prop · GB03137 · 1987-12-31 00:00:00 — Man synes här ha anledning atl skilja mellan olika fall.Till en början kan ju situationen vara den att frågan om besöksförbud äraktuell under en pågående rättegång om ansvar för brottslig gärning som helteller delvis ligger till grund för framställningen om besöksförbud. För sådanafall synes del klart att den domstol som dömer i brottmålet även bör kunna taställning till frågan om besöksförbud. Talan bör i sä fall kunna föras avåklagare i brottmålet men rätten bör också kunna meddela beslut självmant. Ävenhär bör emellerfid krävas en begäran från målsägandens sida. Meddelas ettsådant förbud, bör beslutet tas in i domen såsom ett beslut om särskildrättsverkan av brottet. Det praktiska fallet torde emellertid snarare bli atlfrågan kommer upp först sedan brottmålet avgjorts och gärningsmannen avtjänateventuellt fängelsestraff som ådömts honom. Naturligtvis skulle även för sådanafall kunna gälla atl ärendet tas upp av allmän domstol, varvid etl särskiltstämnings- eller ansökningsförfarande får förutsättas. Regleringen kunde i såfall utformas efter förebild av t.ex. lagen (1986:436) om näringsförbud ellerlagen (1985:354) om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall m.m., vilkabåda ger domstol befogenhet atl meddela vissa förbud i brottsförebyggandesyfte. När anknytning saknas till ett pågående brottmål synes åandra sidan ärenden av den karaktär del här gäller te sig i viss mån främmandeför omedelbar domstolsprövning. Till detta kommer att omständigheterna iblandkan vara sådana all frågan om förbud bör tas upp omgående efter en hänvändelsefrån brottsoffrets sida i en akut situation. Beaktas bör också atl etlbesöksförbud visserligen innebär en inskränkning av den personliga friheten menhar förhållandvis begränsade rättsverkningar och inte lill närmdsevis sålångtgående konsekvenser som exempelvis ett näringsförbud. Det anförda talar för att domstolarna inte lämpligen börbelastas med att falla beslut i första instans i sådana ärenden utan atl dessai stället bör kunna ankomma på åklagare eller polismyndighet med möjlighet tillöverprövning av domstol. För åklagarmyndigheterna är åter den typ av prövningsom det här gäller mindre väl lämpade, eftersom dessa myndigheter inte i andrasammanhang har att fatta beslut i frågor av renodlat brottsförebyggandekaraktär. Däremot synes polismyndigheterna väl ägnade atl prövahithörande frågor, vilka närmast är av politirättslig natur. För de drabbadetorde det te sig naturligt alt vända sig lill polisen som lar emot anmälningarom brott och som även i andra sammanhang kan meddela beslut som syftar lill allförebygga brott och upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Att förläggaprövningen till polisen skulle också överensstämma med den ordning somtillämpas i . Från rättssäkerhetssynpunkt synes några invändningar intekunna riktas mot en sådan ordning under förutsättning atl beslutanderättenförbehålls juristulbildad personal inom polisen och att beslutet går atlöverklaga till domstol. Övervägande skäl synes alltså tala för att frågan ombesöksförbud prövas 6 1987/88.1 saml. av polismyndighet når saken inte aktualiseras under enpågående rättegång. 1987/88:137 beslut bör kunna överklagas till allmän domstol. Vad gäller den lagtékniska placeringen av de bestämmelsersom behövs synes man med de lösningar i sak som här har förordals ha anledning atlavslå från tanken på en sårskild lag, något som också med tanke på ämnetsspeciella karaktär får anses vara en fördel. I stället ler det sig naturligtalt de grundläggande bestämmelserna i ämnet placeras i polislagen (1984:387),lämpligen bland de regler som behandlar särskilda befogenheter i den skyddandeoch förebyggande verksamheten. Vidare bör med sikte på de situationer dådomstol skall besluta om besöksförbud i samband med prövningen av brottmål enbestämmelse las in i 36 kap. BrB. 5.5 Varaktigheten av meddelat besöksförbud Besöksförbud bör alltid meddelas . Tiden börunder inga omständigheter få överskrida från den lidpunkt då brottetbegicks. Normall bör emellertid kortare lid fastställas. Förbudet bör dessutomunder vissa förutsättningar kunna upphävas före den bestämda tiden. Dels bördet givetvis kunna upphöra på begäran av den som har ansökt om förbudet. Vidarebör det kunna upphöra på begäran av den som har ålagts förbudet om han ellerhon anför godtagbara skäl för detta. Etl sådant skäl kan vara att parterna harförsonats eller atl det i vart fall står klart atl de utan invändning av dentill vars skydd förbudet meddelats har återupptagit någon form av umgänge medvarandra. Åven om ett upphävande regelmässigt aktualiseras genom anmälan frånden ena eller andra parten bör del inte vara något hinder atl polisen självmantupphäver ell förbud om sådana omständigheter framkommer atl del står klart attförbudet inte längre behövs. Ilagtexten bör anges att polismyndighets beslut gäller men efteransökan kan omprövas av den tingsrätt som har dömt i brottmålet eller dentingsrätt inom vars område den som har drabbats av brottet har sitt hemvist. 5.6Påföljd för överträdelse av besöksförbud En överträdelse av ell besöksförbud kommer i många fallatt innefatta en handling som är belagd med straff enligt , såsommisshandel, hemfridsbrott etc. Enligl vanliga principer bör i sådana fallnormalt dömas för båda brotten i brotlskonkurrens. Ensärskild straffbestämmelse för överträdelse av besöksförbud kommer att få belydelsefrämst för sådana handlingar som inte är straffbara enligt andra lagrum, såsom atlvederbörande uppehåller sig på platser som han enligt förbudet inte har rätt fill,ulan atl delta innefattar t.ex. ofredande eller hemfridsbrott. Med beaktandehärav bör straffskalan lämpligen omfatta böter eller fängelse i högst sexmånader, vilket motsvarar vad som gäller för ofredande. Mera bagaldlartadeöverträdelser bör inte föranleda straffansvar och böter bör vara normalpåföljdi de fall lagföring sker. Det år hår att märka att den mest väsentliga fördelenmed regler om besöksförbud inte ligger i alt gärningsmannen kan dömas tillstraff ulan i all polisen får möjlighet alt ingripa i akuta situationer. För åtal bör förutsättas angivelse av målsäganden, dvs.den lill vars skydd Prop. 1987/88:137 förbudet har meddelats. Beivran avöverträdelse av föreskrift i meddelat Bilaga 1 besöksförbud bör i övrigtske såsom vid brott på vanligt sätt, dvs. åtalas av åklagare vid allmändomstol. Vid prövningen bör självfallet domstolen liksom i vanliga brottmål tahänsyn fill samtliga omständigheter i målet. I enlighet med det anförda har upprättats förslag till ändringi polislagen och . Förslagen fogas som bilaga till dennapromemoria. 7.1 Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) Bestämmelserna i detta stycke ger polismyndighetbefogenhet att under vissa förutsättningar meddela särskilda föreskrifter tillförekommande av olika slags övergrepp. I blickpunkten för regleringen stårframför allt den situation som vissa kvinnor befinner sig i när en man somtidigare dömts för brott mot kvinnan efter avtjänat straff fortsätter attförfölja henne. Bestämmelserna har emellertid avfattats generellt och ärtillämpliga även i andra situationer såsom exempelvis vid trakasserier avåldringar. En grundförutsättning för atl polismyndigheten skall fåmeddela föreskrift om besöksförbud är enligt/öwra meningen att någon förföljsav den som har gjort sig skyldig till brott av visst slag. Som framgår av styckets omfattning i övrigt avses härvidförföljelse i den överförda betydelse som uttrycket brukar tilläggas allmäntspråkbruk. Förföljande i den mening som avses här föreligger, om någon vidåterkommande tillfällen på ett påträngande eller eljest besvärande sätt sökerkontakt med en annan person mot vad han vet eller bör inse vara den andrasönskan. Detta gäller vare sig förföljelsen sker genom brev eller telefonsamtaleller genom att den förföljande t.ex. vid upprepade tillfällen uppehåller sig iomedelbar närhet av den andras bostad. I sakens natur ligger att man inte avden som begär att besöksförbud meddelas kan kräva lika stark bevisning omenskilda incidenter som fordras för straffansvar i ett brottmål. Det brott som kan ligga lill grund för föreskrifter av häraktuellt slag skall ha riktat sig mot den andras hälsa, frihet eller frid.Härmed avses i första hand något av de brott som omfattas av 3 och 4 kap. BrB. Påsamma sätt som det likartade rekvisitet i 26 kap. 7 § BrB inbegriperemellertid ullryckel också Uppenbart är sålunda alt flertalet av sexualbrotten i 6 kap. BrBhör hit liksom exempelvis rån enligt 8 kap. 5 § samma balk. förmögenhetsbrottenkan även stöld och grov stöld vara att hänföra lill de brott somavses här, nämligen om stölden innefattar fridsbrott såsom regelmässigtär fallet vid bostadsinbrott. Också brott som avses i fjärde stycket förevarande paragraf får anses utgöra ell brottsom riktar sig mot Prop. 1987/88:137 annans frid. I ärendet skall kunna konstaleras alt den mot vilkenföreskriften riktar sig har gjort sig skyldig lill brottet. Så är givetvisfallet, om denne genom lagakraftvunnen dom har fällts till ansvar. Om åklagarenhar meddelat åtalsunderlåtelse för brottet, t.ex. enligt 20 kap. 7 § förstastycket 3 eller 4 , hindrar emellertid detta inte alt ellärende angående meddelande av föreskrift las upp. Brottet kan också tänkas havarit föremål för rapporteftergift eller strafföreläggande, men med hänsyn tillatt besöksförbud i allmänhet inte bör kunna komma ifråga om den aktuellabrottsligheten varit av mer bagatellarlad karaktär torde sådana brott normaltinte kunna anses som kvalifikalionsgrundande. Över huvud taget gälleremellertid all frågan om vederbörande har gjort sig skyldig lill del brott somär aktuellt utgör ett prejudicidlt spörsmål och att bevisning kan föras även påannat sätt än genom åberopande av en lagakraftvunnen dom. Är brottet föremål för förundersökning eller rättegång böremellertid polismyndigheten inte ta upp frågan om meddelande av föreskrift. 1sädana fall kan den misstänkte bli föremål för straffprocessuella åtgärder, ochdomstolen kan i domen meddela föreskrift enligt förslaget till 36 kap. 6 a § BrB.Finns en tidigare lagakraftvunnen dom på ett brott av här avsett slag bör dockpolismyndigheten kunna ta upp frågan om föreskrifter utan hinder av , , altförundersökning pågår om elt senare begånget brott. Behörigheten att meddela föreskrift har förbehållitspolismyndigheten, och en enskild polisman får således inte fatta beslut ifrågan. I enlighet med de principer som ligger till grund för gällandedelegationsföreskrifter bör bara polischefen eller juristulbildad tjänsteman ipolischefskarriären kunna fatta beslut på polismyndighetens vägnar, se 15 och16 §§ polisförordningen (1984:730). särskild föreskrift torde det stäklart att behörig polismyndighet är den inom vars område den som anser sigbehöva skydd av föreskriften har hemvist. En förutsättning för atl polismyndigheten skall kunna taupp frågan är atl den som drabbas av brottet begär det. En sådan begäran kanframställas både muntligen och skriftligen. Det föreskrivs vidare som en förutsättning för attföreskrift skall få meddelas alt det skall bedömas erforderligt till förekommandeav fortsatta övergrepp. Därvid bör naturligtvis i första hand brottetsbeskaffenhet och gärningsmannens handlande därefter beaktas. Etl typfall är somförut har nämnts när en man som har dömts för övergrepp mot en kvinna efteravtjänat straff fortsätter att trakassera henne genom atl söka kontakt på olikasätt eller genom atl uppehålla sig i omedelbar närhet av hennes bostad. Iblandkan givetvis den brottslighet för vilken lagföring skett i sig varatillräckligt som indikation på att en föreskrift behöver meddelas. I andra meningen ges exempel på sådana föreskrifter somkan vara aktuella. En föreskrift kan sålunda avse förbud mot atl utan dendrabbades medgivande eller annat godtagbart skäl söka upp honom eller henne, takontakt genom brev eller telefonsamtal eller uppehålla sig i omedelbar närhetav hans eller hennes bostad. Det torde i första hand vara föreskrifter av dettaslag som framstår som praktiskt motiverade. emellertid också meddela annan sådan föreskrift. Av avfattningenframgår Prop. 1987/88:137 att föreskriften i så fall förutsätts vara heltlikartad de exempel som lämnas. Någon obligatorisk skyldighet för polismyndigheten allmeddela föreskrift så snart de formella förutsättningarna för detta äruppfyllda har inte avsetts gälla, utan polismyndigheten har alllid alt bedömafrågan om detta i det särskilda fallet ärjämpligt. I sådana fall dåkontrahenterna på grund av att de har gemensamma barn, egendom som är föremålför pågående bodelning e.d. har anledning att hålla kontakt med varandra är ettbesöksförbud av naturliga skäl ofta mindre lämpligt. Det bör emellertidframhållas atl ett förbud i sådana fall inte förhindrar de kontakter som kan behövasför de aktuella ändamålen med hänsyn till atl förbudet inte gäller kontaktersom har sin bakgrund i godtagbara skäl. För polismyndighetens handläggning gäller bestämmelserna iförvaltningslagen (1986:223). Som maximitid för giltigheten av en föreskrift har från det alt brottet begicks. I allmänhet bör dock kortare lid anges iföreskriften; ett riktmärke för tillämpningen synes kunna vara att tiden inormala fall sätts till etl år från tidpunkten för föreläggandet. Om ianslutning lill den bestämda tidens utgång målsäganden tar upp frågan omförlängning, kan polismyndigheten meddela en ny föreskrift av denna innebörd.Del blir då fråga om ett nytt ärende hos polismyndigheten. Den sammanhängandegiltighetstiden för en eller flera föreskrifter får dock inte överstiga fem årfrån brottet. Enligt stycket fär en föreskrift som meddelats enligtförsta stycket helt eller delvis hävas av polismyndigheten, om ändrade förhållanden eller någon annan särskild omständighet föranleder det. En sådan omständighet kan vara atl den lill vars skydd föreskriften meddelats inte längre motsätter sig kontakt med gärningsmannen. I sådana fall förlorar visserligen föreskriften sitt innehåll, eftersom det förbud som det här är fråga om inte avses gälla ifall av medgivande. Klart är dock att det ändå kan vara av intresse för den mot vilken förbudet har riktals atl få till stånd ett formellt upphävande.av förbudet. Även andra ändrade förhållanden som medför att enföreskrift bör omprövas kan givetvis föreligga. Det kan t.ex. finnas olikaomständigheter som tyder på att målsäganden inte längre behöver känna någon oroför övergrepp från gärningsmannens sida. Enligt stycket gäller beslut av polismyndighet i eltärende som avses i första eller andra stycket . Efter ansökan kan emellertid beslutet omprövas av fingsrätt. Tingsrätten har också möjlighet att meddela inhibi- fion innan belutet omprövas. Både den fingsrätt som har dömt i det ursprungliga brottmålet och den rätt inom vars område den som drabbats av brottet har hemvist är behöriga. Någon fid för ingivande av ansökan om omprövning har inte föreskrivits. Den som har drabbats av förbudet kan således inge en sådanansökan när som Prop. 1987/88:137 helst under förbudets giltighetstid. När det gäller tingsrättens handläggning av ärenden omomprövning har föreskrivits atl lagen (1946:807) om handläggning avdomstolsärenden skall tillämpas. Denna lag synes nämligen erbjuda dehandläggningsformer som är bäst avpassade för hanteringen av ell ärende avförevarande slag. Lagen om handläggning av domstolsärenden gäller visserligennormalt inte i fråga om ärenden som angår straff eller annan med brott förenadpåföljd. En föreskrift av det slag som här är aktuellt kan dock knappastbetraktas som en med brott förenad påföljd och har ej heller eljest sådankaraktär att de skäl som ligger till grund för den angivna begränsningen iärendelagens tillämpningsområde gör sig gällande. Enligl stycket skall den som bryter mot en föreskrift somhar meddelats med slöd av första stycket dömas lill böter eller fängelse ihögst . Åtal får väckas endast efter en angivelse av målsäganden.Det har vidare föreskrivits att i ringa fall ansvar inte skall ådömas. När en föreskrift åsidosätts, föreligger naturligtvismycket ofta även ett brott mot någon allmän straffbestämmelse i brotttsbalken.Det kan t.ex. vara fråga om ofredande eller olaga intrång. I sädana fall skallregelmässigt ansvar ådömas både enligt och enligt förevarandeparagraf i brottskonkurrens. Undantag torde enligt vanliga principer gälla förfall då det sakliga innehållet i brottsbeskrivningarna är identiskt och brottetenligt polislagen har den strängaste straffskalan. Om fråga skulle vara om ettokvalificerat hemfridsbrott som dessutom utgör ett åsidosättande av enföreskrift enligt förevarande paragraf, torde det sålunda av allmännakonkurrensregler följa alt hemfridsbrottet, som endast har böter istraffskalan, konsumeras av brottet enligt fjärde stycket förevarande paragraf. Som framgår av första stycket kan fall då gärningsmannenhar sökt kontakt med den drabbades medgivande inte föranleda ansvar. Godtagbartskäl att överträda förbudet får också som regel anses föreligga, om den fillvars skydd föreskriften har meddelats har medgivit den andre att sökakontakt och därefter återtar medgivandet. Det skulle nämligen kunna leda tillstötande resultat i praktiken om sådana fall skulle kunna beivras. Helt bagaldlartade fall bör över huvud tagel inte kunnaföranleda lagföring. Av detta skäl har särskilt angetts att ringa fall inteskall föranleda ansvar. Generellt gäller också alt åtal förutsätter angivelseav målsäganden, dvs. den till vars skydd föreskriften har meddelats. Den kriminalisering som förevarande stycke innebär fårtill följd atl en pågående överträdelse av förbudet kan bli föremål föromedelbart polisingripande. Ett sådant ingripande kan ske med stöd av 13 §polislagen eller enligt regler om gripande. 7.2Förslaget till lag om ändring i Prop. Bilaga 1 Förslaget innebär att en domstol som skall fällanågon till ansvar för brott vilkel riktat sig mot annans hälsa, frihet eller frid ochsom inte är ringa i domen kan la in en föreskrift av det slag som avses i 22 a§ polislagen. förutsättningar som anges i detta lagrum måste naturligenvara uppfyllda. Detta gäller även i fråga om målsägandens begäran. Meddelas en sådan föreskrift gäller den utanhinder av att domen överklagas, men del följer av allmänna principer atl högrerätt kan meddela inhibition. Enligt andra meningen i paragrafen skall andrastycket i 22 a § polislagen tillämpas i fråga om hävande av en sådan föreskriftsom här avses på grund av ändrade förhållanden eller andra särskildaomständigheter. Del innebär alt frågan om hävande inte behöver las upp viddomstol ulan i första instans kan avgöras av polismyndigheten. En föreskrift om besöksförbud blir atl hänföra lillsärskilda rättsverkningar av brottet. Enligl allmänna principer kan såvälåklagaren som målsäganden framställa yrkande i ämnet. Frågan kan också las uppav domstolen självmant. Bilaga 1 Prop. 1987/88:137 1 Förslag till Bilaga 1 Lag om ändring i polisiagen (1984:387) Härigenom föreskrivs att i polislagen (1984:387) skallinföras en ny paragraf, 22 a §, av följande lyddse Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Förföljs någon a v den som gjort sig skyldig tiU broUvilket riktat sig mot hans eller hennes hälsa, frihet eller frid fårpolismyndigheten pä begäran av den som är ulsau för förföljelsen meddelagärningsmannen särskilda föreskrifter, i den mån det bedöms erforderligt tillförekommande av fortsatta övergrepp från hans sida. En sådan föreskrift fårefter omständigheterna innehålla förbud för gärningsmannen an ,högst från det an brottet begicks, utan den drabbades medgivande eller annalgodtagbart skäl söka upp honom eller henne, ta kontakt genom brev ellertelefonsamtal eller uppehålla sig i omedelbar närhet av hans eller hennesbostad eller arbetsplats eller annat sådant förbud. En föreskrift som meddelats enligt första stycket kan helteller delvis upphävas av polismyndigheten, om ändrade förhållanden eller någonannan särskild omständighet föranleder del. Beslut av polismyndighet i ärende som avses i första ellerandra stycket gäller men kan efter ansökan omprövas av dentingsrätt som har dömt i brottmålet eller den tings-räu inom vars område densom har drabbats av brottet har sill hemvist. 1 fråga om tingsrättens handläggningtillämpas lagen (1946:807) om hand läggning av domstolsärenden. Den som bryter mot en föreskrift som har meddelats medstöd av första stycket skall dömas lill böter eller fängelse i högst sexmånader. Åtal får väckas endast efter angivelse av målsäganden. 1 ringa falldöms inte till ansvar. Denna lag träder i kraft den 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i Bilaga l Härigenom föreskrivs att i skall införas enny paragraf, 36 kap. 10 a §, samt närmast före 10 a § en ny rubrik av följandelydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Döms någon för brott som riktat sig mot annans hälsa,frihet eller frid, får rätten i domen meddela föreskrifter som avses i 22 a §polislagen (1984:387). Ifråga om hävande av en sådan föreskrift tillämpas andrastycket nämnda paragraf. Denna lag träder i kraft den 77 7 1987/88.1 saml. Bilaga 2 Prop. 1987/88:137 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över departementspromemorian(Ds Ju 1987:13) Besöksförbud Remissyttranden har avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren, , , brottsförebygganderådet, , hovrätten över och , kammarrätten iGöteborg, . Handens tingrätt, ,, polismyndigheten i , polismyndigheten iGöteborg, polismyndigheten i , polismyndigheten i , riksdagensombudsmän, landstingsförbundet, , . kommunisterna,kvinnopolitiska utskottet, , , för kvinnojourer i . Föreningen ochFöreningen har avgett elt gemensamt yttrande. Vidare haryttrande inkommit från Alla Kvinnors Hus. RÅ har bifogat yttranden frånöveråklagaren vid åklagarmyndigheten i ,överåklagaren vid åklagarmyndigheten i åklagardistrikt saml frånöveråklagaren vid regionåklagarmyndighelerna i , och Umeå.Överåklagaren vid regionåklagarmyndigheten i har bifogat yttrandenfrån åklagarmyndigheterna i och åklagardistrikt. Bilaga 3 Prop. 1987/88:137 Bilaga 3 1 § Med besöksförbud enligt denna lag avses förbud förnågon aft besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller atl följa efter denna person. Besöksförbud får även avse förbud för någon all uppehållasig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annal ställedär den personen brukar vistas. Ett besöksförbud omfattar inte kontakter som med hänsyn lillsärskilda omständigheter är uppenbart befogade. Förutsättningar för besöksförbud m.m. 2 § Besöksförbud får meddelas, om det på grund avsärskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att förföljaeller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om sådan risk föreligger skall särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot den andra personens liv, hälsa, frihet eller frid. Kan syftet med besöksförbud enligt 1 § första styckettillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd, fär förbud inte meddelas. Förbud som avses i 1 § andra stycket fär meddelas endastom det kan antas atl förbud enligt 1 § första stycket inte år tillräckligt. 3 § Ett besöksförbud skall förses medde begränsningar och undanlag som är påkallade med hänsyn till förhållandena idet enskilda fallet. 4 § Besöksförbud skall meddelas förviss tid, högst . Förbudets innebörd och omfattning skall framgå avbeslutet. Besöksförbudet gäller , om inte annat bestäms.Besöksförbudet får förlängas med högst etl år i taget. 5 § Ett beslut om besöksförbud skalldelges den mot vilken förbudet avses gälla. 6 § Frågor om besöksförbud skallhandläggas skyndsamt. 1 § Besöksförbud meddelas av allmän åklagare. Frågan om besöksförbud tas upp på begäran av den somförbudet avses skydda eller når det annars finns anledning till det. 8 § Enfråga om besöksförbud får tas upp av åklagaren i den ort där förbudet Prop.1987/88:137 helt eller huvudsakligen avses gälla. Dessutom gäller vad som följer av Bilaga 3 reglerna i 19 kap. i fråga om åklagares behörighet.