prop · GB03107 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:107 Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen, som är en del av regeringens program för att förbättra brottsoffrensställning, föreslås att målsäganden får rätt till ett eget juridiskt biträde -ett målsägandebiträde - vid förundersökning och rättegång rörande vissa typerav brott. Det gäller i första hand mål som rör grövre sexuella övergrepp. Omdet kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av biträde, skall målsägandebiträdekunna förordnas även i mål om vissa andra typer av grövre brott med inslag avvåld eller annan integritetskränkning. Målsägandebiträdet skall förordnas avdomstol på begäran av målsäganden eller när det annars finns anledning tilldet. Detta skall kunna ske så snart fömndersökning inletts. Målsägandebiträdetsuppgift är att ta till vara målsägandens intressen och ge stöd och hjälp underförundersökningen och rättegången. Biträdet skall även kunna hjälpa målsägandenmed att biträda åtalet och med att föra talan om enskilt anspråk. Målsägandebiträdetföreslås få rätt till ersättning för sitt arbete enligt samma normer som gällerför biträde vid allmän rättshjälp enligt rättshjälpslagen. Biträdeshjälpenskall i princip vara kostnadsfri för målsäganden. Bestämmelsernaom målsägandebiträde tas in i en särskild lag som föreslås träda i kraft den Ijuli 1988. I 1987/88. 1 Förslag till Prop. Härigenom föreskrivs följande. 1 § I mål om brott enligt 6 kap. 1-6 § eller försök tillbrott enligt 6 kap. 1-4 eller 6 § skall, sedan förundersökning har inletts, ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas, om det inte på grund av särskilda omständigheter kan antas att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Om det med hänsyn till målsägandens personligaförhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ettsärskilt starkt behov av biträde, skall, sedan förundersökning har inletts, målsägandebiträdeförordnas även i mål om 1. brott enligt 6kap. 7-10 §, försök till brott enligt 6 kap. 8 eller 9 § eller förberedelseeller stämpling till brott enligt 6 kap. 1 §, 4 § andra stycket eller 9 § , 2. brott enligt 3eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller försök tillsådant brott, 3. brott enligt 8kap. 5 eller 6 § eller försök till sådant brott. 2 § Målsägandebiträdefår inte förordnas sedan åklagaren har beslutat att allmänt åtal inte skallväckas eller att sådant åtal skall läggas ned eller sedan åklagaren avståttfrån att fullfölja talan mot dom i målet. 3 § Målsägandebiträdetskall ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälptill målsäganden. I målsägandebiträdets uppgift ingår inte att bistå målsägandenmed att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, om detta görs avåklagaren. 4 § Målsägandebiträdeförordnas på begäran av målsäganden eller när det annars finns anledning tilldet. Vid förordnandet tillämpas 21 § första stycket rättshjälpslagen(1972:429). I fråga om byte av målsägandebiträde och rätt för sådantbiträde att sätta någon annan i sitt ställe tillämpas 21 § andra och tredjestyckena rättshjälpslagen. Målsägandebiträdet skall entledigas, om det är påkallatmed hänsyn till förhållandena i målet eller om det annars finns skäl för det. I övrigt tillämpas i fråga om målsägandebiträderättegångsbalkens regler om rättegångsbiträde. 5 § Målsägandebiträdethar rätt till ersättning i enlighet med vad som enligt 22 § rättshjälpslagen(1972:429) gäller för biträde vid allmän rättshjälp. 6 § Om ett målsägandebiträdeförordnas, ersätts målsägandens därefter uppkommande kostnader för bevisningoch utredning med anledning av talan om enskilt anspråk i samma utsträckningsom om målsäganden beviljats allmän rättshjälp med anledning av en sådan talan. 7 § Beslut ifrågor som avses i denna lag fattas av rätten. I de fall som avses i 6 § fårdock målsägandebiträdet själv besluta om utredning i samma utsträckning somenligt 24 § rättshjälpslagen (1972:429) gäller för biträde vid allmän rättshjälp. 8§ Bestämmelserna i 31kap. om skyldighet för den Prop. 1987/88:107 tilltaladeeller annan att till staten återbetala kostnader som enligt rättens beslutbetalats av allmänna medel gäller även i fråga om kostnader enligt denna lag. Dennalag träder i kraft den . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 20 kap. 15 §, 23 kap. 5, 10 och II §§ samt 49 kap. 7 §rättegångsbalken skall ha följande lydelse. Målsägande,som hörs med anledning av åklagarens talan och som med hänsyn till brottetsart eller annars kan antas vara i behov av personligt stöd under rättegången,får åtföljas av lämplig person som sådant stöd. Målsägande, som hörs med anledning av åklagarens talanoch som med hänsyn till brottets art eller annars kan antas vara i behov av personligtstöd under rättegången, får åtföljas av lämplig person som sådant stöd(stödperson). Sådan stödperson som rätten har kännedom om skall om möjligtunderrättas om rättegången. I vissa fall kan målsägandebiträde förordnas enligt lagen(1988:000) om målsägandebiträde. Målsägandebiträdeskall kallas till huvudförhandling eller annat sammanträde i rätten där målsägandeneller målsägandens ställföreträdare skall höras. Skall enligt21 kap. 3 a § offentlig försvarare utses för den misstänkte, åligger detundersökningsledaren att göra anmälan om det hos rätten. Skallenligt 21 kap. 3 a § offentlig försvarare utses för den misstänkte, åliggerdet undersökningsledaren att göra anmälan om det hos rätten.Undersökningsledaren skall också göra anmälan hos rätten, om målsäganden begäratt få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordnaett sådant biträde. Vidförhör skall såvitt möjligt ett av undersökningsledaren anmodat trovärdigtvittne närvara. Undersökningsledarenhar att bestämma, huruvida annan än vittne må övervara förhör. Vid förhör, somenligt 18 § andra stycket hålles på den misstänktes begäran, äge ' Senaste lydelse 1987:747. - Senaste lydelse 1983:920. Undersökningsledarenskall bestämma om någon annan än ett vittne får närvara vid förhör. Vid förhör,som enligt 18 § andra stycket hålls på den misstänktes begäran. han och hans försvarare att närvara. Även vid annatförhör må, om det kan ske utan men för utredningen, försvarare varatillstädes. har han och hans försvarare rätt att närvara. Även vidannat förhör/«r försvarare närvara, om det kan ske utan men för utredningen. Målsägandebiträdehar rätt att närvara vid förhör med målsäganden. Är den somhöres under , bör, om det kan ske utan men för utredningen, den som harvårdnaden om honom vara närvarande vid förhöret. Undersökningsledarenäge förordna, att vad som förekommit vid förhör icke får uppenbaras. Är densom hörs under , bör den som har vårdnaden om honom vara närvarande vidförhöret, om det kan ske utan men för inredningen. Undersökningsledaren får förordna att vad som förekommitvid förhör inte får uppenbaras. Är denmisstänkte eller hans försvarare närvarande vid förhör, må han i den ordningundersökningsledaren bestämmer framställa frågor till den som höres. Utanundersökningsledarens tillstånd må ej annan, som är närvarande vid förhör,därunder meddela sig med den hörde. Är denmisstänkte eller hans försvarare närvarande vid förhör, får han i den ordningundersökningsledaren bestämmer framställa frågor till den som hörs. Detsammagäller målsägandebiträde vid förhör med målsäganden. Om någon annan ärnärvarande vid förhör, får denne inte utan undersökningsledarens tillstånd vidförhöret meddela sig med den hörde. Harunderrätt förklarat en domare jävig eller bifallit en begäran om rättshjälp åtmisstänkt i brottmål, .skall underrättens beslut stå fast. Hartingsrätten förklarat en domare jävig eller bifallit en begäran om rättshjälpåt misstänkt i brottmål eller förordnat målsägandebiträde, får tingsrättensbeslut inte överklagas. Denna lag träder i kraft den . Senaste lydelse 1983:370. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18februari 1988 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , , , , , , R. Carisson, , ,, , , G. , , Proposition om målsägandebiträde 1 Inledning regeringsförklaring angavs att ett särskiltprogram för att stärka brottsoffrens ställning skulle läggas fram. Ett sådantprogram har lagts fram i årets budgetproposition (prop. 1987/88:100, bil. 4, s.34). Jag anförde därvid följande: Frågor som rör brottsoffrens ställning har fått starkaktualitet inom kriminalpolitiken . Det gäller inte bara ivårt land utan också internationellt. Detta är enligt min mening inteförvånande. Även om den som blir utsatt för brott i vårt land har ettbetydelsefullt grundskydd i olika hänseenden, har dessa frågor otvivelaktigt iviss mån tillhört ett försummat område. Från olika håll har man också pekat påatt de resurser som frän samhällets sida läggs ned pä straff och rehabiliteringav gärningsmännen inte står i rimligt förhållande till de ansträngningar somgörs till förmån för målsägandena. Regeringen genomför nu steg för steg ett omfattandeprogram för brottsoffren. Åtskilliga insatser har redan gjorts och andra ärnära förestående. Jag får här hänvisa till min redogörelse i åretsbudgetproposition. Jag vill dessutom nämna att regeringen till riksdagenöverlämnat en proposition om ändring i brottsskadelagen (1978:413), sominnebär att möjligheterna till ersättning för den som tillfogas skada genombrott förbättras i olika avseenden. Frågan om biträde åt målsäganden i samband medförundersökning och rättegång kom i fokus i samband med de omfattande ändringari regler om sexualbrott som trädde 1984 (prop.1983/84:105, JuU 25, rskr. Dessa ändringar innebar bl. a. attvåldtäktsbegreppet utvidgades och att offrets handlande före övergreppet ellerförhållande till gärningsmannen fråntogs betydelse för brottsrubriceringen.Vidare tog man bort de särskilda reglerna om krav på angivelse och om åtalspreskrip-fionvid våldtäkt och liknande brott. Genom en ny regel i (RB)infördes en möjlighet för en målsägande som behöver personligt stöd underrättegången att åtföljas av en s. k. stödperson (numera 20 kap. 15 §). 1 1984 årslagstiftningsärende framhölls från flera håll att det inte är Prop. 1987/88:107tillräckligt med ett personligt stöd åt målsäganden. I många fall behövs ocksåjuridisk hjälp under det rättsliga förfarandet i anledning av brottet.Föredragande statsrådet anförde i propositionen att effekterna av den nyalagstiftningen måste följas uppmärksamt och att en utvärdering borde ske av hurde nya reglema fungerat i praktiken. Om det behövdes skulle frågan om utvidgademöjligheter att ge målsäganden rätt till juridiskt biträde tas upp tillomprövning (prop. 1983/84:105 s. 49, 79). Liknande uttalanden gjordes vidfrågans behandling i (jfr även JuU 1986/87:26 s. 8). Regeringen anförtrodde sedermera åt rättshjälpskommittén(Ju 1982:01), som enligt sina ursprungliga direktiv gjorde en översyn av rättshjälpssystemet,att undersöka hur det rättsliga förfarandet i mål om ansvar för sexualbrotthade fungerat i praktiken från målsägandens synpunkt (dir 1984:43). Kommitténskulle på grundval av sin undersökning ta upp frågan om formerna för utvidgadrättshjälp åt i första hand kvinnor som utsatts för sexualbrott eller vissaandra våldsbrott. Kommittén redovisade sina överväganden i sittslutbetänkande (SOU 1986:49) Målsägandebiträde, som överlämnades i december1986'. Betänkandet har remissbehandlats. Jag avser nu att ta upp de frågor kommittén har behandlati betänkandet. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels kommitténssammanfattning av betänkandet som bilaga 1 , dels kommitténs lagförslag sombilaga 2 och dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3 . Ensammanställning av remissyttrandena har gjorts inom ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 3264-86). Regeringen beslöt att inhämtalagrådets yttrande över förslag till lag om målsägandebiträde och förslag filllag om ändring i . Förslagen hade upprättats inomjustitiedepartementet på gmndval av rättshjälpskommitténs slutbetänkande ochremissyttrandena. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 4. Lagrådets yttrande, som avgavs , börfogas till protokollet som bilaga 5. I samband med att jag behandlar de olikasakfrågorna och de enskilda paragraferna i mitt förslag kommer jag in på lagrådetssynpunkter. Jag kan emellertid redan nu säga att jag i allt väsentligt godtarlagrådets förslag till ändringar i de remitterade förslagen. Lagrådetsgranskning har också lett till vissa redaktionella ändringar i lagtexten. 2 Gällande ordning m. m. Av 20 kap. 8 § RB framgår att målsägande är den mot vilkenett brott har blivit begånget eller som har blivit förnärmad av brottet ellerlidit skada av ' Ledamöter när betänkandet överlämnades: chefsrådmannenAnders , ordförande, riksdagsledamöterna i ,och , ombudsmannen ,lagmannen och ersättaren för ledamot av . I vissa fall är målsägandebegreppetsvårtolkat även om det numera Prop. 1987/88:107 finns många vägledanderättsfall och uttalanden i den juridiska litteraturen rörande tolkningen avbegreppet. Vemsom i visst fall är att anse som målsägande har betydelse i flera avseenden.Den enskilda åtalsrätten, rätten att ange vissa brott till åtal liksommöjligheten att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet gäller iallmänhet endast den som är att anse som målsägande i förhållande till det begångnabrottet. Målsägandenär i formellt hänseende att anse som part i rättegången endast när han förtalan, dvs. framställer ett yrkande om ansvar eller skadestånd. Man bör dockuppmärksamma att målsäganden, som i de flesta fall utsatts för någon form avkränkning genom brottet, generellt sett intar en motsatsställning gentemot dentilltalade i rättegången oavsett den formella partsställningen. Förundersökningskall inledas av polismyndighet eller åklagare så snart det finns anledninganta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. I § RB).Undantag har gjorts för bl. a. bagatellbrott. Detförsta steget i en förundersökning är normalt att någon anmäler ett brott tillpolisen. Ofta är det den som har drabbats av ett brott som kontaktar polisenoch berättar vad som hänt. och åklagare är dock skyldiga attinleda förundersökning, oavsett hur de fått kunskap om brottet och, med vissaundantag, även om målsäganden motsätter sig en utredning. Har förundersökningeninletts av polisen, och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall åklagarenöverta ledningen av undersökningen när någon är skäligen misstänkt för brottet.Åklagaren skall också överta ledningen om det annars är påkallat av särskildaskäl (23 kap. 3 § RB). Detta anses som regel vara fallet när det är fråga om t.ex. sexualbrott. Åklagaren har alltid rätt att ta över förundersökningen ochkan även meddela anvisningar för en förundersökning som leds av polisen. Detär polis och åklagare som skall tillgodose samhällets och målsägandensintresse av att brott som faller under allmänt åtal utreds, och de ansvarar föratt utredningen genomförs i enlighet med gällande regler. Det finnsföljaktligen inga regler som ger målsäganden en uttrycklig rätt att t. ex.påkalla viss utredning eller kräva att förundersökningen påskyndas. Närmast somen kontrollfunktion finns dock en subsidiär åtalsrätt för målsäganden i vissafall. Innebörden av denna rätt återkommer jag strax fill. Underförundersökningen får förhör hållas med alla som antas kunna lämna upplysningarav betydelse för utredningen (23 kap. 6 § RB). Förundersökningenskall bedrivas så att ingen utsätts för onödig kostnad eller olägenhet och såskyndsamt som omständigheterna medger (23 kap. 4 § RB). Den som inte ärmisstänkt är normalt inte skyldig att stanna kvar för förhör än sextimmar (23 kap. 9 § RB). Den som är behöver inte stanna kvarlängre tid än . Polisenoch åklagaren skall driva utredningen på ett objektivt sätt. Så Prop.1987/88:107 skall t. ex. både omständigheter som talar för och och sådana somtalar emot den misstänkte beaktas (23 kap. 4 § RB). Polisens och åklagarensuppgift är att utreda vad som inträffat och de skall kritiskt granska allautsagor och omständigheter. I 14 § förundersökningskungörelsen (1947:948) finnsbestämmelser om att målsäganden skall underrättas om beslut att inte inledaförundersökning, att lägga ned en förundersökning och beslut att inte väckaåtal. Skyldigheten att underrätta målsäganden är emellertid begränsad i flerahänseenden. Bara sådana målsägande som har angett brottet - och däri innefattasenligt rådande uppfattning även målsägande som har anmält brottet - eller somhar anmält enskilt anspråk i anledning av brottet skall underrättas. Vidare begränsningen gjorts att underrättelse behöver lämnas endast om det finnsnågon som skäligen kan misstänkas för brottet. Bestämmelsen reglerar såvälpolisens som åklagarens underrättelseskyldighet gentemot målsäganden. Fr.o.m. har informationen till målsägandeni nu angivna hänseenden förbättrats på flera punkter. Genom en ändring iförundersökningskungörelsen (SFS 1988:7; jfr prop. 1987/88:1) får numera även den målsägande somanmält att han önskar erhålla underrättelse enligt 14 § i kungörelsen en sådan.Ändringen innebär också att åklagaren i fortsättningen är skyldig att lämnaunderrättelse till målsäganden även när det inte finns någon som skäligen kanmisstänkas för brottet. Även i övrigt har införts vissa förbättringar när detgäller informationen till målsäganden. Genom en ändring iförundersökningskungörelsen skall målsäganden i fortsättningen alltidtillfrågas - antingen i samband med att han anmäler brottet eller senare omhan vill bli underrättad om tidpunkten för en eventuell huvudförhandling. Sekretess gäller som regel för uppgifter under pågåendeförundersökning, 5 kap. I § sekretesslagen (1980:100). När förundersökningenhar avslutats och åtal väckts upphör i regel sekretessen (jfr 9 kap. 18 § andrastycket sekretesslagen). Målsäganden har då rätt att utan kostnad få en kopiaav förundersökningsprotokollet, jfr 8, § 6 expeditionskungörelsen (1964:618). Ett beslut av åklagaren att lägga ner eller inte inledaförundersökning, liksom ett beslut om åtalsunderiåtelse eller ett negativtåtalsbeslut, kan överprövas av överordnad åklagare. Ett beslut avpolismyndighet att inte inleda eller att lägga ned en förundersökning kanprövas av åklagaren. Målsäganden har rätt att begära en sådan prövning.Överprövningen är ett utflöde av bestämmelserna i 7 kap. 2 och 5 §§ RB omöverordnade åklagares uppgifter. Förfarandet är inte författningsreglerat. Polisen är enligt polislagen (1984:387) ålagd attsamarbeta inte bara med åklagarmyndigheterna utan också med andra myndigheteroch organisationer. Detta gäller speciellt myndigheterna inom socialtjänsten.Polisen skall meddela om man i sitt arbete upptäcker förhållanden som bör ledatill någon åtgärd av social myndighet. Om en målsägande bedöms vara i behov avhjälp från , skall polisen informera berörda myndigheter. När det gäller barn är polis och åklagare,liksom andra 9 myndigheter varsverksamhet berör barn, enligt 71 § socialtjänstlagen Prop. 1987/88:107 (1980:620)skyldiga att anmäla till socialnämnden om de får kännedom om något som kaninnebära att det behövs ett ingripande av skydda en underårig. Vidalla förhör under förundersökningen skall om möjligt ett av undersökningsledarenanmodat trovärdigt vittne vara närvarande (23 kap. 10 § RB). Vid förhör medbarn bör, om det inte är olämpligt av utredningsskäl, vårdnadshavarenvara närvarande (23 kap. 10 § RB). När den som skall höras är en kvinna bör ettkvinnligt vittne anlitas, om det begärs och så lämpligen kan ske (7 § förundersökningskungörelsen). Densom skall höras kan ibland ha önskemål om att någon viss person skall fånärvara. En sådan begäran får beviljas om det kan ske utan men för utredningen.Den aktuella personen kan därvid förordnas som förhörsvittne om det anseslämpligt. Det är undersökningsledaren som avgör om någon ytterligare personskall få vara närvarande vid förhöret. Iförundersökningskungörelsen finns speciella bestämmelser om förhör med barn.Reglerna avser enligt sin ordalydelse förhör med barn som själva är misstänktaför brott, men den skyldighet som finns att i vissa fall anmäla tillsocialnämnd när förhör skall hållas gäller även annat förhör med barn. Deallmänna regler till skydd för barnet som finns i dessa bestämmelser ansesanalogt tillämpliga vid förhör med en underårig målsägande. a. skallsärskild varsamhet iakttas i fall som berör sexuallivet. Densom hörs under förundersökning i brottmål har rätt till ersättning enligt sammaregler som gäller för ersättning till vittnen i domstol (KK 1969:590).Ersättning kan utgå för bl. a. reskostnader, kostnader för mis-tad inkomsteller annan ekonomisk förlust. Målsäganden måste själv begära sådan ersättninginom från förhöret. Målsägandenkan i anslutning till åtal för brottet framställa yrkanden om enskilt anspråk ianledning av brottet och få skadeståndsfrågan handlagd i brottmålet (22 kap. I§ RB). Målsäganden blir då part i rättegången. Om det kan ske utan väsentligolägenhet och målsägandens anspråk inte är uppenbart obefogat, är åklagarenskyldig att hjälpa målsäganden att föra talan om det enskilda anspråket. Dennaskyldighet för åklagaren att hjälpa målsäganden med skadeståndstalan, sominnebär en skärpning i förhållande till tidigare regler, gäller fr.o.m. den 1februari 1988 (jfr prop. 1987/88:1, SFS 1988:6). I fråga om de närmare reglernaför handläggningen av skadeståndsanspråket hänvisar jag till redogörelsen iden nu nämnda propositionen (s. 5 f). Sedanåklagaren väckt åtal, kan målsäganden biträda åtalet (20 kap. 8 § RB). Detinnebär att målsäganden inträder i processen som åklagarens medpart och harvissa möjligheter att agera självständigt i rättegången när det gälleransvarsfrågan (jfr bl. a. , Rättegång II, sjundeuppl. 1985, s. 58 med hänvisningar). Omåklagaren har beslutat att inte väcka åtal kan målsäganden i allmän- 10 het väcka enskilt åtal (20kap. 8 § RB). Om åklagaren lägger ned ett väckt Prop. åtal därför att det enligthans bedömning inte föreligger tillräckliga skäl för att den misstänkte ärskyldig till brottet, kan målsäganden ta över åtalet (20 kap. 9 § RB). Målsägandenkan i mål om allmänt åtal på egen hand överklaga ansvarsfrågantill högre rätt om åklagareii inte överklagar (20 kap. 8 § RB). Målsägandenkan själv föra sin talan i målet om han är processbehörig, dvs. Omyndigmålsägandes talan förs av vårdnadshavaren när det gäller brott mot den omyndigesperson. Denne uppträder dä som ställföreträdare för den omyndige (20 kap. 14 §RB). Målsägandenkan också välja att föra sin talan genom ombud eller med hjälp av biträde. Enmålsägande som hörs i rättegången med anledning av åklagarens talan, men sominte själv för talan om ansvar eller enskilt anspråk, kan enligt gällande rättinte ha ett ombud eller biträde i målet. Däremot kan, som jag strax återkommer till,en s. k. stödperson bistå en sådan målsägande. Underhuvudförhandlingen får målsäganden, om han är part i målet, ställa frågor tillden tilltalade och till vittnen (37 kap. I § resp. 36 kap. 17 § RB). Denmålsägande som inte är part har däremot ingen sådan frågerätt Ofr prop.1986/87:89 s. 184). Ommålsäganden skall kallas att inställa sig personligen till huvudförhandlingen,skall rätten förelägga honom vite (45 kap. 15 § RB). Däremot finns tillskillnad mot vad som gäller i fråga om vittnen - inga sanktioner att tillgripamot en målsägande som inte vill uttala sig. Målsäganden har samma rätt som dentilltalade att vägra yttra sig. Om målsäganden vägrar att yttra sig kanemellertid hans utsaga under förundersökningen åberopas som bevisning (37 kap.3 § första stycket och 36 kap. 16 § andra stycket RB). Förhandlingvid domstol skall vara offentlig. Rätten kan dock enligt 5 kap. I § RB förordnaatt förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att detvid förhandlingen kommer att förebringas uppgifter beträffande vilka sekretessgäller hos domstolen enligt någon bestämmelse i sekretesslagen (1980:100).