prop · GB03137 · 1987-12-31 00:00:00 — Mot hovrällens beslut kan talan föras enligt bestämmelsernai 54 kap. RB. Paragrafen innehåller bestämmelser om gemensamhandläggning, s.k. kumulafion, av elt ärende om besöksförbud och etl mål omallmänt åtal. Bakgrunden har tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt3.5.3). I paragrafen öppnas en möjlighet för domstolen atlhandlägga en fråga om besöksförbud i mål om allmänt åtal. En förutsättning för kumulalionär alt den brottsmisstanke som prövas i målet har belydelse för frågan omprövning av besöksförbudet. Detta får anses vara fallet om åklagarens besluthelt eller huvudsakligen stöder sig på denna brottsmisstanke når det gällerbedömningen av risken för framlida trakasserier. Regeln om kumulalion ärfakultativ, dvs. kumulafion behöver inte ske om del inte har fördelar förhandläggningen. Del förhållandet atl begäran om rättens prövning görs hosåklagaren underlättar möjligheterna alt vid behov lägga samman etl ärende ombesöksförbud och etl brottmål. Om åklagaren anseratt det kan finnas skäl atttillämpa bestämmelsen om kumulafion bör han lämpligen ange del för rätten isamband med att han sänder över begäran om prövning. Handläggs ett ärende om besöksförbud i mål om allmänt åtalgäller brollmålsreglerna för förfarandet. Det innebär all de särregler om bl.a.rättens sammansättning, rätl till förhandling och rättegångskostnader som ; hartagits upp i 1821 §§ inte skall tillämpas. Tingsrättens beslut om besöksförbudtas in i brottmålsdomen och överklagas i samma ordning som den. Frågan om besöksförbud bör i vissa fall kunna avgöras utanatl den slutliga utgången i brottmålet avvaktas. Som exempel kan nämnas atl detvid förhandling i målet befinns att någon har gjort sig skyldig lill brott,varvid rätlen beslutar om rältspsykialrisk undersökning. Om en fråga om besöksförbud,som ju skall avgöras skyndsamt, i ett sådant fall är anhängig i brottmålet, börden frågan prövas för sig. Kumulationen med brottmålet upphör då, och 1821 §§blir tillämpliga i fråga om rättens handläggning. Delsamma bör vara fallet omåtalet läggs ner. Hävande eller ändring av besöksförbud I första stycket har tagits upp en bestämmelse om attåklagaren får ändra eller häva ett beslut om besöksförbud om det på grund avändrade förhållanden finns skäl till del. Bakgrunden har tecknats i denallmänna motiveringen (avsnitt 3.5.4). En frågaom hävande eller ändring av besöksförbud kan antingen tas upp av åklagaren självmant eller komma upp genom att någon begär atl åklagaren skall fatta ett nytt beslut. Åklagaren kan inte bara häva eller ändra 51 beslut om besöksförbud som har meddelats av honom självutan också Prop. 1987/88:137 sådana-beslut som har meddelats av rätten. 1 andra stycket anges ett undantag från möjligheten attompröva etl beslut. Det gäller den situationen atl beslutet är föremål för rätlensprövning. I lagrådsremissens lagförslag fanns i ett tredje stycke iförevarande paragraf en uttrycklig bestämmelse om alt vanligahandläggningsregler gäller vid prövningen av frågor om hävande eller ändring avbesöksförbud. Lagrådet har påpekat att en sådan regel är överflödig och den hardärför fåll Ulgå. I delta sammanhang kan nämnas atl det i lagrådsremissenslagförslag ingick en bestämmelse om atl, om etl nyll besöksförbud utfärdadesmedan en äldre förbud ännu gällde, det äldre förbudet skulle undanröjas. Efterpåpekande av lagrådet har även denna regel fått utgå som överflödig. Såväl idel nämnda fallet som i andra situationer där etl beslut om besöksförbud ändrasär del nämligen, som lagrådet anfört, naturligast atl se saken så all del nyabeslutet utan särskild föreskrift helt och hållet träder i del gamlas ställe. Överträdelse av besöksförbud m.m. Den som bryter mot etl besöksförbud kan enligt förstastycket dömas till böter eller fängelse . När etl besöksförbudöverträds kan i många fall även ell brott mot någon annan bestämmelse, t.ex. ellbrott enligt , föreligga. I sådana fall skall normalt dömas lillansvar i brottskonkurrens. Fnligt allmänna principer bör undantag gälla för detfallet atl del sakliga innehållet i straffbestämmelserna är identiskt. Dettakan sägas vara fallet vid hemfridsbrott som innebär en överträdelseav besöksförbud. I den mån hemfridsbrotlet inte är grovt har överträdelsen avbesöksförbud den strängaste straffskalan och hemfridsbrotlet torde dåkonsumeras av sistnämnda brott. 1 övriga fall bör dömas för såväl överträdelsenav besöksförbudel som del andra brottet i brotlskonkurrens. I andra stycket finns en bestämmelse enligl vilken det iringa fall inte skall dömas till ansvar. Som framgår av 1 § fjärde stycketskall åtgärder som är uppenbart befogade över huvud taget inte omfattasav"besöksförbud. Under ansvarsfrihelsregeln i förevarande paragraf kanfalla kontakter som inte är av den karaktären atl de kan anses uppenbartbefogade men som ändå framstår som klart ursäktliga. Vidare bör den kunnatillämpas för enstaka överträdelser om parterna har försonats och båda vill haförbudet upphävt. Enligt denna paragraf får överträdelse av besöksförbudåtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet lill åtal eller åtal ärpåkallat ur allmän synpunkt. I de flesta fall torde en överträdelse av ett besöksförbudinte komma till polisens och åklagarens kännedom om inte målsäganden anmäler brottet. Möjligheten för åklagare alt väcka åtal om det är påkallat ur allmän synpunkt 52 haremellertid betydelse dels i de fall en överträdelse kommit lill polisens Prop.1987/88:137 kännedom men målsäganden av rädsla för repressalier eller av annalskäl inte vill ange brottet, dels i de fall målsäganden efter påtryckningar harförmälts återta sin angivelse. 6.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100) I 7 kap. 19 § har införts ell nyll andra stycke somreglerar sekretessen i ärenden om besöksförbud. Förslaget har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 3.8). Sekretess enligl andra stycket gäller hosalla myndigheter som tar befattning med ärenden om besöksförbud, i första handåklagarmyndigheterna. I den mån en fråga om besöksförbud aktualiseras under enförundersökning gäller i regel även sekretess till förmån för enskild enligt 9kap. 17 § sekretesslagen. Om elt ärende om besöksförbud hos en domstols kumuleratsmed elt brottmål, gäller sekretessen i sådana mål i stället för sekretessenenligt förevarande paragraf. 6.3 Förslaget till lag om ändring i 114 kap. 7 §, som innehåller bl.a. bestämmelser ombesöksförbud i samband med äktenskapsskillnad, har reglerna om vite vidöverträdelse av besöksförbud utgått och ersatts av en hånvisning till reglernai lagen om besöksförbud om överträdelse av sådant förbud m.m. Hänvisningen lilllagen om besöksförbud innebär atl reglerna i den lagen om angivelse och åtalgäller även i fråga om överträdelse av besöksförbud enligt äktenskapsbalken.Självfallet gäller också vanliga regler om överklagande åven för domar föröverträdelse av besöksförbud enligt . Hänvisningarna i 18 kap.3 och 4 §§ till 14 kap. 7 § gäller alltså inte sådana domar. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atlregeringen föreslår atl anta förslagen till 1. lag om besöksförbud, 2. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100) och 3. lag om ändringi . Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå atl anta de förslag somföredraganden har lagt fram. 1987/88:137 Bilaga J Ds Ju 1987:13 54 1 Inledning................................................................. .............. 3 Gällande rätt............................................................ 4 Besöksförbud iutländsk rätt ................................... 5 Övervägandenoch förslag....................................... 5.2 Förutsättningarnaför besöksförbud .............. 5.2.1 Den brottsligahandlingen och brottsoffret 5.2.2 förfortsatta övergrepp................. 5.2.3 Brottsoffretsbegäran som förutsättning för besöksförbud 5.4 Beslutsmyndigheloch förfarandet vid utfärdande av besöksförbud. 5.5 Varaktighetenav meddelat besöksförbud .... 5.6 Påföljd föröverträdelse av besöksförbud...... '. 7.1 Förslaget lilllagom ändringi polislagen (1984:387) 7.2 Förslaget tilllag om ändring i .... Bilaga 1 Förslag till lag om ändring i polislagen(1984:387) 1 Inledning Prop. Bilaga 1 Kvinnomisshandel och de särskilda problem somuppstår vid denna typ av brott har varit föremål för enlivlig allmän debatt och har föranlett en rad åtgärder från myndigheternassida. Med kvinnomisshandel brukar i dessa sammanhang i allmänhet avses sådanmisshandel som förövas mot en kvinna av hennes make, samboende eller annan mansom står henne nära eller som hon tidigare haft en nära relation lill. Liknandeproblem som vid misshandel uppkommer också med andra övergrepp som är vanliga iparrelationer eller efter separationer, främst sexuella sådana, såsom våldtäktoch liknande brott, men också t.ex. hemfridsbrott och ofredande i olika former. Även om olika åtgärder redan har vidtagits på området börman från samhället sida fortsätta strävandena all underlätta situationen för kvinnorsom på olika sätt misshandlas, förföljs eller trakasseras av män. Dagenssituation är nämligen långtifrån tillfredsställande. Som en tänkbar åtgärd för all förbättra förhållandena harman särskilt från kvinnoorganisationerna väckt tanken på atl efter dansktmönster öppna möjligheten all i enskilda fall utfärda slraffsanktionerade s.k.besöksförbud. Denna promemoria är avsedd alt ulgöra underlag förställningstagande till detta förslag. Enligt statistiska uppgifter avseende anmäldes11.610 fall av misshandel mot kvinnor. Av dessa rubricerades 566 som grovmisshandel, varav parterna i 463 fall varil bekanta med varandra. I de fall sominte rubricerades som grov misshandel - 11.044 - var parterna bekanta i 8.919fall. I de allra flesta fall ägde brotten rum inomhus. Antalet anmäldavåldtäkter och försök därtill mot vuxen person uppgick lill 927. (Av dessautgör etl fåtal fall homosexuella övergrepp.) Antalet dömda fall är avsevärtlägre än de anmälda. Det bör emellertid framhållas att det verkliga antaletövergrepp mot kvinnor vida överstiger antalet anmälda. Eftersom det är brottsom till helt övervägande del begås anmälningsbenågenheienav naturliga skäl jämförelsevis låg. kunde misshandel som inte förövats på allmänplats i princip åtalas endast efter angivelse av målsäganden. En av defrämsta orsakerna till denna begränsning var enligl lagförarbetena att man integenom ingripanden mot hustrumisshandel ville spoliera äktenskap eller påannat sätt ytteriigare försvåraden misshandlade hustruns situation. Detta synsätt speglade en numera föråldrad inställning till samlevnadsrdalioner.Efter förslag av sexualbrotlskommitlén(Ds Ju 1981:8, prop. 1981/82:43) lades ft.o.m. januari1982 alla former av misshandel under allmänt åtal. detta vardels att inskärpa alt misshandel i hemmen eller annan enskild plats är lika straffvärt som misshandel i andra sammanhang ochdels all förbättra kvinnornas praktiska möjligheter fill hjälp frånmyndigheterna. men medförde alt antalet anmälningar för misshandel påenskild plats ökade Prop. 1987/88:137 kraftigt. Genom lagändringar skärptes straffen försexualbrott. Vidare stärktes brottsoffrens ställning. Genom införandet ävensärskild bestämmelse i , 20 kap. 5a §, haren målsägande somkan antas vara i behov av personligt stöd under rättegången numera rätt allåtföljas av en s.k. stödperson. Såväl i den proposition som föregicklagändringarna som i jusfitieutskotiels betänkande (prop. 1983/84:105, JuU 25)framhölls atl, om det i framliden skulle visa sig finnas elt uttalat behov avjuridiskt biträde åt målsägande under förundersökning och rättegång, en sådanordning borde åstadkommas. fick härefter rällshjälpskommiltén (Ju1982:2) i uppdrag all undersöka hur del rättsliga förfarandet i mål angåendesexualbrott fungerade med avseende på målsägande och på grundval av sinundersökning la upp frågan om formerna för utvidgad rättshjälp ål i första handkvinnor som utsatts för sexualbrott eller vissa andra våldsbrott. I kommitténsår 1986 avlämnade betänkande (SOU 1986:49) föreslås en rad förbättringar förmålsägande som har utsatts för sexualbrott, bl.a. rätl lill juridiskt biträde.Kommitténs betänkande övervägs efter remissbehandling inom juslitiedeparlementet. På uppdrag av regeringen har riksåklagaren,, och utgett en handbok fördem som inom rättsväsendel sysslar med frågor om kvinnomisshandel och liknandeövergrepp. Boken, som utarbetats av en arbetsgrupp med representanter förnämnda myndigheter, innehåller en redogörelse för gällande bestämmelser och demekanismer som ligger bakom våldet saml rekommendafioner för hurförundersökning och rättegång bör bedrivas för atl i möjligaste mån ehmineraeller lindra påfrestningar eller skador för offren. Bland pågående projekt inom justitiedepartementels områdeav intresse i förevarande sammanhang kan nämnas ett förslag om ändring av rekvisitenför grov misshandel som lagts fram i en departementspromemoria (Ds Ju 1986:11).Härigenom skulle straffen för allvariigare former av misshandel komma attskärpas. Förslaget tar bl.a. sikte på olika former av kvinnomisshandel.Promemorian övervägs efter remissbehandling inom departementet med sikte på enproposition . Det förtjänar här också anmärkas atl frågan om häktningvid risk för återfall i bl.a. våldsbrott har ägnats särskild uppmärksamhet iden proposition om häktning och anhållande som lades fram ochsom är beroende på prövning (prop. 1986/87:112). Enligt nuvarande bestämmelser i 7 kap. 15 § sekretesslagen(1980:100) kan uppgift om enskilds personliga förhållanden i folkbokföringen eller liknande registrering hemlighållas om det av särskild anledning kan antas atl den enskilde eller någon honom närslående lider men om uppgiften röjs. Denna sekretess skall enligt förslag i betänkandet (SOU 1986:46) Integritets skyddel i informationssamhället 2 utvidgas till alt avse all myndighetsregi strering av befolkningen. Syftet år bl.a. atl underlätta för personer som upplever sig vara förföljda att hemlighålla sin adress. Förslaget övervägs efter remissbehandling med sikte på en proposition . Kvinnomisshandel är emellertid elt problem som börangripas inte endast Prop. 1987/88:137 med åtgärder av rättslig art. Även påden sociala sidan har åtskilligt gjorts Bilaga 1 från myndigheternas sida.Socialdepartementet utgav en rapport-"Kvinnomisshandel.Karlläggning och överväganden" (Ds S 1983:2) - som innehåller en genomgångav del aktuella läget och en redovisning av tillgängliga resurser inom olikaområden saml förslag lill ytterligare åtgärder. Som etl resultat av rapportenanslog regeringen 2,4 milj. kr. för en treårsperiod till olikaförsöksverksamheter. Dessa skall utvärderas . Bland de olikaprojekten kan nämnas två försöksverksamheter inom kriminalvården medpsykoterapeutisk behandling av män som dömts för våld mot kvinnor samt tvåprojekt i resp. och som går ut på all utvecklaverksamheten med kontaktpersoner och kontaklfamiljer för misshandlade kvinnor. Utöver vad som anslagils för försöksverksamheter av olikaslag har 1 milj. kr. avsatts för utbildning och information. Av ovanstående redogörelse framgår atl man fränstatsmakternas sida ägnat stor uppmärksamhet åt problemetkvinnomisshandel och genomför en hel rad åtgärder på såväl del rättsliga somdet sociala området. Även kommuner och landsting har visat stortintresse och i många fall lämnat bidrag till frivilliga verksamheter av olikaslag. De från praktisk synpunkt kanske mest betydelsefullainsatserna har dock gjorts av kvinnoorganisationerna, politiska och andra,genom inrättande av kvinnojourer, övernatlningshem, rådgivning och juridiskhjälp i olika former etc. Från dessa organisationer eller företrädare för demhar, bl.a. i anslutning lill en av i december 1986anordnad hearing, framhållits att det finns en mycket stor grupp av kvinnorsom upplever sig vara förföljda av män vilka fortlöpande hotar med övergrepp avolika slag. I många fall är del fråga om män som tidigare avtjänat straff försådana övergrepp mot kvinnan. Man har från organisationernas sida fört fram tankenatt man för alt förebygga fortsatt misshandel eller liknande bron mot en kvinnasom har utsatts för detta skulle införa regler som efter utländsktmönster gör det möjligt atl meddela ett förbud för gärningsmannen atl söka uppkvinnan på nytt. Förutom bestämmelser som mera direkt lar sikte på skydd avliv och hälsa, såsom de slraffsanktionerade förbuden mot misshandel ochsexuella övergrepp, finns sådana som skall skydda medborgarna mot trakasserierav olika slag. De i detta sammanhang mest intressanta straffbestämmelserna ärde som gäller hemfridsbrolt, olaga intrång och ofredande. Samtliga återfinns i4 kap. (BrB) som handlar om brott mot frihet och frid. I 6 § första stycket sägs sålunda att den som olovligen inträngereller kvarstannar där annan har sin bostad, vare sig det är rum, hus, gårdeller fartyg, skall dömas för hemfridsbrolt till böter. I andra stycket sägsall om någon annars obehörigen intränger eller kvarstannar i kontor, fabrik,annan byggnad eller fartyg, upplagsplats eller på annal dylikt ställe, skallhan dömas för olaga intrång till böter. I etl tredje stycke stadgassträngare straff - Prop. 1987/88:137 fängelse högst - för grovt brott. Hemfridsskyddet gäller sålunda för bostad, vare sig den ärpermanent eller tillfällig, medan inträngande i andra lokaler betecknas somolaga intrång. Sistnämnda bestämmelse kom lill för atl skapa skydd i lokalerdär människor arbetar eller annars brukar vistas. Förutom arbetsplatser avsestrappuppgångar och andra gemensamma utrymmen i hyresfastigheter. Hemfridsbrolt förutsätter att inträngandet eller kvarstannandelhar skett olovligen. Även den som lar sig in i smyg eller gömmer sig i annansbostad omfattas av straffbestämmelsen. Däremot kan det inte bli hemfridsbrottom t.ex. en make tränger in i eller stannar i en bostad som är gemensam förmakarna, även om del sker mot andre makens vilja. Vad gäller olaga intrång skall gärningen ha förelagils "obehörigen"för att vara straffbar. I förarbetena sägs härom att straffbestämmelsen inteblir tillämplig om förfarandet kan anses överensstämma med lag, rätl, sedvanaeller medgivande. Den som söker upp någon i en lokal till vilken allmänhetenhar tillträde gör sig alltså inte skyldig till olaga intrång även om denpersonen uttryckligen undanbett sig all bli kontaktad där. Bestämmelser om ofredande återfinns i 7 §. Där sägs atlden som handgripligen antastar eller medelst skottlossning, stenkastning, oljudeller annal hänsynslöst beteende eljest ofredar annan, skall dömas förofredande till böter eller fängelse . Till skillnad från vadsom gäller för hemfridsbrolt och olaga intrång är ofredande inte bundet tillnågon bestämd lokal. Om emellertid en gärning kan bedömas som brott mot 6 §skall endast denna tillämpas, även om beteendet också innefattar ofredande.Detsamma gäller om gärningen kan bedömas som misshandel i någon form. Brollsbeskrivningenför ofredande omfattar handlingar av myckel skilda slag. I förarbetena nämnssärskilt atl någon avsiktligt knuffar annan eller rycker eller sliter i hanskläder och liknande. Vidare talas öm antastande av kvinnor med klappar ellersmekningar av olika slag. En väsentlig motivering för straffbudets tillkomstvar att man ville värna om kvinnofriden på gator och allmänna platser. S.k.telefonterror hör också hit. Såväl hemfridsbrott och olaga inträng som ofredandeförutsätter för åtal alt målsäganden har angett brottet lill åtal. Undantaggäller för brott enligl 6 § som är grovt och för ofredande som har förövats påallmän plats. I samtliga fall gäller också atl åklagaren får väcka åtal om hanfinner åtal vara påkallat ur allmän synpunkt (11 §). I (GB) finns en bestämmelse som syftar tillatl förebygga kränkningar i samband med att etl äktenskap upplöses. 11 § kan sålunda rätlen i mål om äktenskapsskillnad pä yrkande av enderamaken och för tiden fram till dess att lagakraftägande dom föreligger förordnaom sammanlevnadens hävande och om förbud för makarna vid vite av fängelse högstetl år eller böter atl besöka varandra. Bestämmelsen finns kvar i den nyaäktenskapsbalk som träder i kraft (14 kap. 7 §). Vitel haremellertid begränsats till alt avse pengar eller fängelse högst en månad. Bestämmelsen infördes genom lag om äktenskapsingående och upplösning, som föregick den nu gällande . Den tillkom på förslag av lagutskottet, som, till skillnad från lagberedningen, inte ansåg all strafflagens regler om hemfridsbrolt var tillräckliga iden aktuella situatio- Prop. 1987/88:137 nen. Man anförde alt erfarenheten fråntillämpningen av de då gällande Bilaga 1 bestämmelserna om skillnad till sängoch säte visade hur nödvändigt del var alt med tillhjälp av vite avskräcka denena maken från övergrepp mot den andre. Det sades också all elt förslag i dettahänseende torde tillmötesgå ett ganska allmänt önskemål. Möjligheten altmeddela besöksförbud har också vid utarbetandet av den nya äktenskapsbalkenansetts fylla etl praktiskt behov av integriletsbetonad natur (prop. 1986/87:1 s.338). Meningen med viiesbestämmelsen i 15 kap. 11 § GB ärsålunda att skydda den ena maken från oönskade besök av den andre under denofta ganska uppslitande lid som kan föregå upplösningen av ell äktenskap. I ochmed atl äklenskapsskillnadsdomen vinner laga kraft, förfaller emellertidvitesförbudet och någon möjlighet atl förlänga det finns inte i vare sig dennu gällande lagstiftningen eller enligt den nya . Inte hellerkan dessa regler tillämpas på andra förhållanden än äktenskap. Den nuvarandebestämmelsen kommer lill användning. Regler som på olika sätt motsvarar vad man i den allmännadebatten har brukat avse med besöksförbud finns i flera främmande länder.Redogörelsen i det följande begränsas till och . 4 Besöksförbud i utländsk rätt I har man en ordning som innebår allpolismyndigheten kan meddela besöksförbud genom "polililillhold". danska strafflagen (den borgerlige straffelov) § 265 stadgas atl den somkränker någons frid genom att i trots mot ett polisföreläggande tränga sig påhonom, förfölja honom med skriftliga meddelanden eller på annat liknande sättförolämpa honom straffas med böter eller "haefle" (dvs. eltkortvarigt frihetsstraff på minst ) eller vid försvårande omständighetermed fängelse intill . I lagtexten används ordet advarsel, dvs.varning, medan man i dagligt språkbruk använder ordet tilhold vilkel närmastbetyder föreläggande. Ett av polisen meddelat föreläggande gäller för . Genom straffbestämmelsen kriminaliseras en rad s.k. frihetskränkningarsom inte nödvändigtvis är straffbara enligt andra bestämmelser i slraffeloven.Däremot är det vanligt alt en överträdelse av § 265 i praktiken ofta dessutomär straffbar enligt andra bestämmelser. I paragrafen sågs ingenting om atl polismyndigheten har rätlalt utfärda föreläggande. Delta förutsätts gälla utan lagstadgande. Straffansvar enligt § 265 i slraffeloven förutsätteralltså ell föregående föreläggande från polismyndigheten. Sådant föreläggandekan utfärdas efter anmodan av den kränkte. De materiella förutsättningarna för atlmeddela etl föreläggande framgår inte av strafflagen. Denna bedömning överlåtstill polismyndigheten. I praxis anses som regel atl det skall vara fråga omupprepade kränkningar, all dessa skall ha pågått och atldet är sannolikt atl kränkningarna fortsätter om inget ingripande sker. Enligt vad som har inhämtats angående praxis i Danmarkförekommer del 60 storavariationer vad gäller typen av kränkningar. Det kan förutom om våld Prop.1987/88:137 röra sigom all följa efter någon på gatan, om brevförsändelser, lelefonpå- Bilaga1 ringningar,övervakning av annans bostad, inträng osv. oskyldigagärningar, t.ex. all skicka blommor och andra gåvor, kan föranleda Det anses också atl normala straffprocessuellabeviskrav skall varauppfyllda, dvs. del skall vara höjt över varje rimligt tvivel atl den det Förutom regelrätta varningar förekommer också informella lillrältavis-ningaroch förmaningar från polisen.