prop · GB0393 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:93 miljö.Enligt förslag till föreskrifter till lagen om kemiskaprodukter krävs toxikologisk testning av kosmeUska Och hygieniska produkter.Det blir huvudsakligen fråga om djurlesler eftersom några andra metoder intefinns tillgängliga. Bristenpå alternativa testmetoder gör alt jag anser atl det inte nu går atl införa ettförbud mol djurförsök på det här området. Jag kan inte heller förorda att delinförs en skyldighet att genom särskild märkning ange om kosmetiska produkterhar djurtestats. Jag vill emellertid betona att del är ytterst angeläget attalternativa testmetoder utvecklas. har /85 vardera lillskjutit1,5 milj. kr. för alt gemensamt finansiera forskning för att främjautvecklingen av alternativa och kompletterande metoder till djurförsök.Visserligen skulle ett märkningskrav möjligen påskynda utvecklingen motalternativa metoder. Jag förutsätter dock att detta syfte kommer att uppnåsoberoende av eventuell märkning. Så snart nya metoder finns Ullgängliga bör delinte längre accepteras all kosmetika testas på djur, öm sådana testmetoder inleutvecklas inom rimlig lid - eller befintliga metoder av delta slag inle används- bör ett totalförbud mot djurtesl övervägas. Enannan fråga som har varit föremål för diskussion är den s.k, LD 50-meloden.Också den har behandlats i , För läkemedel,bekämpningsmedel och vissa andra ämnen med hög toxicilel finns i liksomi många andra länder föreskrifter med krav på alt toxicile-len testas innanämnena tillåts komma ut på marknaden. Alltjämt används i liksomutomlands LD 50-meloden i detta syfte. Testet som vanligen utförs på råttorinnebär atl man tar reda på vid vilken dos av försöksdjuren dör.Metoden, som är enkel men som kräver ett stort antal djur, har ifrågasatts frånvetenskaplig synpunkt. Som utskottet konstaterade i sitt belänkande (JoU1986/87:11) går utvecklingen mot en allt mindre användning av LD 50-metoden.Uppfattningen alt metoden bör begränsas har vunnit allmän anslutning äveninternalionellt. beslut (rskr. 110) med anledning av utskottetsbelänkande innebar att frågan om ett förbud mot metodens användning i Sverigeborde övervägas i samband med arbetet med djurförsöksfrågorna inomregeringskansliet. Förriksdagens information vill jag med anledning härav anföra följande. Frågan ommöjligheterna att införa ett sådant förbud och eventuella konsekvenser häravhar inte närmare belysts av djursförsöksutredningen. Det har därför inte varitmöjligt att nu la ställning till frågan om ett förbud. Regeringen har istället, på mitt förslag, givit centrala försöksdjursnämnden i uppdrag attutreda frågan. Prövningav försöksdjursverksamhet m. m. Närdet gäller prövning av försöksdjursverksamhet bör som utredningen har föreslagit nuvarande ordning kunna bibehållas i huvudsak oförändrad. Detta innebär bl. a, alt tillstånd även i fortsättningen skall krävas för attfå använda djur för försök som innebär lidande för djuret. Denna Ullstånds plikt bör enligt min mening gälla generellt. Några skäl att som undanta 38 högskolor,sjukhus och liknande som drivs av det allmänna föreligger inle. Prop.1987/88:93 Jag anser vidare atl det vid alla inrättningar som har tillstånd liUanvändning av försöksdjur skall finnas en föreståndare som ansvarar förverksamheten. har detta krav gällt endast för sådana inrättningar somhar undantagits från lillståndsplikten. Frågan om lUlstånd bör prövas av regeringeneller om regeringen bestämmer det lanlbmksstyrelsen. Jagvill i detta sammanhang också något beröra frågan om användning av försöksdjurinom undervisningen på grundskole-och gymnasienivå. Enligt uppgift förekommersådan verksamhet, om än i myckel begränsad omfattning. Som framgår av vad jagtidigare har anfört är del enligt min mening viktigt att djurförsöken begränsastill att avse bara sådana fall då det är angeläget från allmän synpunkt attförsöket utförs. Dit kan inte räknas undervisning på den aktueUa nivån. Försökpå djur som dödas för ändamålet och försök i övrigt som kan medföra något somhelst lidande för djuren bör i fortsättningen inle få förekomma i sådanundervisning om försöken inte har ett direkt utbildningsändamål. Det bör framgåav kursplanerna om sådan användning skall få förekomma. Ävenden prövningen bör vara utformad i huvudsak på samma sätt som för närvarande.Kravet på prövning bör dock anges redan i lagtexten och i förhållande till 1944års lag bör den utvidgningen göras all prövningen i princip skall omfatta allanvändning av försöksdjur och inte enbart mera ingripande djurförsök. Vissaundantag för enklare försök som utförs utan ingrepp och tvångsanordningar bördock kunna göras. Det kan gälla t, ex, enkla ulfodringsförsök med anknytningtUl animalieproduktionen. Föreskrifter om undantag bör kunna meddelas avregeringen eller av den myndighet regeringen bestämmer. Jag återkommer senaretill regeringen med förslag till om ansvarsfördelningen meUanlanlbmksstyrelsen och centrala försöksdjursnämnden i frågor som rördjurförsök. Allprövningen i huvudsak skall vara oförändrad innebär bl. a: att jag anser altprövningen även i fortsättningen bör göras av de etiska nämnderna och attnämndernas beslut på samma sätt som bör vara rådgivande. anser jag att de etiska frågorna till sin karaktär är sådana all debäst lämpar sig för en rådgivande och ej beslutande process. Framför alltdärför att rådgivning torde leda ett ökat samarbete mellan forskningen ochnämnderna och bidra UU att skapa ömsesidig förståelse mellan forskar-ochdjurskyddsinlressen. Somframgår av vad jag tidigare anfört indelas försöken i tvåhuvudgmpper, nämligen försök som endast behöver anmälas resp, försök som skalltas upp i ansökan. Utredningenhar föreslagit att denna indelning slopas och att samtliga försök prövas. Dettaförslag har tillstyrkts av flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan.Några remissinstanser har dock framhållit atl detta kan innebära en risk förökade handläggningstider hos nämnderna.- Jag vill i den delenanföra följande. Liksom utredningen anser jag alt det kan vara motiverat att anlägga etiska synpunkter också på sådana försök som omfattas av enbart anmälningsplikt. Jag delar därför utredning ens uppfattning att nuvarande indelning bör slopas och samUiga försök göras ansökningspliktiga. SamUdigt är det emellertid angeläget all hand- 39 läggningstiderna hosnämnderna inle ökar så att försöken avsevärt förse- Prop. 1987/88:93 nas.Delta bör emellertid kunna motverkas genom att nämndemas verksamhetorganiseras på ett effektivare sätt. Utredningen har lagt fram olika förslagtill en omorganisation av nämndema. Jag återkommer senare till regeringen medförslag UU i den delen. Enligtgällande föreskrifter diskuteras i de etiska nämnderna främst självadjurförsöket och dess utförande. Liksom utredningen anser jag alt också frågorom djurens vård och förvaring under försöket samt före och efterdelsamma bör las med i bedömningen. Visserligen är det tillsynsmyndighetemasuppgift atl utöva tillsyn över djurens vård och behandling också i samband meddjurförsök. Jag anser emellertid att det är angeläget att djurförsöket görstill föremål för en helhetsbedömning där också dessa faktorer ingår. På grundav del samarbete som förekommer mellan nämnderna och tillsynsmyndigheternaskall det enligt min mening inte behöva leda till några kompetenskonflikter omnämndema på detta sätt utsträcker sin prövning. Vidareanser jag att nämndens ställningstagande bör tidsbegränsas. Liksom hittillsbör gälla att ett försök skall ha påbörjats men dessutombör långvariga försök omprövas med jämna mellanmm. Enligtmin mening bör emellertid den närmare regleringen av den prövningenliksom ske genom tillämpningsföreskrifter. De frågor jag nu harberört kräver då inte ställningstagande. Med hänsyn UU det intressedessa frågor tilldrar sig har jag dock funnit anledning att för riksdagenredovisa min instäUning utredningens förslag också i dessa delar. Itillämpningsföreskriflema bör beaktas åtaganden enligt europarådskonventionenom skydd av ryggradsdjur som används för försöks-och annat vetenskapligtändamål. Konventionen, som undertecknats av , trädde i kraft den Ioktober 1986, Ikonventionen anges bl, a. för vilka ändamål djurförsök får utföras. Vissa kravpå djurens vård och förvaring finns också liksom krav på användning avalternativa metoder om möjligt. Valet av djurslag skaU enligt konventionennoggrant övervägas. Vidare uppställs krav på bedövning och liknande för attminska Udandet för djuret. Försök där djuret tillfogas eller löper risk atttillfogas svår smärta som kan förväntas bli långvarig skall särskilt anmälasoch motiveras hos ansvarig myndighel eller ges särskilt Ullstånd av sådanmyndighet. Vidare gäUer atl personer som deltar i djurförsök m. m. skall halämplig utbildning. Sverigefår anses uppfylla sina åtaganden i dessa delar genom att utformaUllämpningsföreskrifterna för den eUska prövningen med beaktande avkonventionens krav och genom de bestämmelser i övrigt som föreslås idjurskyddslagen. Särskilduppmärksamhet bör dock enligt min mening ägnas kravet på utbildning. Operativa ingrepp av någon betydelse bör enligt.min mening inle få utföras utan all veterinär eller annan med särskild utbildning och erfarenhet på området anlitas. Även i övrigt är det emeUertid viktigt att de som arbetar med djurförsök har den utbildning som behövs. Kravet på utbildning bör framgå redan i lagtexten. Närmare föreskrifter bör meddelas 40 avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I konventionen finns ocksåkrav på viss stalistikföring. Enligt konventionen skall statistiken omfattadels totala antalet djur och djurslag som används, dels antalet djur av olikakategorier som används för olika ändamål, såsom medicin, utbildning, skydd förmänniska och miljö saml i försök som är påbjudna i lag. För att kunna tillgodosedelta krav bör lagen innehålla ett bemyndigande för regeringen, eller denmyndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om skyldighet förden som använder försöksdjur atl lämna uppgifter om användningen. Enligt lag gällersom huvudregel atl endast djur som fötts upp för ändamålet får användas iförsöksverksamhet. Genom bestämmelsen hindras i princip att icke destinationsuppföddadjur används för djurförsök i . Däremot hindras inte att sådana djurexporteras för att användas tUl djurförsök i andra länder. har tagitupp även detta problem (JoU 1986/87:11, rskr. 110) och i ett uttalande förordatatt regeringen i samband med den pågående översynen av djurskyddslagen skaUlämna förslag till åtgärder för att förhindra eller kontrollera den export avsådana djur som förekommer till andra nordiska länder. Självfallet delar jagden uppfattning som kommit till uttryck i jordbmksutskottets betänkande,nämligen att det inte kan anses lämpligt att djur som inle har fölls upp somförsöksdjur exporteras UU andra länder för försöksändamål. För riksdagensinformation vill jag anmäla att jag ämnar föreslå regeringen att ta iniUativtill överläggningar med regeringarna i de andra nordiska länderna för attförhindra sådan export. Mittförslag: Lantbruksstyrelsen skall utöva den centrala tillsynen och miljö- ochhälsoskyddsnämnden den lokala Ullsynen om inte regeringen meddelar föreskrifterom undantag härifrån. Tillsynen skall i övrigt utövas av den eller demyndigheter som regeringen bestämmer. Avgift skall kunna tas utför tillsynen. Lantbruksstyrelsensförslag: Lanlbmksstyrelsen har föreslagit att styrelsen skall utöva dencentrala Ullsynen, tillsynen inom länet och miljö- ochhälsoskyddsnämnden den omedelbara tillsynen inom kommunen. skall ensam eller gemensamt med miljö- och hälsoskyddsnämndeni angränsande kommun eller kommuner ha en djurskyddsinspektör anställd.. Vidtillsynen skall även distrikts- och besiktningsveterinärer medverka enligt vadsom är särskilt föreskrivet. Lanlbmksstyrelsenhar vidare föreslagit att tillsynen vid offentlig tävling med djur påtävlingsbana med totalisatorspel samt vid träning för sådan verksamhet skallutövas direkt av lanlbmksstyrelsen. Remissinstanserna:Ett antal remissinstanser framför synpunkter på förslaget att miljö- ochhälsoskyddsnämnderna skall anstäUa särskilda djur- skyddsinspektörer.Flera länsstyrelser Ullstyrker förslaget medan social- Prop. 1987/88:93styrelsen och avstyrker. anför vidarealt Ullsynsuppgifter bör förtydligas. Kammarrätten i Sundsvalloch understryker all lanlbmksstyrelsen ävenfortsättningsvis bör ha möjligheter atl meddela råd och anvisningar liU ledningför övriga tillsynsmyndigheter. Svenska djurskyddsföreningenoch anser atl även andraveterinärer än distrikts- och besiktningsvelerinärer bör medverka itillsynsarbetet. Skälenför mitt förslag: Enligt lag skall miljö- och hälsoskyddsnämnden utövatillsynen över djurens vård och behandling. Nämnden skaU utse en eller vidbehov flera tillsyningsmän. Vid tillsynen skaU distrikts-eller stadsveterinärenmedverka. skaU se tiU att nämnden, tillsyningsmännen ochveterinärerna fullgör sina åligganden. Lanlbmksstyrelsen har ansvaret för dencentrala tillsynen. Föratt få en fungerande djiirskyddslag är det viktigt att också ha en fungerandetillsyn. Åtskillig kritik.har riktats mot den tillsyn som sker för närvarande.Det har gjorts gällande bl. a. bristande resurser och bristande kompelensframför allt hos miljö- och hälsoskyddsnämnderna. Tillsynen överdjurskyddslagsUflningen har också blivit alltmer komplicerad på grund av attutvecklingen inom animalieproduktionen har gått mot allt störte enheter medspecialiserad uppfödning. Det är uppenbart på det sättet att den lokalatillsynen är oUllräcklig. Jag ser det därför som en angelägenuppgift att med olika medel stärka denna. Dencentrala tiUsynen över djurskyddslagen bör också i fortsättningen åvilalanlbmksstyrelsen. I lanlbruksstyrelsens tillsynsansvar bör ingå att utfärdaallmänna råd beträffande tillsynsarbetet i övrigt, att samordnaUllsynsmyndigheternas verksamhet samt att arbeta för att en enhetlig praxisutbildas vid tillämpningen av lillsynsbestämmelserna. inom varje kommun bör ingå bland tillsynsmyndigheterna ochhanlera frågor som rör den omedelbara Ullsynen. Det bör dock, vilket jag straxåterkommer tiU, vara möjligt för regeringen att föreskriva alt den omedelbaratillsynen skall utövas på annat sätt. Djurskyddetär en naturlig del av miljö- och hälsoskyddsnämndemas arbetsuppgifter och jagställer mig därför tveksam att - som lanlbmksstyrelsen föreslagit - i lagange att del skall finnas särskilda befattningshavare för djurskyddsfrågorna.Fråga är om det inte bör ankomma på varje kommun atl själv efter en bedömningav de lokala fömtsättningarna och behoven ordna tillsynen och skapa enorganisation som kan anpassas till ett växlande tillsynsbehov. SamUdigt är delviktigt att djurskyddstUlsynen förstärks. Innan jag tar sluUig ställning UUlämpligaste sättet att göra detta bör också andra möjligheter undersökas. Jaganser därför att lanlbmksstyrelsen bör ges i uppdrag atl ytterligare utredafrågan. Jagvill dock redan nu peka på en möjlighet tiU förstärkning av tiUsynen som kommunerna bör kunna pröva i ökad omfattning, nämligen att ordna djurskyddstiUsynen genom mellankommunal samverkan. Det bör också framhåUas atl de miljö- och hälsoskyddsnämnder som saknar egen veteri när sakkunskap bör kunna anlita distriktsveterinärerna för besiktningar 42 och inspektioner.. Jagvill också erinra om den skyldighet som föreligger för dislriktsveteri- Prop.1987/88:93 närerna all se till att föreskrifter rörande djurskyddet efterlevs.Finner en distriktsveterinär anledning all anmärka på någon djurhållningvaröver miljö- och hälsoskyddsnämnden har tillsynsansvar och sker interättelse, skall han anmäla detta till nämnden. På grund av delvis ändradearbetsuppgifter för distriktsveterinärerna bör man kunna räkna medett ökat stöd från dem i djurskyddsarbetet. Från distriktsveterinärerna harockså uttalats stort intresse för att kunna delta i arbetet i ökadomfattning. Besiktningsveterinärernavid kontrollslaklerierna har. också en viktig funktion i djurskyddsUllsynen. Dehar skyldighet all miljö- och hälsoskyddsnämnden anmäla eventuellamissförhållanden vad gäller djurskyddet inom slakterierna som trotstillsägelse inle åtgärdats. Besiktningsveterinärerna skall övervakadjurtransporler samt vård och behandling av djur i samband med slakt.Besiklningsvelerinärernas anmälningsskyldighet innefattar ävenmissförhållanden med avseende på djurskyddet som orsakas av omständigheterutanför slakteriets område. I samband med slakt kan sålunda en eventuellvanvård av djur upptäckas i de besättningar som levererar slaktdjur. Genombesiklningsvelerinärernas rapportering mil-., jö- och hälsoskyddsnämndenkan därefter behövliga åtgärder vidtas. Frågahar också uppkommit om inte en motsvarande skyldighet alt delta idjurskyddsarbelel bör föreskrivas för alla veterinärer, dvs, också för sådanasom inle Ullhör distrikts- eller besiklningsvelerinärorganisationer-na,Lanlbruksstyrelsen har i en särskild framställning begärt en sådan ändring iförordningen (1971:810) med allmän velerinärinstruklion. Enligt vad sominhämtats, ställer sig posiUvt till förslaget.Ärendet är föremål för remissbehandling och jag har för avsiktatt senare återkomma till regeringen med förslag tUl beslul. Jag villemellertid redan nu framhålla atl jag anser att förslaget om det kan genomförasbör kunna leda till en förstärkning av tillsynen över djurskyddet. Vadgäller tillsynen vid offentlig tävling med djur på permanent tävlingsbana medtotalisatorspel har lanlbmksstyrelsen föreslagit alt den skall utövas direkt avstyrelsen och inte av miljön och hälsoskyddsnämnden. Jag delarlantbmksstyrelsens uppfattning alt det kan finnas skäl för alt den direktatillsynen i sådana fall skall åvila någon annan myndighet än miljö-ochhälsoskyddsnämnden. Detta kan gälla också vid annan tillsyn som ställer krav påspeciella kunskaper eller av praktiska skäl är svårgenom-förbar, t. ex.Ullsynen av offentlig förevisning av djur på cirkus eller i djurparker. Fråganhur tillsynen skall ordnas i dessa fall är emellertid beroende av hur tillsyneni övrigt är uppdelad mellan myndigheterna. Jag anser därför alt även dennafråga bör omfattas av lantbruksstyrelsens utredningsuppdrag. Lanlbmksstyrelsenbör bedriva utredningsarbetet skyndsamt. I avvak tan på det arbetet anser jag att den nuvarande uppdelningen av tillsyns- funkUonerna på regional och lokal nivå bör behållas. Den regionala Ullsy nen utövas då av och den lokala av miljö- och hälsoskydds nämnden. Jag anser dock att det bör ankomma på regeringen alt besluta 43 vilka myndigheter som skall utöva den regionala tillsynen. Förtillsyn enligt djurskyddslagen bör det vara möjligt att ta ut avgift. Ettsådant bemyndigande bör las in i den nya lagen även om frågan om avgift intetorde aktualiseras förtån det finns ett förslag från lanlbmksstyrelsen omförstärkning av tillsynen. Innan ett sådant förslag föreligger är del inte hellermöjligt att ange närmare riktlinjer för hur ett eventuellt avgiftssystem skallvara utformat. Avsikten är emellerUd inle att avgiftsbelägga tillsyn annat ändå denna ställer särskilda krav på sakkunskap eller det annars finns särskildaskäl. Införsförprövningsskyldighet för ny teknik bör det också vara möjligt all ta utavgift i sådana ärenden. Bemyndigandet bör omfatta även sådana avgifter. 1 samband med att jagberör kostnaderna för prövning av ny teknik vill jag också framhålla att slalensvarar för en stor del av dessa kostnader genom all satsa medel på forskningför alt utveckla nya djurhållningssystem. Mittförslag: får förordna all ett djur som utsätts för onödigtlidande skall omhändertas om inte rättelse sker efter tillsägelse avtillsynsmyndigheten. Delsamma gäller om vissa förelägganden och förbud inleföljs. Djuret skall omhändertas genom polisens försorg. I ett beslut omomhändertagande skall det anges hur man skall förfara med djuret. I vissa fall fårlänsstyrelsen, en tillsynsmyndighet eller polismyndigheten förordna atl ettdjur skall omhändertas; Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer till innehållet i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsenanser att biträde av polismyndighet endast skall kunna påkallas då en beslutadåtgärd inte kan genomföras utan att polisens särskilda ivångsbefogenheterutnyttjas saml att miljö- och hälsoskyddsnämnd och kronofogdemyndighet börverkstäUa omhändertagande och försäljning av djur. Hovrätten över ochBlekinge anser att förutsättningarna för ett omhändertagande bör överensstämmamed de objektiva rekvisit som gäller för djurplågeri enligt brottsbalken.Kammarrätten i anser att polismyndigheten även fortsättningsvis börha möjlighet att ge tillsägelse med samma rättsverkan som lUlsägelse av entillsynsmyndighet. anser att miljö- och hälsoskyddsnämndenbör ges de befogenheter som enligt förslaget ankommer på medanlänsstyrelsen i är av motsatt uppfattning. iÖstergötlands län framhåller bl. a. att del bör finnas möjligheter alt i vissafall ingripa redan innan ett djur utsätts för lidande, t. ex. då djur blirövergivna. och mot plågsammadjurförsök anser att ordet "otillbör- ligt" bör utgå urlagtexten. i erinrar om de Prop. 1987/88:93problem som uppstår när en djurägare plötsligt för obestämd lid är satt urstånd all utfodra och sköta sina djur. Flertaletremissinstanser har lämnat förslaget om förfarandet med ett omhändertaget djurutan erinran. Hovrätten över och anser att ett beslul omförsäljning eller avlivning endast i undanlagsfall bör få verkställas innanbesvärsinstanserna haft möjlighet att inhibera verkställigheten. Länsstyrelseni anför liknande synpunkler. Skälenför mitt förslag: Enligt lag gäller alt omhändertagande av djur kanske efter beslut av om djuret genom misshandel, överansträngningeller vanvård eller på annat sätt otillbörligt utsätts för lidande.Omhändertagandet fömtsätter all rättelse inle sker på tillsägelse avpolismyndigheten, miljö- och hälsoskyddsnämnden eller . Delsammagäller om en djurägare efter ett beslul om förbud all handha djur inte iakttarett föreläggande att avhända sig djuret. När någon bryter mol ett förbud altanskaffa djur eller ett förbud att hålla djur i visst förvaringsrum eller ivisst utrymme kan omhändertagande också ske. Omhändertagandet skall ske genompolismyndighetens försorg. Djurkan vidare omhändertas genom polisens försorg i avvaktan pålänsstyrelsens beslul. Enligtmin mening är del angelägel att tillsynsmyndigheterna har vissa möjligheter allomhänderta djur när detta är befogat från djurskyddssynpunkl. Nuvarandebestämmelser om rätt för att i sådana fall besluta omomhändertagande bör i huvudsak oförändrade överföras lUl den nya lagen.Tillsägelse om rättelse skall dock kunna göras enbart av en tillsynsmyndighetoch inte som också av polismyndigheten. Tillsägelsen får nämligen ansesutgöra en del av tillsynen. Jag anser inte atl man behöver uppställa någrasärskilda krav på formen för en tillsägelse. torde Ullsägelsenkunna ske helt formlöst. Finns det anledning att tro all den inle kommer attefterlevas och alt del därför kan bli aktuellt med beslut om omhändertagandekan det däremot vara lämpligt alt tillsägelsen sker genom överlämnande avnågon form av skriftlig handling. Enligt laggäller, som framgår av vad jag anförde, alt omhändertagande kan ske om ett djur genom misshandel, överansträng ning eller vanvård eller på annat otillbörligt sätt är utsatt för lidande. Utformningen av stadgandet anknyter såvitt avser de objektiva rekvisiten för omhändertagande till brottsbeskrivningen av djurplågeri i 16 kap. 13 § . Den exemplifiering som lagtexten nu innehåller av olika åtgärder som kan medföra lidande för djuren nämligen misshandel, över ansträngning och van vård anser jag bör kunna utgå ur den nya djurskydds lagen. Därigenom blir det enligt min mening tydligare all alla åtgärder som innebär att djur oUllbörligt utsätts för lidande kan medföra omhändertagan de. I förhållande till straffstadgandel för djurplågeri bör vidare liksom gälla atl djurskyddslagen inle bör uppställa några krav på subjektivt rekvisit för beslul om omhändertagande.