för anställdas hälso- och sjukvård samttandvård med undantag för kostnader som hänför sig till privat sjukvård sominte ersätts via den allmänna försäkringen. Arbetsgivaren skall också ha rätttill avdrag förkostnader för företagshälsovård som uppfyller villkoren för bidrag enligtförordningen (1985: 326) om bidrag till företagshälsovård. Arbetsgivaren skallvidare ha rätt till avdrag för kostnader för sådan verksamhet som avser rehabiliteringeller liknande och som bedrivs efter grunder som fastställs i kollektivavtalmellan arbetsmarknadens huvudorganisationer. Anställds avdragsrätt föravgifter för sjuk- eller olycksfallsförsäkring som tagits i samband med tjänstslopas. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Remissinstanserna instämmer i kommitténs förslag om skattefrihet försjukvårdsförmåner m. m. De flesta remissinstanserna är kritiska till förslagetom vägrad avdragsrätt för vård på privat värdinrättning. Några, däribland LO,och , är emellertid positiva tillkommitténs förslag även i denna del. anser att sammaregler bör gälla för tandvård som för sjukvård i övrigt. Skälenför mitt förslag: Skattefriheten för hälso- och sjukvård samt tandvård är sedan1940-talet konstruerad sä att skatteplikt endast föreligger om förmånen utgåtti enskild tjänst och efter väsentligt förmånligare grunder än vad som gällerför statligt anställda (32 § 3 mom. KL). Efter tillkomsten av den allmännaförsäkringen har reglerna blivit föråldrade och är i behov av översyn. Denallmänna sjukförsäkringen gäller alla som är bosatta här i landet. Förmän avfri sjukvård i anställningsförhållanden avser - vid sidan av att arbetsgivarenbetalar patientavgifter - värd pä privata värdinrättningar där vård kanerbjudas snabbare eller pä andra villkor än i den offentliga värden. Detföreligger av olika skäl stora svårigheter att värdera den här typen avförmåner. Visserligen är som regel arbetsgivarens kostnad känd antingen i formav försäkringspremier eller direktbetalda avgifter. Denna kostnad kan emellertidmånga gånger inte anses motsvara förmänens värde hos den enskilde.Arbetsgivaren kan ibland ha ett eget intresse av att den anställde snabbtkommer åter i produktion. Till svårigheterna att värdera förmånen bidrar ocksåatt den privata vården är sä kostsam att den anställde ofta inte skulle havalt det vårdalternativet om han själv varit tvungen att betala hela kostnaden.Mot denna bakgrund delar jag kommitténs och de flesta remissinstansernasuppfattning att förmån av fri sjukvård bör undantas från beskattning hos denanställde. Ifräga om tandvärden är läget något annorlunda även om samma beskattningsreglergäller som för den egentliga sjukvärden. Förmån av fri tandvård i enskildtjänst skall alltså tas upp som skattepliktig intäkt om den utgär efter väsenfligtförmånligare grunder än som gäller i statlig tjänst. Eftersom staten iallmänhet inte erbjuder sina anställda fri tandvård är en sådan förmån ienskild tjänst vanligen skattepliktig. Någon ändring på dennapunkt är inte mofiverad. Den förmån som det innebär att arbetsgivaren betalarpatientavgiften vid tandvård bör alltså vara skattepliktig hos den anställde.Övriga förmåner av fri tandvård bör dock vara skattefriahos den anställde. Skattefrihet för tandvårdsförmäner tillkommer redan nuanställda med stationering utomlands och vissa tjänstemän inom försvaret. Medmitt förslag kommer också de som inte omfattas av den allmänna försäkringen attkunna motta fri tandvård utan beskattning. Arbetsgivarenskostnader för den sjukvård som han erbjuder sina anställda är principiellt enkostnad i verksamheten. Som jag tidigare föreslagit bör förmånen av frisjukvård vara skattefri hos den anställde. Om en sådan subvention inte kopplastill en vägrad avdragsrätt hos arbetsgivaren för kostnader för privat sjukvårdsom inte ersätts via den allmänna försäkringen skulle detta leda till att denoffentliga värdens resurser urholkades och även bidra till ojämnheter ifördelningen av det totala utbudet av sjukvård. Jag ansluter mig därför tillkommitténs förslag att arbetsgivaren inte skall ha rätt till avdrag för dennatyp av kostnader. Sompåtalats i lagrådets yttrande har den anställde enligt 33 § KLrätt till avdrag för avgifter som han erlagt för sådan sjuk- eller olycksfallsförsäkringsom tagits i samband med tjänst. Avdragsrätten infördes genom lagstiftning år1950. Enligt vad jag har erfarit förekommer numera inte nägra sjuk- ellerolycksfallsförsäkringar som tagits i samband med tjänst. Det finns alltså intelängre något behov av en särskild regel om avdrag för avgifter för sådanaförsäkringar. Jag föreslär därför att regeln slopas. Åtgärden föranlederföljdändringar i punkt 1 av anvisningarna till 31 § samt punkt 1 avanvisningarna till 50 § KL. I likhet med vad somgäller för sjukvårdsförmåner bör inte heller förmåner som avserföretagshälsovård vara skattepliktiga. Denna verksamhet, som vuxit fram påinitiativ av parterna på arbetsmarknaden, utgör en av de viktigaste resursernapå arbetsplatserna när det gäller att förebygga arbets-relaterade problem ochåstadkomma en bättre arbetsmiljö. Som kommittén anfört bör rätt till avdragför kostnader för företagshälsovård föreligga. En förutsättning för avdrag börvara att företagshälsovården uppfyller villkoren för rätt till bidrag enligtförordningen (1985: 326) om bidrag företagshälsovård. Det är också rimligtatt arbetsgivaren får avdrag för kostnader för sådan verksamhet som avserrehabilitering eller liknande och som bedrivs efter grunder som fastställs ikollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer. Mittförslag: Förmån för anställd i trafik- eller resebyråföretag o. d. attkostnadsfritt eller till ett subventionerat pris få utnyttja företagetsresetjänster skall även i fortsättningen anses som skattefri personalvård. Skattefrihetenbegränsas till reseförmåner som utgär till den anställdes make/maka ellersambo och barn under 18 är. Kommitténs förslag: Ingaändringar föreslås i gällande ordning. Remissinstanserna: De flestaremissinstanser delar kommitténs uppfattning att den nuvarande skattefrihetenhar en lämplig omfattning. remissinstanser,däribland RSV, anser att en del reseförmäner går utöver Prop. 1987/88: 52vad som kan godtas som verksamhetsförmån i form av s. k. sedvanliga rabatteroch att någon form av begränsning bör införas. Skälenför mitt förslag: gäller som huvudregel att förmån av fri resaär skattepliktig (punkt 3 av anvisningarna till 32 § KL). Har resan åtnjutitspå grund av anställning eller särskilt uppdrag är den emellertid skattefri. Enförutsättning är dock att resan inte har utgått som en direkt ersättning förkontant lön (punkt 8 andra stycket av anvisningarna till 32 § KL). Bestämmelsenhar visserligen enligt ordalydelsen ett vidare tillämpningsområde men har ipraktiken begränsats till att gälla i huvudsak för anställda i trafik- ochreseföretag. Fria och subventionerade resor för anställda i trafikföretag somt. ex SJ och SAS beskattas alltså inte. Liknande regler gäller åtminstone vadjärnvägs- och luftfartsanställda beträffar i de flesta länder. I fräga omanställda i Pygföretag gäller i bl. a. att förmän av fria resorbeskattas enligt vissa schabloner, med fribelopp inom bl. a. och medvissa begränsningar i fräga om kretsen av förmäns-berättigade. För SAS delgäller att reseförmånskretsen inte är begränsad till kärnfamiljen utan ärbetydligt vidare. har emellertid företaget infört vissabegränsningar. Reseförmäneri allmänhet bör även i fortsättningen enligt min mening vara skattepliktiga.För reseförmäner som har utgått till anställda i trafik-och resebyråföretag ärdet emellertid mänga gånger svära bedömningar i frågan om skattepliktig förmånföreligger och i så fall till vilket värde. Vidare skulle en generellskatteplikt kräva en mycket omfattande kontrollapparat hos framför alltarbetsgivaren. Även om man valde ett starkt schabloniserat system skulle maninte helt komma ifrån bedömningar i det enskilda fallet. Framför allt skullearbetsgivaren behöva införa ett omfattande system för registrering av resorför varje anställd och därvid göra en bedömning i vilken utsträckning den varitnödvändig för tjänsten. Vid bedömningen av skatteplikten kan det t. ex. vara avbetydelse om det finns ett arbetsgivarintresse att den anställde företar visseller vissa resor för att t. ex. lära känna trafik- ellerresebyråföretagets verksamhet. Också i värderingsfrågorna gör sig liknandesvårbedömda faktorer gällande. Övervägande skäl talar mot att nu införaskatteplikt för reseförmåner som åtnjuts av anställda inom trafik- ochresebyråföretag. Detsamma bör gälla vissa andra kategorier som enligt fastpraxis haft denna förmån. Skattefriheten gäller givetvis under den allmännaförutsättningen att reseförmåner i enskilda fall inte har utgått under sådanaförhållanden att de i praktiken ersatt kontant lön. Närdet gäller kretsen av förmänsberättigade finns det enligt min mening inte någraskäl som talar för att skattefriheten för anställda i trafik- ochresebyråföretag skall gälla för andra än den anställde och hans familj.Skattefriheten bör begränsas till att gälla förmån som åtnjuts av den anställdeoch den anställdes maka/make eller sambo och barn under 18 är. Jagföreslår alltså den förändringen av beskattningsreglerna för reseförmåner attden krets som kan åtnjuta förmånen utan beskattningskonsekvenser för denanställde begränsas. 2.3.6 Förmån av friaarbetskläder, m. m. 1987/88: 52 Mittförslag: Förmån av fria arbetskläder och fri uniform skall vara skattefri. Med arbetskläderskall avses förutom skydds- och överdragskläder, andra kläder som är avpassadeför arbetet och inte lämpligen kan användas privat. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser delar kommitténs uppfattning att förmån av friuniform bör undantas frän skatteplikt. LRF avstyrker förslaget mot bakgrund avsvårigheten att dra gränsen mot privata levnadskostnader. Någraremissinstanser anser att ett införande av skattefrihet för förmån av friuniform bör medföra en motsvarande skattefrihet för bidrag till uniform ochavdragsrätt för den anställdes kostnader. Skälenför mitt förslag: Enligt nuvarande ordning är beklädnadsförmän och ekiperingsbidragskattepliktiga (punkt 2 av anvisningarna 32 § KL). Skatteplikten omfattardäremot inte sådana kläder som kan jämställas med arbetsredskap. Hit räknasöverdrags- och skyddskläder. I konsekvens härmed medges avdrag vidinkomsttaxeringen för kostnader för överdrags-och skyddskläder (punkt 5 avanvisningarna till 33 § KL). För vissa andra typer avarbetskläder än överdrags- och skyddskläder medgavs temporärt avdrag vid1976-1983 års taxeringar. Avdrag medgavs om den skattskyldige haft ickeoväsentliga kostnader utöver det normala för sädana arbetskläder som på grundav arbetets beskaffenhet utsattes för starkt slitage, kraftig nedsmutsningeller annars förbrukades osedvanligt snabbt. Som exempel på yrkeskategorier somkunde anses ha sådana kostnader angavs i RSV: s föreskrifter (RSV Dt 1980: 26)bl. a. betongarbetare, murare, smidesarbetare och svetsare. Motivet förtidsbegränsningen var att kostnader för dessa slag av arbetskläder inte iförsta hand borde beaktas genom regler om avdragsrätt vid inkomsttaxeringenutan att frågan om kompensation för sådana kostnader i stället borde lösasavtalsvägen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till det höjda schablonavdragetunder inkomst av tjänst upphävdes avdragsrätten fr.o.m. . Kommittén har som ett ledi en förenkling föreslagit en utvidgning av skattefriheten. Jag delarkommitténs uppfattning att fri uniform bör vara skattefri. Uniform intar ensärställning så till vida att dess primära syfte är att utmärka en vissbefattning eller vissa befogenheter. Även i övrigt är det enligt min meningmotiverat med en något utvidgad skattefrihet för arbetskläder. Till att börjamed bör fria arbetskläder som tidigare grundat den temporära avdragsrätten undantasfrån beskattning dvs. sådana som på grund av arbetets beskaffenhet utsätts förstort slitage, kraftig nedsmutsning eller annars förbrukas osedvanligt snabbt.Även fria kläder som är särskilt avpassade för arbetet och som inte lämpligenkan användas privat bör undantas från beskattning. Så kan vara fallet på grundav klädernas utformning, t. ex. snitt och färgsättning eller pä grund av att deär särskilt utprägladeför det slags yrkesutövning det är fräga om, t. ex. kläder som Prop. 1987/88:52 skall användas av anställda i ett företag inom livsmedels-, restaurang- och hotellnäringeneller i sjukvärden. Skattefrihet bör dock inte generelU gälla för kläder avenhetlig typ som av tradition bärs av anställda i vissa verksamheter. Mångagånger rör det sig i de fallen om kläder som med fördel också kan användasprivat. Deföreslagna ändringarna innebär skattefrihet för uniform och för vissa slag avarbetskläder som tillhandahälls anställda. Det finns emellertid inte skäl attinföra skattefrihet för kontanta bidrag för inköp av sådana kläder. 2.4 Skattepliktiga naturaförmåner 2.4.1 Allmänt om värderingsfrågorna Naturaförmånerskall som regel värderas till ortens pris (marknadsvärdet), 42 § KL. I detlagrummet finns ytterligare regler för hur värderingen skall ske av vissaförmåner. För en del mer frekventa förmåner, t. ex. kost och bilförmån, finns schabloniseradevärderingsregler. Vidare gäller enligt 42 § KL följande. Värdet avbostadsförmån skall beräknas med ledning av i orten gällande hyrespris eller, isaknad av tillfälle till sådan jämförelse, efter annan grund som mä finnaslämplig. I anvisningarna till bestämmelsen anges vidare att hyrespriset ikringliggande orter kan tjäna till ledning. Värdet av produkter, varor ellerandra naturaförmåner som ingår i lön eller annan inkomst skall beräknas efterdet pris som gällt i orten om de i stället införskaffats för pengar.