prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Självfallethar även personalen på vårdinrättningar och inom m. m. ettansvar i detta avseende. Mittförslag: Förordnande av god man skall kunna ske i samma situationer som . Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag Prop. 1987/88:32 (se betänkandet s.171-172). Remissinstanserna: Endast ochSveriges advokatsamfund är klart kritiska mot utredningens förslag i dennadel. Tingsrätten föreslår att den typ av gode män som förordnas med stödav 18 kap. 3 § utmönstras och att deras uppgifter förs över tilli första hand kontaktpersoner enligt socialtjänst- och omsorgslagarna. Advokatsamfundetanser att hjälpbehovet i de nu avsedda fallen bör tillgodoses genom antingenförordnande av en förvaltare eller också anlitande av en fullmäktig e. d.Statens handikappråd och , ungdomaroch vuxna framhåller å andra sidan att behovet av god man är särskilt stort förpersoner som är föremål för åtgärder enligt de nämnda lagarna, bl.a. dådet gäller att överklaga beslut om bistånd och omsorger. Skälen för mitt förslag: God man kan för närvarandeförordnas i en rad olika situationer. Bestämmelser härom finns framför allt i18 kap. . I 18 kap. I § behandlas det fallet att en förmyndareinte kan utöva sitt uppdrag på grund av sjukdom eller liknande, medan 18 kap. 2§ reglerar bl. a. situationer då en förmyndare och hans myndling har motståendeintressen. Godmanskapet som alternafiv till omyndigförklaring behandlas i 18kap. 3 §, medan 18 kap. 4 § innehåller bestämmelser om bl. a. god man för bortavarande. Att god man dessutom kan förordnas i mål omomyndigförklaring och i andra processuella sammanhang framgår av 10 kap. II § tredje stycket och 20 kap. 2 §första stycket . Även om omyndigförklaringsinstitutet avskaffas kan detfinnas behov att förordna en god man i de speciella situationer som anges i 18kap. I, 2 och 4 §§ . Dessa beslämmelser bör alltså i principbehållas sakligt oförändrade. Eftersom de delar av bestämmelserna som gälleromyndiga i fortsättningen bara kommer att avse underåriga behövs emellertidvissa kompletteringar. Jag återkommer till dessa frågor i specialmotiveringen. Den nuvarande möjligheten att utse god man i mål omomyndigförklaring blir inte längre aktuell, om detta institut avskaffas.Däremot kan det övervägas att införa en motsvarande möjlighet till godmansförordnandenär det uppkommer fråga om att utse förvaltare. Även detta spörsmål, liksomövriga fall av godmansförordnanden i processuella sammanhang, behandlas ispecialmotiveringen. Kvar står frågan om man bör behålla möjligheten attförordna god man i sådana fall som anges i 18 kap. 3 § . Somnämnts används denna typ av godmansförordnanden bl. a. i sådana fall då enomyndigförklaring i och för sig kan övervägas men en sådan åtgärd framstår somonödigt ingripande gentemot den enskilde. Om omyndigförklaringsinstitutetavskaffas och ersätts med ett system som har mindre allvarliga verkningar, kandet hävdas att det inte längre finns behov av sådana godmanskap som avses i 18kap. Även intresset av att så långt möjligt förenkla lagstiftningen talari denna riktning. En ledande princip måste dock vara att den som behöverbistånd i 12 ekonomiska eller personliga angelägenheter inte utsättsför mer ingripande åtgärder än nödvändigt. Även om det nya förvaltarskapet gesen utform- ning som har mindreallvarliga konsekvenser för den enskilde än en omyndigförklaring, innebär dockförslaget att den enskilde fråntas sin bestämmanderätt i sådana angelägenhetersom omfattas av ett förvaltarförordnande. På det sättet kvarstår en viktigskillnad i förhållande till det nuvarande godmansinstitutet, som åtminstoneformellt inte inverkar på den enskildes rättshandlingsförmåga. Fråga är då om behovet avbistånd i de fall som avses i stället kan fillgodoses inom ramen försocialtjänst- och omsorgslagstiftningen. En hjälpbehövande kan med stöd avdenna lagsfiftning bl. a. få en kontaktperson utsedd. Kontaktpersonensuppgifter är dock huvudsakligen begränsade till att ge råd och hjälp ipersonliga angelägenheter. Det kan röra sig om att hjälpa den enskilde attbryta sig loss ur en olämplig miljö eller att underlätta för honom att ordnautbildning, söka arbete och skaffa bostad (jfr prop. 1979/80:1 s. 228). Irollen för en kontaktperson enligt omsorgslagen ingår att vara en medmänniskasom kan ersätta eller komplettera kontakten med anhöriga men också att varaförespråkare för den psykiskt utvecklingsstörde i olika situationer. Han ärdock inte att jämställa med ställföreträdare eller ombud i rättsligt hänseende(jfr prop. 1984/85:176 s. 60 f.). Även om ansvaret att söqaför en hjälpbehövandes person i stor utsträckning har övergått på de organ somberörs av den nu behandlade lagstiftningen, faller flera av de uppgifter som ankommer på gode män enligt 18 kap. 3 § utanför dennareglering. Jag tänker då i första hand på biträde med rättsliga och ekonomiskaangelägenheter men också på vissa funktioner inom det personliga området.Exempelvis bör kontakter med myndigheter så långt möjligt skötas av andra änkontaktpersoner (jfr utredningens betänkande s. 174). Möjlighetenatt förordna god man enligt 18 kap. 3 § har kommit att utnyttjasi stor utsträckning. Utredningens undersökningar visar att antalet gällande godmansförordnandenav detta slag uppgick till ca 20000 vid utgången av . Enligt vad somframkommit synes denna ordning i de flesta fall fungera utan problem. Ensvaghet är visserligen, som har berörts, att den gode mannen ochhuvudmannen kan komma att ingå kolliderande rättshandlingar. I praktiken synesdock sådana kollisioner uppkomma förhållandevis sällan. Som jag skallåterkomma fill bör det också vara möjligt att genom justeringar av lagreglernaminska den berörda kollisionsrisken. Jaganser mot denna bakgrund att man bör behålla möjligheten att förordna god mansom ett för den enskilde mindre ingripande alternativ än förvaltarförordnande.I nästa avsnitt behandlar jag de närmare förutsättningarna för att förordnagod man i detta fall. 2.3.2Förutsättningar för att förordna god man i vissa fall Mitt förslag: Degrundläggande förutsättningarna för förordnande av god man för den som på grundav sjukdom o. d. har ett hjälpbehov behälls i stort sett oförändrade.Möjligheten att förordna god man utan samtycke från den enskilde inskränksdock. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag Prop. 1987/88:32 utom så till vidaatt utredningen inte föreslår någon inskränkning i möjligheten att förordnagod man utan samtycke från den enskilde (se betänkandet s. 172-173). Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna.Sollentuna tingsrätt vill dock, som tidigare nämnts, att man avskaffarmöjligheten att förordna god man vid sjukdom o.d. En remissinstans förordar attgod man skall förordnas vid hjälpbehov av angivet slag, så snart det inte avsärskilda skäl är obehövligt. Två överför-myndarnämnder vill inskränkamöjligheten att förordna god man utan huvudmannens samtycke. Från ett hållföreslås att god man skall få förordnas vid sjukdom endast om denna är avövergående natur. Skälenför mitt förslag: Grundförutsättningarna för att en god man skall förordnasenligt 18 kap. 3 § är, som fidigare har nämnts, att någonbehöver bistånd i vissa närmare angivna hänseenden på grund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande. Detkan vara fråga om såväl kroppslig som psykisk sjukdom, och det ställs inte uppnågot krav på att sjukdomen skall vara långvarig eller permanent. I sakensnatur ligger dock att godmansförordnanden inte kommer i fråga vid alltför kortvarigasjukdomstillstånd. Dethar inte framkommit några skäl att ändra dessa grundförutsättningar. Av18 kap. 3 § framgår vidare att förordnande i regel inte får gesutan samtycke av den för vilken god man skall förordnas. Undantag från dettakrav får enligt bestämmelsen göras, om den enskildes tillstånd medför hindermot att samtycke inhämtas eller annars särskilda skäl före- . Kravetpå den enskildes samtycke bör enligt min mening behållas som huvudregel.Undantag bör även i fortsättningen göras för det fallet att samtycke inte kaninhämtas på grund av den enskildes sinnesfillstånd. skulleannars få ett alltför snävt användningsområde. Däremotkan ifrågasättas om det fmns skäl att medge undantag från huvudregeln vidsärskilda skäl av annat slag. I motiven till den nu gällande bestämmelsen (se prop.1974:142 s. 122) anges att sådana särskilda skäl i första hand bör kunnaföreligga, om den enskilde är part i rättegång och hans psykiska hälsa är sådanatt han själv inte kan föra sin talan. God man kan då behöva utses för att manskall slippa avvisa den enskildes talan eller den talan som förs mot honom. Utrymmetatt i dessa situationer förordna god man utan den enskildes samtycke torde vara ytterligt begränsat. Det underströks också i förarbete na till bestämmelsen att möjligheten skulle utnyttjas restriktivt (se prop. 1972:142 s. 179). I fall där den enskilde motsätter sig förordnande av god man måste en sådan anses ha små möjligheter att på ett meningsfullt sätt biträda vederbörande i hans angelägenheter. Risken för kolliderande rätts handlingar är uppenbar. Möjligheten att förordna god man utan samtycke av den enskilde bör därför inskränkas till fall då dennes sinnestillstånd utgör hinder mot att inhämta hans mening. I situationer där han vägrar att ge sitt samtycke, kan det i stället finnas anledning att överväga möjligheten 14 avatt förordna en förvaltare. 2.3.3 Uppgifterna fören god man vid sjukdom o. Mitt förslag: Engod man som förordnas för den som på grund av sjukdom o. d. behöver hjälp attsköta sina personliga eller ekonomiska angelägenheter skall ha i princip sammauppgifter som enligt gällande rätt. Om förhållandena ändras sedan den godemannen har förordnats, skall domstol kunna anpassa uppdragets omfattning till deändrade förhållandena. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 173-175). Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Någraanser dock att uppgifterna för den gode mannen bör preciseras bättre i deenskilda fallen. Skälen för mitt förslag:Av gällande rätt framgår att en god man kan förordnas för att bevaka någonsrätt, förvalta någons egendom eller söija för någons person. Genom förordnandetanges alltså ramen för den gode mannens behörighet. Förmynderskapsutredningenhar konstaterat att tingsrätterna i de allra flesta fall vid förordnandet avgod man inte närmare anger vilken av de tre biståndsformerna som förordnandetavser. Om ej annat sägs, får uppdraget anses omfatta alla tre uppgifterna. Jag har redan berört denutveckling som skett inom socialtjänst- och omsorgslagstiftningen. Denutvecklingen torde inte nämnvärt inverka på behovet av att förordna god man föratt bevaka någons rätt eller förvalta någons egendom. Däremot vill jaguppehålla mig något vid frågan om god man bör kunna förordnas föratt söria för någons person. Har någon fått enkontaktperson enligt socialtjänst- eller omsorgslagen eller blivit intagen förvård på en institution e. d., blir behovet av personlig omvårdnad i störutsträckning tillgodosett. Flera skäl talar ändå för att även i fortsättningenlåta de gode männen ha ett ansvar för huvudmännens person. Det är svårt att draen skarp gräns mellan sådant bistånd som gäller ekonomiska eller rättsligaangelägenheter och hjälp i mera personliga frågor. Även om den gode mannenshuvudsakliga uppgift skulle vara att syssla med egendomsförvaltning, innebärdet inte att han enbart skall se till att egendomen behåller eller ökar sittvärde. Det är också en viktig uppgift för den gode mannen att se till atthuvudmannens medel används fill dennes nytta. Bl.a. med hänsyn härtill måsteden gode mannen ha god kännedom om huvudmannens personliga förhållanden. Som jag tidigare varitinne på är inte heller avsikten med socialtjänst-och omsorgslagsfiftningen atten kontaktperson skall få sådana uppgifter att han helt kan överta de nuvarandegode männens funktioner på det personliga området. Det kan filläggas att denberörda lagstiftningen ännu inte har hunnit verka så och atterfarenheterna av institutet kontaktperson därför är begränsade. Det sagda leder enligt minmening till att gode män även i fortsättningen bör kunna förordnas att söa förhuvudmannens person. gode mannen inteuttryckligen har fått ett sådant uppdrag, måste han hålla sig informerad omhuvudmannens personliga förhållanden. Av uppdraget följer också i många fallatt den gode mannen skall bevaka huvudmannens personliga intressen. Självklartblir dock den gode mannens ansvar i detta hänseende mindre, om huvudmannenexempelvis har anhöriga som hjälper honom. Har en kontaktperson förordnats, börden gode mannen samråda med denne, så att bl. a. dubbelarbete sä långt möjligtundviks. Jag vill understryka detangelägna i att domstolarna så långt möjligt preciserar den gode mannensuppgifter, så att uppdraget inte blir mer omfattande än som är motiverat. Idetta sammanhang kan nämnas att ett uppdrag att förvalta viss egendom tordeinnefatta att bevaka huvudmannens rätt inför domstol och andra myndigheter iangelägenheter som rör egendomen. Skulle det i efterhanduppkomma behov av att antingen utvidga eller inskränka ett godmansuppdrag, börrätten kunna ompröva uppdragets omfattning. Som tidigare berörts kan det ocksåi vissa situafioner bli aktuellt att ersätta ett godmanskap med ett förvaltarskap. 2.3.4Gode mannens behörighet och förhållandet till tredje man Mitt förslag: Dengode mannen får företräda huvudmannen inom ramen för sitt förordnande, om hanhar huvudmannens samtycke till rättshandlingen. Samtycke krävs dock inte, omhuvudmannens sinnestillstånd hindrar att samtycke lämnas eller hans mening avannan orsak inte kan inhämtas. Vid rättshandlingar som hör till den dagliga hushållningenfår tredje man utgå från att samtycke finns, om inte huvudmannen dessförinnanhar gett uttryck för annat. Om den gode mannen överskrider sin behörighet, ärrättshandlingen inte bindande för huvudmannen. Den gode mannen har då ett ihuvudsak strikt skadeståndsansvar gentemot tredje man. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag med den skillnaden att utredningenvill att den gode mannen vid behörighetsöverskridande skall ha ett i allasituationer strikt skadeståndsansvar gentemot tredje man (se betänkandet s.175-178). Remissinstanserna: Ettstort antal remissinstanser avstyrker eller förutser svårigheter med en regelsom innebär att bristande samtycke från huvudmannens sida kan leda till att rättshandlingar,som i och för sig faller inom ramen för gode mannens förordnande, inte blirbindande för huvudmannen. Andra remissinstanser ställer sig posifiva till ensådan regel. Från flera håll riktas kritik mot förslaget om striktskadeståndsansvar för den gode mannen. Kammartätten i , som vill hakvar omyndigförklaringsinstitutet, föreslår att rätten vid behov skall kunnage den gode mannen ensam behörighet i olika angelägenheter. Skälen för mitt förslag: Genorngodmansförordnandet anges ramen för den gode mannens behörighet. Går hanutanför denna, blir rättshandlingen enligt gällande rätt inte bindande förhuvudmannen. vilkenrätt han har att inom denna ram fatta bindande beslut för huvudman- Prop.1987/88:32 nens räkning. På den punkten innehåller 18 kap. intenågra särskilda bestämmelser utöver en allmän hänvisning till reglerna om förmyndare,bl.a. reglerna om förmyndarnas förmögenhetsförvaltning. Det innebär att dengode mannen i vissa situationer är skyldig att inhämta överförmyndarenstillstånd innan han kan vidta en ekonomisk disposition för huvudmannensräkning. I stor utsträckning kan emellertid den gode mannen handla heltsjälvständigt. Han har ingen formell skyldighet att inhämta samtycke från sinhuvudman och kan t.o.m. företa handlingar som strider mot huvudmannensönskemål, trots att denne formellt har kvar sin rättsliga handlingsförmåga. Dennaordning har kritiserats av bl. a. justitieombudsmannen (JO). Enligt JO har detförekommit fall, bl. a. i samband med avyttring av egendom, då den gode mannenpå ett oacceptabelt sätt har handlat i strid med huvudmannens önskemal. Debefogenheter som ett godmansförordnande ger måste enligt JO brukas medbeaktande av att den gode mannen principiellt är att uppfatta som ett biträdeåt huvudmannen (se JO:s ämbetsberät-telse 1986/87 s. 52-54). Närasamband med frågan om den gode mannens behörighet har det tidigare berördaproblemet med kolliderande rättshandlingar. Skulle sådana företas av den godemannen och huvudmannen, torde deras rättsverkningar bedömas som om de bådaföretagits av huvudmannen. Risken för sådana kollisioner har från olika hållframhållits som den största svagheten med det nuvarande godmansinstitutet. I deflesta fall synes svårigheterna ha kunnat avhjälpas pä ett smidigt ochinformellt sätt, t. ex. genom byte av god man, medan erfarenheterna i någrafall är mera negativa. Det har förekommit fall då problemen har blivit så storaatt en omyndigförklaring har fått tillgripas. Detta är också den utväg somanvisas i förarbetena till lagsfiftning (se prop. 1974:142 s. 122). Situationenär enligt min mening sådan att den gode mannens behörighet och förhållandet tilltredje man bör preciseras närmare. Vägledande bör därvid vara att en god manprincipiellt bör ses som ett biträde åt huvudmannen. Med ett annat synsättförsvinner till stor del skillnaden mellan en god man och en förmyndare. Ävengränslinjen mellan godmansinstitutet och det nya förvaltarskapsinstitutetsuddas ut, om den gode mannen ges en alltför självständig ställning. Detsagda leder till att den gode mannen bör vara skyldig inte bara att så långtmöjligt samråda med sin huvudman utan i princip också att inhämta huvudmannenssamtycke till de rättshandlingar som han vill företa för dennes räkning.Undantag från denna regel måste rimligtvis gälla i fall då huvudmannenssinnestillstånd e. d. hindrar att samtycke lämnas. Om den gode mannen haringått en rättshandling utan huvudmannens samtycke trots att samtycke i och försig har kunnat inhämtas, bör principen vara att rättshandlingen inte blirbindande för huvudmannen. På det sättet får den gode mannen i viss utsträckningsamma ställning som en fullmäktig. I likhet med vad somgäller i fullmaktsfallen bör även en rättshandling som den gode mannen har företagit pä huvudmannens vägnar utanför uppdragets ram vara ogiltig. 2 1987/88. Enregel om att den gode mannen i princip måste handla med huvudman- Prop.1987/88:32 nens samtycke innebär inte bara att den gode mannens egentligaställning som biträde åt huvudmannen markeras. En fördel med en sådan regel ärockså att problemet med kolliderande rättshandlingar minskar. Om huvudmannenhar lämnat sitt samtycke till en åtgärd som den gode mannen vill företa, fårdet förutsättas att huvudmannen i allmänhet avhåller sig från att i efterhandhandla i strid mot åtgärden. Heltkan dock risken för kolliderande rättshandlingar inte elimineras. Skullehuvudmannen och den gode mannen ge uttryck för olika uppfattning hur man skallförfara i en viss fråga, bör principen vara att huvudmannens uppfattning bliravgörande. Detta följer av att godmansförordnanden formellt inte inverkar pähuvudmannens rättsliga ställning. Endast om huvudmannen med stöd av lagen(1924:323) om verkan av avtal, som slufits under inflytande av rubbadsjälsverksamhet kan frånkännas rättshandlingsförmåga eller någon annan ogiltighetsgrundförehgger, bör hans åtgärder sakna betydelse. Omhuvudmannen handlar i strid mot en rättshandling som den gode mannen harföretagit med vederbörligt samtycke, bör i regel båda rättshandlingarnabedömas som om de hade företagits av huvudmannen. Den gode mannensrättshandling bör alltså inte utan vidare ges företräde framför huvudmannens.Även i detta fall får naturligtvis undantag göras för det fallet atthuvudmannen saknar rätlshandlingsförmåga e. d. Liksomför närvarande torde fall kunna inträffa dä de praktiska problemen medkolliderande rättshandlingar blir så stora att godmanskapet kanbestå. Detta kan utgöra en anledning att i stället för god man använda det nya förvaltarskapsinstitutet. Kravetpä samtycke frän huvudmannen kan självfallet ibland vara betungande för dengode mannen. Betydelsen härav bör dock inte överdrivas. Det är ingenting somhindrar att huvudmannen lämnar ett generellt samtycke till de rättshandlingarsom den gode mannen vill företa. Samtycke bör också kunna lämnas i efterhand.I enlighet med allmänna principer bör vidare i vissa fall ett tyst samtyckekunna anses föreligga. Ävenför tredje man kan svårigheter uppkomma med en regel om att gode mannen iprincip måste ha huvudmannens samtycke. Vid oenighet mellan tredje man ochhuvudmannen i frågan om denne har samtyckt till en rättshandling som den godemannen har företagit, torde bevisbördan för detta åvila tredje man. Innan denneingår en rättshandling med den gode mannen bör han därför kontrollera antingenatt huvudmannen har lämnat sitt samtycke eller att omständigheterna är sådanaatt samtycke inte har kunnat inhämtas. Är det fråga om en mera betydelsefullrättshandling är det naturligt att en sådan kontroll görs. Kontrollen kan emellerfidbli betungande när det rör sig om en rättshandling av mera vardaglig natur. 1 sådanafall torde tredje man visserligen ibland kunna utgå från att i varje fall tystsamtycke föreligger. Skäl talar emellerfid för att man av hänsyn till tredjeman inför en särskild presumtionsregel som minskar kravet på kontroll. Regelnkan lämpligen anges omfatta rättshandlingar som sedvanligen företas för dendagliga hushållningen. Enregel om att den gode mannen bara får handla med huvudmannens 18 samtyckebör således kompletteras med en bestämmelse om att, när den Prop. 1987/88:32 godemannen inom uppdragels ram ingår en rättshandling som sedvanligen företas förden dagliga hushållningen, huvudmannens samtycke skall anses föreligga ochrättshandlingen därmed bli bindande för huvudmannen, såvida denne inte iförväg har gett uttryck för något annat till tredje man. Jag återkommer i specialmofiveringentill den närmare innebörden av denna bestämmelse. Skulleen rättshandling bli ogiltig på grund av att den gode mannen har handlatutanför sitt uppdrag eller utan samtycke frän huvudmannen, bör den gode mannenha ett skadeståndsansvar gentemot godtroende tredje man. Dettaskadeståndsansvar bör utformas efter förebild av reglerna om motsvarande skadeslåndsskyldighetför fullmaktshavare i 25 § avtalslagen. Huvudmannens samtycke till den godemannen att företa en rättshandling torde nämligen ofta innefatta fullmakt fördenne att företa handlingen. Avdet sagda följer att den gode mannen gentemot godtroende tredje man bör ha ettstrikt skadeståndsansvar, med undantag för sådana fall då rättshandlingen inteblir bindande för huvudmannen till följd av någon särskild omständighet som dengode mannen inle kände till och som tredje man inte heller rimligen kundeförutsätta alt den gode mannen skulle känna till. Exempel på en sädan särskildomständighet kan vara att ett skriftligt samtycke av huvudmannen visar sig varaförfalskat utan att bära spår därav. Dengode mannen kan naturligtvis befinna sig i den situationen att han inte är heltsäker på om han har huvudmannens samtycke till en viss rättshandling eller omhuvudmannens sinnestillstånd är sådant att rättshandlingar som den gode mannenföretar blir bindande utan huvudmannens samtycke. Om den gode mannen i densituationen undcrtättar tredje man om sina farhågor innan han företarrättshandlingen, bör tredje man inte senare kunna åberopa att han har varit igod tro. Skulle en under sådana omständigheter företagen rättshandling frånkännasgilfighet på grund av bristande samtycke från huvudmannens sida, bör tredje manalltså inte ha rätt till skadestånd av den gode mannen.