prop · GB0352 · 1987-12-31 00:00:00 — Det skall i huvudsak vara fråga om förmåner som tillhandahälls pä arbetsplatsen och som inte är avsedda att utgöra direkt vederlag för utfört arbete utan som är ett led i arbetsgivarens personalvår dande åtgärder. Hit hör t. ex. trivsel- och verksamhetsförmåner av olika slag samt viss arbetsgivarstödd motionsverksamhet. Övriganaturaförmåner med avdragsrätt hos arbetsgivaren och skatteplikt hos mottagaren. För att i den praktiskatillämpningen underlätta gränsdragningen mellan de skattefria personalvärdsförmånernaoch de skattepliktiga naturaförmånerna införs en regel som innebär att förmånersom inte utgör personalvårdsförmåner i regel är skattefria om det sammanlagdavärdet av dem för en anställd inte överstiger . Skattepliktig förmän skallanses föreligga om den anställde utanför arbetsgivarens arbetsplats färåtnjuta förmån på arbetsgivarens bekostnad t. ex. genom ett kupongsystem. 1fråga om förmån av fri eller subventionerad lunch som åtnjuts genom sådantkupongsystem införs särskilda värderingsregler. Underlaget förarbetsgivaravgifter utvidgas till att omfatta samtliga skattepliktigaförmåner. Uppbörden av arbetsgivaravgifter och preliminär skatt samordnas fördessa naturaförmåner och sker mä-natligen. Kommitténs förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt. 1987/88: 52 anser dockatt någon motsvarighet rill den nuvarande 600-kronorsregeln inte behövs utanatt skattemyndigheterna i stället bör utnyttja sin möjlighet att med stöd av 65§ TL underlåta rättelser av felaktigheter som gäller bagatellartade belopp. Remissinstanserna:De remissinstanser som har haft allmänna synpunkter pä naturaförmänsbeskattningensutformning har delvis efterlyst mer radikala grepp än kommittén föreslagit.Kammarrätten i , länsrätten i och RSV har framförttanken att man bör pröva möjligheten att vägra arbetsgivaren avdragsrätt förförmåner som framstår som mer omotiverade vid sidan av kontant lön.Remissinstanserna får anses eniga i den principiella frågan att lön ochnaturaförmåner skall behandlas lika i fräga om skatt och avgifter. Flertaletremissinstanser som företräder näringslivet avstyrker dock på grund avvärderingsproblemen att det införs en generell skyldighet att ta ut preliminärskatt och arbetsgivaravgifter på naturaförmåner. Frän näringslivshåll anserman att den nuvarande 600-kronorsregeln också behövs . Företagens uppgiftslämnardelegationgör gällande att den värdering arbetsgivarna skall utföra under uppbördsansvarinnefattar sädana beskattningsåtgärder som åvilar de offentligrättsliga organenatt det är tveksamt om förslaget står i överensstämmelse med regeringsformen. Skälenför mitt förslag: Regeringen har med stöd under senare ärsystematiskt arbetat med att förenkla beskattningen. Ett viktigt led i dettaarbete var beslut om en förenklad löntagarbe-skauning (prop.1984/85:180, SkU 60, rskr. 375, SFS 1985:405-413). Lagstiftningen byggerhuvudsakligen på de förslag skatteförenklingskommittén lade fram i betänkandet(SOU 1984: 21) Förenklad självdeklaration. De nya reglerna innebär atttaxeringarna av fysiska personer som inte bedriver näringsverksamhet i alltväsentligt grundar sig pä kontrolluppgifter från arbetsgivare och andra sombetalar ut de skattepliktiga inkomsterna. Som framhölls redan i detlagstiftningsärendet borde arbetsgivaren också värdera de förmåner de anställdahar fått (prop. 1984/85: 180 s. 60). Fler skattskyldiga skulle då kunna användaden förenklade självdeklarationen vilket i sin tur leder till att deadministrativa vinsterna för skattemyndigheter och skattskyldiga skulle ökabetydligt. En förutsättning var dock att reglerna för värdering av förmånernavar enkla och schabloniserade. En sådan översyn har därefter gjortsbeträffande bilförmånerna och nya schabloniserade värderingsregler somanpassats till den förenklade självdeklarationen har införts fr. o. m. 1988 årstaxering (prop. 1986/87: 46, SkU 19, rskr. 101, SFS 1986: 1199). Förmånsbeskattningskommitténhar nu slutfört den översyn av princi perna för värdering av naturaförmåner som har varit nödvändig för att man skall kunna ta ställning till frågan om arbetsgivarna skall åläggas att värde ra förmånerna. Kommitténs förslag i dessa delar bygger på ökad använd ning av schabloner vid värderingen och tydligare riktlinjer för värderingen i de fall där schabloner av olika skäl inte kan komma i fråga. Schablonvär dering föresläs beträffande kost och semesterstugor. Schabloner skall ock så enligt kommittén användas vid den preliminära beskattningen av bo- 44 I fråga omövriga förmåner skall man tillämpa arbetsgivarens Prop. 1987/88: 52 kostnadeller när detta inte är möjligt de värderingsprinciper som används vidbeskattning av uttag ur egen näringsverksamhet. Kommittén föreslår också attvärdet av samtliga förmåner räknas in i underlaget för arbetsgivaravgifter. Näringslivethar i sina remissvar - främst på grund av de värderingsproblem som ansesföreligga - avstyrkt att arbetsgivare skall värdera också sådana förmåner förvilka schabloner inte kan utformas. Några remissinstanser har ifrågasatt om detstår i överensstämmelse med grundlagen att lägga över ansvaret för värderingenav förmånerna frän det allmänna pä de skattskyldiga och arbetsgivarna. Föregen del vill jag i denna fråga anföra följande. Somjag har nämnt har intresset för naturaförmåner i stället för kontantlön stadigt ökat . Detta kan inte gärna förklaras pä annat sättän att arbetsgivarna och arbetstagarna ansett det mer fördelaktigt ekonomisktatt använda sig av naturaförmåner i stället för kontant lön. Vissanaturaförmåner framstår fortfarande som godtagbara medan andra tycks varamotiverade endast av en önskan att minimera storleken av skatter och avgifter.Min bestämda uppfattning är att det är nödvändigt att hejda denna utveckling.Gör vi inte det kommer antalet sådana förmåner att öka ytterligare samtidigtsom värderingsproblemen ökar och antalet skattskyldiga som kan använda denförenklade självdeklarationen minskar. En annan mycket allvarlig konsekvensför de enskilda är att underlaget för beräkning av deras pensionsgrundandeinkomst kommer att bli lägre än om förmånerna varit avgiftspliktiga eller om defått ersättning i form av kontant lön. En förutsättning för attarbetsgivaravgifter skall kunna påföras förmå nerna är att arbetsgivarna också värderar dem. Behovet av en sådan reform är stort. Det föreligger inte något lagligt hinder mot att beslutar om utvidgning av kontrolluppgiftsskyldigheten till att avse värdet av samtliga löneförmåner. Jag är medveten om att värderingsproblem kan förekomma i en del fall. Svårigheterna bör emellertid inte överdrivas och det finns flera sätt att begränsa dem. Först och främst kommer intresset för att ersätta kontant lön med naturaförmåner att minska betydligt redan därigenom att de i likhet med lön i pengar räknas in i underlaget för arbetsgivaravgifter. Vidare bör möjligheten att använda schabloner vid värderingen utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt. Det är också viktigt att skatteförvaltningen aktivt bidrar med råd till arbetsgivarna i olika värderingsfrågor. I sammanhanget vill jag peka pä att det, enligt 44 § uppbördslagen (1953:272), UBL, åligger den lokala skattemyndigheten hos vilken arbetsgivaren är registrerad i arbetsgivarregistret, att på begä ran av arbetsgivare eller arbetstagare lämna besked i frågor angående bl. a. skyldigheten att verkställa skatteavdrag och beräknandet av sådant av drag. En arbetsgivare kan alltså fä besked av skattemyndigheterna i värde ringsfrågor vid preliminärbeskattningen. Den värderingen är visserligen inte bindande vid taxeringen. I normalfallet torde skattemyndigheterna dock inte ha anledning att avvika från värderingen vid den slutliga taxe ringen. Detförekommer företeelser på det här området som kan antas inte ha Prop. 1987/88:52 annat syfte än att begränsa arbetsgivarens kostnader för arbetsgivaravgifteroch skyldighet att göra avdrag för de anställdas skatter. Ett exempel på dettaär de premiechecksystem som jag ridigare beskrivit. Mitt förslag att beläggasådana förmåner med arbetsgivaravgifter bör göra företeelser av detta slagmindre intressanta. För att ytterligare minska intresset för denna typ avkonstlade förmåner har jag övervägt att föreslå att arbetsgivarna i dessa fallskall vägras avdrag för sina kostnader. Ett sådant avdragsförbud förkostnaderna för vissa förmåner skulle emellertid innebära att man fickytterligare en förmånsgrupp utöver personalvård och sedvanliga naturaförmåner.Detta skulle i avsevärd grad komplicera lagstiftningen och tillämpningen avden. Något förslag med denna innebörd läggs därför inte fram här. Den framtidautvecklingen pä detta område bör emellertid följas uppmärksamt. Betydelsenav en god personalvård för ett företags eller annan arbetsgivares framgång ärnumera allmänt erkänd. Många av de åtgärder arbetsgivarna vidtar i detta syfteinnebär givetvis förmåner för de anställda på ett eller annat sätt. Karakteristisktför dessa förmåner är emellertid att de inte är avsedda att utgöra ett direktvederlag för utfört arbete. Förmåner av denna typ har inte ansettsskattepliktiga och skall inte vara det heller. De problem somuppkommer vid beskattningen beträffande personalvårdsförmånerna hänför signästan uteslutande till gränsdragningen mot skattepliktiga förmåner. Kommitténhar sett över gränsdragningsfrägorna. Kommittén föreslär som allmän regel attskattefrihet skall föreligga för förmåner som i huvudsak inte kan antas varaavsedda att utgöra direkt vederlag för utfört arbete utan som väsentligenframstår som ett led i arbetsgivarens personalvårdande åtgärder. Denna regelpreciseras sedan i anvisningar bl. a. genom exemplifieringar pä vanligtförekommande skattefria förmåner. Kommittén har bl. a. som målsättning haft attformulera en regel som kan fånga upp de förändringar som sker över tiden ifråga om vad som kan anses vara personalvård. För min del har jag kunnatkonstatera att det har -skett en snabb utveckling mot att anseallt fler förmåner som skattefri personalvård. Som exempel pä detta kan nämnasde s. k. kaffekupongerna och motionskupongerna. Kupongsystemen innebär att deanställda mot betalning med kuponger som de får av arbetsgivaren kan köpa kaffeeller andra förfriskningar av annan än arbetsgivaren eller få tillträde till kommersielltdrivna motionsanläggningar. Dessa system innebär att det som har varit ennaturlig personalvårdsförmån på en arbetsplats görs till norm för vad som kananses vara personalvård på samtliga arbetsplatser. Dessutom görs dentillgänglig utanför arbetsplatserna vilket inte varit tanken från början. Motdenna bakgrund anser jag det motiverat att precisera personalvårdsbegreppet tillatt i princip avse endast förmåner på själva arbetsplatsen. Ett led i detta äratt göra förmåner som är tillgängliga genom kupongsystem skattepliktiga. Jagåterkommer till denna fråga senare när jag mer utförligt behandlarpersonalvårdsförmånerna. Somredan nämnts är ett av problemen vid beskattningen av naturaför måner gränsdragningen mellan skattefri personalvård och skattepliktiga 46 naturaförmåner.Jag delar näringslivets uppfattning att en regel motsvarande den nuvarande 600-kronorsregelnbör finnas kvar för att underiätta denna gränsdragning för arbetsgivarna isamband med uppbörden av preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Jagåterkommer senare till hur regeln närmare bör utformas. 2.3 Personalvårdsförmåner och andra skattefria förmåner 2.3.1 Allmänt om gränsdragningenskattefritt/skattepliktigt och 600-kronorsregeln Mitt förslag: Skattefria personalvårdsförmåner skall varaförmåner som inte är avsedda att utgöra direkt vederlag för utfört arbete utanär ett led i arbetsgivarens personalvärdande åtgärder. Det skall vara fråga omåtgärder för att bereda trivsel i arbetet eller liknande eller åtgärder som utgårpå grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet det är fräga om. Om denanställde fär byta ut förmånen hos arbetsgivaren mot kontant ersättning ellerom förmånen inte riktar sig till hela personalen skall förmånen jämställas medlön i pengar. Detsamma gäller om den anställde utanför arbetsgivarensarbetsplatser får åtnjuta annan förmån än förmån av fri måltid påarbetsgivarens bekostnad t. ex. genom ett kupongsystem. Somskattefria personalvärdsförmäner skall också anses andra förmåner än personalvårdsförmånerom deras sammanlagda värde för år räknat inte överstiger . Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt med den skillnaden att mitt förslagär mer preciserat i vissa avseenden. Kommittén föreslog ingen 600-kronorsregel. Remissinstanserna:Kammarrätten i och RSV anser att de av kommittén föreslagna reglernaför vad som skall anses vara skattefri personalvård behöver preciseras bl. a.för att det skall vara möjligt att delegera rätten att utfärdaverkställighetsföreskrifter till RSV. Flertalet remissinstanser har yttrat sigbeträffande de exemplifieringar av förmåner som finns i kommitténs lagförslag.Dessa synpunkter redovisas under avsnittet för respektive förmånstyp. Skälen förmitt förslag: Som jag har framhållit utmärks personalvårdsförmänernaav att de inte är avsedda att utgöra ett direkt vederlag för utfört arbete. Deutgår också i regel i sådana former - i vart fall har syftet varit sådant - attde inte kan eller skall omsättas i pengar av den anställde. Under senare tidhar emellertid olika kupongsystem vuxit fram som gör förmånerna tillgängliga påett sådant sätt att de framstår som rena löneförmåner. Jag tänkerdå pä de s. k. kaffe- och motionskupongerna. För denna typ av förmåner kommerjag att i det följande föreslå vissa begränsningar. Men för de sedvanliga personalvårdsförmänernadär syftet är att skapa trivsel, samhörighet och en god psykisk och fysiskhälsa hos personalen bör skattefriheten för de anställda i huvudsak finnaskvar. Kommitténhar inte föreslagit några principiella förändringar i vad som Prop. 1987/88: 52nu anses vara skattefri personalvård. Kommittén har däremot gjort en ingåendeteknisk översyn av de gränsdragningsproblem som finns mot de skattepliktigaförmånerna. I en generell bestämmelse sammanfattar kommittén de grundläggandevillkoren för skattefrihet. I anvisningar till den generella bestämmelsenpreciseras sedan enligt kommitténs förslag villkoren för skattefrihet förvissa vanligt förekommande förmåner som t. ex subventionerad motion. Detta ärockså enligt min mening ett lämpligt sätt att bygga upp regelsystemet. Enförsta förutsättning för skattefrihet är enligt kommittén att det är fråga omen förmän som kan antas inte vara avsedd att utgöra direkt vederlag för utförtarbete utan framstår väsentligen som ett led i arbetsgivarens personalvårdandeåtgärder. Detta bör också enligt min mening vara själva grundvalen förskattefriheten. Jag delar dock den synpunkten som framkommit vidremissbehandlingen att det behövs ytterligare preciseringar i lagtext för attgränsdragningen gentemot det skattepliktiga området i praktiken skall kunnahanteras någorlunda smidigt. Några konkreta förslag har dock inte presenteratsav remissinstanserna. Redan detta visar på de svårigheter som finns. Jag kommerdock i det följande att föreslå en del åtgärder som sammantaget bör begränsaproblemen. Fördet första bör den grundläggande bestämmelsen preciseras så att där uttryckligenanges att det för att skattefrihet skall föreligga skall vara fräga om förmånsom inte är ett direkt vederlag för utfört arbete utan som är ett led iarbetsgivarens personalvärdande åtgärder. Därigenom skärps beviskravet påarbetsgivaren och den anställde - i förhållande till kommitténs förslag - ifråga om vad som skall hänföras till skattefri personalvård. I dengrundläggande bestämmelsen bör vidare föreskrivas att det skall vara fräga omåtgärder för att skapa trivsel i arbetet eller liknande eller åtgärder somutgår pä grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet som det är frägaom. Dekriterier som jag nu har angett för skattefri personalvård överensstämmer ihuvudsak med gällande rätt. I hänvisningen till sedvänjan inom yrket ellerverksamheten ligger att vad som är skattefri förmån pä en arbetsplatsnödvändigtvis inte behöver vara det på alla andra arbetsplatser. Klassiskaexempel är bryggeriarbetare med fri tillgång till s. k. dag-dricka, fri hårvårdför damfrisörska och fria bad för den som är anställd på badhus. Det har emellertid päsenare tid skett en utveckling där man med s. k. kupongsystem utvidgat området för skattefrihet. De typiska exemplen på detta är kaffekupongerna och motionskupongerna. I de systemen har man överfört den skattefrihet som av sedvänja haft viss omfattning och visst innehåll på en viss arbetsplats till att inte bara gälla samtliga arbetstagare utan också oavsett var förmånen åtnjuts. Gränsen mot privata levnads kostnader för allmänna friudsaktiviteter och liknande suddas helt ut. Ku pongsystem och andra liknande arrangemang där förmånernas utformning i realiteten bestäms av den anställde men betalas av arbetsgivaren bör jämställas med lön i pengar. Denna utvidgning av vad som har betraktats som personalvård kommer att fortsätta så länge arbetsgivaren - med 48 skattefrihetför den anställde - kan hyra anläggningar för olika typer av Prop. 1987/88:52 fritidsaktiviteter. Jag anser att personalvårdsförmåner i princip skall Ull-kommade anställda endast på arbetsplatsen. I den mån det finns anledning att tillåtaskattefrihet för förmåner av detta slag utanför arbetsplatserna bör detsärskilt regleras i lag. Jag återkommer senare till denna fråga. Kommitténhar också behandlat frågan om att ge arbetsgivaren möjlighet att i vissutsträckning utan skattskyldighet för den anställde subventionera dennessemester genom ett särskilt semesterkupongsystem. anser jagatt det inte visats föreligga tillräckligt starka skäl attinföra skattefrihet för förmåner i ett sådant semesterkupongsystem.Beträffande gränsdragningsproblemen mellan det skattefria området och deskattepliktiga förmånerna har jag redan framhållit vikten av attskatteförvaltningen tar till vara de möjligheter till samordning och andraeffektivitetsvinster som den nya organisationen ger och att detta kommer tilluttryck genom bl. a. råd i fråga om naturaförmåner. En systematisk ochfortlöpande bevakning av olika typer av förmåner ger också de lokalaskattemyndigheterna en god möjlighet att snabbt ge svar pä arbetsgivarnas ochde skattskyldigas frågor om skatteplikten och värdena på olika förmåner (44 § UBL). Kommitténhar ansett att den nuvarande s. k. 600-kronorsregeln bör slopas. Regelnsinnebörd är att skatteplikt för mer bagatellartade förmåner inte föreligger omderas sammanlagda värde inte överstiger . Kommittén menar atten sådan regel som kräver en summering inte passar in i ettsystem där arbetsgivaren skall svara för en samordnad uppbörd avpreliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Kommitténmenar att man med en liberal taxeringspraxis även kan undvika attbeskatta bagatellförmåner. Därvid hänvisar man bestämmelsen i 65 § TL somger taxeringsnämnden rätt att underlåta att besluta om avvikelse frän en självdeklaraUonom avvikelse skulle avse endast mindre belopp. Remissinstanserna har riktat enganska kraftig kritik mot förslaget i denna del. Kritiken som jag till viss delkan instämma i går ut pä att en arbetsgivare som under uppbördsansvar redan viduppbördstillfället skall göra en riktig bedömning i skattepliktsfrägan inteskall behöva vara beroende av ett framtida ställningstagande av skattemyndigheterna.En regel motsvarande den nuvarande 600-kronorsregeln bör finnas kvar. Denbör som den nuvarande regeln vara utformad som en gränsbeloppsregel sä attförmånerna blir beskattade från första kronan om deras sammanlagda värdeöverstiger gränsbeloppet. Regelns syfte är inte att öka det skattefria områdetutan att underlätta för myndigheterna, arbetsgivarna och de skattskyldiga säatt de i mänga fall slipper göra en bedömning i skattepliktsfrågan.Gränsbeloppet kan lämpligen bestämmas till . Jagkommer i det följande att föreslå att det förhällandet att arbetsgiva ren hyr eller pä annat sätt disponerar anläggningar för sport och liknande även utanför arbetsplatsen i vissa fall inte skall innebära att förmän att utnyttja anläggningen skall beskattas hos den anställde. Det motiveras av den sedvänja som har utvecklats på detta område. Av liknande skäl kom- 49 4 1987/88. mer jag i det följande att föreslå aU den förmånligaschablonvärderingen under vissa förutsättningar fär tillämpas även närarbetsgivaren hyr semesterbostäder för de anställdas räkning. Närmastkommer jag aU behandla nägra vanligt förekommande personalvärdsförmäner förvilka det finns anledning att i vissa avseenden precisera förutsättningarnaför skattefrihet. Det gäller gåvor till anställda, arbetsgivarstöddmotionsverksamhet, reseförmåner, av arbetsgivaren subventionerad sjukvård ochförmån av fria arbetskläder. 2.3.2 Gåvor till anställda Mitt förslag: Minnesgåva till anställd skall varaskattefri när den ges i samband med att den anställde uppnår viss ålder (t. ex.50 år) eller efter viss anställningstid () eller vidanställningens upphörande. En förutsättning för skattefrihet skall dock varaatt gåvans värde inte överstiger . och inte utgår vid mer än ett fillfälleutöver vid anställningens upphörande. Julgåva till anställd skall vara skattefri om gåvan är avmindre värde. Sedvatdigjubileumsgåva skall vara skattefri för den anställde när jubileet avserföretagets bestånd i 25 är, , osv. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt med denskillnaden att beloppsgränserna knutits till basbeloppet. Remissinstanserna:Nästan samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat förslaget utanerinran. Några anser att skattefriheten för minnesgåva bör omfatta varjetillfälle vid vilket det är sedvanligt att uppvakta någon anställd. Vidare harönskemål framförts att de skattefria beloppen bör utformas som skattefriagrundbelopp. RSV anser att det skattefria beloppet bör konstrueras sä att detblir lika stort oavsett om arbetsgivaren är skattskyldig till mervärdeskatteller ej. Kammarrätten i anser att det räcker att beloppsgränsernaför minnesgåvor fixeras i lagtext medan övriga beloppsspärrar skulle kunna fåkomma uttryck i RSV: s anvisningar. Skälen förmitt förslag: från arbetsgivare till anställd jämställs normalt med lönoch utgör skattepliktig intäkt för den anställde (remunera-torisk gåva). Engåva skall i princip - i fräga om arbetsgivarens avdragsrätt, värderingen avförmånen hos mottagaren och skyldigheten för arbetsgivaren att erläggaarbetsgivaravgifter - behandlas efter samma grunder som andra naturaförmåner.Sedan gammalt undantas dock frän skatteplikt gåvor från arbetsgivaren medkaraktär av personalkostnad och som alltså i första hand inte är avsedda attutgöra ersättning för utfört arbete. Det skattefria området har preciserats ipraxis och i anvisningar av RSV (senast RSV Dt 1986:9). En kategori av skattefria gåvor är s. k. sedvanliga gåvor,gåvor av minneskaraktär som lämnas vid särskild högtidsdag (t. ex denanställdes 50-årsdag), efter längre tids anställning (t. ex ) eller när den anställde Prop.1987/88: 52 avgår med pension. Det skall också vara fråga om en viss typ avgåva som traditionellt har givits i sådana sammanhang som klocka, medalj,smycke, slipat glas e. d. Värdet på gåvan får inte heller överstiga vadstatsanställd kan få efter längre tids anställning. Pä den här punkten har RSVi sina senaste anvisningar bestämt värdegränsen till samma belopp som kommitténföreslagit nämligen rill av basbeloppet enligt AFL med tillägg för denmervärdeskatt som belöper pä anskaffningen. Kommitténhar förutom nämnda höjning av värdegränsen för sedvanliga gåvor avminneskaraktär föreslagit att det i princip inte skall gälla någon begränsning tillviss typ av gåvoobjekt så länge det inte är fråga om pengar eller andrakontanta medel. Det skall också vara möjligt att ge ett skattefritt bidrag resa under förutsättning att resan kommer till stånd. Kommittén anser attförutsättningarna för denna typ av gåva bör lagregleras. Denvärdegräns för skattefrihet som i prakriken föreligger efter RSV: ssenaste översyn av anvisningarna ligger pä en rimlig nivå.