prop · GB03105 · 1987-12-31 00:00:00 — Ekonomiskstandard beror också på tillgång till samhällelig service och på olika typer avbidrag som t. ex. barnbidrag och bostadsbidrag. I finns numera ettomfattande material som belyser fördelningen av denna typ av insatser.Merparten av detta material är endast tillgängligt i form av hushållsdatavilket försvårar en analys av fördelningen mellan kvinnor och män. Relateraskvinnors sammanräknade inkomster och arbetstider till mäns sammanräknade inkomsteroch arbetstider finner man att de yngsta kvinnorna - under - har ennågot högre sammanräknad inkomst per arbetad tidsenhet än motsvarande grupp mänmedan förhållandet är det motsatta för kvinnor . Ju äldre kvinnornaär desto sämre tjänar de i förhållande till jämnåriga män. Medanen kvinna arbetar 88,av vad en man i motsvarande åldergör tjänar hon 88,av hans inkomst och får efter skatt ut av hansinkomst efter skatt. Enkvinna mellan 35 och 44 är tjänar 63,av vad en man tjänar trots att honarbetar 76,av hans arbetstid. Efter skatt får hon ut 65,av hans inkomstefter skatt. Förkvinnor mellan är motsvarande jämförelsetal av sammanräknadinkomst, 76,av arbetstiden och 67,av inkomsten efter skatt. Undersin yrkesverksamma tid inarbetar man en del av sin framtida pension. Kvinnorsgenomsnittligt lägre löner gör att de har färre pensionspoäng än jämnårigamän. av männen har maximala pensionspoäng jämfört med endasten procent av kvinnorna. Andelen kvinnor som helt saknar pensionspoäng är ocksåväsentligt högre än andelen män. Pensionssystemetskonstruktion kan inte i sig sägas missgynna kvinnorna. För att få full allmäntjänstepension (ATP) krävs inkomster under . Pensionens storlekbestäms av pensionspoängen för de 15 bästa åren. Även kvinnor som varit hemarbetandeett antal år har alltså möjlighet att hinna inarbeta . De kvinnor som ärunga och som i de allra flesta fall behåller sin anknytning tillarbetslivet, när de bildar familj och får barn, kommer att ha möjlighet attinarbeta full ATP. Mångakvinnor som uppnått pensionsåldern eller snart kommer att göra det, hardäremot på gmnd av många års hemarbete inte hunnit inarbeta tillräckligt antalår eller endast en mycket låg pensionspoäng under de 15 bästa åren. I denpågående utredningen om översyn av vissa frågor inom den allmännapensioneringen (S 1984:03) tas en rad frågor upp om värdesäkringssystemet inomATP m. m. Kvinnornas situation kommer därvid också att belysas. Även om det kankonstateras att kvinnor i genomsnitt har och kommer att få lägre pension än män är det också så att kvinnor i genomsnitt betalar mindre och under färre år till pensionssystemet än en genomsnittlig 19 man.Pensionssystemets konstmktion har i själva verket en omfördelande effekt frånmän som kollektiv till kvinnor som kollektiv. Fördelningspolitiken isamhället kompenserar alltså kvinnorna för en del av deras sämre villkor påarbetsmarknaden. I praktiken utjämnas säkert också en del av de ekonomiskaskillnaderna genom att kvinnor och män lever tillsammans och har en gemensamprivatekonomi. Kvinnor som grupp kan trots detta under den senaste tjugoårsperiodensägas ha gått från att vara beroende av en enskild man för sin försörjning tillatt vara beroende av samhället - samhället som arbetsgivare och samhället som välfärds-fördelare. Ekonomisktoberoende byggt på egen försörjning är ett centralt mål förjämställdhetspolitiken. Skillnaderna i ekonomisk standard mellan kvinnor ochmän bör utjämnas framför allt genom att den könsuppdelade arbetsmarknaden motarbetasoch genom att fördelningen mellan kvinnor och män av betalt och obetalt arbeteutjämnas. Mål för dessa områden återfinns under avsnittenarbetsmarknadspolitik och familjepolitik. Det är angeläget att de delarav inkomstskillnaderna som beror på könsdiskriminering - dvs. inte kanförklaras av objektivt fastställbara olikheter i arbetstid, utbildning,yrkesområde etc. - försvinner. Den del av inkomstskillnadernasom beror på att kvinnors arbete värderas lägre än mäns arbete bör också försvinna. Mittförslag: Fördelningen av ekonomiska resurser mellan könen bör följas löpandeoch redovisas i budgetpropositionen. Statliga utredningar bör i ökadutsträckning analysera sina förslag ur jämställdhetsperspektiv. För att kunnastödja projekt och genomföra undersökningar i syfte att belysatidsanvändningen för olika gmp-per bör tionde huvudtitelns reservationsanslag A6. Särskilda jämställdhetsåtgärder filiföras 5 milj. kr. för budgetåret1988/89. Skälenför mitt förslag: Som jag inledningsvis redovisat är den allmänna ekonomiskautvecklingen av största betydelse för kvinnornas möjligheter att uppnåekonomisk jämställdhet. Även om samhället har betydande möjligheter att genomtransfereringsystemens konstruktion och inriktning och genom uppbyggnaden avskattesystemet påverka fördelningen av samhällets ekonomiska resurser kvarståratt grunden för välfärd och ekonomisk standard är avhängig individensanknytning till arbetsmarknaden. Deviktigaste instrumenten för att uppnå en rättvis fördelning av resur- serna i samhället ärdärför sådana åtgärder som syftar till att uppnå en Prop. 1987/88:105 rättvisarefördelning mellan kvinnor och män av betalt och obetalt arbete. I detta arbetespelar insatser för att motverka den könsuppdelade arbetsmarknaden enavgörande roll. Jag återkommer till dessa frågor i ett senare avsnitt. Meden övergripande ekonomisk politik som syftar till jämn fördelning av resursermåste emellertid fördelningen mellan olika gmpper i samhället noga följas.Enligt min mening är fördelningen mellan kvinnor och män härvidlag väsentlig.Jag föreslår därför en årlig redovisning för av dessa förhållanden isamband med att budgetpropositionen läggs fram. Statliga utredningar bör ocksåfortsättningsvis i ökad utsträckning åläggas att analysera och redovisaeffekterna av sina förslag ur ett jämställdhetsperspektiv. Fören djupare förståelse av vilka faktorer i samhällsutvecklingen som bidrar tillatt stärka kvinnornas position i samhället behövs en ökad kunskap. Inomfinansdepartementet utförs en långtidsutredning. Utredningensyftar till att belysa utvecklingstendenser inom olika områden av samhällsekonominoch analysera de krav som ställs pä den ekonomiska politiken och på ekonominsfunktionssätt för att de ekonomisk-politiska målen skall kunna uppnås. Ettav de mest framträdande dragen i den samhällsekonomiska utvecklingen i Sverigeliksom i andra industriländer har varit kvinnornas starkt ökadearbetskraftsdeltagande . Analyser avbakgrundsfaktorerna till denna utveckling liksom dess konsekvenser imikroekonomiska såväl som i makroekonomiska termer är viktiga. Jag har erfaritatt arbete med denna inriktning kommer att genomföras i samband med långfidsutredning.Fördelningen mellan könen av betalt och obetalt arbete liksom analyser av välfärdspolifikeni ett livscy-kelperspektiv är i detta sammanhang viktiga. Encentral frågeställning när det gäller att bedöma möjligheterna för kvinnor attuppnå samma ekonomiska standard som män är i vad mån kvinnor kan avsätta fidför förvärvsarbete. Kunskapen om kvinnors och mäns tidsanvändning är förnärvarande begränsad. Jag kommer att ta initiativ i denna fråga. 3 Jämställdhet på arbetsmarknaden Ettviktigt mål för jämställdhetspolitiken är i det närmaste uppfyllt. Andelen kvinnor som förvärvsarbetar är nästan lika stor som andelen män. Kvinnoma har definitivt befäst sin ställning på arbetsmarknaden och det finns inga tecken på att konjunkturförsämringar eller andra faktorer skulle innebära att denna utveckling bryts. Tvärtom är vi inne i en utvecklingsfas där kvinnorna både ökar sitt arbetskraftsdeltagande och sitt arbetstidsut bud. Allt fler kvinnor går från delfidsarbete till heltidsarbete eller från en kortare till en längre deltid. Jag ser denna utveckling som mycket positiv även om jag är medveten 21 omatt många kvinnor - och män - härigenom lever under en hård Prop.1987/88:105 tidspress och med många sinsemellan motstridiga krav. Arbeteåt alla som vill och kan förvärvsarbeta är emellertid huvudmål för denekonomiska politiken, arbetsmarknadspolitiken och jämställdhetspolitiken. största möjliga utsträckning underlätta för människor att lösa de konflikteri vardagen som detta mål innebär är den första av jämställdhetspolitikens storauppgifter . Engenerellt kortare veckoarbetstid för alla arbetstagare har länge varit och ärfortfarande ett centralt mål i detta sammanhang. Denna fråga och andra krav påarbetstidsreformer utreds av arbetstidskommittén (A 1987:04),vars arbete beräknas vara slutfört . Utan att föregripautredningens förslag vill jag ändå konstatera att numera har en eftervästeuropeiska mått mätt förhållandevis lång veckoarbetstid, inom ramen för enrelativt kort genomsnittlig årsarbetstid, och att en förkortning av den dagligaarbetstiden är en angelägen jämställdhetsreform. Förden enskildes möjligheter att kombinera förvärvsarbete med föräldraskap harfamiljepolitiken en avgörande betydelse. En jämnare arbetsfördelning i hemmenär nödvändig. Männensuttag av föräldraledighet är emellertid fortfarande lågt och inga tecken tyderpå någon avgörande förändring av den traditionella arbetsuppdelningen ifamiljerna. Jag har till en del behandlat denna frågeställning under avsnittetKvinnornas roll i ekonomin. Jag återkommer med ytteriigare förslag underavsnittet Jämställdhet i familjen. Kvinnornasinträde på arbetsmarknaden har inte i någon avgörande mening förändrat synen påvad som är manliga och vad som är kvinnliga arbetsuppgifter i yrkeslivet. Densvenska arbetsmarknaden är i själva verket hårt könsuppdelad med kvinnor inomvissa sektorer och yrken och män inom andra, med kvinnor på underordnadebefattningar och män på ledande poster, med kvinnor i deltidsarbeten och män iheltidsarbeten. Att bryta denna uppdelning är jämställdhetspolitikens andrastora uppgift . Dentredje stora jämställdhetsfrågan gäller villkoren i arbetslivet. När kvinnornakommit in på arbetsmarknaden har de kommit till en del av samhället som i höggrad formats av män, för män och utifrån manliga tankar, förutsättningar ochvärderingar. Detta gäller inom de manligt domir nerade delarna av arbetslivetliksom inom traditionellt kvinnliga områden. Tradionellt manliga värderingarhar inte bara fått styra arbetets organisation och arbetsvillkor utan harockså styrt uppfattningen om hur olika arbeten skall värderas. Jämställdhet påarbetsmarknaden kräver att kvinnors värderingar i ökad utsträckning beaktasinom alla delar av arbetslivet. Enligt min mening kan detta komma att medföraen uppvärdering av traditionellt kvinnliga yrkesområden, en arbetsorganisationsom mer utgår från möjligheterna att kombinera föräldraskap med förvärvsarbeteoch en starkare betoning på arbetsinnehåll och utveckling i arbetet. Jagkommer i det följande att precisera mål vad avser jämställdheten i arbetslivet.Jag kommer också att föreslå åtgärder inom en rad områden. Denframtida arbetslivspolitiken - frågor om arbetsmiljö, medinflytande 22 m.m.- måste således syfta till att uppnå mer jämlika förhållanden för Prop.1987/88:105 kvinnoroch män i arbetslivet. En arbetslivspolitik med denna inriktning är ocksåen av vägarna för att bryta den nuvarande könsuppdelningen i arbetslivetliksom för att uppnå bättre arbetsvillkor inom de traditionella Denviktigaste jämställdhetsfrågan inom arbetsmarknadspolitiken har varitatt underlätta för kvinnor att få arbete. Inom ramen för de arbetsmarknadspolitiskainsatserna har också en rad åtgärder vidtagits för att öka rekryteringen avkvinnor till manligt dominerade arbeten och vice versa. Arbetsmarknadspolitikenkommer även fortsättningsvis att vara ett viktigt verktyg för att uppnå jämställdhet. Somjag tidigare berört är även insatser inom regionalpolitiken väsentliga för attuppnå en mindre könsuppdelad arbetsmarknad. Åtgärder vidtas redan nu bl. a.genom det könskvoteringsvillkor som är en del i det regionalpolitiska stödet.En ytterligare betoning av jämställdhetsfrågorna inom ramen för regional- ochnäringspolitiken är emellertid nödvändig. Jagkommer under detta avsnitt även att behandla personalutbildningens roll förjämställdheten på arbetsmarknaden. Slutligenkommer jag att, efter samråd med civilministern, redogöra för vissapersonalpolitiska frågor inom statens område. Enjämn könsfördelning inom ett område kan definieras som att båda könen ärrepresenterade till . Arbetskraftsundersökningarna () redovisaryrkesfördelningen för samtliga kvinnor och män i arbete. Enligt (1986) ärkönsfördelningen jämn i fyra yrkesgrupper av totalt År1993 bör minst tio yrkesområden ha en jämn könsfördelning. Inom16 yrkesgrupper är eller fler av arbetstagarna av samma kön och såledeshögst av arbetstagarna av det motsatta könet. År1993 bör högst tio yrkesgrupper ha denna sneda könsfördelning. Inomflertalet yrkesområden svarar kvinnorna för en oproportionerligt stor del av mtinarbetetmedan de är svagt representerade på kvalificerade befattningar och påchefsbefattningar. bör en väsentligutjämning mellan kvinnor och män ha skett vad avser befattningar. Målet börvara att andelen kvinnor på rutinarbeten inte skall vara större än andelenkvinnor anställda inom området. Andelen kvinnor på chefsposteroch på kvalificerade arbeten bör också vara minst lika stor som andelen kvinnoranställda inom området. Kvinnornas genomsnitfiigaveckoarbetstid uppgår til Männens genomsnittliga arbetstid är . 32,7timmar. År1993 bör skillnaden mellan kvinnlig och manlig medelarbetstid ha halverats och uppgå till högst . Kvinnornasarbetskraftsdeltagande varierar kraftigt mellan olika delar av landet. Medan86% av kvinnorna i förvärvsarbetar är arbetskraftsdeltagandet ivissa län . Lägger man till detta arbetstidens geografiska fördelningförstärks skillnaderna mellan olika delar av landet. Det är bara i Stockholmslän som av kvinnorna i åldern helfidsarbetar. Härutöver finnsstora skillnader i förvärvsfrekvens och arbetstider inom länen. Enutjämning av kvinnors och mäns förvärvsfrekvenser och arbetstider bör ske såväl inom länen som mellan olika län. Deåtgärder jag nu kommer att föreslå berör flera departements verksamhetsområden.Jag har således samrått med cheferna för justifie-, social-, industri- ochcivildepartementet. Som jag inledningsvis nämnt kommer jag att noga följautvecklingen för att kunna komplettera här föreslagna åtgärder med ytterligareinsatser. 3.3 Arbetslivspolitik - åtgärder Tillarbetslivspolitik räknas frågorom arbetsmiljö, medinflytande, arbetstider,anställningsskydd m. m. Inom dessa områden finns påtagliga skillnader mellankvinnor och män, skillnader som måste överbryggas för att skapa jämställdhet påarbetsmarknaden. Min bedömning:Regeringen bör lämna ett uppdrag till arbetarskyddsstyrelsen (ASS) att utformahandlingsprogram för arbetsmiljöinsatserna inom några särskilt utvalda kvinnodomineradebranscher. Jag anser vidare att frågan om differentierade handverktyg böruppmärksammas i samband med stöd till ergonomisk forskning och utveckling. Skälenför min bedömning: Kvinnor löper enligt tillgänglig statistik större risk änmän att drabbas av belastningsskador. Övriga arbetsskador och arbetssjukdomardrabbar män mer än kvinnor. De olika skade- och sjukdomsmönstren beror till endel på att kvinnor och män har olika arbetsuppgifter. Skillnader framträderemellertid också i undersökningar där kvinnor och män med samma yrke, ålder ochyrkeserfarenhet har jämförts. Det gäller t. ex. för administratörer,högskolelärare och sjukvårdsbiträden. Detta kan bero på att män och kvinnor harolika fritidsaktiviteter och belastas olika med t. ex. hushållsarbete. Vadsådana faktorer betyder vet vi ganska litet om. Skillnaderna i symptomoch besvärsfrekvens mellan kvinnor och män kan naturligtvis ävenbero på de fysiologiska skillnaderna mellan Prop. 1987/88:105 könen. Denfysiska kapaciteten och muskelstyrkan hos en genomsnittskvinna är ungefär 70%av den hos genomsnittsmannen. Denna skillnad i styrka mellan kvinnor och män ärsärskilt markerad vad gäller muskelstyrkan i skuldror och armar. Här ärgenomsnittskvinnans kapacitet endast ca hälften av mannens. Samfidigtförtjänar att påpekas att genomsnittssiffror inte är tillämpliga vidjämförelser mellan enskilda kvinnor och män. Kvinnoarbeteinnebär enformigt arbete och upprepade arbetsuppgifter med kort lärotid.Kvinnor tenderar också att stanna kvar i samma arbete år medan mänavancerar och får mer varierade arbetsuppgifter. Kvinnorsom har ensidigt repetitiva arbeten inom industrin och kvinnor inom vårdyrkenär särskilt utsatta för risken att drabbas av skador i rörelseorganen. Kvinnansrelativt sett svagare armar och skuldror kan vara en förklaring till attkvinnor oftare än män får besvär i nacke och skuldror. En annan förklaring kanvara att många s.k. typiskt kvinnliga arbetsuppgifter i hög utsträckning medförstatisk armbelastning vilket förefaller innebära särskilda risker. Trots attriskerna vid exempelvis "lätt" monteringsarbete varit kända sedanlänge är det först som åtgärder på allvar börjat vidtas för attkomma fill rätta med dem. Jag konstaterar därför med tillfredsställelse attsåväl arbetarskyddsstyrelsen och insfitutet för arbetsmiljöforskning somarbetsmiljöfonden planerar kraftigt ökade insatser inom ergonomiområdet. Detfinns skäl att räkna med att också andra arbetsmiljöproblem som förekommer inomkvinnodominerade områden är alltför lite kända. Den relativt korta tid somförflutit sedan kvinnorna på allvar började söka sig ut på arbetsmarknaden ikombination med de förhållandevis långa exponeringstider som iblandkonstateras i anslutning till arbetssjukdomar innebär att tillräckligt erfarenhetsunderiagsaknas om samband mellan miljöfaktorer och skador. Arbetsmiljömyndigheternahar i sitt tillsynsarbete också i stor utsträckning varit inriktade på sådanatraditionella arbetsmiljörisker som framför allt uppträder på manligtdominerade arbetsplatser inom t. ex. fillverknings- och transportindustri.Arbetsmiljömyndigheterna måste noga beaktakonsekvenserna av dessa förhållanden. Kvinnorarbetar ofta i yrken där kontakten med människor utgör det väsentligainnehållet och syftet med verksamheten. Miljön i sådana arbeten skiljer sig påflera avgörande vis från arbetsmiljön inom t. ex. tillverkningsarbete. Deåtgärder som kan vidtas för att komma till rätta med problemen är också ofta aven annan natur. Medan buller på en industriarbetsplats kan reduceras genom attmaskiner byggs in kräver en hög ljudnivå i t. ex. en förskola snarastförändrade organisatoriska lösningar. Tunga lyft inom industrin kan ocksåreduceras genom tekniska lösningar medan tunga lyft inom vården är betydligtmer svårlösta problem. Traditionelltkvinnliga arbetsmiljöer utmärks också ofta av många pro blem, som var för sig inte är stora eller påkallar uppmärksamhet, men som sammantaget kan leda till en otillfredsställande arbetsmiljö. Den stora frekvensen av sjukskrivningar och förtidspensioneringar inom läraryrken 25 k. utbrändhetssymptom bland personal i sociala omvårdnadsyrken Prop.1987/88:105 kan således inte härledas fill några traditionellt avgränsbaraarbetsmiljöproblem. Det är också svårt att genom föreskrifter eller tekniskanormer direkt åtgärda grundorsakerna. Föratt komma till rätta med dessa problem som ofta är av psyko-socialnatur krävs ökad kunskap om hur olika faktorer i arbetsmiljön samspelar.Metoder att bedöma arbetsmiljön utifrån ett helhetsperspektiv måste ocksåutarbetas. Tillsynsmyndigheterna inom arbetsmiljöområdet bör ytterligarebevaka den psykosociala arbetsmiljön och se till att arbetsmiljöarbetet mynnarut i konkreta handlingsprogram och åtgärder. Ett sådant arbetssätt inomarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen bör ge resultat inom bl. a. mångakvinnodominerade yrken med ett flertal svårfångade problem. ändradesarbetsmiljöförordningen (1977:1166) i syfte att understryka nödvändigheten avatt arbetsmiljön bedöms utifrån ett helhetsperspektiv av tillsynsmyndigheterna.Jag avser att närmare följa effekterna av denna förändring. Arbetsmiljöförhållandeninom manligt dominerade yrken innebär i vissa fall direkta anställningshinderför kvinnor. I andra fall kan arbetsmiljöförhållandena leda till att kvinnor tillföljd av höga fysiska arbetskrav stöts ut relativt snabbt från vissaarbetsuppgifter. Detta torde vara fallet inom stora delar avtillverkningsindustrin där de fysiska arbetskraven är dominerande.Arbetsmiljöåtgärder är därför ett viktigt instrument i strävandena efter enmindre könsuppdelad arbetsmarknad. Många åtgärder kommer naturligtvis allaarbetstagare till del. Härutöveranser jag att särskilda insatser för att underlätta för kvinnorna behövervidtas. Vanliga handverktyg passar ofta inte för kvinnor, vars handgrepp ochmuskelstyrka i armarna genomsnittligt är betydligt mindre än mäns. Försök attutveckla differentierade hand verktyg pågår i begränsad utsträckning. Mersystematiska insatser inom detta vikfiga område av ergonomin är nödvändiga. Jagutgår också från att arbetsmiljöfonden uppmärksammar dessa frågor i sambandmed stöd till ergonomisk forskning och utveckling. Lika viktigt är givetvis attuppmärksamma möjligheterna att utveckla arbetsinnehåll och arbetsorganisationför dem som har monotona och ensidiga arbeten. Belastningsskador kan iallmänhet inte lösas enbart genom tekniska förändringar utan förutsätter ocksåinsatser för att utveckla arbetsinnehåll och arbetsorganisation. En integreraddel av sådana insatser måste också bestå av åtgärder för kompetensutvecklingför personalen. Även sådana aspekter måste därför uppmärksammas i samband medstöd till forskning, utvecklingsarbete och försöksverksamhet inomarbetsområdet. Arbetsmiljöarbetetförfogar numera över betydande resurser för tillsyn, forskning och lokaltmiljöarbete. Ett aktivt lokalt miljöarbete är enligt min mening utslagsgivandeför fortsatta framsteg inom arbetsmiljön. Utbyggnaden av företagshälsovårdenkan nämnas som ett exempel på att statsmakterna fäster stor vikt vid de lokalaarbetsmarknadsparternas ansvar för och förmåga att förbättra arbetsmiljön. Genomaktivt stöd från de centrala arbetsmarknadsorganisationerna och från tillsynsmyndigheterna bör de lokala parterna 26 stimuleras tillytterligare insatser för att anpassa arbetsmiljön till kvinnors fömtsättningar.Jag anser att man här liksom när det gäller medinflytande-ochkompetensutvecklingsfrågor har mycket att vinna på att ta fram pilotprojektfrån olika delar av arbetslivet som kan tjäna som exempel. Jag kommer senare idetta avsnitt att föreslå hur en sådan försöksverksamhet bör organiseras. Jagavser också att föreslå regeringen att uppdra åt arbetarskyddsstyrelsen attutforma handlingsprogram för arbetsmiljöinsatserna inom några särskilt utvalda kvinnodominerandebranscher. Detta skall framför allt gälla verksamheter där det finnssammansatta arbetsmiljöproblem. Minbedömning: Kvinnor bör i ökad omfattning stimuleras att delta i det fackligaarbetet. Informationen och utbildningen om lagen (1979:1118) om jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet (jämställdhetslagen) ochjämställdhetsavtalen bör intensifieras. Arbetsmarknadens parter har här ettsärskilt ansvar. Skälenför min bedömning: En ökad demokrati i arbetslivet åstadkommes dels genom ökatarbetstagarinflytande i företagens beslutsprocess dels genom att den enskildesjälv får vara med och påverka beslut i frågor som berör arbetsuppgifter ocharbetsorganisation. Kvinnornaengagerar sig i fackliga frågor i betydligt mindre utsträckning än männen ochandelen kvinnor på förtroendeposter är liten framförallt på högre nivå. En ökadkvinnlig delaktighet i medbestämmandeprocessen är ett viktigt mål för att skapajämställdhet i arbetslivet. Bättre förutsättningar måste skapas för attengagera kvinnor i facklig verksamhet. Ett led bör bl. a. vara en medvetensatsning för att öka kvinnors deltagande i facklig grundutbildning. Ett annatär att öka aktiviteterna kring jämställdhetslagen och jämställdhetsavtalen påarbetsmarknaden. Ökad forskning inom detta område bör också stimuleras.Parterna på arbetsmarknaden, inte minst de fackliga organisationerna, har här ettavgörande ansvar.