prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , R. ,, , , , , G. ,, . Proposition om kulturmiljövård 1 Anmälan avlagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslagen till 1. lag om kulturminnen m. m., 2. lag om ändring i lagen (1971:309)om behörighet för allmän förvalt-, ningsdomstol att pröva vissa mål, 3. lag om ändring i lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd, 4. lag om ändring i lagen(1984:983) om ensamrätt till bärgning, 5. lag om ändring i väglagen(1971:498), 6. lag om ändring ifastighetstaxeringslagen (1979:1152), 7. lag om ändring i plan- ochbygglagen (1987:10), 8. lagom ändring i lagen (1963:537) om gravrätt m. m. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Jagkommer i det följande att närmare kommentera lagrådets yttrande och ianslutning därtill föreslå ett antal justeringar av författningstexten utövervad lagrådet har föreslagit. Dessa justeringar är väsentligen av redaktionellnatur. Somjag angav då jag lade fram mitt förslag till lagrådsremissen kommer jag nuockså att lägga fram förslag om vilka resurser som bör sättas in ikulturmiljövården. Jag lämnar även förslag angående anslagsberäkning förriksantikvarieämbetet och statens historiska museer för /89.Slutligen kommer jag att lägga fram förslag om de centrala museernas uppgifterinom kulturmiljövården m. m.. Förslagettill lag om kulturminnen m. m. Idefinitionen av fornminnen ingår enligt denna paragraf att det är lämningarsom har tillkommit genom äldre tiders bruk. Lagrådet har anfört att 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . förståelsen av lagrummet skulle underlättas, om specialmotiveringen Prop. 1987/88:104 kompletterades med en förklaring avdetta rekvisit. Med anledning därav vill jag anföra följande. I detta kravligger väsentligen bara att det skall vara fråga om en lämning efter ett bruksom inte förekommer. Det är ju just därför att lämningen speglar ettövergivet bruk som den blir ett minne av forna tider, särskilt värt att skydda. 2 kap. 9 § Lagrådet har godtagit den föreslagna regeln attskyddsföreskrifter skall få meddelas för sådana områden som inte hör tillsjälva fornlämningen, under förutsättning att pågående markanvändning inteavsevärt försvåras genom föreskrifterna. Lagrådet har emellertid ifrågasatt ominte två exempel på föreskrifter som ges i specialmotiveringen till paragrafenskulle kunna innefatta ett avsevärt försvårande av markanvändningen. Det gällerreglering av betestrycket och förbud mot djupplöjning, när marken ifråga användsför jordbruksändamål. För egen del vill jag anlägga följande synpunkter. som de nämnda kan sannolikt anses avsevärt försvåra en pågåendemarkanvändning, om de avser mer omfattande arealer. Något sådant bör det dockinte bli fråga om när det gäller områden som inte hör till själva fornlämningen(jfr 2 §). Vad det är fråga om är föreskrifter till skydd för en fornlämning.Mer omfattande restriktioner bör då naturligen begränsas till ett områdenärmast det som hör till själva fornlämningen. Till en del torde sådanaföreskrifter kunna komma att konkretisera det skydd för fomlämningar somgäller direkt på grund av lagen och som alla är skyldiga att respektera. Enligtmin mening bör från skyddssynpunkt befogade restrikfioner i t. ex. betestryckoch djupplöjning i området alldeles intill en känd fornlämning knappastgenerellt kunna anses medföra att markanvändningen försvåras väsentligt utöverdet hinder som uppkommit genom själva fornlämningen. Att fornlämningen i sigkan omfatta ett stort område är en annan sak. beslut om skyddsföreskrifter skall enligtförslaget kunna överklagas till kammarrätt. Jag anser att det bör kunnaöverlämnas till rättspraxis att mer konkret bestämma vad som skall ansesmedföra en väsentligt försvårad markanvändning. 2 kap. 14 § Lagrådet har förordat att det görs åtskillnad mellanstörre och mindre arbetsföretag och att de mindre direkt i lagen befrias frånkostnadsansvar. Lagrådet har anfört att i vart fall är en bestämmelse ommöjlighet att få bidrag främmande i lagen. Det förevarande lagförslaget ingår i en förstärkning avkulturmiljövår den, inom vilken kulturminnnesvården utgör en kärna. Jag har mot denna bakgrund ansett det viktigt att, när det gäller det kostnadsansvar som är ifråga, ha som princip, att den som vill utföra ett arbetsföretag som föranle der kostnader för undersökning m. m. också måste vara beredd att stå för 115 Jag är inte beredd att överge denna princip. Ytterligare Prop.1987/88:104 ett skäl för mig är att det är vanskligt att i lagen få entillfredställande gränsdragning mellan större och mindre arbetsföretag. Föratt undvika materiellt otillfredställande resultat i enskilda fall anser jagdet smidigare och bättre att den kostnadsansvarige i vissa fall kan fåstatsbidrag. Det innebär i praktiken att hans kostnadsansvar sätts ned. Jag äremellertid ense med lagrådet om att lagen inte bör innehålla någon bestämmelseom sådana bidragsmöjligheter. Det blir en sak för sig att utforma bestämmelserom bidrag av det slaget. Lagrådethar påpekat att militär användning av metallsökare - såsom användning avminsökare inte bör omfattas av förbuden att använda metallsökare. Jagansluter mig till lagrådets uppfattning och förordar att paragrafen justeras ienlighet härmed. Lagrådetförordar att RAÄ:s beslut om inlösen av fornfynd och om ersättning ochhittelön för sådant fynd skall överklagas till kammarrätt. Jag ansluter migtill lagrådets mening och föreslår att paragrafen ändras på sätt lagrådet harförordat. Förkammarrätterna blir det fråga om en ny ärendegmpp. Ärendena torde dock intebehöva bereda domstolarna några tillämpningssvårigheter. Väsentligen är det jufråga om att fillämpa den praxis som RAÄ hitintills har utvecklat, men ettvisst utrymme för friare bedömning har givits. Beträffandeförsta stycket 3 har lagrådet påpekat att vissa ändringar måste göras som enkonsekvens av de förändringar som lagrådet har förordat när det gällerbestämmelserna i 14 §. Eftersom jag inte föreslår någon ändring beträffande 14§, krävs inte någon sådan följdändring i förevarande paragraf. Rörandeandra stycket förordar lagrådet att fristen för att väcka talan vidfastighetsdomstolen skall räknas från delfåendet av beslut.Lagrådets förslag i den delen bör följas. Dessutom bör stycket justerasredaktionellt på sätt lagrådet har föreslagit. 1anslutning till 25 § påpekar lagrådet att det är först genom denna paragraf somdet framgår att det är som fattar de beslut som avses i 7, 8 och14 §§ och som inte får överklagas förvaltningsvägen utan i stället får förastill fastighetsdomstol. Lagrådetföreslår att 7 och 14 §§ kompletteras dels med uppgift om att det är som fattar beslutet dels med föreskrift att länsstyrel sens beslut skall delges den som berörs av beslutet. Jag ansluter mig helt till lagrådets förslag i denna del . 3 kap. 1 och 4 §§ (3 kap. 1 och 21 §§ i det remitteradeförslaget) Prop. Lagrådet har föreslagit att I § första och andra styckenamed vissa redaktionella jämkningar förs samman till ett stycke samt attbestämmelsen i 21 § får bilda I § andra stycket. Jag biträder lagrådets förslagatt slå samman paragrafens två första stycken och att göra vissa redaktionellaändringar i dem. Den bestämmelse som i det remitterade förslaget utgjort 21 §bör dock, enligt min mening, inte placeras i inledningsparagrafen utan hellre ianslutning till bestämmelserna i 4 § om förfarandet. Den kan där utgöra tredjestycket. 3 kap. 3 § Bestämmelserna i denna paragraf överensstämmer i huvudsakmed de som finns i 2 § andra stycket byggnadsminneslagen. Dock har det intetagits in någon motsvarighet till den nu gällande regeln att det vidutformandet av skyddsföreskrifter skall tas hänsyn till byggnadens användningoch ägarens skäliga önskemål. Lagrådet förordar att så sker. Jag har, när jag lade fram förslaget till lagrådsremissen,poängterat att det är en i sammanhanget viktig princip att skyddsföreskrifternai görligaste mån skall utformas i samråd med ägaren. Jag har ansett att dehänsyn som lagrådet här har tagit upp borde följa redan av första meningen avparagrafen. Jag har emellertid inte något emot att förtydliga saken på det sättlagrådet har förordat. 3 kap. 4, 11, 12 och 19-21 §§ (3 kap. 4, 11-13 och 20 §§ idet remitterade förslaget) Enligt lagrådet bör 4 § första stycket jämkasredaktionellt så att det tydligare framgår att var och en har rätt att ansökaom att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne. Jag ansluter mig till detförslag till lydelse som lagrådet har lämnat. Såsom lagrådet därefter framhållit är det en nyhet attendast RAÄ får överklaga beslut att inte förklara en byggnad förbyggnadsminne. Denna begränsning har införts för att intebyggnadsminnesvårdens knappa resurser onödigtvis skall tas i anspråk förprocesser. Genom att RAÄ som är tillsynsmyndighet över länsstyrelserna i dettasammanhang ges rätt att överklaga de negativa besluten torde det vara söijt föratt några påtagliga missgrepp inte begås. Lagrådet har vidare förordat att alla de bestämmelser somrör överkla gande m. m. i 3 kap. - i likhet med vad som gjorts i 2 kap. - samlas i ett sista avsnitt i kapitlet. Detta skulle innebära att 4 § tredje stycket, II § andra stycket andra och tredje meningarna, 12 § och 13 § andra stycket sista meningen flyttades till det avslutande avsnittet om överklagande m. m. Detta avsnitt skulle inledas med en paragraf betecknad 19 §, i vilken det anges de tio slag av beslut från som får överklagas till kammarrätt. Vidare skulle i paragrafen anges att endast RAÄ får överklaga beslut att inte förklara en byggnad för byggnadsminne. Härefter skulle i en 117 som 20 §betecknad paragraf tas upp bestämmelser bl. a. om att vissa av Prop.1987/88:104 länsstyrelsensbeslut inte får överklagas och att den som är missnöjd med beslutet istället får väcka talan mot staten vid domstol. behandlasstatens rätt att genom talan vid domstol få fastställt villkor för ersättning.Slutligen skulle som 21 § tas upp bestämmelsen om att vissa beslut skall gälla även om de överklagas. Lagrådet har också lämnat förslag till avfattning av 1921§§. Den av lagrådet förordade omredigeringen medför en klarförbättring. Jag förordar att den genomförs. De paragrafer som därvid kommeratt utgöra 19-21 §§ bör utformas så som lagrådet har föreslagit. Lagrådet har slutligen rörande 11 § tredje stycketförordat att det utformas i närmare anslutning till lydelsen av 9 § andrastycket byggnadsminneslagen. Jag har inte något att erinra mot att så sker.Språket bör dock moderniseras något. 3 kap. 7 och 8 §§ Lagrådet har föreslagit att 7 och 8 §§ byter plats samtatt punkten I i nya 8 § i samband därmed jämkas något. Jag ansluter mig tilllagrådets förslag. 3 kap. 15 § (3 kap. 16 § i det remitterade förslaget) Jämkning av skyddsföreskrifter och hävande avbyggnadsminnesförkiaring får enligt det remitterade förslaget ske, ombibehållandet av byggnadsminnet medför hinder eller olägenhet som inte står irimligt förhållande till dess betydelse. Lagrådet har förordat att vid sidan avhinder och olägenhet också anges kostnad så att någon oklarhet inte behöverråda om att även kostnadsaspekten skall beaktas. Jag delar lagrådetsuppfattning att ett sådant förtydligande av lagtexten bör göras. Lagrådet har vidare beträffande paragrafen föreslagit attandra och tredje styckena byter plats så att det blir klart att bestämmelsernaom dokumentation gäller också i ärenden som prövas av regeringen. Jag anslutermig till lagrådets förslag. Enligt det remitterade förslaget får krav på dokumentationställas som villkor för jämkning av skyddsföreskrifter eller hävande avbyggnadsminnesförkiaring, om det är skäligt. Lagrådet har ansett det onödigtatt i lagtexten ta in skälighetsrekvisitet eftersom det gäller ändå. Jag harförståelse för den synpunkten, men förordar ändå att rekvisitet får stå kvarav pedagogiska skäl. 3 kap. 19 § (3 kap. 20 § i det remitterade förslaget) De förslag som lagrådet har lämnat till förtydligande avstraffbestämmel sen i 19 § första stycket 1 och bestämmelsen i 19 § andra stycket om förhållandet mellan straff och vite bör följas. 4 kap.,6 § Prop. Lagrådethar föreslagit en ändrad lydelse av denna paragraf för att göra det tydligareatt den gäller också kulturhistoriskt värdefulla inventarier påbegravningsplatser. Jag ansluter mig till förslaget. har anfört bör paragrafen kompletteras med en bestämmelse om att RAÄinte får ta hand om ett kyrkligt inventarium som ägs av någon enskild utansamråd med denne. Jagdelar lagrådets uppfattning att beslutet enligt 10 § bör kunna överklagas hosregeringen. Paragrafens andra stycke bör kompletteras i enlighet därmed. 4 och 5 §§ 1anslutning till dessa båda paragrafer har lagrådet anmärkt att ett kulturföremålsom får föras ur landet bara med tillstånd i vissa fall också kan utgörafornfynd. I sådana fall blir det därför aktuellt ått tillämpa bestämmelserna i5 kap. bara om fornfyndet slutligt har tillfallit upphittaren enligtbestämmeslerna i 2 kap. Lagrådets påpekande är viktigt att beakta vidtillämpning av 5 kap. Lagrådethar anfört att det i själva bemyndigandet och inte bara i motiven bör anges attavgifterna bara får täcka kostnaderna i ärendena om utförsel. Jag har intenågot att erinra mot en sådan precisering. Sompunkt 3 i det remitterade förslaget har tagits in en bestämmelse om att beslutsom har meddelats med stöd av någon av de lagar som ersätts genomkulturminneslagen skall fortsätta att gälla. Lagrådethar i och för sig inte haft någon erinran mot en övergångsbestämmelse med detinnehållet, men har framhållit att bestämmelsen bör' kompletteras i olikahänseenden. För att göra klart vad som skall gälla även när det blir fråga omatt ändra olika beslut som har meddelats med stöd av äldre lag bordebestämmelsen ges en annan avfattning. Bestämmelsen borde sålunda ange att vidtillämpningen av den nya lagen skall äldre beslut anses som beslut meddeladeenligt den nya lagen. Dethar varit min avsikt att sådana äldre ärenden som inte har slutligt avgjorts före ikraftträdandet skall fortsätta att prövas enligt äldre regler. Lagrådet har anfört att en bestämmelse om detta bör tas in i denna punkt. Lagrådethar i anslutning till sitt sist nämnda förslag påpekat att domka- Prop.1987/88:104 pitlet genom 4 kap. 16 § andra meningen får en besvärsrätt somsaknar motsvarighet i gällande rätt. Lagrådet förordar att det i punkt 3 tas inen föreskrift om att denna besvärsrätt gäller endast i ärenden som har tagitsupp efter ikraftträdandet. I sitt yttrande har lagrådet också lämnat förslag tillavfattning av punkt 3. Jag ansluter mig i alla hänseenden till lagrådetsbedömningar och föreslår att punkten avfattas i enlighet med lagrådets förslagmed endast en mindre språklig ändring. 1 detta sammanhang vill jag ta upp en särskild fråga, därdet kan vara lämpligt med ett klarläggande. prövas frågor omåtgärder med skeppsvrak enligt 9 a § fornminneslagen av RAÄ. Enligt förslagettill kulturminneslag upphör den särbehandligen och frågor om sådana skeppsvraksom kvalificerar sig som fornminnen handläggs av . Eftersom någonsärskild föreskrift inte ges om redan anhängiga ärenden om skeppsvrak, följerav allmänna principer att RAÄ skall överlämna dessa ärenden till vederbörandelänsstyrelse för fortsatt handläggning enligt nya lagen. Lagrådet har i syfte att undvika vaije feltolkning avdenna punkt föreslagit att ordet "äldre" byts ut mot"gällande". Lagrådets förslag bör följas. Lagrådet har i klargörande syfte föreslagit en annorlundaavfattning av denna punkt. Jag anser att lagrådets förslag bör följas. punkt 6 i det remitterade förslaget Med lagrådets förslag till ändring i 7 kap. 13 §fastighetstaxeringslagen (1979:1152) bortfaller behovet av den punkt som iremissen har betecknats som 6. Jag anser att lagrådets förslag bör följas.Följden därav blir att punkten 6 i det remitterade förslaget utgår urövergångsbestämmelserna och att den punkt som i remissen betecknas som 7 fårutgöra punkt 6. Lagen om ändring i lagen (1971:309) om behörighet förallmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål Såsom lagrådet påpekat erfordras inte någon ändring idenna lag. Ändringsförslaget bör därför utgå. Lagen om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Jag har redan i anslutning till vad lagrådet anmärktrörande punkt 6 i övergångsbestämmelserna till kulturminneslagen förklarat att jag anser att 120 lagrådetsförslag till ändring i förevarande lag bör följas. Ändringen inne- Prop.1987/88:104 bär att i 7 kap. 13 § fastighetstaxeringslagen talas enbart ombyggnad som förklarats för byggnadsminne utan att det preciseras med stöd avvilken lag denna förklaring har skett. Lagenom ändring i lagen (1963:537) om gravrätt m. m. anmärkt utgörs de särskilda bestämmelser som nämns i 2 § av 4 kap. 13§ i den nu föreslagna lagen om kulturminnen m. m. samt 8 kap. 2 § plan- ochbygglagen (1987:10). Utöverde ändringar som jag nu har föreslagit med anledning av lagrådets yttrande bördet göras vissa jämkningar av lagtexterna, väsentligen av redaktionellkaraktär. Sådana ändringar bör göras i följande paragrafer. Lagenom kulturminnen m. m.: 1 kap. 2 och 3 §§ 2 kap. 2, 5, 6, 10-12, 15, 16,18, 22 och 25 §§ 3 kap. 4-6, 10, 13-15 och 17 §§ 4 kap. 3,9, 11-13 och 15 §§ 5 kap. 2 och 3 §§. Lagenom ändring i lagen (1963:537) om gravrätt m. m. Lagenbör träda i kraft den . 3 Prioriterade insatsområden inom kulturmiljövården 1ett inledande avsnitt till lagrådsremissen (avsnitt 2 och särskilt 2.2) har jagredovisat min syn på kulturmiljövårdens allmänna inriktning och därvid betonatvikten av att vidga ambitionerna när det gäller att tillvarata kulturvärdena iden yttre miljön. Det behövs en ny syn på vad som skall bevaras för framtiden.Bl. a. måste värdet av samlade bebyggelsemiljöer framhållas starkare ochodlingslandskapets kulturvärden måste uppmärksammas. I arbetet för attutveckla en rik och stimulerande lokal miljö måste kulturvärdena tillvaratassom en av de grundläggande resurserna. Ilagrådsremissen har jag också framhållit att kuhurmiljövården förutsät ter medverkan av alla som deltar i markanvändningen, enskilda såväl som myndigheter, för att dessa mål skall kunna nås. En utgångspunkt är att kulturmiljövården, liksom den hittillsvarande kulturminnesvården, måste bygga på ett samspel mellan de enskilda ägarnas och brukarnas ansvarsta gande och myndigheternas insatser. Likaså måste stat och kommun här dela ansvaret i en utvecklad samverkan. Utifråndetta perspektiv är det angeläget att den statliga kulturmiljövården kan ståväl inför ökade krav och att den kan stärkas på särskilt utsattaavsnitt. Jag övergår nu till att behandla de områden där bl. a.resursförstärkningar enligt min bedömning bör göras. Föröverblickbarhetens skull behandlar jag i det följande även frågor som intefordrar beslut av . Jag har ilagrådsremissens inledning (avsnitt I) redovisat de utredningar och det beredningsarbete i övrigt som liggertill grund för min föredragning i dessa avseenden. 3.1 Åtgärder mot luftföroreningarnas och försurningensinverkan på kulturvärden Mitt förslag: Det är nödvändigt att kraftfulla åtgärdervidtas för att begränsa luftföroreningarnas skadeverkningar på värden i kulturmiljön.Åtgärderna skall följa ett särskilt handlingsprogram och omfatta bl. a.inventeringar, insatser för konservering och forsknings-och utveckingsarbeten.RAÄ ges ansvaret för att programmet genomförs. Minanmälan av detta avsnitt sker efter samråd med chefen för miljö-ochenergidepartementet. RAÄ:s förslag: Överensstämmer i princip med mitt. Regeringen uppdrog åt RAÄ att utarbeta ettförslag fill handlingsprogram för åtgärder för att minska skadeverkningarna avluftföroreningar och försurning på kulturminnen och kulturföremål. RAÄ harredovisat uppdraget i ett förslag till ett treårigt sådant program. Förslagethar också inarbetats i statens naturvårdsverks (SNV) rapport (Rapport 3379)Aktionsplan 87 mot luftföroreningar och försurning. Rapporten har remissbehandlats. Remissinstanserna hadeinga erinringar mot förslagen om kulturmiljövården. RAÄ och SNV anför att luftföroreningar och försurningleder till att många material bryts ned snabbare än de annars skulle göra.Föroreningar i luften påverkar direkt olika material medan försurningen av markoch vatten leder till att byggnader och andra konstruktioner snabbare kanförstöras. Luftföroreningar, främst svaveldioxid, påverkar bl. a.stål och många andra metaller. Också sten och flera andra material påverkas.Kväveoxider är i sig själva mindre korrosiva än svaveldioxid. Det har emellertidvisat sig att kväveoxider kan förstärka de korrosiva effekterna av svaveldioxid.Även andra luftföroreningar inverkar. Dessa s.k. synergistiska effekter ärbetydelsefulla bl. a. när det gäller vissa metaller utomhus. När grundvatten och ytvatten försuras blir vattnet merkorrosivt, vilket påverkar anläggningar ochkonstmktioner i jorden. Sambanden är dock Prop. 1987/88:104 ännuofullständigt klarlagda. Nedbrytningav kulturminnen och kulturföremål RAÄhar i förslaget till handlingsprogram utförligt redovisat hur kulturmiljönpåverkas av luftföroreningarna. Redogörelsen visar att nedbrytningen avbyggnader och föremål har ökat kraftigt . För dematerial som särskilt undersökts - främst sandsten, kalksten och glas - finnsklara belägg för att luftföroreningar orsakar den ökade nedbrytningstakten.Hotet mot kulturmiljön är särskilt stort i tätorter med stora lokala utsläppmen skadorna är allvarliga också i landsbygdsmiljöer. Skador på särskiltGotlands, men också , och kyrkor nämns somexempel. Svaveldioxidframstår som den mest väsentliga enskilda faktorn i hotbilden men även andraluftföroreningar kan ha stark inverkan. Nedbrytningseffekterna kan sålunda ökadrastiskt genom samverkanseffekter mellan olika föroreningar. Dessasynergistiska förlopp är dock ännu otillräckligt kända. Skadorpå kulturmiljön har. ännu inte inventerats systematiskt. I undersökningar iStockholm och på har dock skadorna på framför allt skulpturer ochdekorativa utsmyckningar i kalk- och sandsten kartlagts liksom på de medelfidaglasfönster som fortfarande finns bevarade på . För landet i övrigt ärkunskaperna sämre. Förhållandena mellan föroreningarnas inverkan och andrafaktorer, t. ex. frostsprängning har inte heller undersökts tillräckligt. Enökande vittringstakt har dock i flera sammanhang konstaterats på landetsrunstenar, hällristningar och hällmålningar. Klart är också att konstmktioneroch monument av koppar, brons, järn och zink påverkats. Arkeologiskt material ijorden kan i ökad utsträckning kommma att brytas ned genom markförsurningen.Vissa skador på kulturföremål som förvaras inomhus kan också sättas i sambandmed luftföroreningarna. Hotbildenmot kulturmiljön är densamma i hela . Allt fler länder har ocksåintensifierat sina motåtgärder. Problemen har också tagits upp i flerainternationella organ. Enligt RAÄ finns numera en stor medvetenhet om att hotetmot gemensamma kulturarv har ökat. RAÄoch SNV understryker att snabba och kraftfulla åtgärder måste fill, " föratt minska både de inhemska och utländska utsläppen. Att så kan ske är avavgörande betydelse för att den fortsatta förstörelsen av oersättligakulturminnen och kulturföremål skall kunna hejdas. Vidsidan av sådana generellt verkande åtgärder föreslår RAÄ åtgärder förkulturminnen och kulturföremål inom följande avsnitt: - inventering och dokumentation, - skydd och konservering, - forskning och utveckling, 123 - utbildning, Prop. uppföljning,samordning och information. Bådeöversiktliga materialsammanställningar och fördjupade inventeringar bör görasenligt handlingsprogrammet. De föreslås i ett inledande skede koncentreradefill byggnader och byggnadsdetaljer, skulpturer och andra kulturminnnen i sten.Det är dessa objekt som står inför de mest akuta förstörelsehoten. Inventeringarnabör innefatta ett särskilt dokumentationsprogram som kan bilda underlag förforskning och eventuell rekonstruktion av vissa monument.