prop · GB0381 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:81 _ om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, m.m. 1987/88:81 Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för de åtgärder och det ändamål sornframgår av föredragandens hemställan. Ipropositionen föreslås att tiden för grundutbildning av vapenfria tjänstepliktigapreciseras i lagen om vapenfri tjänst till minst 270 och samtatt det i lagen också anges att tiden för repetitionsutbildning skall delas uppi högst fem övningar, som vardera fär omfatta eller i särskildabefattningar . Förslaget ligger inom ramen för den nu gällandetotala utbildningstiden för vapenfria tjänstepliktiga. Förslagetinnebär att tjänstgöringsskyldigheten för de vapenfria tjänstepliktigalagfästs pä i princip samma sätt som gäller för värnpliktiga, Ipropositionen redovisas också allmänna riktlinjer för vapenfriverksamheten ifråga om tjänstgöringsområden, krigsplacering, utformning och genomförande avutbildningen samt om förmåner till vapenfria tjänstepliktiga. Lagändringenföresläs träda i kraft den Ijuli 1988, Reformerna i övrigt föresläs börjatillämpas frän den Ijuli 1989, 1987/88. Förslag till Prop, 1987/88:81 Lag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1966:413) om vapenfritjänst skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5§' Vapenfri tjänstepliktig är skyldig Vapenfria tjänstepUktiga är skyl- att för sin utbddning tjänstgöra dlga att fullgöragrundutbildning minst trehundranittiofem och högst och repetitionsutbildning. Tjänstgö- bildningen skall vara minst 270 och ringen utgöres av grundutbildning . Repetitionsutbild- och repelhionsutbildning. ningen skall omfatta högst fem öv- ningar om vardera eller, i fråga omsärskilda befattningar enhgt regeringens bestämmande, . Den sammanlagdautbildningstiden skaU vara minst 395 och . Inkallas värnpliktiga med stöd av 27 § 2 mom, eller 28 § Imom, värnpliktslagen (1941:967), fär även vapenfri tjänstepliktig kallas tilltjänstgöring. Tjänstgöringstiden får icke överstiga , omtjänstgöringen föranledes av inkallelse av värnpliktiga med stöd av 27 § 2mom. Om tillgodoräkning av fullgjord värnpliktstjänstgöring vidberäkning av tiden för tjänstgöring enligt denna lag och av fullgjord vapenfritjänst vid beräkning av tiden för värnpliktstjänstgöring meddelar regeringenbestämmelser. Denna lag träder i kraft , Senaste lydelse 1978:524, Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21januari 1988 Närvarande; Statsrådet , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , , , , , Proposition om ändring i lagen (1966:413) om vapenfritjänst, m. m. Regeringen bemyndigade chefen förförsvarsdepartementet att tillkalla en kommitté med högst sex ledamöter' meduppdrag att utreda värnpliktsutbildningen. Utredningen arbetade underbenämningen värnpliktsutbildningskommitté (VK83), Genom regeringens bemyndigande den 29mars 1984 utvidgades VK83:suppdrag till att avse även utbildning av vapenfria tjänstepliktiga och fråganom frikallelse av värnpliktiga, VK83 lämnade betänkandet (SOU 1986:30)Vapenfriutbildningen . En sammanfattning av betänkandet bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 1. Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts avöverbefälhavaren, försvarets civilförvaltning, värnpliktsverket, överstyrelsenför civil beredskap, , styrelsen för psykologiskt försvar,, civilbefälhavaren i Södra civilområdet,civilbefälhavaren i Östra civilområdet, ,styrelsen för internationell utveckling, , ,postverket, , , , luftfartsverket,och statens historiska museer, ,, , i Södermanlandslän, i , i län,i , i . , kommun, kommun, ,kommun, , , , , , kommun, , kom- ' Riksdagsledamöterna , ordförande,, (t, o, m, ), Per . NilsT , samt redaktören , mun, kommun,kommun, Boriänge kommun. 1987/88:81 kommun, Sundsvallskommun, läns landsting, ,. Centralorganisationen /SR, . Svenska röda korset. Svenska ekumeniskanämnden, centrala värnpliktsråd, kristna ungdomsråd ochVapenfria arbetsgruppen. Yttrandenhar också avgetts av domänverket, i län.Kristna fredsrörelsen. , , frikyrkoråd, kristna socialdemokratersförbund och . Ensammanställning av yttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 2. Utöverdetta har framställningar gjorts frän vissa kommuner med förslag till lokaliseringav skolor för vapenfriutbildningen. Synpunkter har också lämnats frän enskildapersoner. Denallmänna värnplikten innebär en skyldighet för svenska män att delta i landetsväpnade försvar i krig eller vid krigsfara och att genomgå utbildning medsyftet att ge den värnpliktige förmåga att lösa uppgifter i det miUtäraförsvaret. Skyldighetenatt fullgöra värnpliktstjänstgöring är emellertid inte undantagslös, EnUgtlagen (1966:413) om vapenfri tjänst kan en värnpliktig få tillstånd tillvapenfri tjänst i stället för värnpliktstjänstgöringen, om det kan antas attbruk av vapen mot annan är så oförenligt med den värnpliktiges allvarligapersonliga övertygelse att han inte kommer att fullgöra värnplikten. Densom ges tillstånd till vapeniFri tjänst får inte övas i bruk av vapen elleråläggas att bära vapen ellet ammunition. Den vapenfria tjänsten fullgörs inomtotalförsvarets civila del. Den som samtycker därtill kan dock åläggas atttjänstgöra inom det militära försvaret. Fråganom tillstånd till vapenfri tjänst prövas av vapenfrinämnden och ytterst avregeringen, dit nämndens beslut kan överklagas. Ansvaret för vapenfriutbildningenåvilar , som överfördes frånarbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde till försvarsdepartementets, Idet följande kommer jag att redovisa de förslag som VK83 har lämnat beträffandevapenfriutbildningen samt redogöra för mina överväganden och förslag medanledning därav. Grundvalarnaför prövningen av ärenden om vapenfri tjänst lades fast isamband med den då genomförda vapenfrireformen. har det riktatskritik mot de tillämpade principerna för denna prövning. Kommittén haremellertid inte haft till uppgift att överväga prövningsförfarandet. Därför tarjag inte upp frågan närmare i detta sammanhang. Jaganser dock tiden mogen att nu göra en utvärdering av prövningsförfarandetseffekter sedda mot bakgrund av de uttalanden som motiverade reformen. Jag avserdärför ta initiativ till att en sådan utvärdering kommer till stånd. Jag vill påminna om attregeringen gav i uppdragatt utreda om ta över vapenfrinämndensnuvarande uppgifter, medan vapenfrinämnden ombildas till en instans föröverprövning av avslagsbeslut av . En sådanlösning skulle medföra att regeringens befattning med sådana enskildavapenfriärenden upphör. Institutet har anmält att ett förslag, innehållandeett ställningstagande till besvärsordningen i vapenfriärenden, översiktligorganisation av kansliresurserna och arbetsformerna samt hur förändringen börgenomföras, kan underställas regeringen senast . Prop, 1987/88:81 2 Föredragandens överväganden och förslag 2.1 Tjänstgöringsområden m. m. Mittförslag: Den vapenfrie tjänstepliktige skall ges den utbildning som behövs föratt han skall kunna klara angelägna uppgifter i en bestämd krigsbefattning inomtotalförsvarets civila del. Utbildningsom har huvudsaklig inriktning mot fredstjänst bör i princip inte förekomma. Regeringenskall inte längre detaljstyra de vapenfria tjänstepliktiga tUl vissa bestämdautbildningsområden. VK83:s förslag: Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med mitt,(Betänkandet s, 43-53 och 73-98). Remissinstanserna:Flertalet av remissinstanserna delar kommitténs bedömning. Svenska ekumeniskanämnden, frikyrkoråd, kristna ungdomsråd och Kristnafredsrörelsen befarar dock att antalet totalvägrare kan komma att öka omvapenfritjänsten knyts hårdare till krigssamhällets behov, kristnasocialdemokraters förbund anför liknande synpunkter och föreslår att denvapenfria tjänsten betraktas som en viktig resurs i samhället under såvälfreds- som krigstid. Skälenför mitt förslag: Skulle kommai krig, blir alla sektorer i samhälletansträngda och det blir särskilt angeläget att landets samlade resurser tastill vara så väl som möjligt. Viktiga funktioner i samhället såsomräddningstjänsten, hälso- och sjukvården samt omsorgen om barn, handikappadeoch äldre måste - anpassade till krigsförhållanden - fortsätta att fungera påen rimlig kvalitativ nivå. De vapenfria tjänstepliktiga är under sådanaförhållanden en viktig resurs, I2§ lagen (1966:413) om vapenfri tjänst anges att en vapenfri tjänstepliktigskall fullgöra tjänst i verksamhet, som är betydelsefull för samhället underberedskap och krig. Tjänstgöringen skall ske hos statlig, ellerlandstingskommunal myndighet eller hos förening eller stiftelse som regeringenbestämmer. Tjänstgöringsomrädenabestäms närmare i 9§ kungörelsen (1966:414) med vissa bestämmelser omvapenfria tjänstepliktiga. Där föreskrivs att Prop. 1987/88:81 denvapenfria tjänsten skall anordnas som 1. civilförsvarstjänst hoscivilförsvarsstyrelsen, 2. reparationstjänst hos statensjärnvägar, eller , 3. hälso- och sjukvårdstjänst vidstatliga, kommunala eller landstingskommunala sjukvårdsinrättningar, 4. jordbrukstjänst inomjordbrukets blockorganisation, 5. brand- och räddningstjänst hosluftfartsverket, 6. socialtjänst hos kommunalmyndighet eller hos Svenska röda korset eller kristna ungdomsråd, 7. tjänstgöring inom det kommunalaskolväsendet, 8. expeditionstjänst hos statligeller myndighet eller hos Svenska röda korset eller kristnaungdomsråd, 9. ekonomi- och underhällstjänsthos statlig eller myndighet, 10, naturvårdstjänst hos statens naturvårdsverkoch domänverket. Denallmänna kurs i u-landskunskap som anordnas av ingå som del av den vapenfria tjänsten. Bestämmelsernafick sin nuvarande lydelse genom riksdagsbeslut är 1978 (prop, 1977/78; 159, FöU28, rskr, 371) och, när det gäller paragrafens sista stycke, är 1981 (prop. 1981:117,UU 23, rskr. 271) då det beslutades att bistånds- och katastrofutbildningenskulle upphöra. Genom1978 års vapenfrireform utvidgades antalet tjänstgöringsområden för de vapenfriatjänstepliktiga. Redan då slogs det fast att all utbildning och tjänstgöringborde läggas upp så att det klart framgick att den syftar till att skapa enpersonalresurs för beredskaps- och krigssituationer och inte till att ge enmyndighet eller en organisation ett personaltillskott i fredstid. Settmot denna bakgrund har VK83 redovisat vissa brister med nuvarandeutbildningssystem och föreslagit åtgärder för att komma fill rätta med dem. Jagdelar kommitténs uppfattning att utbildningen av de vapenfria regelmässigtmåste resultera i att de kan få en bestämd inplacering i det krigsor-ganiseradesamhället. Först därigenom skapas förutsättningar för att den vapenfrie skallkunna göra fullvärdiga och effektiva insatser under beredskap och krig. Närden vapenfrie genomgått sin utbildning är det, som jag ser det, helt naturligtatt han placeras i en krigsbefattning som motsvarar utbildningen, I likhet medkommittén anser jag det lämpligt att begreppet krigsplacering används för attuttrycka detta förhållande. Begreppet används inom hela totalförsvaret. Därförborde valet av terminologi inte behöva möta några allvarligare invändningar hosden vapenfrie sett frän utgångspunkt av hans inställning till vapenbruk. Regeringenhar på grundval av betänkandet (Ds Fö 1985:2) Prioritering av personellaresurser inom totalförsvaret förordnat om riktlinjer för prioriteringen avpersonal till olika verksamheter inom totalförsvaret. Med utgångspunkt i dessahar VK83 övervägt inom vilka tjänstgöringsomräden som vapenfriutbildningen börgenomföras, I sina överväganden har kommittén förordat att de vapenfriautbildas företrädesvis till befattningar som kräverrelativt läng utbildning och fill vilka behoven primärt inte kan Prop.1987/88:81 tillgodoses på annat sätt. Meddetta som utgångspunkt har VK83 funnit att vapenfriutbildningen bör genomförasinom områdena civilförsvarsverksamhet, hälso- och sjukvård, omhändertagande avnödställda, transportverksamhet, elkraftförsörjning, telesamband, kommunalomsorgsverksamhet och viss kommunalteknisk verksamhet. Somett samlat resultat av sina överväganden föreslår kommittén att vissatjänstgöringsalternativ skall slopas. Detta gäller expeditionstjänst,naturvårdstjänst, hundförartjänst, postiljontjänst, sjöräddningstjänst och biståndsutbildning. Jagdelar kommitténs principiella uppfattning att det inte bör förekomma tjänstgöringsalternativmed ett innehåll som inte leder fill en adekvat krigsplacering eller som inteinnebär ett effektivt utnyttjande av tillgänglig utbildningstid. Enligtmin mening bör regeringen emellertid inte längre detaljstyra till vilka områdende vapenfria bör fördelas. Detta bör i stället bestämmas av de myndigheter somunder regeringen har ansvaret för denna del av personalförsörjningen inomtotalförsvaret. Vapenfriutbildningen ingår numera i funktionen arbetskraft inomden civila delen av totalförsvaret. Ansvaret för funktionen ligger påarbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Det bör därför ocksä vara en uppgift för AMS attlämna underlag för de vapenfrias fördelning på utbildningsområden. Detbör således ankomma på efter samråd med AMSoch utifrån den uppfattning jag nu redovisat bedöma vilkautbildningsmyndigheter som fortsättningsvis bör komma i fråga som anordnare avvapenfriutbildning. Liksom bör dock regeringen bestämma omvapenfriutbildningen får ske hos enskilda föreningar och stiftelser. Medanledning av prop, 1970:162 beslutade om bistånds- ochkatastrofutbildning av värnpliktiga m.m. (SU 1970:221, rskr, 1970:436),Därigenom öppnades en möjlighet för både värnpliktiga och vapenfriatjänstepliktiga att inom ramen för värnplikten och den vapenfria tjänstenfullgöra en del av sin tjänstgöringsskyldighet och genomgå en särskildbistånds- och katastrofutbildning. Syftet med utbildningen var att skapa enreserv för rekrytering av personal för utvecklingssamarbete med andra ländersamt för katastrofhjälp. Utbildningen ledde till krigsplacering inomtotalförsvaret, företrädesvis civilförsvaret. Som jag nämnde tidigarehar bistånds- och katastrofutbildningen numera upphört. Emellerfid bestämdes att den allmänna u-landskursen, som an ordnades på Sandöskolan av numera sty relsen för u-landsutbildning), av fem är skulle få utgöra ett tjänstgöringsalternativ för de vapenfria. infördes en bestämmelse i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst att den som har tjänst gjort i biståndsarbete utomlands skall kunna fä tillgodoräkna sig den tjänst göringen som fullgjord del av den vapenfria grundutbildningen efter medgi vande av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (7a§). Som förutsättning för tillgodoräknande angavs att biståndsarbetet som 7 regel borde omfatta två åroch påbörjas normalt efter avslutad Prop. 1987/88:81 u-landskurs.När försöksperioden avslutats skulle en utvärdering ske av u-landsutbildningenför vapenfria tjänstepliktiga. Någon utvärdering har ännu inte gjorts. Detär angeläget att en sådan utvärdering kommer till stånd innan slutlig ställningtas till kommitténs förslag att slopa biståndsutbildningen som ett alternativför vapenfri tjänst. Jag avser därför att ta initiativ till en utvärdering avförsöksverksamheten. 2.2 Vapenfriutbildningens utformning och genomförande Mittförslag: Utbildningen av vapenfria tjänstepliktiga skall liksom utgörasav grundutbildning och repetitionsutbildning. Grundutbildningen skallinnehålla en basutbildning som är lika för alla samt en befattningsutbildning.Därvid bör möjligheterna att samordna utbildningsmyndigheternasvapenfriverksamhet tas till vara. Repetitionsutbildningenskall som regel genomföras i form av övningar vid den myndighet eller inom denorganisation där den vapenfrie tjänstepliktige är krigsplacerad. VK83:sförslag: VK83 föreslår att den inledande delen av grundutbildningen och vissbefattningsutbildning skall bedrivas centraliserat vid tre särskilt inrättadevapenfriskolor, I övrigt överensstämmer VK 83:s förslag med min bedömning,(Betänkandet s, 99-153 och 161-164). Remissinstanserna:Remissinstanserna godtar att vapenfriutbildningen organiseras medgrundutbildning och repetitionsutbildning. Det föreslagna innehållet igrundutbildningen biträds i huvudsak också. Beträffande förslaget att inrättasärskilda vapenfriskolor går uppfattningarna isär. De statliga myndigheternaställer sig med få undantag avvisande eller är tveksamma, medan inställningenär delad hos de övriga. andrautbildningsmodeller och framhåller att förslaget motverkar den eftersträvadeflexibiliteten i utbildningen. Skälenför mitt förslag: Jag har tidigare framhållit att de vapenfria tjänstepUktigaär en viktig resurs som måste tas till vara i det krigsorganiserade samhället.Det är mot denna bakgrund av väsentlig betydelse att de vapenfria får enutbildning som motsvarar det behov av välutbildad personal som uppstår inomolika verksamhetsområden i händelse av beredskap och krig. Kommitténhar pekat på att det finns klara skillnader mellan de olika utbildningsanordnarnanär det gäller möjligheterna att genomföra vapenfriutbildningen pä enkvalitativt jämn och hög nivå. Kommittén har därför föreslagit vissaförändringar av vapenfriutbildningen vilka syftar fill kvalitafivaförbättringar och en högre effekfivitet i utbildningen. Jagdelar kommitténs uppfattning att kvaliteten pä vapenfriutbildningen behöverförbättras i en del avseenden. När det gäller grundutbildningen är behovet,enligt min mening, störst inom det kommunala utbildningsomrä- Prop. 1987/88:81 det.Ojämnheterna där torde främst bero på att antalet utbildningsplatser hos de utbildningsanordnandekommunerna är så varierande. Men även andra faktorer, exempelvis tillgången pälärare och olika prioritering av resurser för verksamheten, torde inverka. Ettannat problem är att repetitionsutbildningen inte genomförs inom allatjänstgöringsområden. Vapenfriutbildningenbör även i fortsättningen delas upp i grundutbildning och repetitionsutbildning.Grundutbildningen skall syfta till att ge den vapenfrie de kunskaper ochfärdigheter som behövs för att han skall kunna fullgöra viktiga uppgifter ikrigsorganisationen. Under repetitionsutbildningen skall den vapenfrieskompetens i krigsbefattningen befästas och vidareutvecklas. Detta skereffektivast genom att repetitionsutbildningen delas upp i ett antalkontinuerligt återkommande övningstillfällen. Behovetav grundutbildningstid är olika beroende på inom vilket område den vapenfrieskall tjänstgöra. Till skillnad mot vad fallet är börprinciperna i stort för den tidsmässiga fördelningen mellan grundutbildningoch repetitionsutbildning inom olika utbildningsområden och tjänstgöringsalternativläggas fast i lag. Hur fördelningen skall göras närmare får bestämmas iverkställighetsföreskrifter. Härvid är det av vikt att väga in det förhållandetatt den vapenfries samlade tjänstgöringsskyldighet för vapenfriutbildningpåverkas.av vad han tidigare kan ha fullgjort i form av värnpliktstjänstgöring.Jag återkommer senare till frågan om grundutbildningens resp,repetitionsutbildningens längd. Enviktig kvalitetshöjande åtgärd är enligt min mening att ge de vapenfriatjänstepliktiga en basutbildning som är lika för alla. Denna bör ingå som enobligatorisk del av grundutbildningen. Därigenom främjas också flexibilitetengenom att den enskildes användbarhet inom det vapenfria tjänstgöringsområdetökar som denne får en bättre förståelse och ett större intresse förutbildningen och sina uppgifter. Basutbildningen bör innehålla en introduktion tillgrundutbildningen och omfatta bl. a, hälsoundersökning samt information omförmåner, ansvarsförhållanden och medinflytande i verksamheten. Därutöver börden vapenfrie under basutbildningen få allmän information om totalförsvaret,säkerhets- och försvarspolitiken, uppgifterna för vapenfria under beredskapoch krig samt grundläggande kunskaper om omhändertagande av sjuka och skadadesamt träning i självskydd och räddningstjänst. Den tid som behöver tas ianspråk för basutbildningen uppskattar jag till sammantaget ca tretjänstgöringsveckor. Genombefattningsutbildningen skall den vapenfrie under sin grundutbildning ges desärskilda kunskaper och färdigheter som behövs för att han skall kunna klarauppgifterna i den befattning som han har uttagits till. Befattningsutbildningenmäste omfatta både teoretiska och praktiska utbildningsmoment där innehålletär direkt knutet till de krav som krigsbefattningen ställer plä den vapenfrie.Det är också angeläget att det under befattningsutbildningen genomförs övningarav tillämpad karaktär där tjänstgöringen sker under förhållanden som så närasom möjligt motsvarar dem som kan förväntas under beredskap och krig. Enviktig fråga för bedömningen av hur vapenfriutbildningen bör organi- ! serasoch genomföras är det framtida antalet nytillkommande vapenfria, Prop.1987/88:81 VK83 har i sina överväganden utgått ifrån en grundutbildningsvolymsom uppgår fill drygt 2600 vapenfria . Dessa har en återstående tjänstgöringsskyldighetsom möjliggör s. k, hel grundutbildning. Därtill kommer enligt VK83;s bedömningytteriigare 450 vapenfria som kan åläggas grundutbildning enbart , s, k. korttidare. Antaletansökningar om tillstånd till vapenfri tjänst uppgick fill 3501, Detta är en minskning med jämfört med året innan, då antaletansökningar uppgick till 4252, /88 har in drygt 2100 vapenfria till hel grundutbildning. Därigenom utnyttjades alla de vapenfriasom fanns att tillgå för sådan utbildning, I utbildningsplanen /89räknar nämnden med att antalet vapenfria med hel grundutbildning kommer attuppgå till knappt 1 500, Antaletvapenfria för hel grundutbildning är således avsevärt mindre änvad VK83 har haft anledning att räkna med, VK83har föreslagit att en introduktion och allmän grundutbildning genomförs centraUseratvid tre särskiU inrättade vapenfriskolor. Vid dessa föreslås även att engrundläggande befattningsutbildning för hälso- och sjukvårdspersonal, utom förvärdbiträden, samt för kommunernas vapenfria genomförs. Vidare föreslås attutbildning av de vapenfrias handledare föriäggs till en av skolorna. Densista tidens minskning av antalet vapenfria för hel grundutbildning ochosäkerheten om antalet nytillkommande vapenfria belyser desvårigheter som ligger i kommitténs förslag om särskilda skolor förvapenfriutbildningen. Ett sådant system för utbildning innebär i allmänhet problematt tillräckligt effektivt anpassa verksamheten med hänsyn till snabbt ändradeförutsättningar. Jag har därför kommit till den slutsatsen att nödvändigakvalitetsförbättringar av vapenfriutbildningen måste genomföras med andraorganisatoriska lösningar och åtgärder som medger ett mera flexibeltresursutnyttjande. Mängautbildningsanordnare har enligt min bedömning redan en väl etablerad ochfungerande organisation för sin utbildningsverksamhet. Förbättringar avvapenfriutbildningen bör därför kunna uppnås genom ett rationellare utnyttjandeav den utbildningsorganisation som även fortsättningsvis kommer att finnaskvar. Hosutbildningsanordnarna och pä de olika tjänstgöringsplatserna tjänstgör dels s,k, vapenfriadministratörer, dels handledare. Vapenfriadministratörenhar till huvudsaklig uppgift att svara för perso- nalredovisning, personalsociala frågor, budget- och ekonomiadministra tion, samordning av utbildningsverksamheten samt utbildnings- och verk samhetsplanering. Därvid fungerar vapenfriadministratören som kontakt man både i förhållande till till de vapenfria. Hos varje utbildningsmyndighet finns det en vapenfriadmini stratör, totalt ca 50, Nämnden ordnar åriigen utbildning för nya vapenfriadministratörer. genomförs dessutom en konferens för administratörer, varvid gemensamma frågor behandlas. Konferensen pågår under tvä dagar. Handledarnaär betydligt fiera och uppgår fill ca 600 Prop. 1987/88:81 personer.Dessa har yrkeskunskaper inom de områden där vapenfriverksamhet bedrivs och fungerarsom instruktörer på tjänstgöringsplatserna med ansvar för arbetsledningen underden praktiska befattningsutbildningen. Till skillnad frånvapenfriadministratörerna har därför handledarna daglig kontakt med devapenfria. Någon särskild utbildning för handledarna om den vapenfria tjänstengenomförs inte i någon nämnvärd omfattning.