prop · GB0331 · 1987-12-31 00:00:00 — är del otillfredsställande att sekrelerarskapel ejföreslås knutet lill en viss Qänsl utan endast till elt av meddelatförordnande. som ledamot i i vissa ärenden kräver enliglvår mening en slallig reglerad jurisujänsl i varje stift. Häri instämmer stiftsnämnden i- , iGotlands län saml stiftsrådet i . Kyrkojuristens självständighet och skyldighet, alluttrycka och motivera sin åsikt och fä den antecknad till protokollet, mästeäven fortsättningsvis garanteras som en ingrediens i"den kyrkligabeslutsprocessen. I sammanhanget bör jämväl noteras, att det anförda framstårsom än angelägnare, då tillämpad tradition, all ha en domstolsjuristockså bland ordinarie ledamölerna i sfiflsstyrdsen, knappast enligl ordningenkan förväntas fä samma allmänna genomslag. Att den skogliga personalens framfidaanställningsförhållanden inle har berörts i förslaget, påpekas i kritiskayllranden av , jägmästares och stifts-nämden i . I della sammanhang tar ärkebiskopen upp frågan omärkebiskopsämbetet: I samband med den rikskyrkliga omorganisafionen 1985-01-01ändrade jag namnet på mitt kansli från lillÄrkebiskopsämbetet. Orsaken härtill var främst att jag ville markera atl en ändringskett i det att flertalet anställda lämnade dåvarande ochfick nya Qänster inom Stiftelsen förrikskyrklig verksamhel. I betänkandena finns inte nämnt. Omförslagen i nu föreliggande form genomförs torde därmed det nuvarandeÄrkebiskopsämbetet komma att upphöra och Qänsleinnehavarna erbjuds anslällninginom stiftsstyrelsen i . Detta är icke en önskvärd utveckling. Detfaktum att jag förfogar över ett eget kansli främsl för milt och biskopsmötetsrikskyrkliga uppdrag ser jag som en nödvändighet för alt jag skall kunnaupprätthålla den episkopala strukturen och företräda ämbetslinjen i vår kyrkapå riksplanet. Jag vill därför hävda rätten alt behålla elt självständigtärkebiskopligl karisli främsl för mina rikskyrkliga uppdrag. F. n. sker medelstilldelningen lill ilikhet med vad som är fallet för domkapitlen och sliftsnämnderna, genomregleringsbrevet. I den nu föreslagna ordningen skall stiftssamfälligheternaåläggas alt tillhandahålla domkapitlen personal, material, lokaler m.m. Delvore teoretiskt möjligt all länka sig att stiftssamfälligheten i Ärkestiftetålades all också tillhandahålla sådant för . Fråga är emellertidom detta vore principiellt riktigt. är främst en resurs förmilt och de övriga biskoparnas rikskyrkliga uppdrag och det bör därförövervägas om det inle vore rikligare atl söka en annan väg. En möjlighet vore alt överväga en kyrkofondsfinansieringinom ramen för centralstyrelsens verksamhet. I samband härmed skulle ocksäfinansieringen av biskopsmötets verksamhel, som jag bekostat med sär- skildafondmedel, kunna lösas pä motsvarande sätt. För att markera äm- Prop.1987/88:31 betslinjens självständighet är det troligt att en finansieringdirekl via centralstyrelsen vore all föredra framför en via Sfiftelsen förrikskyrklig verksamhet. Centralstyrelsen har direkl avlöningsansvar förkyrkomötets personal och de särskilda kommittésekrelerarna medan kyrkokanslietspersonal i sin helhet avlönas via verksamhet. Hitintillshar jag haft att självständigt falla beslut om anställningar vid milt kansli.Delta har i regleringsbrevet formulerats så: "Beträffandefillsättning av Qänsler vid , entledigande av och ledighetför Qänsleinnehavarna saml förordnande av vikarier skall ärkebiskopen utöva debefogenheter som eljest tillkommer domkapit-Id." Enliknande relation mdlan mig och centralstyrelsen är önskvärd. Detbör ocksä påpekas att även för de övriga biskoparna bör deras möjlighet atlsjälvständigt tillsälta sina närmaste medarbetare beaktas. Del torde kunna skegenom atl de ges samma självständighet i förhållande lill stiftsstyrelsen som,genom regleringsbrevets formulering, tillerkänts mig i förhällande tilldomkapifiet. Jagvill således i della avseende föreslå atl vad jag här anfört beaktas i eltslutligt förslag. Domkapitleti och har i sitt yttrande givil sitt stöd åt ärkebiskopensförslag. Ikommiltéledamoten särskilda yttrande, i den del del berörkyrkomötets medverkan i lagstiftning om stiftsmyndigherna har instämtlänsstyrelsen i , ärkebiskopen, domkapitlen i , ,, och , sliftsnämnden i saml stifts-råden i ,och . Den lokala indelningen (8) Församlingsindelningen (8.1) Samtligaremissinsslanser, samt en klar majoritet av hörda församlingar, instämmer ikommitténs förslag all församlingsslorleken inte bör fixeras i en författningmen bestämmas av de lokala förhållandena, ulom elt fätal, däriblandHusmodersförbundet och Samhälle: Omman är mån om att lekmannainflytandet skall öka inom församlingen är delviktigt atl församlingarna ej är för slora. Man har framhållit atl en .församlingssloriek på 5000-6000 invånare ger möjlighel till maximaltresursutnylQande och att en drasiisk förändring inlräder vid 18000-20Ö00invånare. Förbundet anser därför all man i lag reglerar att församlingsstorlekenej skall översfiga förslagsvis 10000 invånare. Däremotfinns fiera invändningar mol tanken all slora församlingar i första hand bördelas upp i mindre församlingar med - undertorstätl -bibehållenpastoratsgemenskap. Kammarkollegietpåpekar alt ett starkt argument för delning av stora 53 församlingar(enförsamlingspastorat) ofta är all kyrkoherdens arbetsbörda Prop.1987/88: 31 blivit för tung: En lösning pä dessa problem uppnäs endast om delning av enslor församling medför atl också pastoratet delas. Kollegiet delar således inlekommitténs uppfattning att en församlingsdelning inle skall bryta sönderpasloratel, som alltså då skulle beslå som ell fierförsamlingspastoral.Tvärtemot kommillén anser kollegiet att faktorer som ocharbetsledning ulgör motiv för delning av de större pastoralen. De argument somlåg lill grund normer om övre gräns för anlalet präslQänsler i ellpastorat har således enligt kollegiets mening fortfarande bärkraft. Ettytterligare skäl för atl även dela pastoratet är all fierförsamlingspastoralmed beslutande organ på två nivåer får en mera tungrodd organisation änenförsamlingspastorat med etl enda beslutande organ. Dessa synpunkter fårspeciell belydelse i domkyrkoförsamlingar där kyrkoherden har särskildabetungande uppgifter som domprost. Kollegiet vill dock betona all eii delning avenförsamlingspastorat inle innebär all den ekonomiska gemenskapen bryts sönder.Det får nämligen förutsättas alt de nya pastoraten i regel bildar ensamfällighet för samtliga ekonomiska församlingsangelägenheter. Detta har varilfasl praxis vid sådan pasloralsddning. Kommittén synes förutsälla att en delning av sloraförsamlingar i de fiesta fall skall ske med oförändrad pastoratsindelning -frän enförsamlings- till fierförsamlingspastoral och därigenom obligatorisksamfällighelsgemen-skap. Nämnden anser emellerfid att i vissa fall där en slorförsamling delas samtidig pastoratsreglering kan bli oundgängligen nödvändigvid nybildning av pastorat. Arbetsbördan för kyrkoherden kan annars, enligtnämndens uppfattning, bli för stor. Däremot bör även i senare fallet samtidigtförordnas om utvidgad flerpaslorassamfällighet, motsvarande vad som tillämpas idagsläget. Liknande uppfattningar framförs av domkapitlen i ,, och , i , stiflsrådet i Visbystift samt . Domkapdlet i , som inte delar kommilléns åsikt omdel angelägna i indelningsändringar som resulterar i församlingar med en folkmängdom långl under 15.000 invånare, har ell allernalivi förslag: I sfift är många kyrkoherdars arbetsområdenredan alllför slora och kommer även atl så förbli vid ev. församlingsdelningar.En följd av del är även, atl slulQänslerna för präster i stiftet också ifortsättningen blir alltför få. För att nå bättre balans kunde i storapastorat, där slora församlingar ingår, utöver en kyrkoherde med säle ipastoratskyrkorädet och pastoratet som arbetsområde, även de störteförsamlingarna, som ingär, få en kyrkoherde, med säle i kyrkorådet ochförsamlingen som Ändringar i församlingsindelningen Prop. Förslaget all kammarkollegiet skall besluta om ändringar iförsamlingsindelningen och sliflsslyrelsen skall ha initiativrätt i fräga omsådana ändringar tillstyrks helt eller i huvudsak av samtliga remissinstansersom yttrat sig över det. Några vill dock stärka domkapillels roll i förhållandetill kommilléns förslag. Vidare finner kollegiet naturligt all stiftsstyrelsen färrätt atl väcka frågor om ändring i församlingsindelningen. Del kan dock sättasi fråga om inle även i fortsättningen bör ha rätl all ta initiativlill indelningsändring. kan vara befogal med hänsyn lill domkapitlensuppgift alt utöva lillsyn över prästerna. För deras arbetsförhållanden kanindelningen ju vara av största betydelse. Domkapdlet i instämmer i kammarkollegiets förslag. Domkapdlet och stiftsnämnden i , som anser alldomkapitlet även i fortsättningen skall vara prästernas huvudman och råda överden prästerliga , ifrågasätter stiftsstyrelsens föreslagnaledande roll i struklurarbelel men fortsätter: Kommillén föreslår all stiftsstyrelsen bland andraregionala uppgifter också får ell belydande ekonomiskt ansvar, vilkelsjälvklart hör nära samman med strukturfrågorna. Stiftsmyndigheterna villdärför inle motsätta sig alt sliflsslyrelsen handhar dessa frågor men villsamlidigl understryka vikten av atl finns representerat i delorgan som skall ulföra strukturarbetet i stiftet. i påpekar, utan all avstyrkaförslaget, all elt överlämnande till stiften atl själva bestämma omförsamlings- och pastoratsindelning, innebär en förlust av överblick.Stiftsnämnden ifrågasätter om inle kunde fåuppgiften alt slutligt bestämma i indelningsfrågor och öva lillsyn över etlkontinuerligt förändringsarbete när del gäller den lokala indelningen. LMV vill dock i detta sammanhang peka pä all ändringar iförsamlingsindelningen även kan göras med slöd av lagen (1970:991) om ändringi och ecklesiastik indelning i samband med fastighetsbildning (LÄIF).Beslut om ändring i församlingsindelningen enligl denna lag och enliglindelningslagen är likartade. Enligt LMV:s mening bör därför ocksåfullföljdsordningen vara likartad. Den för indelningslagen föreslagna medkammarkollegiet som enda fullföljdsinstans bör därför införas också i LÄIF. Kammarkollegiet tar upp frågan om stiftsstyrelsenseventuella besvärs- rätt: 55 Densom enligl indelningslagen har rätt att väcka fråga om en ändring får Prop.1987/88:31 anses ha räll alt besvära sig över etl beslut som gäll denne emot.Länsstyrelsen eller kan dock inle överklaga étt beslut avkammarkollegiet enligt indelningslagen. I praxis anses en statlig myndighetinle vara besvärsberälligad i fråga om beslut av annan slallig myndighel ulomnär den missnöjda myndigheten inlär ställning av part. Frågankan ställas om stiftsstyrelsen, som enligt förslaget får rätl all väcka frägaom indelningsändring, även skall kunna besvära sig hos regeringen över kammarkollegietsbeslut. Stiftsstyrelsen blir en församlingskommunal myndighel med ansvar bl.a.för pasloralsindelningen inom stiftet. Del kan därför finnas fog för attsliflsslyrelsen skall ha rätt alt anföra besvär över kollegiets beslul omförsamlingsindelningen. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer finner del angelägel att ämbetet beredstillfälle yttra sig över förslag fill ändrad indelning, eftersom församlings-och sockenindelningen representerar stora värden också ur kulturminnesvårdenssynvinkel. Pastoratsindelningen (8.2) Deföreslagna rikfiinjerna för en översyn av pasloralsindelningen tillstyrks ihuvudsak av alla remissinstanser och övriga som yttrat sig däröver. Kammarkollegietgör dock ell påpekande om tillämpningen av normer: Bestämmelserom pastoratsindelningen ges i 5 § i förslag fill lag om ändring ipasloralsindelningen och om bildande av kyrkliga samfälligheter. Paragrafensformulering och specialmotivering synes inte helt stämma överens medandemeningen i den allmänna motiveringen i avsnill 8.2 del 1. Lagbestämmelsensynes nämligen skärpa kravel atl minimigräns kyrkomedlemmar måsle uppnäs.Endast om "synnerliga skäl" föreligger är elt undantag från regelnmöjligl. Med vanligt språkbruk i lagtext innebär della all avsteg frånhuvudregeln får göras endast i mycket sällsynta undantagsfall. De nyanseradeuttalandena i den allmänna motiveringen synes däremot ge uttryck åt en meramodifierad tillämpning av huvudprincipen. Kollegietinstämmer i kommitténs överväganden i fråga om principer förpasloralsindelningen så som de uttryckts i den allmänna motiveringen. Såledesbör den angivna minimigränsen för pastoral vara ell riktmärke som sä långtmöjligl bör följas. En samlad bedömning av föreliggande faktorer måste givelvisgöras i det enskilda fallet. Sedan tyngdpunkten för det ekonomiska ansvaret förlokal kyrklig verksamhet förts över till pastoraten, torde de ekonomiskaförulsällningarna för pastoratet atl sköta sina uppgifter bli del slutligtavgörande vid en bedömning av frågan om undan- . lag från stipulerad storlekkan medges. Riksskatteverketanför om befolkningsunderiaget: Förslagettill minimigräns ligger emellertid mycket långt ifrån vad som kan anses godtagbart för en rafionell folkbokföring. Elt pastoral med 2000 cf- kyrkomedlemmarger inle ens underlag för en halvfidsanslälld person för Prop. 1987/88: 31folkbokföringsarbelel. Sverigeskyrkokamerala företung anser att 5 000 kyrkomedlemmar är ell lämpligareriktvärde för lägsta befolkningsunderlag i ett pastoral. Föreningen anservidare att ell pastorat bör vara så stort atl det ger underlag för minsl tvåprästQänster. Denna uppfattning stöds i yttranden av domkapitlen i Göteborgoch . menar att regeringen och bör fastställa bädeen miniminorm enligl kommitténs förslag och en högsta gräns om 10-15000personer. Stiftsrådeli anser också alt del bör finnas en övre gräns förpastoratsslorleken, bl. a. med hänsyn lill kyrkoherdens arbelsledaran- Kommitténhar inle behandlat kontraklsinddningen men vi vill ändå i detla sammanhangframföra all där kontrakts- och kommungränser skär varandra medför della sloraolägenheter. Det är därför viktigt atl även konlraktsindelningen ses över. i befarar att resultaten i strukturarbetet dröjerlängre än de fio år efter vilka utvärdering föreslås. Statskontoretförordar å andra sidan all förändringsarbelel inom både lokal och regional organisationbör utvärderas tidigare än . Förslagetalt sliflsstyrelsen skall besluta om ändringar i pasloralsindelningen och altkammarkollegiet skall pröva överklaganden av besluten tillstyrks i huvudsak avkammarkollegiet, i , - med enslor majoritet av hörda kyrkliga kommuner - samt stiftsråden i , Växjöoch stift. Kammarkollegietföreslår dock all kollegiet får möjlighel all överlämna ärende "av principiellbelydelse eller annars av särskild vikl" till regeringen för avgörande: Besvärsärendenom pastoratsindelningen kommer sannolikt atl ibland innehålla frågor avprincipiell karaklär. Politiskt betonade frågor som kan bli föremål för allmändebatt torde också komma alt aktualiseras i dessa sammanhang. Det kan sättas ifräga om kammarkollegiet som en ren ämbelsmannamyndighel alllid skall varaslutinstans i sådana frågor. Enliglden föreslagna ordningen för beslul om ändring i församlingsin delningen skall kammarkollegiet överta regeringens beslutsrätt i sådana frågor. Kollegiets beslut skall dock kunna överklagas hos regeringen ge nom besvär (3 kap. 6 § i förslag lill ändring i indelningslagen). Församlings indelningen har grundläggande belydelse för åtskilliga samhällsfunkfioner utanför den kyrkliga verksamheten. Det är därför naturligt att regeringen regelmässigt alltfort är sista besvärsinstans i ärenden som rör ändringar i denna indelning. Frågor om ändring i pasloralsindelningen eller bildandelav kyrkliga Prop. 1987/88:31 samfälligheter i övrigt rör däremot i huvudsak inomkyrkliga förhållanden. Därför finns inte samma skäl alt beslul i sådana frågorskall få överklagas lill regeringen som sisla instans. Del kan dock finnas fogför all ge kammarkollegiet möjlighel alt i särskilda fall underställa sådanaärenden regeringens prövning. Kammarkollegiet föreslår vidare: Oberoende av hur besvärsordningen regleras bordekammarkollegiet kunna inhämta yttrande från ifrågor om pastoralsindelningen som är av särskild belydelse för kyrkansverksamhel. Kollegiet vill i della sammanhang erinra om vad kollegiet i sittremissyttrande över verksledningskommitténs huvudbetänkande (SOU 1985:40)Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning skrev om möjligheten allinrätta ell råd vid kammarkollegiet med både expert- och insyns-funktioner inomdet kyrkliga området. har ställt sig bakom etlpåpekande av ifråga om initiativrällen: I jaglexten (6 § förslag till lag om ändring ipasloralsindelningen och om bildande av kyrkUga samfälligheter) anges att frågabl.a. får väckas av "pastoral". Enligl specialmofiveringen avses här"pastoratssamfällighet", som liksom församling utgör kyrklig kommun. Om församlingarna i ett fierförsamlingspastoral ingår i entolal samfällighet omfattande församlingar i flera pastorat (utvidgadflerpastoratssamfällighet) saknar pastoralsgemenskapen egna kyrkokommunalaorgan. I sådan samfällighet bör, förutom församlingarna, även samfällighetensfullmäktige ha initiativrätt. Lagtexten bör justeras i enlighet med dessa påpekanden. Förslaget om stiftsstyrelsens övergripande ansvar och rollsom beslutande organ i pastoralsregleringsfrågor avstyrks av ochstifts-nämnden i , sliftsnämnden i , Tjänstemännens centralorganisation.Svenska kyrkans personalförbund och . I övriga delar tillstyrker dessa remissinstanserkommitténs förslag. i har föreslagit atl bådeförsamlings- och pas-toralsinddningsbeslut skall fattas av , som förutsätts besitta nationell överblick. Övriga ovan angivna remissinstanser anser att domkapitletskall ansvara för den prästerliga och finner det därförkonsekvent all samma myndighet har huvudansvaret för den med tjänsteorganisationenförknippade pastoratsindelningen. Prästtjänster (9) p-op- 187/88:31 Flertalet remissinstanser lillstyrker kommitténs förslagom den präsleriiga i pastoraten och stiftet eller lämnardet utan erinran med undanlag av förslaget om tidsbegränsad Qänsl förnypräslvigda. Delta förslag avstyrks av en klar majoritet. i anser det dock vara tveksamt allordinarie präsftjänsl inle skall få finnas. Liknande uppfattning harKyrkomusikernas riksförbund. Domkapdlet i ställer sig också tveksamt lill inrättandetav en präsleriig Qänsleorganisafion av innebörd atl tvä likvärdiga ochparallella präslorganisaiioner införes, pastoratspräsler (stafiigt anställdapräster) och sliflspräsler (med kommunall huvudmannaskap). Möjligheten av gemensamthuvudmannaskap med de inte minst administrativa fördelar i olika avseenden somdella torde innebära borde närmare undersökas. anser atl äveni fortsättningen bör ha hand om den präsleriiga och somnu fullgöra sina arbetsuppgifter som arbetsgivare för prästerna. Denna ordningtorde vara den bästa och mest enhetliga för såväl stift som präster. Om förslaget förverkligas finns del inte längre ellenhetligt huvudmannaskap för prästerna. Utredningen konstaterar atl prästernafortfarande skall betraktas som slalsQänstemän, vilket kyrkorådet bejakar.Samtidigt framgår ay utredningen all församlingsprästerna kommer atl hakyrkorådet som anställningsmyndighet, stiftssamfälligheten somorganisationsmyndighet och det statliga förvaltningsorganet domkapifiet somläromyndighel. kommer vidare alt fungera som anställningsmyndighetför kyrkoherde vid var tredje tillsättning saml för samtliga nypräslvigda. Delkomplicerade mönstret av fiera olika myndigheters inflytande torde medförasvårigheter för den enskilda prästen och för församlingen. och ställer sig frågande lill den av kommillénföreslagna modellen med förhandlingar mellan skilda pastorat ochöverenskommelser dem emellan om delad Qänstgöringsskyldighet förpasloralspräslerna, med som mellanhand. Den föreslagna ordningensynes inkräkta på sliftsslyrelsens befogenhet att fördela prästQänsterna inomstiftet. Den flexibilitet i , som är synnerligen önskvärd,måsle -om kommitténs förslag i sin helhet skall kunna tillämpas - kunna genomförasutan all rycka sönder ansvariga organs strategi och planering. De anser allfrågan bör yllerligare övervägas. Liknande uppfattning har iGotlands län, , stiftsnämnden och stiftsrådel i . Kollegietvill anmärka atl en frivillig delning av prästQänster mellan pastoral genomöverenskommelser dem emellan inle synes lämplig. En sådan ordning kunde lättleda till att man i strid med beslut om den indelning i pastorat och prästerligorganisafion som fattats av stiftsstyrelsen eller -efter besvär i fråga omindelningsbeslut - av kammarkollegiet i realiteten framtvingade en annanorganisation än den behörigen fastställda. Det naturiiga bör i stället vara altse fill att genom en lämplig indelning skapa funktionsdugliga pastorat i denmeningen atl pastoralen blir underlag för hela präslQänsler. För den händelsedetla på nägol håll skulle visa sig ogöriigt torde stiftsstyrelsen som eUundantagsfall kunna förordna aU en präst i ett pastoral i viss bestämdutsträckning biträder i annal pastorat. sådanl synsätt motsvararerfarenheterna från fiera ärenden om pastoratsreglering därman velat komma från en uppdelning av prästQänster mellan pastorat. Domkapitletoch stiftsrådel i anser däremot att del är av värde med den förordadestörre fiexibilileten i fördelningen av uppgifter och Qänster som domkapitletföreslås kunna la inifiativ fill - en form av emellan pastoral delade Qänsler. Stiflsrådeti Strängas tycker alt del finns en vaghet i förslaget belräffandestiftsprästerskapets församlingsanknytning. Denna församlingsanknytningbehöver preciseras på ell tydligare sätt. är av både teologiskaoch praktiska skäl beQänt av ett prästerskap som har en klar förankring i enlokal församlingsgemenskap. Domkapdleti påpekar aU förslaget aU en stiftspräst skulle kunna ha ddlidsQänsl sompastoratspräst i och för sig är välbetänkt men i praktiken torde bli svårt allgenomföra, om tillsättningen av stifts- och pastoratspräster görs av olika organ. fria synod framhåller atl inrättandet av stiflspräsleriiga Qänsler medinriktning pä livsvaraktighet bör begränsas lill klart avgränsadespecialfunktioner. Synoden ifrågasätter också vem som i prästerligtQänslehänseende skall ha det omedelbara ansvaret för den präsleriigaämbetsförvaltningen i sliflssamfälligheten. Någraremissinstanser tar särskilt upp frågan om ändrat huvudmannaskap förkyrkoherdarna för döva. De hör nu in under i , menkommittén föreslår att de i stället skall vara knutna till Nämnden fördiakoni- och samhällsansvar inom stiftelse för rikskyrkligverksamhel. Domkapitletanser atl den kyrkliga verksamhelen bland döva främsl bör vara enstiflsangdägenhet. Om stiftsstyrelsen i respektive sfift fick ansvaret fördenna verksamhet skulle arbetet kunna rafionaliseras och bedrivas mer effektivtän . Ett ekumeniskt samarbete skulle då även kunna knytas medandra kristna samfund och organisationer som bedriver verksamhel bland döva. Enmodell där de olika kristna trossamfunden i ell stift gemensamt bedriverkyrklig verksamhet bland döva har med framgång prövats i bl. Om de nuvarande kyrkliga dövdistriklen - som ofta utgörsav flera stift - Prop. 1987/88: 31 inte kommer atl förminskas till att blottomfatta ett stift, bör kyrkoherdarnas för döva verksamhel knytas till deldomkapitel och den stiftsstyrelse där arbetet har sin tyngdpunkt, vilket oftastär där specialskolor finns för hörselskadade. Alla stiftsstyrelser böremellertid fortsättningsvis ha ell övergripande ansvar för arbetet bland dövaoch hörselskadade. Kyrkoherdarnas löner, resor och traktamenten bör bestridasav kyrkofonden varvid också kostnaderna för text-telefon etc bör beaktas, menytterligare anslag till mer lokal verksamhet bör ges av alla berörda stift iden mån de inle kunna påräknas från stat, landsting eller kommun. Kyrkoherdarna för döva tillstyrker all ingen ändringbelräffande gränserna för deras arbetsområden sker och föreslår attsliflsslyrelsen i del stift där kyrkoherden för döva är bosalt tillsätterQänsten. De anser all ärkebiskopen skall inneha ämbelsansvarel för dessakyrkoherdar.