prop · GB0331 · 1987-12-31 00:00:00 — a. skissera modeller för den framfida organisationenoch administrationen i stiften. Jaghar också tidigare (avsnitt 3.6.9) redogjort för den arbetsgrupp som regeringenbeslutat tillsätta inom för atl fungera som ell centraltsamordnande organ för de rådgivnings- och informafionsinsatser Prop.1987/88: 31 som kan behövas vid ett genomförande av reformen. Jag nämnde dåocksä atl vissa kostnader för genomförandeåtgärder - bl. a. personalutvecklingm. - i de olika sfiflen avses kunna betalas ur kyrkofonden. Genomde åtgärder som jag nu har redovisat bör goda förutsättningar finnas alt isamtliga sfifl förbereda övergången till den nya organisationen så all denskall kunna gä smidigt och utan större omställningsproblem för den personal somfår ändrade anställningsförhållanden lill följd av reformen. Jag vill ocksä idetta sammanhang framhälla, alt även om huvudmannaskapet för förvaltningenändras, så kommer de förvaltningsuppgifter som personalen vid stiftskansliernai dag sysslar med alt i stor utsträckning vara likartade, om inle identiska,efter reformens genomförande. Avspecialmofiveringen lill de lagförslag som kyrkomötet haft del av och som jaglägger fram i del följande framgär när de olika moment som reformen omfattaravses träda i kraft. Förutomde ändringsförslag lill lagar som jag nu lägger fram förutsätter reformen enrad ändringar i andra lagar och förordningar. Jag avser all återkommatill regeringen med förslag till en proposition om följdlagstiftning lillkyrkoreformen. Frågan om förordningsändringar behandlas av den inomcivildepartementet inrättade kyrkoförordningsgruppen (C 1986: F). Den beräknaslämna sill slutbetänkande . 4 Det kyrkliga ämbetet Fördelningenav normgivningskompetensen mellan staten och kyrkan sker genom atl riksdagenmed stöd av punkt 10 övergångsbestämmelserna till regeringsformen delegerarnormgivningskompelens lill kyrkomötet. Detta sker genom föreskrifter i lagen(1982:942) om (ändrad senasl 1985:868). Deprinciper som har legal till grund för bestämmandet av kyrkomötetsnormgivningskompelens är bl. a. följande. Pä områden där del kan finnas starkaönskemål om bestämmaderält från såväl statens om kyrkans sida börbestämmanderätten överlämnas till kyrkan endasl i de fall där kyrkans ochstatens intressen sammanfaller när del gäller reglernas innehåll. Om staten ochkyrkan däremot har skilda uppfattningar, kan frågan inte undandras slalensbestämmanderätt (prop. 1981/82:77 s. 30, KU 36, rskr. 263; KU 1982/83: l,rskr.1). anförda propositionen som behandlar den kyrkliga lagstiftningensanpassning lill regeringsformens huvudprinciper om normgivning - slogs fasl atlföreskrifter i fräga om kyrkans ämbeten och tjänster bör beslutas av riksdageneller regeringen. Kyrkomötet,och biskopsmötet har vid skilda tillfällen hos regeringen hemställt om en översyn av bestämmelserna om obehörighet att utöva prästämbetet och om skiljande av präst frän ämbetet. Regeringen har överlämnat framställningarna till kyrkoförfalt- 173 har i sitt slutbetänkandeföreslagit änd- Prop. 1987/88:31 ringar i regeringsformensövergångsbestämmelser som gör det möjligl för alt i lagen om till kyrkomötet delegera rätten all meddela föreskrifter i fråga omprästämbetet. Utredningen har närmare angivit innebörden och föjderna av sittförslag pä följande sätt (betänkandet dd 1 s. 106): Behörigheten till det andliga ämbetet 1 ämnet prästämbetet ligger atl kyrkomötet får bestämmabehörighetsvillkoren för inträde i ämbetet. Det är givet att kyrkomötet därvidmåste ta hänsyn till bl. a. alt innehav av ämbetet är etl behörighetskrav förprästtjänst. Slaten kan t.ex. inle acceptera alt reglerna utformas så, all jämställdhetenmellan könen skulle äventyras vid tillsättningen av prästljäns-ter. Riksdagenkan i den män del uppstår konflikter ingripa genom all meddela föreskrifter ilagen om . Förslaget innebär all bestämmelserna i 19 kap. 1686 ärskyrkolag om prästvigning och andra villkor för inlräde i prästämbetet kanupphävas och erätlas av inomkyrkliga bestämmelser. Detsamma gällerbestämmelserna om prästexamen och befrielse från sådan examen. Dessabestämmelser finns nu i förordningen (1884: 13 s. 1) angäende förändradebestämmelser om prästexamen, förordningen (1884:13 s. 2) om prästexamen ochkungörelsen (1889:60) angående befrielse i vissa fall från avläggande, förinträde i prästämbetet, av prästexamen eller annat prov. Det kan dock finnasskäl att överväga en fortsatt statlig reglering av de bestämmelser om prästexamensom tar sikte på prästens allmänl samhälleliga uppgifter, t. ex. kunskaper omfolkbokföring. I ämnet prästämbetet ingår också frägan om villkoren förinnehav av biskopsämbetet. Vid utformningen av eventuella regler måstekyrkomötet beakta att den som får en biskopstjänst ocksä kan räkna medall automatiskt få bli vigd till ämbetet. En inomkyrklig reglering av behörighetentill biskopsämbetet får inte medföra nägon ändring i delta hänvseende. Den statliga regleringen saknar bestämmelser ombiskopsvigningen som etl villkor för utövande av biskopsämbetet, om detta inlemöjligen kan anses följa av 19 kap. 1 § kyrkolag. Bestämmelserna i 21kap. 1686 ärs kyrkolag om vigningsakten hör redan till kyrkomötets normgivning. Kyrkomötet bör ocksä fä föreskriva vad som enligt gällanderätt är alt anse som biskopars och andra prästers ämbetsplikt. Det är fräga omde religiösa och etiska krav som kyrkan ställer pä prästerna. Ämbetspliktenframgår av de löften som prästkandidaten avger vid prästvigningen saml av olikabestämmelser i 1686 ärs kyrkolag. Vi vill särskilt peka på prästernasskyldighet enligt 1 kap. 1 § hålla sig lill den lära och trosbekännelse som närmareanges i paragrafen, och på förbudet i 1 kap. 2 § mot atl sprida villoläror. Förlust av prästämbetet m.m. I ämnet prästämbetet ingår slutligen också frågan omskiljande från ämbetet och andra disciplinära åtgärder mot innehavare avämbetet. I sistnämnda hänseendesammanfattar utredningen sitt förslag sä, atl kyrkomötet skall fä meddelaföreskrifter om disciplinära åtgärder mot innehavaren av ämbetet såväl närdenne har prästtjänst som när delta inte är fallet. 4.2 Ändring i normgivningskompetensen Mitt förslag:Normgivningen i fräga om del kyrkliga ämbetet förs över fill kyrkomötetskompetensområde. Kyrkoförfattningsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (betänkandet del I s.59-110, del 2 s. 5-7). Utredningen - som inle behandlat frägan om diakonalel -har begränsat sill förslag till all avse normgivningen i fråga om prästämbetet. Remissinstanserna:Utredningsförslaget tillstyrks av alla remissinstanser utom en. Några instansermenar dock atl kyrkomötets normgivningskompelens inte skall begränsas lillprästämbetet utan i stället avse det kyrkliga ämbetet. På detta sätt skullenormgivningskompetensen komma alt omfatta inle bara det traditionella präst-och biskopsämbetet utan även diakona-lets ställning i . Skälenför mitt förslag: Förhållandel mellan staten och kyrkan är grundat på eltömsesidigt förtroende. Normgivningsförddningen måste bygga på detta förtroendeoch ske utifrån praktiska överväganden om de enskilda frågornas natur ochursprung. Annars kan kyrkans bestämmanderätt lätt komma att bli illusorisk.Fördelningen av normgivningskompetensen kan då ocksä riskera att bli oförenligmed de intentioner som låg bakom kyrkomötesreform. Kyrkomötesreformenhar, som kyrkoförfattningsutredningen påpekat, medfört atl normgivningen omprästämbetet, dvs. det andliga uppdrag som ges av kyrkan genom prästvigning,undandragils kyrkans tidigare inflytande och hell lagts under slalligbeslutanderätt. Del är ostridigt att vissa stafiiga intressen gör sig gällandepä grund av det nära sambandet mellan prästämbetet och den statligt regleradeanställningen som präst. Innehav av prästämbetet är nämligen ell avbehörighetsvillkoren för prästtjänst och ämbetet ulövas i de flesta fall i enanslällning som präst. Del är samfidigt uppenbart atl del med rätta finns ellstarkt kyrkligt intresse atl genom inomkyrkliga bestämmelser fä reglera den förkyrkan så viktiga fräga som ämbetet utgör. Att ämbetet och tjänsten normall ärförenade med varandra behöver inte nödvändigtvis förutsätta atl slalen reglerarbåda områdena. Slalens intresse bör i praktiken vara koncentrerat till om enpräst uppfyller de villkor som i allmänhet gäller för arbetstagare i offentliganställning. Att sädana villkor iakttas garanteras på ett tillfredsställandesätl genom de behörighets- och ansvarsregler som gäller för anslällning sompräst. Normgivningen pä delta område måste ocksä i fortsättningen ligga päriksdagen eller regeringen. Närdet gäller kyrkans andliga ämbete som sådant bör staten däremot i Från kyrkligt häll har också uUryckts ell starkt Prop. 1987/88:31önskemål om atl kyrkan ensam fär bestämma på detta område. Vissa frågor ombehörigheten lill ämbetet som framslår som rent kyrkliga kan givetvis ocksåberöra principiella frågor som jämställdhet mellan könen och vissa andrarätlvisekrav. a. av detta skäl har hovrätten för avstyrktatl normgivningskompetensen förs över lill kyrkans egna organ. Del ligger dockuppenbarligen i kyrkans intresse atl innehavaren av ämbetet motsvarar de kravsom staten i sin tur har på innehavaren av en anslällning som präst ellerbiskop. Kyrkomötets breda representativitet och demokratiska förankring ser jagsom en särskild garanti i delta sammanhang. Statensoch kyrkans uppfattning om utformningen av prästämbetet synes under nuvarandeförhållanden i stort sammanfalla. Jag kan därför inte se atl några vikligastatliga intressen skulle trädas för när genom alt kyrkomötet får befogenhetatt reglera ämbetsfrågan. Till della kommer all kyrkan i praktiken alltid harhaft ett stort inflytande på frågor som rör ämbetet. Situationen torde därförinte på något märkbart sätt förändras genom alt den formella beslutsrätten försöver till kyrkomötet. Ilikhet med kyrkoförfaltningsutredningen föreslår jag sålunda all kyrkomötetfår utfärda föreskrifter om behörigheten till inträde i prästämbetet och om hurbiskopsämbetet ges lill en person. Vidare fär det ankomma pä kyrkomötet altinom vissa ramar fastställa prästämbetets innehåll, dvs. vad som skall höratill biskoparnas och övriga prästers ämbetsplikt. Slutligen bör kyrkomötetockså få bestämma om disciplinära åtgärder avseende ämbetet. Detta är såledesde frågor som ligger inom ämnet prästämbetet och som kommer alt omfattas avkyrkomötets utökade normgivningskompelens. Utanför ämnet faller t. ex. frägorom beslutande myndighel (se avsnitt 4.4). Fråganom diakonatei i har legal utanför kyrkoförfaltningsutredningensuppdrag. Någon stafiig reglering av diakonatei finns inte. Dess ställning haremellertid behandlats i olika inomkyrkliga utredningar och har aktualiseratsvid fiera kyrkomöten ; Med hänsyn härtill har nägraremissinstanser ifrågasatt den begränsning lill prästämbetet somkyrkoförfatlningsulredningens förslag innebär, även om delta enliglutredningens tolkning ocksä inkluderar biskopsämbetet i kyrkan. Domkapitleti förordar all kyrkomötets normgivningskompelens skall bestämmas till atlavse "det kyrkliga ämbetet" och motiverar sitt förslag med atl deltaämbetes innehåll och utformning är föremål för viktiga ekumeniskasamtal och överväganden på inlernationelll plan. Mot den bakgrunden och medhänsyn lill den fortgående debatten om. diakonalets ställning i svenska kyrkanmåste del, enligl domkapillels mening, anses olyckligt, om kyrkomötetsnormgivningskompelens för framfiden begränsas till del traditionella präst-och biskopsämbetet. Svenska kyrkanscentralstyrdse menar atl uppenbarasvårigheter skulle uppstå, om kyrkomötet endasl får kompelens alt meddelaföreskrifter om en del av det som uppfattas som kyrkans ämbete. Fråganom diakonatei ulgör en del av del kyrkliga ämbetet är huvudsak- 176 ligenav leologisk natur. Den har närmast karaktären av en lärofråga som Prop.1987/88: 31 del bör få ankomma på kyrkan att själv ta ställning till. Sedanär 1920 har det emellertid funnits ritualer i den svenska kyrkohandboken fördiakonvigning och diakonissvigning. Sådana ritualer eller ordningar ankommerdet numera på kyrkomötet att besluta om genom kyrklig kungörelse (7 § lagen omsvenska kyrkan). kyrkomöte (KE 1987: 8, kskr. 31) har också inom ramenför en ny kyrkohandbok för antagit nya ordningar förbiskopsvigning, prästvigning samt diakon- och diakonissvigning. uttalas belräffande dessa vigningshandlingar följande: Kyrkansvigningshandlingar är ell uttryck för atl genom Anden inom folkför evangeliets skull kallar människor fill livslång tjänst. Denna kallelsebekräftas genom kyrkans vigning. Vigningarnalill biskop, präst och diakon är likvärdiga uttryck för evangeliets fullhel ochför kyrkans uppdrag utifrån delta , som skall gestaltas i säväl ordsom handling. Avtradition används ordet ämbete i vår kyrka för uppgifterna alt vara präst ochbiskop. Andra termer som uppdrag, kall, tjänst avser all i sak uttrycka sammaKristi kallelse atl vara tjänare åt hans . Somjag har nämnt ställer sig kyrkomötet utan erinran bakom regeringensförslag om det kyrkliga ämbetet (. 1987: 5, KL 9, kskr. 12).Kyrkolagsulskottet ansluter sig i sill belänkande lill vad som läronämnden haryttrat i ärendet: Läronämndenhälsar med tillfredsställelse det framlagda förslaget att kyrkomötet genomkyrklig kungörelse skall fä meddela föreskrifter i fräga om det kyrkligaämbetet. Det är bäde följdriktigt och naturiigt atl kyrkomötets kompelens ävenomfattar det kyrkliga ämbetet, eftersom delta i grundläggande avseendenbestäms av lära som redan tillhör kyrkomötetsnormgivningskompelens. Jaguppfattar kyrkomötets båda nu nämnda beslut som elt uttryck för en sammanhållensyn, där man inom det i regeringsskrivelsen : 5 förslagna begreppet delkyrkliga ämbetet jämställer de delvis fill sitt innehåll olika men genomvigningen anförtrodda livslånga uppdragen som biskop, präst och diakon.Kyrkomötets uppfattning stämmer överens med min. Devigda diakoner och diakonissor som är anställda i församlingarna ochpastoraten har olika typer av rent kyrkokommunala tjänster. Deras anställningarär alltså inte slalligl reglerade till skillnad frän vad som i regel gäller förprästerna. Någol statligt intresse som medför aU slaten bör ha beslutanderätteni fråga om vilka bestämmelser som skall gälla för antagning och vigning avdiakoner och diakonissor i eller för deras anställningar finnsinle. Delbör sålunda enligl min mening ges möjlighet för kyrkomötet all på grundval av inomkyrkliga överväganden även kunna meddela föreskrifter om del oreglerade diakonalel. Kyrkomötets normgivningskompelens bör därför ges en vidare ram än den som anges av kyrkoförfaltningsutred ningen. Till kyrkomötets normgivningskompelens bör enligl mitt förslag 1 12 1987/88. hänförasfrågor som avser det kyrkliga ämbetet, vilkel kan omfalla del andliga uppdragsom genom vigningen geUs ät såväl biskopar och övriga präster som diakoner ochdiakonissor. Milt förslag leder lillatt punkt 10 övergångsbeslämmelserna lill regeringsformen och 7 § lagen omsvenska kyrkan måste kompletteras med en föreskrift som avser del kyrkligaämbetet. Förslagen leder ocksä lill vissa konsekvensändringar av redaktionellnalur i lagen om kyrkomötet och det lill kyrkomötet remitterade förslaget lillny domkapitelslag. Dessa ändringar kommenterar jag närmare ispecialmotiveringarna fill de nämnda lagarna (avsnitt 6.1-6.4). 4.3 Behörigheten till och förlusten av prästämbetet Mittförslag: Gällande ordning om behörigheten till och förlusten av prästämbetetbehålls till dess kyrkomötet utfärdar egna föreskrifter i ämnet. Kyrkoförfattningsutredningensförslag: Överensstämmer med milt förslag (betänkandet del 1 s. 95110).Utredningen föreslär dock att den nuvarande statliga regleringen upphävs isamband med införandel av den nya kyrkolag som utredningen föreslagit. Remissinstanserna:Remissinslanserna har inte någon erinran mol förslaget. Skälenför mitt förslag: Kyrkomötet bör enligl den nya ordningen som jag föreslär iavsnitt 4.2 få kompetens atl genom kyrklig kungörelse meddela föreskrifter omdel kyrkliga ämbetet. I avvaktan på inomkyrkliga föreskrifter om det kyrkligaämbetet föreslår jag all inga sakliga ändringar görs i den nuvarande ordningen.Della innebär alt bestämmelserna i 19 kap. 1686 ärs kyrkolag om prästvigningoch andra villkor för inlräde i prästämbetet finns kvar. Vidare kvarstår ocksäbl.a. förordningen (1884:13 s. 2) om prästexamen. I fräga om förlust avprästämbetet gäller t.ex. all en präst som har övergett lärafär skiljas frän ämbetet. Har prästen ålagts disciplinpåföljd, kan denneförklaras obehörig att utöva ämbetet för viss lid (13 § 3 och 4 mom. 1936 årsdomkapildslag). De nu gällande föreskrifterna om föriust av prästämbetetföresläs tillsj'vidare bli överförda till lagen om . Dettabehandlas närmare i specialmotiveringen lill den lagen (avsnitt 6.2). Kyrkomötet(KL 1987: 5 och 9) har inle någon invändning i sak utan för endast fram vissalagtekniska synpunkter. En del av dessa tar jag upp särskill ispecialmofiveringen till präslanställningslagen (avsnitt 6.7). Mitt förslag: Nägonändring görs inte beträffande beslutande myndigheter i första instans. Deltainnebär atl för biskopar prövas frågor om föriuslen av del kyrkliga ämbetet par.Beträffande övriga präster prövas frägor om behörigheten lill och föriuslen avdet kyrkliga ämbetet av domkapitlen. Domkapitlens ochansvarsnämndens för biskopar beslul i frågor om förlusten av del kyrkligaämbetet överklagas i forlsällningen hos kyrkomötets besvärsnämnd.Besvärsnämndens beslut fär inle överklagas. Besvärsnämndenssammansättning och omröstningsregler anpassas till nämndens nya uppgifter. Kyrkoförfattningsutredningsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Utredningen har ocksäföreslagit att beslut i frägor om inträde i prästämbetet skall varaöverklagbara (betänkandet del 1 s. 95-110, del 2 s. 7 och 8). Remissinstanserna:Förslagen tillstyrks av alla remissinstanser utom en. Några remissinstanser harframhållit att kyrkomötets besvärsnämnd bör få en sådan kompetens ochsammansättning alt den fyller kraven på en slufinslans. Enligtgällande ordning prövas för biskopar frägor om föriust av ämbetet . För övriga präster prövas frågorna av domkapitlen.Frägan är oreglerad för diakoner och diakonissor. Beslutsordningenoch därmed sammanhörande frågor har enligl min mening ett visst samband mednormgivningskompetensen. Jag föreslår därför alt föreskrifter om de organ sombeslutar i frågor om inträde i och förlust av prästämbetet tas in i lagen omsvenska kyrkan. Isamband med förslaget lill kyrkomötet om ändrad normgivningskompelensbeträffande det kyrkliga ämbetet lade regeringen - med hänvisning fill allkyrkomötets yttrande över regeringens skrivelse 1987: 1 om ny organisation pålokal- och stiftsplanet i först borde föreligga - inle framnägol särskill förslag om beslutsordningen vid handläggningen av dessa frägor.Kyrkomötet har med anledning av en i frägan väckt motion (mot. 1987: 93, KL 9,kskr. 12) anfört följande: Först sedannormgivningskompetensen beträffande det kyrkliga ämbetet genom nödvändigagrundlagsändringar och ändringar i lagen om har förts över tillkyrkomötet kan delta ämbetes innehåll och utformning definieras i en kyrkligkungörelse. Delta kräver i sin tur noggranna överväganden. Innan så har skettbör lagregleringen av instansordningen begränsas lill alt avse deltraditionella präst- och biskopsämbetet. Enligt kyrkomötets meningskall sålunda en del av beslutsordningen tills vidare vara oreglerad.Domkapitlens uppgifter kommer enligl milt förslag (avsnill 3.2.5) atl iframtiden koncentreras till frågor om lära, ämbetets utövning,gudstjänstlivet och kyrkorummets utformning. Domkapitlenfår således även framgent en särskild sakkunskap i kyrkliga Prop. 1987/88: 31frägor. En naturlig konsekvens av förslaget om ändrad normgivningskompelens äralt domkapitlen, inom ramen för av kyrkomötet meddelade föreskrifter om detkyrkliga ämbetet, får pröva frågor om inträde i och förlust av ämbetet även förde innehavare som fillhör diakonatet. Jag förutsätter dock all kyrkomötet ianslutning lill atl det beslular om förskrifter om del kyrkliga ämbetet ocksåuttalar sig om vilken beslutsordning del finner lämplig även för innehavare avdiakonatet. Jag lägger därför inte nu fram något förslag i frågan. Ansvarsnämndensför biskopar och domkapitlens beslul i ämbetsfrågor överklagas enligl gällandeföreskrifter hos kammarrätt och i sista instans hos regeringsrätten. Regeringenlade inte heller fram någol förslag till kyrkomötet om instanser vidöverprövning av frågor beträffande det kyrkliga ämbetet. Kyrkomötet behandlarfrågorna om inträde i och förlust av ämbetet med anledning av några i ämnetväckta motioner (mot. 1986: 71, KL 1987: 2, kskr. 11 och mot. 1987:93, KL 9).Kyrkomötet pekar härvid på atl nuvarande instans-ordning inle ärtillfredsställande och föreslär alt beslut om alt skilja en präst eller biskopfrän prästämbetet eller atl för viss lid förklara en präst eller biskopobehörig all utöva prästämbetet skall få överklagas hos kyrkomötetsbesvärsnämnd. beslul skall inle få överklagas. Delmåste enligt min mening i första hand vara etl inomkyrkligt intresse alt avgöraom en innehavare av det kyrkliga ämbetet inle längre skall få inneha ämbetet. Dettamåste även gälla när innehavaren av ämbetet har en slalligl reglerad tjänst.Med denna utgångspunkt bör även beslut i samma frågor överprövas av en instanssom har stor kyrklig kompetens och som är utsedd av kyrkans egna organ. Fränoch med finns kyrkomötets besvärsnämnd som en myndighet underkyrkomötet. Nämndens uppgifter beslår endast av alt överpröva beslut avsvenska kyrkans centralstyrelse. Beslut om alt skilja någon från det kyrkligaämbetet eller om atl för viss lid förklara denne obehörig att utöva delkyrkliga ämbetet bör också enligl min mening lämpligen kunna överprövas av dentill kyrkomötet knutna besvärsnämnden. Jag föreslär all bestämmelser om dettatas in i lagen om . beslut i dessa frågor bör somen följd av tvåinstansprincipen inle få överklagas. Kyrkoförfatlningsutredningenhar också föreslagit atl frägor om inträde i prästämbetet skall få överklagashos kyrkomötets besvärsnämnd. Kyrkomötet behandlar även denna fräga (KL 1987:9) och yttrar därvid följande: Inträdei prästämbetet beslutas enligt den ordning som gäller av biskopen ochdomkapitlet genom antagning och prästvigning. Biskopens och beslulkan inte överklagas. När del gäller återinträde i prästämbetet fallas beslutetav . Domkapitletär i sådana ärenden beslulförl endasl om biskopen är närva rande. Delade meningar råder i frägan om beslul om återinträde i prästäm- 180 Frågan kräver utredning och noggranna övervägan- Prop.1987/88: 31 den. I avvaktan härpå bör nägra förslag i ämnet inte nu läggasfram. Jagdelar i allt väsenlligl kyrkomötets uppfattning. Det får närmast ankomma påkyrkans egna organ att överväga om det är behövligt och önskvärt all fåöverklaga beslut om inträde i det kyrkliga ämbetet. Jag lägger därför inle framnågot förslag i denna fråga. består av en ordförande, som skall vara eller ha varil ordinariedomare, och fyra inom kyrkomötet valda ledamöler. Kyrkoförfatlningsutredningenlade inle fram något eget förslag belräffande besvärsnämndens sammansättningoch arbetsformer. Kyrkomötetlar dock med anledning av en i ämnet väckt mofion (mol. 1987:93) upp vissafrågor som rör besvärsnämnden. Ifråga om besvärsnämndens sammansättning anför kyrkolagsulskoUel (KL 1987:9)följande: mening är det av stor belydelse att besvärsnämnden får erforderligjuridisk och leologisk kompetens för alt som slutinstans handlägga frågor omförlust m.m. av prästämbetet. För atl tillförsäkra nämnden en sådan kompelensbör kyrkomötet kunna välja ledamöler även utanför kretsen avkyrkomötesledamöter. Medhänsyn fill karaktären av de ärenden besvärsnämnden har all handlägga börkrävas att ledamöterna fillhör . Några andra valbarhelskrav,förutom atl ordföranden skall vara eller ha varil ordinarie domare bör inteställas upp. Enligt utskottets mening får del förutsättas alt kyrkomötet väljerledamöter så atl nämnden får den kompelens som behövs.