prop · GB03102 · 1987-12-31 00:00:00 — Innandess behandlar jag två alternafiva uppläggningar av försöksverksamheten samtbeskriver i avsnitt 4.2.4 hur undervisningen på arbetsplatserna bör utformas. 4.2.2 Alternativkurserunder det tredje året Mittförslag: Som alternativ till den arbetsplatsföriagda utbildningen i årskurs 3får inom försöksverksamheten anordnas skolförlagd undervisning, s. k. alternativkurser.Fördelningen på olika studievägar bör fastställas av SÖ i det kommandekursplanearbetet. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Arbetsgruppen föreslog också ensärskild lösning för vissa el-teletekniska utbildningar med helt skolförlagdutbildning under det tredje året. Remissinstanserna:Möjligheten att som alternafiv till arbetsplatsförlagd utbildning i vissa fall haskolförlagda alternativkurser tillstyrks genomgående av remissinstanserna. ÖGY:sresonemang om el-telebranschens speciella förhållanden kan enligt SÖ:s meninghävdas också för andra delar av den gymnasiala utbildningen. Ett kommandekursplanearbete bör ge grunden för valet av studieorganisatoriska modeller.Innan detta är gjort är det svårt att låsa sig för en viss modell för denframtida utbildningen på en viss studieväg. SÖ är därför inte beredd att nu taställning till ÖGY:s förslag beträffande Et-linjens framtida utformning. Karlskronakommun är tveksam till en i huvudsak skolförlagd utbildning för vissa grenar påEt-linjen. Erfarenheter visar att i flera fall, kan, trots behovet avfackteoretiska inslag, en arbetsplatsförlagd utbildning vara väl så bra. Skälför mitt förslag: Elever som genomgått en tvåårig yrkeslinje har i dagmöjlighet att erhålla en fördjupad kompetens och ytterligare specialisering iform av en påbyggnadsutbildning. Omfattningen av sådana kurser har ökat under1980-talet. Den yrkesfördjupning och yrkesspecialisering som är teoriintensivlämpar sig ibland mindre väl för att anordnas som arbetsplatsföriagd utbildningoch bör därför erbjudas i form av skolförlagda kurser. Dessa bör ingå i tredjeåret och omfatta hela eller delar av detta. Förutom det yrkestekniskainnehållet skall kurserna också inrymma de allmänna ämnen som normalt ingår itredje året. Jag föreslår att dessa kurser rubriceras alternativkurser. Enligtmin mening bör också den av ÖGY föreslagna särskilda lösningen med treårig skolföriagdutbildning för vissa el-teletekniska utbildningar kunna anordnas somalternativkurser. Hur detta bör ske får det fortsatta kursplanearbetet utvisa. 4.2.3 Alternativuppläggning för små yrkesområden Mitt förslag: Enalternativ form av yrkesutbildning bör kunna förekomma inom försöksverksamhetenutformad så att en elev studerar karaktärsämnet/ämnena i huvudsak enskilt ochmed en stor andel av utbildningen förlagd till arbetsplats. Fackteori ochallmänna ämnen skall inga i samma utsträckning som för andra elever. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker att den gymnasiala lärlingsutbildningenskall kunna ingå i det föreslagna yrkesutbildningssystemet. Mänga instanser,bl. a. länsskolnämnden i och kommun, är mycketpositiva fill att lärlingarna jämställs med Övriga elever i gymnasieskolan bl.a. med avseende pä fackteori och allmänna ämnen men man vill betonahur viktigt det är att utbildningsformen fortfarande får behålla sinflexibilitet. Så anser t. ex. Småföretagens riksorganisation (f. d. SHIO-Familjeföretagen) att allmänna ämnen inte skall vara obligatoriska för allaelever. Skälför mitt förslag: Gymnasial lärlingsutbildning ingår /85 idet reguljära gymnasiala utbildningsutbudet. Den gymnasiala lärlingsutbildningeninnebär att en lärling som är anställd hos ett företag också är elev igymnasieskolan. Företaget åtar sig därvid att ge lärlingen yrkesutbildningefter en kursplan som skolstyrelsen fastställer. Genom gymnasiallärlingsutbildning har utbildning kunnat komma till stånd i små och udda yrkensom annars vore utan utbildningsalternativ. Enligt min mening behövsmotsvarande utbildningsmöjligheter också för vissautbildningsområden och elever. Inom ramen för en utvidgadarbetsplatsförlagd utbildning bör även en motsvarighet till dagens gymnasialalärlingsutbildning rymmas. Det finns enligt min mening inga sakliga skäl föratt de elever som får sin utbildning på detta sätt, som ofta är endautbildningsmöjligheten till yrket, skall undanhållas de viktiga inslag somfackteori och allmänna ämnen utgör. Jag anser därför att en motsvarighet fillden gymnasiala lärlingsutbildningen bör kunna utgöra ett alternafiv inomförsöksverksamheten med innebörd att en elev studerar karaktärsämnet/ämnena ihuvudsak enskilt och med en stor andel av utbildningen i alla årskurser förlagdtill arbetsplats. Eleven bör i likhet med andra elever under utbildning inomförsöksverksamheten ej omfattas av anställningsförhållande. Omfattningen avdenna form bör fastställas i anslutning till beslut om övrig försöksverksamhet. I likhet med ÖGY anser jagatt studieformen bör kunna förekomma i följande fall: - för små och udda yrken - dä eleven är bosatt pä stortavstånd frän den skolenhet som anordnar gymnasial utbildning - dä denna studieform är bäst föreleven av personliga skäl. Redani dag medger gällande bestämmelser att undervisning i allmänna ämnen och detför den aktuella lärlingsutbildningen relevant fackteori meddelas i gymnasieskolan.Detta har dock inte fått någon bredare praktisk tillämpning. I den nuaktuella studieformen bör detta vara regel. För vissa lågfrekventayrkesutbildningar som anordnas i form av läriingsutbildning bör det varamöjligt att koncentrera utbildningen till vissa orter i landet. När det gällerallmänna ämnen är det naturligt att i första hand närmaste gymnasieskola eller komvuxorganiserar utbildningen. Jag vill understryka kravet på att allmänna ämnenskall ingå i samma utsträckning som för andra elever. Mitt förslag bör för delågfrekventa yrkena, inom t. ex. hantverksområdet, innebära en avsevärtförbättrad utbildningssituation. Mitt förslag: Den arbetsplatsförlagdadelen av yrkesutbildningen i försöksverksamheten skall vara kursplanestyrd ochske under ledning av handledare som arbetsplatsen tillhandahåller åt gymnasieskolanför detta ändamål. fastställer efter samråd medrepresentanter för skolhuvudmännen och yrkesnämnderna centralt vilkautbildningsavsnitt som får arbetsplatsförläggas. Dessa skall anges ikursplanerna. Skolstyrelser resp. utbildningsnämnder väljer sedan vilkautbildningsavsnitt som på den enskilda orten skall förläggas till arbetsplats. Arbetsgruppen:Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Dessaär, som tidigare framhållits, genomgående mycket positiva till en ökadutbildning förlagd till arbetsplats. i länframhåller skillnaden mellan praktik och de utbildningsplatser i företag ochinstitutioner som ÖGY föreslagit och konstaterar att de sistnämnda ställerbetydligt större krav pä arbetsplatserna. Skäl för mitt förslag:Mitt förslag om en utökning av den arbetsplatsförlagda utbildningen utgår frånatt vissa avgränsade moment i kursplanerna kan flyttas från skolan tillarbetslivet, nämligen just de moment arbetslivet har bäst förutsättningar attgenomföra. Utgångspunkt för ÖGY:s förslag avseende arbetsplatsförlagdutbildning är att denna skall vara just utbildning och inte enbart praktikeller färdighetsträning. Jag delar denna uppfattning och anser därför attungdomarna skall betraktas som elever . Jagåterkommer senare till frågan om elevernas arbetsrättsliga ställning vid arbetsplatsföriagdutbildning .. Jag vill betona att den nuföreslagna arbetsplatsförlagda utbildningen till sitt innehåll skall regleras ien kursplan och innebära undervisning på arbetsplatsen. Den skall vara likanoga planlagd som undervisningen i de skolförlagda delarna. Detta utesluterinte att en del arbetsplatsförlagda moment bör ha fill syfte att ökaungdomars motivation och deras kunskaper om arbetslivet. Dessa senare aspekterpå den arbetsplatsförlagda utbildningen är särskilt viktiga i förstaårskursen. Den arbetsplatsförlagdautbildningen utgör alltså en direkt motsvarighet till den i huvudsak skolförlagdautbildningen. Innehållet är kursplanestyrt men måste i sina detaljer anpassas tillden utbildande arbetsplatsens normala verksamhet. Avsikten är inte attarbetsplatsen skall inrätta särskilda utbildningsavdelningar som är skilda frånden övriga verksamheten. I de fall verksamheten pä en arbetsplats inte kanomfatta alla moment som kursplanen föreskriver inom ett utbildningsavsnitt börflera arbetsplatser utnyttjas. Den arbetsplatsförlagdautbildningen bör ledas av en handledare som arbetsplatsen tillhandahäller.Företag eller institution som ställer platser till förfogande skall ha särskiltutbildade handledare. Dessa skall i samverkan med yrkesläraren lägga upputbildningen på arbetsplatsen. Jag utvecklar senare (avsnitt 10.3) närmaremina förslag avseende handledarens roll och utbildningsbehov. Yrkeslärarenutövar tillsyn över de arbetsplatsförlagda momenten genom besök päarbetsplatserna och kontakter med handledarna. SÖ bör enligt min meningefter samråd med representanter för skolhuvudmännen och yrkesnämndernacentralt för varje yrkesutbildning fastställa vilka utbildningsavsnitt som fårarbetsplatsförläggas. Utbildningsmoment som förutsätter tillgång till sådanutrustning som endast kan finnas på arbetsplatser måste naturiigtvis få arbetsplatsförläggas.Det blir sedan skolstyrelsen resp. utbildningsnämnden som efter samråd medberörd yrkesnämnd väljer vilka avsnitt som på den enskilda orten skallförläggas till arbetsplats så att den föreskrivna omfattningen uppnås. Min uppfattning är attarbetsmarknadens parter via de lokala yrkesråden måste få ett betydandeinflytande över vilka delar av utbildningen som skall arbetsplatsförläggas.Parternas kunskaper om ortens arbetsliv måste tas till vara när skolan skallbedöma vilka företag som är lämpliga för utbildning. Denna möjlighet att lokaltanpassa vilka kunskaper som skall inhämtas på arbetsplatser resp. i skolmiljöger goda förutsättningar för att arbetsplatserna skall kunna genomföra sinautbildningsåtaganden pä ett tillfredsställande sätt. Lärarnas pedagogiskabedömning måste också vägas in. Det slutliga beslutet om förläggning fattassedan av skolhuvudmännen. Jag återkommer senare(avsnitt 8) till frågan om former för samverkan mellan skolan och arbetslivetmen vill redan nu understryka den betydelsefulla roll som jag anser att delokala yrkesråden bör ha i detta sammanhang. 4.3Tillgång på arbetsplatser för utbildning Mittförslag: Olika utbildningsavsnitt skall äga rum där de bästa resultaten kanuppnås med hänsyn till gymnasieskolans hela mål. Anskaffning avutbildningsplatser i arbetslivet sker genom skolhuvudmännens försorg. Arbetsgruppens förslag: Överenstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: SAF hälsar med tillfredsställelseförslaget att en betydande del av den gymnasiala utbildningen skall arbetsplatsförläggas.Svårigheter kan dock uppstå inom skilda yrkesområden. Fördelarna i förslaget ärdock så stora att man måste finna vägar att lösa problemen. Mot denna bakgrundär det nödvändigt att centrala och lokala skolmyndigheter har ett smidigt ochnära samarbete med berörda branschers parter. Härvid måste bl. a. de lokala yrkesrädenfå spela en framträdande roll. LO tillstyrker att delar av utbildningen arbetsplatsförläggs.Vissa förbund uttrycker tveksamhet inför möjligheterna att arbetsplatsförläggautbildningen. anser att det är angeläget attkvalitetskravet tillgodoses och att utbildningsutbudet inte helt blir beroendeav det lokala näringslivets möjligheter att erbjuda utbildningsplatser. Bådeorganisatoriska och pedagogiska problem kan uppstå dels på orter därnäringslivet är begränsat till ett fåtal sektorer, dels om företag läggs ned.Staten måste bl. a. genom resurstilldelning garantera att påbörjad utbildningkan genomföras. Enligt SÖ:s bedömning bör det vara möjligt att anskaffa deutbildningsplatser som behövs för den arbetsplatsförlagda utbildningen. Dettorde dock vara nödvändigt att utnyttja arbetsplatser också utanför den egnakommunen. En utökad arbetsplatsförläggning enligt ÖGY:s modell medför bl. a.därför ett inte obetydligt förberedelsearbete inom kommunerna, inte minst vadgäller anskaffningen av utbildningsplatser i företag, förvaltningar etc.Enligt SÖ:s mening är det väsentligt att gymnasieskolan därvid fårhuvudansvaret i nära samarbete med arbetsmarknadsmyndigheter,branschorganisationer m.fl. Det är enligt TCO nödvändigt att i det fortsattautredningsarbetet ägna uppmärksamhet ät mänga problem som kan förknippas med företagsför-lagdutbildning. För vissa sektorer, t. ex. jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring,är det i flera fall inte möjligt att jämnt fördela skolförlagd och arbetsplatsförlagdutbildning över läsåret. i anser att noggrannaundersökningar bör göras beträffande de nya åtaganden för arbetslivet som ÖGYföreslär i ett antal representativa kommuner. Dessa skall ge besked omföretagens förmåga och vilja att avsätta personella resurser och att följaupprättad kursplan. Särskilt kan tvivel råda om de små gymnasieorternasmöjligheter att bedriva organiserad utbildning i näringslivet. ställer sig i huvudsak positiv tillförslaget om en förlängning av utbildningstiden. Ett tredje utbildningsår kanav kostnadsskäl ej skolförläggas annat än i begränsad omfattning. Dennaturliga konsekvensen blir då att den förlängda tiden arbetsplatsförläggs.Det bhr sannolikt omöjligt att ta fram utbildningsplatser till en hel årskullyrkeselever under ett helt läsår. kommun anser att mycket i utredningsförslagen ärbra men bygger alltför mycket på teoretiska resonemang, varför det är svårt att avgöra om alla förslag kan hålla, när de konfronteras med verkligheten. Med den omfattning av arbetsplatsförlagd utbildning som föreslås, kan 24 storaproblem uppstå i små kommuner med ett begränsat näringsliv, men Prop.1987/88:102 med ett stort upptagningsområde för gymnasieskolan. Skäl för mitt förslag: Från flera häll har det befaratsatt arbetslivet inte kan tillhandahålla tillräckligt antal utbildningsplatserbl. a. med anledning av konkurrensen om praktikplatserna från andra utbildningsanordnare. Med anledning av remissönskernål om bl. a. en noggrannareundersökning av arbetslivets möjligheter att ta emot elever i arbetsplatsförlagdutbildning företog som ett led iberedningen av förslagen från ÖGY tillsammans med länsskolnämnderna ochkommunerna i och en undersökning av tillgångenpå utbildningsplatser i arbetslivet. Inventeringen, som omfattar hela och sjuglesbygdskommuner i inland, ger en betydligt ljusare bild avarbetslivets möjligheter att ta emot elever än vad remissinstanserna förmodat.En sammanfattning av rapporten frän redovisas som bilaga 3.Enligt de båda inventeringarna kommer fillräckligt många utbildningsplatseratt finnas i arbetslivet. Förutsättningarna varierar emellertid mellankommunerna. Som jag tidigare framhållit anser jag det nödvändigt attgenom en försöksverksamhet få praktiska erfarenheter av den arbetsplatsförlagdautbildningen. Arbetsmarknadens parter bedömer att arbetslivet som helhet iriket bör kunna tillhandahålla tillräckligt med platser för arbetsplatsförlagdutbildning. Enligt min mening måste man dock i försöksverksamheten noggrantfölja de skilda förutsättningar som råder i olika delar av landet och för olikabranscher. Konkurrens mellan olika prakfikformer och det lokala näringslivetsinriktning kan på vissa håll medföra svårigheter att garantera eleverna entillfredsställande utbildning i företagen. För att underlätta en anpassning till skiftandeförutsättningar är det nödvändigt att skolhuvudmännen genom gymnasieskolornahar ansvaret för kontakterna med arbetslivet i fråga om anskaffning av arbetsplatsförlagdutbildning. Även inom den offentliga sektorn bör det finnas goda möjligheteratt skapa sädana utbildningsplatser. Valet av schematekniska modeller liksomutbildningsavsnittens innehåll kan i vissa fall bli avgörande förmöjligheterna att arbetplatsföriägga utbildning. Svårigheter att placera helaklasser i arbetslivet kan emellertid uppkomma på orter med ettbegränsat eller ensidigt näringsliv. Genom att hela eller delar av den arbetsplatsförlagdautbildningen i årskurs 1 i viss utsträckning också skall kunna ha ett merallmänt informations- och motivationsbefrämjande syfte ökar förutsättningarnaatt placera ut hela klasser/grupper på arbetsplatserna. Lärarna fårdärmed reella möjligheter att fortbilda sig och utöva tillsyn över utbildningenpå arbetsplatserna. Enligt minmening är det varken önskvärt eller nödvändigt att i varje detalj reglera formerna för samverkan mellan skolan och arbetslivet. För att underiätta arbetet med t. ex. organisationen, tjänstefördelningen, sche maläggningen, fortbildningen och kontakterna med arbetslivet är det nöd vändigt att tim- och kursplaner får en flexibel utformning. Regelsystemet får med andra ord inte onödigtvis verka bromsande och hindra de lösningar 25 ochsamarbetsformer m. m. som man lokalt uppfattar som bäst under de varierandeförutsättningarna som råder inom olika delar av landet. Det kan emellertid aldrigaccepteras att gymnasieskolans yrkesutbildning ensidigt styrs av ortensnäringsliv. Det kan därför bli nödvändigt att utnyttja t. ex. teknikcentra istörre omfattning än vad som sker, eller att bereda elever möjlighet att fåsin arbetsplatsförlagda utbildning delvis i annan kommun. I sista hand börutbildningen också helt kunna skolförläggas sedan andra utvägar prövats. Fördetta bör dock fordras att länsskolnämnden meddelar särskilt tillstånd. I ettsådant fall bör skolhuvudmännen kunna uppbära det statsbidrag som i annat fallutgått till arbetsplatsen. Mitt förslag:Kursplanerna för de yrkesinriktade ämnena inom försöksverksamheten indelas iutbildningsavsnitt, som är pedagogiskt avgränsade och kompetensrelaterade såatt de motsvarar ett behov inom arbetslivet. Jag benämner dessautbildningsavsnitt moduler. Detta system med moduler bör utformas så att detblir användbart såväl i gymnasieskola och vuxenutbildning som i grundläggandearbetsmarknadsutbildning. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Stor uppslutning föreligger kring principen om modulindelade kursplaner fränen majoritet av remissinstanserna. Dock påtalas vissa risker med modulindelning,t. ex. en uppsplittring av ämnet där helhetssynen går förlorad och risk för enalltför utbildningsteknologisk inriktning. ÖGY:s förslag ommodulindelning innebär enligt TCO genomgripande förändringar. Förändringar somi många fall också stöter pä organisatoriska problem. ÖGY har enligt TCO intenärmare analyserat hur ett modulsystem kan fungera i den konkretaskolverkligheten. I det sammanhanget är det viktigt att studera hur enmodulindelning fungerar på olika linjer. På vårdlinjen är det t. ex. viktigtatt den vårdideologi som skall prägla framtidens hälso- och sjukvård liggersom grund för utbildningen. En helhetssyn måste prägla utbildningen ocheleverna måste tidigt tränas att arbeta i och fungera som ett arbetslag.Exempel på ett annat problem, som också måste beaktas, är kursplanernasårstidsbundenhet inom jord-, skog- och trädgårdssektorn. Även Skolstyrelsen iEskilstuna kommun pekar på några problem en modulindelad undervisning kaninnebära om eleverna i samma årskurs/ klass tillgodogör sig en modul olikasnabbt, alternativt läser delvis olika moduler. Detta kan medföra problem medgruppindelning. Skolstyrelsen avslutar med att framhålla att modulsystemet ejfår utvecklas till ett konventionellt och mekaniskt stationssystem. Ilikhet med flertalet av sina förbund tillstyrker LO att kursplanen i karaktärsämnetdelas i moduler. För att eleven skall kunna genomgå återkommandeutbildning eller omskolning är det av vikt att Prop. 1987/88:102 kursplaneni karaktärsämnet skiljs från kursplanen i det allmänna ämnet. ÄvenSAF menar att en modulindelning kommer att förändra utbildningen i positivriktning. Med detta system kan elever med olika inlärningsförmåga tillåtas ta olikalång fid för att uppnå modulens utbildningsmål. Som en konsekvens härav kanelever efter utbildningstidens slut ha fullgjort olika antal moduler. Underförutsättning att de fullgjorda modulerna dokumenteras i avgångsbetyget vetalltså både eleven, läraren och arbetsgivaren vilka moduler (arbetsmoment)eleven verkligen kan utföra och vilken yrkeskompetens han/hon har. understryker vikten av att modulens utbildningsmål och innehållfastställas i samarbete och samverkan med branschernas yrkesnämnder och de av ÖGYföreslagna läroplansgrupperna. Skälför mitt förslag: De nuvarande kursplanerna för de yrkesinriktade ämnena igymnasieskolan är som tidigare framhållits baserade på att kompletterandeutbildning skulle ske i arbetslivet efter den grundläggande utbildningen iskolan. Enligt de riktlinjer för försöksverksamheten jag nu föreslär skall ävenett tredje år ingå och omfattas av kursplanerna. Detta underlättas av attkursplanerna är kompetensrelaterade så att övergången mellan skolförlagdutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning kan anpassas till såväl elevernasförutsättningar som arbetslivets möjligheter att bedriva yrkesutbildning. Jagföreslår därför att kursplanerna blir indelade i pedagogiskt väl avgränsadeutbildningsavsnitt som är kompetensrelaterade så att de också motsvarar ettbehov i arbetslivet. Jag benämner dessa utbildningsavsnitt moduler. Deyrkesinriktade linjernas olika karaktär och varierande innehåll av praktisk ochteoretisk utbildning ställer olika krav på modulens konstruktion. Det gårdärför inte att generellt fastslå uppbyggnaden av ett modulsystem i detalj,utan detta får utformas i det fortsatta kursplanearbete SÖ bör få i uppdrag attutföra. Men jag vill redan nu framhålla att modulerna inte får bli för mångaoch korta. Små avsnitt måste således läggas samman. Detsystem med återkommande utbildning som ställde som mål förall utbildningsplanering ställer stora krav på samverkan mellan olikaskolformer och mellan skola och arbetsliv. I ett system med moduler bör eninhämtad utbildning i ungdomsåren i gymnasieskolan kunna tillgodoräknas vidfortsatt utbildning i vuxenutbildning eller arbetsmarknadsutbildning (AMU)längre fram. Vuxenutbildningen måste kunna erbjuda kortare kurser ängymnasieskolan, men modulerna bör vara gemensamma. Deständiga förändringarna i kvalifikationskrav i arbetslivet skapar be hov av snabba förändringar i delar av kursplanerna. Ändrade kompetens krav medför också att utbildningsmoment från en studieväg kan behöva tillföras en annan studieväg. Dagens kursplaner är med nu gällande struk tur och beslutsordning omständliga att revidera. Detta medför att föränd ringar i arbetslivet har svårt att snabbt få genomslag i kursplanerna. Ge nom ett system med moduler får kursplanerna i försöksverksamheten en sådan konstruktion, att avgränsade delar kan revideras separat och succes sivt. Jag kommer i det följande (avsnitt 8) att behandla samverkansfrågor i 27 syfte att få till stånd ensmidigare anpassning mellan arbetslivet och yrkes- Prop. 1987/88:102 utbildningenskursplaner. Somjag har framhållit tidigare bör den totala utbildningstiden vara tre är. Inomdenna ram bör dock den tid som används för de olika modulerna få varieraberoende pä den enskilde elevens studieförutsättningar. Om en elev har svårtför att lära sig en sak är det normala att han använder för det. Omtiden är begränsad kommer olika elever att ha nått olika kompetens vidtidsperiodens slut. Detta innebär att vissa elever kanske inte hinner med likamånga moduler som andra. Varje modul en elev har genomgått medtillfredsställande resultat utgör i sig ett kompetensbevis på godtagbartyrkeskunnande. I ett utbyggt system kommer det också att finnas godamöjligheter att senare bygga pä gymnasieskolutbildningen med moduler i komvuxeller AMU. Genom modulsystemet ökar således elevernas möjligheter att uppnåsamma kompetens men - beroende på individens förutsättningar - pä olika långtid.