prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är värdefullt att detindividuellt förebyggande arbetet därigenom även når ut till de äldre. Ökad satsning på rehabilitering Med rehabilitering avses åtgärder för att förbättra ochupprätthålla fysisk och psykisk förmåga. Enligt min bedömning bör inslaget av rehabilitering inomprimärvården bli mer framträdande. Insatserna bör vara oberoende av boendeform. är rehabiliteringsresurserna huvudsakligenknutna till olika kliniker inom länssjukvården. Enligt min mening börrehabiliterings-verksamheten vid långvårdsklinikerna förstärkas. I avsnitt 8.3utvecklar jag närmare min uppfattning i denna fråga. Jag delar äldreberedningens bedömning att personer somvårdas i hemmet skall få stöd att träna och upprätthålla sin funktionsförmåga. Det är i första hand sjukgymnaster och arbetsterapeuter som har de yrkeskunskaper som dels behövs för att utveckla rehabiliteringsarbetet, dels för att förbättra arbetsmiljön för personalen inom äldreomsorgen. Dessa bör i hög grad arbeta med, förutom direkta insatser i den enskildes hem eller i dagverk samheter, fortbildning och handledning av vårdbiträden inom samt närstående som vårdar äldre. Denfortsatta utvecklingen av vården i. hemmet kommer att ställa stora krav på enväl fungerande bostadsanpassningsverksamhet. Tillgångentill väl fungerande tekniska hjälpmedel har stor betydelse för den enskildes möjligheter att leva självständigt och därigenom minska behoven av stödinsatser från närstående och från samhället. Jag vill här erinra om arbetet inom hjälpmedelsutredningen, som har till uppgift att se över hjälpmedelssituationen. Förutomatt arbeta med bostadsanpassnings- och hjälpmedelsfrågor har arbetsterapeuternaen viktig uppgift i att tillsammans med sjukgymnaster utarbeta träningsprogramför äldre som behöver funktionsträning Enligtäldreberedningens förslag bör de lokala sjukhemmen ges en inriktning motrehabilitering och växelvård. Jag kommer längre fram att utveckla minuppfattning i denna fråga. Redan nu vill jag emellertid framhålla attrehabilitering inte enbart bör förbehållas dem som bor och vårdas på de lokalasjukhemmen. 1 stället bör denna funktion enligt min mening vara oberoende av boende-eller vårdform. Minbedömning: Ett varierat utbud av dagverksamheter för äVdre behövs för att gebehandling,. rehabilitering, sysselsättning och gemenskap. Föreningar ochorganisationer bör i ökad utsträckning svara för sådan dagverksamhet somhuvudsakligen avser fritids-, hobby- och studieaktiviteter. Äldreberedningesbedömning': Överensstämmer i huvudsak med min bedömning. Remissinstanserna:Delar i huvudsak beredningens bedömning. Flera instanser menar dock att densamordning av olika typer av dagverksamheter som beredningen förordar inte börgenomföras fullt ut. Skälenför min bedömning: Kommuner och landsting har byggt upp en rad olika former avdagverksamheter inom skilda organisationer. De verksamheter som bedrivs inomhälso- och sjukvården har oftast en rrier individualiserad målsättning därrehabiliterings- och behandlingsinslagen har stor vikt. Kommunernasdagverksamheter är i allmänhet inriktade mot att vara en bas för den socialaservicen och stimulera gemenskap och sysselsättning. Människorsom får service och vård i hemmet kan behöva delta i särskilda dagverksamheterutanför hemmet. Förutom att ge träning, stimulans och gemenskap kan sådanverksamhet även furigera som avlösning för närstå-' ende. Enligtmin mening bör dagverksamheter i första harid utgöra ett led i den individuellavården och ha en medveten stödjande och rehabiliterande inriktning. Det betyderatt individuella program'för insatserna bör läggas upp. Aktiviteter börutformas under sakkurtnig ledning och bedrivas individuellt eller i grupp.Verksamheter som matservering, fotvård o.d. bör kunna ingåi dagverksamheterna. Hobby- och frifidsakfiviteter skall då ingå Prop.1987/88:176 som ett led i rehabiliterings- eller vårdarbetet. Hänsyn måste därvid tas till många äldre invandrares bristande kunskaper i svenska och annorlunda kulturella bakgrund. Dagverksamheterna måste utformas med utgångspunkt i delokala förutsättningarna. Jag bedömer det som angeläget att dessa verksamheterså långt möjligt förläggs i nära anslutning till äldres egna bostäder. Jag delar den uppfattning som landsting ochEksjö kommun redovisat, nämligen att det kan vara olämpligt att integreraverksamheter som riktar sig till människor med åldersdemens med sådanaverksamheter som riktar sig till andra äldre personer. Verksamhetens syfte ochspecifika karaktär måste beaktas vid överväganden om hur en god samordningskall åstadkommas av dagverksamheter i kommun och landsting. Dagverksamheter är en viktig defi en samladäldreomsorgsorganisation. Jag ser det som särskilt angeläget attdagverksamheter för personer med åldersdement beteende utvecklas.Erfarenheterna från sådana verksamheter är mycket goda. Den stimulans ochgemenskap som dessa verksamheter kan ge gör det ofta möjligt för åldersdementaatt bo kvar i sin bostad än som annars skulle vara möjligt.Samtidigt ges närstående behövlig avlösning. Vid en utveckling av innehållet i dagverksamheter förskilda grupper av äldre människor är det, väsentligt att tillvarata den kunskapoch de erfarenheter som finns inom länssjukvårdens olika kliniker.Långvårdsklinikerna liksom de psykiatriska klinikerna bör genom fortbildning,handledning och annat stöd skapa förutsättningar bland personalen inom denlokala äldreomsorgen att utveckla sitt arbetssätt. Det är också angeläget atttillvarata erfarenheter från kommunernas kultur- och frifidsverksamhet. Genom den inriktning jag förordat för dagverksamheternakoncentreras samhällets insatser inom detta område till de äldre människor somhar störst behov av stöd och rehabilitering. En del av den verksamhet som bedrivs vid deprimärkommunala dagcentralerna och som har, stor betydelse för äldres möjlighetatt leva ett aktivt och självständigt liv, bör helt eller delvis kunna skötasav föreningar och organisationer. Jag tänker i första hand på pensionärernasegna organisationer. Den del av dagcentralernas verksamhet som är inriktad motfritids-, hobby- och studieverksamhet med syfte att främja gemenskap ochförströelse sammanfaller i hög grad med den verksamhet som bedrivs inomföreningslivet. Sådan verksamhet bör i så.stor utsträckning som möjligtutformas och bedrivas av de äldre själva genom deras egna organisationer, men även andra föreningar. PRO harställt sig positiv till en sådanutveckling. Även socialnämnden har dock sådana uppgifter i enlighet med vad somsägs i socialtjänstlagen om socialnämndens uppgift att verka för att äldremänniskor har rätt till en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap medandra. ansvar i detta avseende bör dock kunna fullföljas i närasamverkan med andra nämnder och med olika organisationer. En del i ett sådant ansvar kan vara att kommunernaunderlättar och stöder verksamhet genom att tillhandahålla lokaler och ge erforderligt ekonorriiskt stöd till berörda föreningar och organisationer. " 7.5 Utveckling av samverkan Min bedömning: Samverkan mellan länssjukvårdens kliniker,primärvård och socialtjänst behöver utvecklas ytterligare. Äldreberedningens bedömning: Överensstämmer med minbedömning. Remissinstanserna: Delar i huvudsak beredningensbedömning. Skälen för min bedömning: Vid en jämförelse mellan olikalän och särskilt mellan olika kommuner i landet skiftar andelen äldre somvistas på sjukvårdsinstitutioner avsevärt. Det finns exempelvis kommuner därandelen personer i somatisk långtidssjukvård endast är hälften så stor somriksgenomsnittet. I allmänhet jämnas dock skillnaderna i nyttjande aväldreomsorgsresurser ut när man räknar in öppenvårdsresurserna. Men inte hellernär man jämför det samlade utnyttjandet av äldreomsorgsresurser i landet finnsdet givna förklaringar till alla variationer i nyttjandet. Viktiga förklaringar kan enligt min bedömning vara gradenav samarbete mellan berörda personalgrupper. En annan förklaring kan vara detsynsätt personalen tillämpar i arbetet. Det utvecklingsarbete som flera huvudmänhar bedrivit bl.a. i samarbete med Spri visar klart att en utvecklad samverkanmellan primärvården och samt med berörda kliniker inomlänssjukvården har stor betydelse för att nå ett effektivare utnyttjande avbefintliga resurser. Äldreomsorgen består av ett system av åtgärder. För att enförändring av inriktningen skall komma till stånd måste varje del i systemetvara med i förändringsarbetet. Detta kräver kunskap, vilja och förmåga tillsamverkan. Nya former av samverkan, i vårdplaneringsgrupper eller på annatsätt, har också utvecklats på de flesta håll i landet . För attmänniskor skall få en god service och vård och för att befintliga resurserskall utnyttjas på bästa sätt är det enligt min mening utomordentligt angelägetatt ytterligare ansträngningar görs för att även fortsättningsvis förbättrasamverkan mellan olika vårdnivåer, olika berörda yrkesgrupper och olikahuvudmän. Ett sådant arbete är en nödvändig förutsättning för att den fortsattaomställning i service och vård till äldre som jag förordar skall bli möjlig. En fortsatt utveckling av samverkan är också önskvärd föratt främja ett för personalen gemensamt synsätt och en gemensam hållningiarbetet. Sjukvårdens och skilda utgångspunkter kan leda tillolika bedömningar av vilka insatser och vilket förhållningssätt som ärlämpliga. Det är endast genom ett nära samarbete, i diskussioner och genomfortbildning, som étt gemensamt förhållningssätt kan utvecklas. Jag har erfaritatt de huvudmän som satsat på ett sådant samverkansarbete har nått framgång. Minbedömning: Kommunerna bör verka för att den kommersiella och sociala servicensamordnas med bostadsföretagens fastighetsskötsel samt för att samverkan medföreningar och organisationer utvecklas. Äldreberedningensbedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Delar i huvudsak beredningensbedömning. Skälen för min bedömning: Den enskildes behov av socialhemtjänst är beroende av flera faktorer. Bostadens utformning är här av storbetydelse. Den utveckling mot att allt fler äldre bor i moderna bostäder ärdärför glädjande. För att boendemiljön bättre skall anpassas till äldremänniskors förutsättningar krävs emellertid ett intensifierat arbete för attförbättra tillgängligheten. Den enskildes sociala förankring har stor betydelse förbehovet av social hemtjänst. Väl utvecklade sociala kontakter minskar behovetav social hemtjänst. Jag ser det som angeläget att huvudmännen i sitt arbeteverkar för att äldre människor ges möjlighet att behålla sitt sociala nätverkoch att utveckla nya kontakter. Samverkan med föreningar och organisationer,särskilt de äldres egna organisationer, har härstor betydelse. Tillgången till samhällsservice är ytterligare exempel påförhållanden som har betydelse för hur den sociala bör utformas ochvilken omfattning den måste ges. På många håll i landet pågår utvecklingsarbete med ensamordning av boendeservicen, såväl i tätbebyggda bostadsområden som iglesbygd. Utvecklingen mot en utvidgad fastighetsskötsel är ett exempel på vadsom kan göras. Detta innebär att bostadsföretagens fastighetsskötareorganiseras områdesvis. Ett nära samarbete utvecklas bha. med kommunens socialahemtjänst, varvid fastighetsskötare även kan svara för vissa sociala uppgiftersåsom enklare ärenden, hemsändning av varor, regelbundna besök etc. Vidare harnågra s.k. servicekooperativ initierats i form av ekonomiska föreningar. Dessadrivs i samverkan mellan de boende, organisafioner och kommunala förvaltningar.Syftet med dessa är att förmedla tjänster, ta emot larm samt att vara enförbindelselänk mellan de boende och olika samhällsfunktioner. Regeringen har anvisat särskilda medel för samordnadboendeservice. Ca 100 milj. kr. finns avsatta under femårsperioden 1985-1990.Senast skall boendeservicedelegationen sammanställa och redovisaerfarenheterna från det lokala utvecklingsarbetet. Boendeservicedelegationen bereder ansökningar om medeltill lokala utvecklingsarbeten som syftar till att utveckla en samordnadboendeservice. Genom ett fördjupat samarbete med olika kommunala förvaltningar,hälso- och sjukvård, bostadsföretag, föreningslivet, näringslivetm.fl. prövas nya samverkansformer för att förbättra servicen och förstärkatryggheten och gemenskapen bland de boende. Åtgärderna utgår från gemensammabehov och intressen bland de boende och skall förbättra möjligheterna för äldreoch handikappade att bo i ordinära bostäder. har ett 40-tal lokalautvecklingsarbeten beviljats bidrag på sammanlagt ca 46 milj. kr. Jag delar den bedömning HSB och redovisati sina remissvar nämligen att en utvecklad boendeservice bör kunna avlasta den sociala uppgifter av ren servicekaraktär. Förutsättningarna för en sådan utveckling varierar dock avsevärt mellan olika orter och stadsdelar. ' Detfinns emellertid anledning att uppmärksamma de förhållanden somHandikappförbundens och tar upp i sinaremissvar, nämligen att dén enskildes rätt att få sina grundläggande behovtillgodosedda finns reglerad i socialtjänstlagen och att denna rätt är förenadmed en möjlighet att överklaga beslut om bistånd. En utveckling där en alltstörre del av den sociala servicen organiseras i andra former och i samverkanrned andra huvudmän kan medföra problem ur den enskildes synpunkt. Enligt minmening måste samverkan på detta område utformas så att den enskildesrättigheter enhgt socialtjänstlagen inte begränsas. Det är min bedömning attett akfivt områdesvis bedrivet arbete för att förbättra boendemiljö, serviceoch de sociala kontakterna mellan människor i betydande grad kan senareläggabehoven av, service från den sociala . Därigenom kan de resurser somfinns till förfogande i högre grad än nu användas till omvårdnadsuppgifterbland människor som har omfattande behov av service och vård. Enligt min meningbör det vara kommunens uppgift att lämna den service och vård som dessamänniskor behöver. De uppgifter det här är fråga om berör ofta förhållanden avpersonlig karaktär och kräver ett sammanhållet ansvar från en arbetsorganisationsom har tillgång till för uppgiften yrkeskunnig personal. Däremot bör ävenandra intressenter ges möjlighet att utföra sådana tjänster som inte är avomvårdnadskaraktär när detta kan ske utan olägenhet för den enskilde. Desenaste årens utveckling visar också att stora fördelar står att vinna genom enbred samverkan mellan berörda människor, serviceproducenter, bostadsföretag,kommunala och landslingskommunala förvaltningar, föreningsliv och näringslivetpå orten. 8Särskilda boende- och vårdformer för äldre 8.1 Allmänt öm den fortsatta utvecklingen av särskildaboende- och vårdformer Mittförslag: Den enskildes valfrihet bör tillgodoses genom ett varierat utbud avsärskilda boende-och vårdformer. Serviceoch vård inom de särskilda boende- och vårdformerna bör utformas efter denenskildes behov och på ett sådant sätt att självbestämmandet och trygghetenfrämjas. Måletär att även den som behöver vård och tillsyn skall ha rätt till en fullvärdigbostad. Detta mål bör främjas genom ett utbyggt stöd i ordinärt boende samtgenom utveckling av de särskilda boende- och vårdformerna servicebostad,ålderdomshem och gruppboende. Omvandlingenav anläggningar med låg standard skall ske med stor varsamhet och planeras isamråd med de äldre som berörs. Innan antalet platser reduceras skall godaalternativ finnas tillgängliga. Deanläggningar för långvarig vård som inte kan byggas om i enlighet med målenbör, i avvaktan på att de kan utnyttjas för annat ändamål eller avvecklas,ändras så att vårdmiljön blir mer hemlik. Desärskilda boende- och vårdformerna bör, inom ramen för gällande bestämmelser,utformas och dimensioneras efter bedömningar av behoven på lokal nivå. Denenskilde bör ges möjlighet att flytta fill särskilda boeride- och vårdformer ien annan kommun eller ett annat laridsting än det egna. Detta bör i första handåstadkommas genom överenskommelser mellan huvudmännen: Äldreberedningens bedömning: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissinstanserna instämmer i huvudsak i äldreberedningens bedömning. Av bo på institution framgåratt ca 128 000 personer vistas på institution (). Av dessa är denövervägande delen eller närmare 109 000 i åldrarna och däröver. I åldrarna bor var tredje kvinna och var fjärdeman på institufion och i åldrarna och däröver är motsvararide andel drygtvarannan kvinna och av männen. Inom den somatiska långtidssjukvården ärkvinnor överrepresenterade i förhållande till deras andel i befolkningen. De personer som vårdas på institution har i allmänhetomfattande funktionsnedsättningar. Av framgår följande. Var tredje person soni vårdas på insfitution ärrullstolsburen och drygt hälften behöver hjälp vid sänggåendet. avdem som vistas på institution är helt sängliggande. Inom den somatiskalångtidssjukvården är andelen som är rullstolsburna resp. behöver hjälp vidsänggående 62 resp. och andelen sängliggande är . Inomlångtidssjukvården har ungefär var tredje vårdad även åldersbetingade psykiskasjukdomar. Av framgår även hur den inremiljön är utformad på anläggningar inom olika vårdformer. Av dem som vårdas påinstitution inom den somatiska långtidssjukvården, den psykiatriska vården,inom omsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda samt vid ålderdomshemmen har 56 %eget rurn och vårdas i rum med egen toalett. Vidare har nyckel tillsitt eget rum och har egna möbler: Jämfört med förhållandena på sjukvårdens institutioner ochinstitutionerna inom omsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda är den inremiljöns utformning på ålderdomshemmen bättre. Vid ålderdomshemmen har avde boende eget rum och egen toalett och nästan samtliga har nyckel tillsitt rum samt egna möbler. Ålderdomshemmen uppnår emellertid för närvarandeinte standarden i ordinärt boende eller servicebostäder. Inom den somatiska långtidssjukvården har av devårdade eget rum, egen toalett, medan har egen nyckel fill sittvårdrum och egna möbler. visar vidare ått möjligheternaför persorier som bor eller vårdas på institution att själva bestämma över sintillvaro begränsas på olika sätt. Vid närmare nio av tio institutioner serverasmåltider endast vid Ävenmöjligheten att själv välja när man vill duscha, bada Prop. 1987/88:176eller gå till sängs begränsas av regler och rutiner. Möjligheternaatt själv välja tidpunkt för måltider skiljer sig inte i någon betydandeomfattning åt mellan olika former av institutioner. Begränsningarna i deövriga avseendena är dock särskilt framträdande inom den somatiska långtidssjukvårdenoch inom den psykiatriska vården. År1987 fanns ca 52 000 platser inom den somatiska långtidssjukvården, ca 47 000vid ålderdomshem och ca 18 700 inom den psykiatriska vården. Av platserna inomden psykiatriska vården används drygt hälften för vård av äldre personer.Härutöver bor ett drygt tusental äldre utvecklingsstörda på vårdhem inomomsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda. av vårdplatserna inom densomatiska långtidssjukvården finns på lokala sjukhem och vardera på långvårdsklinikeroch långvårdssjukhus resp. centrala sjukhem. I statskontorets KRON-projekt har äldreomsorgen i de nordiska ländernajämförts. Av denna jämförelse framgår att av de äldre i och knappt8 % av de äldre i vistas på institution. Motsvarande andel för Sverigeär och i . Enligtlandstingens ekonomiska långtidsplanering har landstingskommunerna för avsiktatt minska antalet platser inom den somatiskalångfidssjukvården med 600 platser . Även inom den psykiatriskainstitutionsvården beräknas en minskning av vårdplatser ske under dessa år med600 platser . Socialstyrelsenskartläggning av boendet för äldre, handikappade och långtidssjuka visar attkommunerna planerar att minska antalet platser på ålderdomshem med ca 3 000 perår . Av dessa planeras att helt eller delvisbyggas om. För samma fid planeras byggande av 4 600 servicebostäder och ca 750bostäder i gruppboende . Det betyder att ökningen av antaletservicebostäder rner än väl uppväger minskningen av platserna inomlångtidssjukvården, den psykiatriska vården och ålderdomshemmen. Medsärskilda boende- och vårdformer för äldre menar jag alla de olika typer avsärskilda bostäder och anläggningar där äldre, som inte längre vill eller kanbo i ordinärt boende, bor eller vårdas. Här ingår således både servicebostäder,ålderdomshem, gruppboenden, lokala sjukhem och andra sjukvårdsinrättningar förlångvarig vård samt övriga bostäder och anläggningar i primärkommunens,landsfingskommunens eller annans regi. Med servicebostad menar jag ,servicelägenheter och liknande boendeformer. Riksdagengodkände de mål och synsätt inom bostadspolitiken som förordades i propositionen 1984/85:142 om boendeförhållandena för gamla, handikappade och långvarigt sjuka. Ett av dessa mål är att alla människor oberoende av behovet av stöd, hjälp och vård skall ha rätt till en bostad med god tillgänglighet och god utrymmes- och utrustningsstandard i en miljö som ger förutsättningar för ett aktivt deltagande i samhällslivet. annatmål är att de som behöver stöd och hjälp i sin dagliga livsföring eller som mer äntillfälligt behöver medicinsk eller annan vård skall ha rätt att få Prop.1987/88:176 sådan hjälp i bostaden. har en stegvis förändring skettav inriktningen av huvudmännens planerings- och utvecklingsarbete.Utbyggnadstakten inom den somatiska långtidssjukvården har gått ned samtidigtsom byggandet av andra boende- och vårdformer har ökat. Utvärderingar av enutvecklad hemtjänst och hemsjukvård har i flera län visat att många människorsom behöver relativt omfattande service och vård föredrar att bo i egen bostadoch få service och vård där. Det har också visat sig att möjligheterna att geomfattande hjälp förbättras då boendemiljön är anpassad till den enskildesbehov. Jag ser det som positivt att nya särskilda boende- ochvårdformer har etablerats som ger den enskilde möjlighet att både få omfattandeservice och vård och en god boendemiljö. På flera orter i landet har sådanaalternativ etablerats i samarbete mellan kommuner och landsting. Det är äventillfredsställande att gruppboendet visat sig vara ett bra alternativ förmänniskor med åldersdement beteende. Härutöver har många kommuner och landsting utvecklat sinverksamhet inom de nuvarande särskilda boende- och vårdformerna för att dessa ihögre grad skall leva upp till de målsättningar angett. Det handlarom förändringar såväl av vårdens innehåll och uppläggning som i, den fysiskamiljöns utformning. ,Även kommer de särskilda boende- ochvårdformerna att fylla en väsentlig funktion inom äldreomsorgen. När denenskilde kan eller vill bo kvar i ordinärt boende bör hon hamöjlighet att välja det boende och den vård hon anser sig ha behov av. För attden enskilde skall kunna ha denna valfrihet krävs ett varierat utbud avsärskilda boende- och vårdformer. Den enskilde bör också ges möjlighet attflytta till särskilda boende- och vårdformer i en annan kommun eller annatlandsting än det egna. Många av de nuvarande särskilda boende- och vårdformernabehöver utvecklas när det gäller innehållet i servicen och vården. Även denfysiska miljön bör på många håll förbättras. hirikttting av service och vård i de särskilda boende- ochvårdformerna Jag delar äldreberedningens bedömning att service och vårdi särskilda boende- och vårdformer bör utformas efter den enskildes behov ochpå ett sådant sätt att självbestämmandet och tryggheten förstärks. Service ochvård skall formas med utgångspunkt i den enskildes egna förutsättningar, behovoch önskemål. Det är enligt min mening angeläget att de särskilda boende-ochvårdformerna utformas så att äldre människor kan känna sig trygga och säkradär. God service och vård till äldre karaktäriseras bl.a. avatt de kan bestämma över sina egna liv och behålla sina tidigare vanor ochintressen. Behovet av service och vård bör tillgodoses på det sätt som denenskilde själv vill. 1 första hand bör insatserna syfta till att ge stöd ochstimulans åt den enskildes egna initiativ och egen förmåga. En sådan inriktning innebär att den äldre människan självskall kunna .S 1987/88.