prop · GB0314 · 1987-12-31 00:00:00 — Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 1 oklober 1987. , ordförande, och statsråden , ,, R. , , , , , ,, G. Proposition om ändring i (grov misshandel ochgrov stöld) Föredragandenupplyser alt lagrådet har lämnat lagförslaget utan erinran (beslul om lagrädsremissfattal vid regeringssammanträde ) och hemställer att regeringenföreslär atl anla förslaget. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition föreslå atl anla del förslag som föredraganden har laglfram. GROV MISSHANDEL OCH GROV STÖLD DsJu 1986:11 , jj Lag om ändring i Härigenom föreskrivs alt 3 kap. 6 § och 8 kap. 4 §brottsbalken skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 6§ Är brott som i 5 § sägs att anse som grovt,skall för grov misshandel dömas fill fängelse, lägst ell och högst . Vidbedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen var livsfariigeller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvariig sjukdomeller eljest visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet. Vidbedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen varlivsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarligsjukdom eller eljest visat särskdd hänsynslöshet eller råhet. 4§' Är brott som i 1 eller 3 § sägs all anse som grovt, skall för grovstöld dömas till fängelse, lägst sex mänader och högst . Vidbedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om del avsett saksom nägon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämneeller annal dylikt hjälpmedel eller om gärningen eljest varit av särskilt fariigeller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligenkännbar skada. Vidbedömande humvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om tillgreppet skettefter intrång i lägenhet eller hus där någon har sin stadigvarande bostad, omdel avsett sak som någon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd medvapen, sprängämne eller annal dylikt hjälpmedel eller om gärningen eljest varilav särskill farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburitsynnerligen kännbar skada. Dennalag träder i kraft den 1 Inledning Prop. En uttalad målsättning från statsmakternas sida är atl ökaansträngningarna atl komma till rätta med våldsbrollsligheten och sådanförmögenhets-brottslighet som framstår som särskill kränkande för enskildamänniskors integritet Qfr regeringens skrivelse 1986/87:21 om ätgärder molvålds- och egendomsbrott). I ell sädant arbete måsle bl.a. ingå all se efter omde straffbestämmelser som gäller på omrädet är lämpligt avfattade. Fängelsestraffkommiltén har i sitt huvudbetänkande Påföljdför brott (SOU 1986:13 15) redovisat sill uppdrag all bl. a. göra en allmänöversyn av straffskalorna. Avsiklen har varil alt få dem anpassade lill devärderingar som råder i dagens samhälle. Uppdraget har varil begränsat lill själva straffskalornaoch. har inte avsett rekvisiten för de olika brotten eller utformningen av deenskilda brottsbestämmelserna över huvud taget. Bestämmelserna om när elt brottskall anses som grovt och falla under en strängare slraffskala än som annarsgäller för brottet har alltså inte omfattats av kommitténs utredningsuppdrag. En genomgående linje och en av huvudtankarna i kommitténsförslag om ändrade slraffskalor är alt, med kommilléns terminologi,straffvärdet för de rena förmögenhetsbrotten bör sänkas, medan straffvärdet förbrott mot den personliga integriteten bör sättas högre än f n. I samband med all kommillén har behandlat straffvärdet förmisshandelsbrolt har den konstaterat all svårhelsgraden av de gärningar somryms under stadgandena i 3 kap. 5 och 6 §§ (BrB) har en mycket slorspännvidd. Del kan röra sig om allt mellan en örfil som orsakar smärta och deallra grövsta våldsgärningar såsom livsfarligt våld med knivar ellerskjutvapen. För atl ell misshandelsbrolt skall bedömas som grov misshandel ochhänföras till den strängare straffskalan i 3 kap. 6 § BrB fordras det alt delhar rört sig om en mycket svär misshandel. Kommittén har ifrågasatt om det inte i praxis haruppställts alltför stränga krav för alt en gärning skall bedömas som grovmisshandel. Med hänsyn lill all gränsdragningen mellan misshandel och grovmisshandel legal utanför utredningsuppdraget har kommittén dock avstått frånalt la upp frågan lill närmare behandling. En uppfattning liknande den som kommillén har uttalat hartidigare kommit lill uttryck i rapporten (Ds Ju 1980:9) Siraffmätning. Där sägsall praxis i fråga om grövre misshandelsbrolt syns vara mildare än som kananses vara rimligt, särskill i förhällande fill slraffmätningen för förmögenhetsbroU.Del framhålls också atl del inle är tillfredsställande alt mänga våldsbrott,vilka allmänl måste uppfattas som grova, inle i rättspraxis bedöms som grovmisshandel. Uppfattningen atl gränsen mellan misshandel och grov misshandel ipraktiken dras på ell säll som allmänheten kan ställa sig frågande inför haräven kommil lill uttryck i den allmänna debatten. Även vidsin behandling av straffvärdet för stöld har fängelsestraffkom miltén betonat inlegrilelsaspeklen och understrukit att man vid bedöm ningen av brottels svärhet bör ta hänsyn främst till om det innebär en J5 kränkning av den personliga integriteten och tryggheten. punkten framhållerkommittén inbrott i bostadslägenheter som etl särskilt Prop. 1987/88:14 allvariigtstöldbrotl. Gränsenmellan stöld och grov stöld dras genom bestämmelserna i 8 kap. 4 § BrB. De ficksin nuvarande lydelse genom en lagändring är 1975. Denna innebar all inbrottutmönstrades som kvalifikalionsgrund för grov stöld och all del i stället somkriterium för grovt brott infördes atl gärningen varit av särskill hänsynslösart. Bl.a. med anledning av kommilléns uttalanden och den domstolspraxis somföreligger inställer sig frågan om delta kriterium ger en tillräcklig tydligvägledning i fräga om bostadsinbrotten, eller om lagen behöver ändras pä dennapunkt. Idenna promemoria behandlas mol den angivna bakgrunden frågan om gränsdragningenmellan normalbrott och grovt brott när det gäller misshandel och stöld.Promemorian har aviserats i regeringens skrivelse 1986/87:21 om åtgärder motvålds- och egendomsbrott. I1864 års strafflag reglerades misshanddsbrotten först och främsl med hänsyn fillden skada som hade uppkommit till följd av brottet. I lagen fanns ocksååtskilliga särbestämmelser om misshandel, t. ex. om fall då flera deltagit imisshandel, misshandel på en gravid kvinna eller på nära anhöriga och omresande av livsfarligt vapen som försvårande omständighet vid brottet. Genombestämmelserna i 3 kap. 5 och 6 §§ BrB har misshanddsbrotten reglerats frånandra utgångspunkter och på ell enklare sätt . Enulgångspunkl och en bärande tanke vid utarbetandet av de nuvarande bestämmelsernavar all misshanddsbrotten borde ulgöra rena uppsåts-brott och allbestämmelserna därför borde utformas ulan avseende på oavsiktliga skador (s. k.objektiva överskoll). Bara den skada som omfattades av gärningsmannens uppsåtborde medföra ansvar för misshandel. Om effekten av ell misshandelsbrolt - l.ex.att offret tillfogats svår kroppsskada - var oavsikfiig men kunde tillräknasgärningsmannen som oaktsamhet, skulle straff utmätas för misshandel och förvällande till kroppsskada enligl balkens regler om sammanträffande av brott. Enannan utgångspunkt var att den dittillsvarande uppdelningen av brotten med hänsyn lill den uppkomna skadan borde ersättas av en svär hetsgradering av brottet med hänsyn till samtliga omständigheter vid della. Man strävade vidare efter att nå större enkelhet och klarhet och tog därför inle upp någon motsvarighet lill strafflagens särbestämmelser om olika fall av misshandel. Med bestämmelserna i 3 kap. 5 och 6 §§ BrB avsåg man också atl åstadkomma en viss skärpning vid slraffmätningen. Våldsbrotten ansågs nämligen inte sällan ha bedömts alltför lindrigt i den dittillsvarande rätlsfillämpningen, särskill i jämförelse med förmögenhetsbrotlen. Av stor betydelse för praxis har säkerligen varil etl i anslutning härtill gjort uttalan- 16 de i proposifionen med förslag fill brottsbalk om atlmisshandel som inle är Prop. 1987/88:14 av bagatellartad nalur normall börföranleda fängelse (prop. 1962:10 del B s. 91). Misshanddsbrotten är i BrB uppdelade i tre svårhetsgrader.Mdlangra-den och ringa fall behandlas i 3 kap. 5 §. För grova fall gesbestämmelser i 3 kap. 6 §. Med misshandel avses enligt 3 kap. 5 § BrB att uppsätligentillfoga en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta. Som misshandelanses också att sätta någon i vanmakt eller i ett annat sådant tillstånd. Med kroppsskada menas inte bara sådana typiska skador somsår, svullnader och benbrott ulan ocksä funklionsrubbningar som l.ex. försämradrörelseförmåga, syn eller hörsel. Sjukdom omfattar förutom fysisk och psykisksjukdom och psykisk invaliditet även sådant psykiskt lidande som medför enmedicinskt påvisbar effekl, l.ex. en psykisk chock. Med smärta avses ell fysisktlidande som inle är alllför obetydligt eller snabbt övergående. Vanmakt innebäroförmåga till kroppslig konlroll, t. ex. medvetslöshet eller sömn. Med ettannat sådant tillstånd åsyftas t. ex. en fullständig eller delvis förlamningeller bedövning. I gärningsbeskrivningen anges inle pä vilkel sätlmisshandel kan förövas. All ge bestämmelser därom har inte ansetts varalämpligt. Brottet kan begås inle bara genom angrepp med olika vapen eller fillhyggeneller användande av annal yttre våld ulan också genom l.ex. förgiftning ochvissa straffbara underlälenhelshandlingar. Även vissa svårare former av psykiskpåverkan faller under misshandelsbegreppet. I fråga om svårhetsgraderingen av ett misshandelsbroltgäller som förutsättning all graderingen företas med beaktande av samtligaomständigheter vid brottet. Till ledning för bedömningen av om ell brott är altanse som grovt anges i 3 kap. 6 § BrB vissa omständigheter som skall beaktassärskilt. De omständigheter som anges är atl gärningen var livsfarlig, attgärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom och allgärningsmannen eljest visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet. En gärning är livsfarlig om den förövas med elllivsfarligt vapen, såsom skjutvapen, kniv el. dyl. All gärningen i sådant fallkan bedömas som grov misshandel är en motsvarighet till den tidigarestrafflagens föreskrift om resande av livsfarligt vapen som straffskärpningsgrund.All offret avlidit behöver inte nödvändigtvis föranleda alt gärningen bedömssom livsfarlig, utan del avgörande är om den för gärningsmannen i handlingsögonblickelmåsle ha framstått som livsfarlig. Med svår kroppsskada avses t.ex. förlust av talförmåga,syn eller hörsel, ell svårt lyte eller ett annat svårt kroppsfel. Ocksä enmindre svär kroppsskada kan hänföras till svår kroppsskada, om den är av särskillslor belydelse för den skadade. Allvarlig sjukdom föreligger inte bara näroffret har drabbats av en sädan sjukdom utan också när denne har insjuknat på ellmindre svårt sätt i en sjukdom som är av allvarlig art. Medsynnerlig hänsynslöshet eller råhet åsyftas fall då den fidigare strafflagen föreskrev straffskärpning, exempelvis då brottet avsett en gravid kvinna eller en nära anhörig. Vidare bör enligt uttalande av departe mentschefen vid bestämmelsens tillkomst (prop. 1962:10 del B s. 90) den 17 2 1987/88. omständighetenatl flera tillsammans misshandlar en annan ofta föranleda Prop. 1987/88:14 allbrottet bedöms som grovt oberoende av vilken skada som har uppkommit avmisshandeln. Av förarbetena framgår också atl ullrycket synnerlig hänsynslösheteller råhet har valts för all del inle skall råda nägon tvekan om atlmisshandel vid gatuöverfall och andra former av oprovocerad misshandel somförekommer i samband med ofredande kan hänföras lill grov misshandel, oavsettom någon kroppsskada har uppkommit. Som exempel på synnerlig hänsynslöshet ochråhet har också nämnts misshandel som förekommer vid upprepade tillfällen ochunder brutala former, t. ex. mol hustru eller barn. Straffetär för normalfall fängelse i högst och för ringa fall böter. Straffskalanför grov misshandel omfattar fängelse frän ell lill fio år. Såsom redanpåpekats uttalades under förarbetena all misshandel som inle är av bagatellartadnatur normall bör förskylla fängelse. Engenomgång av rättspraxis med utgångspunkt från de kvalifikationsgrunder som angesi 3 kap. 6 § BrB visar att misshandel i regel bedöms som grov närgärningsmannen har använt vapen, kniv eller liknande. del fall då gärningen har förövats med vapen el. dyl. har frågan gällt gärningsmannensuppsåt och ansvar för dråp eller försök till dräp. Vid bristande uppsåt altdöda har gärningen bedömts som grov misshandel. INJA 1968 s. 500 hade A skjutit två personer med en skarpladdad pistol. Bådahade träffals i magen. Vid samma tillfälle hade han riklat pistolen mot entredje person. A åtalades för försök till mord som även innefattade grovmisshandel, olaga hot och olaga vapeninnehav. Underrätten dömde A för försök lilldråp i tvä fall olaga hot och olaga innehav av vapen lill fängelse tre år.Hovrätten ogillade ålalen för försök lill dråp och för grov misshandel ochdömde A för grovt vållande lill kroppsskada och för olaga innehav av vapen tillfängelse etl år. () fann all A inle hade haft ens eventuelltuppsåt all döda de båda personer som hade träffats av skotten, men att han välhade haft uppsåt at skada. HD dömde A för grov misshandel, olaga hot och olagainnehav av vapen till fängelse ell år. INJA 1977 s. 630 blev utgången en annan. A hade slött en kniv i vänstra delen avbröstet på B. Kniven trängde in i hjärtat och B avled kort därefter. Tingsrättendömde A för dräp jämte vissa andra brott fill fängelse . Hovrätten ansåg atldel inte var klarlagt att A avsett att döda B, men all det var utrett alt Astuckit kniven i B:s bröstkorg med avsikt atl träffa och således skada denne.Hovrätten dömde A för grov misshandel och vållande fill annans död jämteövriga brott fill fängelse och . HD fann alt B:s dödomfattades av A:s uppsåt och bedömde gärningen som dräp. A dömdes till . Iell annal fall av avsiktligt knivhugg blev frägan om gärningsmannens uppsåt föremål för delade meningar i HD. I NJA 1980 s. 514 hade A 18 tillfogatB livshotande skador genom atl avsikfiigl hugga mot dennes buk. HD ansåg all inle ens evenluellluppsåt all döda var styrkt. Eftersom A Prop. 1987/88:14 dock måste hainsett all knivhugget var livsfarligt hade han gjort sig skyldig till grovmisshandel. Två ledamöter fann att eventuellt uppsåt all döda förelåg ochbedömde liksom fingsrätten och hovrätten brottet som försök fill dråp. Isammanhanget kan nämnas yllerligare etl fall, då gärningen visserligen inlehade förövats med skjutvapen eller kniv, men då frågan om brottet borde bedömassom försök till dråp eller misshandel har prövats av domstolarna. I NJA 1975 s.230 hade A misshandlat B och ytteriigare en person genom alt tilldela dem slagi ansiktet med smärta och näsblod som följd. Vid etl senare tillfälle hade Aförst slagit B i ansiktet och därefter lagl elt hundkoppd om hennes hals ochdragit ål. Säväl tingsrätten som hovrätten dömde A för misshandel och försök filldräp lill fängelse och förvisning ur riket. HD fann all del inle kundehållas för visst atl A haft för avsikt all beröva B livet och all del inleheller kunde anlas alt han skulle ha handlat som han gjort, om han hadeföreställt sig alt åtdragningen av kopplél måsle orsaka B:s död. Genom del våldhan utövat och den hänsynslöshet han visat hade A gjort sig skyldig lill grovmisshandel av B. HD dömde A för misshandel och grov misshandel till fängelsetvä är jämte förvisning, dock alt förbudet för A all återvända lill rikeltidsbegränsades. Blandrättsfall från hovrätterna finns anledning alt uppmärksamma RH I98I : 131 . A,en 19-årig yngling, hade uttalat hotelser om all han skulle döda B, om dennekom lill A:s lägenhet. När B senare kom fill lägenheten tilldelade A honom etllivsfarligt knivhugg i ryggen. Tingsrätten dömde A för försök lill mord och fördiverse trafikbrott till fängelse . Hovrätten fann all bevisningen omuppsåt alt döda inle var tillräcklig och alt gärningen skulle bedömas sommisshandel. Brottet var atl anse som grovt särskilt med tanke på atl del rörtsig om ett överraskande angrepp med ell livsfarligt vapen och all B fält sväraskador. Hovrätten dömde A för grov misshandel och för trafikbrotten tillfängelse ell år . Två ledamöter bedömde gärningen som försök tilldråp. När frägan om uppsåt altdöda inle har varit aktuell, är del ofta kring päföljdsvalet som olika meningar har gjort sig gällande i praxis. I NJA 1973 . s. 2211 hade A tilldelat en person ett knivsfick i halsen och tvä knivsfick i ena låret saml yllerligare.en person ell knivsfick i ena knävecket. Misshan deln bedömdes av domstolarna som grov. Tingsrätten dömde A till fängel se ell år, medan hovrätten bestämde påföljden fill skyddslillsyn och böter. Två ledamöter ville dock fastställa tingsrättens dom. HD fann visserligen all skyddstillsyn från individualpreventiv synpunkt i och för sig var en lämplig påföljd för A. Med beaktande av vad hänsyn lill allmän laglydnad kräver vid detta slags brottslighet fann HD dock alt sådana skäl som fordrades för ådömande av skyddstillsyn inle förelåg och fastställde, med ändring av hovrättens dom, tingsrättens domslut. Även i NJA 1981 s. 967 bedömdes misshandeln av domstolarna som grov. A hade tilldelat B flera slag med en yxa och misshandeln hade pågått även efter del atl B hade fallit ner på knä och därefter på rygg. All skadorna hade blivit förhällande- vis små synfes närmast ha berott på tillfälligheter. Tingsrätten dömde A till fängelse ell år. Domslutet fastställdes av hovrätten och av HD. HD:s ledamöter bestämdedock påföljden fill skyddslillsyn och fängelse tre Prop. 1987/88:14 mänader. Avintresse när del gäller valet av påföljd vid knivmisshandel är ocksä hovrällsfalletRH 1981 : 117. A, en 16-äring, hade bakifrån filldelal en fritidsledare pä enungdomsgård två knivhugg varav elt träffat nära halspulsådern. A fälldes tillansvar för grov misshandel. Med hänsyn bl. a. fill alt övervakning enliglbarnavårdslagen inte ansågs ulgöra en tillräckligt ingripande åtgärd och tillalt A inle kunde beredas plats på elt lämpligt behandlingshem ansåg såvältingsrätten som hovrätten synnerliga skäl föreliga all döma honom lillfängelse. Med hänsyn till A:s ungdom sattes straffet under slraffminimum förgrov misshandel och bestämdes lill fängelse . I fingsrätten var ennämndeman skiljaktig och ville bestämma påföljden fill vård enliglbarnavårdslagen. Tillämpningenav kvalifikalionsgrunden svär kroppsskada belyses i ell par refereraderättsfall. I NJA 1975 s. 117 gällde frågan bestämmande av skadestånd förförlust av ena ögal pä grund av misshandel. A hade knuffat B från en brygga neri vattnet och medan B befann sig i vattnet gett honom en spark i ansiktet. Abar träskor och sparken träffade ögal som skadades så svårt all del senare måsleopereras bort. B åsamkades också frakturer i ögonhålan och vänster käkhåla. Isåväl tingsrätten som hovrätten dömdes A för ofredande och grov misshandel tillfängelse etl är. HD meddelade inte prövningstillstånd i ansvarsfrågan. (Angående förlust av syn som åsamkats genom misshandel, men som inte omfattadesav gärningsmännens uppsåt, se NJA 1980 s. 606 under 2.2.2.) RättsfalletNJA 1983 s. 500 avser valet av påföljd för en 17-äring för bl. a. grovmisshandel som han begick när han var . Denne, A, hade genom kraffigaknytnävsslag och en hård spark mot ansiktet fillfogat den tvä är äldre Blivshotande hjärnskada och skador pä läppar, tänder och käkar. Hjärnskadan gavB bestående men. Tingsrätten ansåg atl misshandeln var grov med hänsyn lill althjärnskadan var livshotande och lill atl A genom sin gärning visat avsevärdhänsynslöshet. Vidare fann tingsrätten synnerliga skäl föreligga all döma A lillfängelse och all slraffminimum för grov misshandel borde underskridas avsevärtmed hänsyn lill hans ungdom. Tingsrätten bestämde straffet till fängelse tremånader. Två nämndemän ville bestämma påföljden lill villkorlig dom och böter.Hovrätten fastställde fingsrätlens domslut. HD ansåg all A fillfogat B en sädansvår kroppsskada all misshandeln var alt bedöma som grov. HD bestämdepåföljden till skyddstillsyn i förening med böter. Yllerligareetl fall av svår kroppsskada bedömdes i RH 1984:149 . Frågan gällde om gärningsmannens uppsåt kunde anses läcka skadan eller inle. A som bar träskor vid tillfället hade med sin ena fot tilldelat en femårig pojke en mycket kraftig spark i magen. Av sparken skadades tunntarmen och bukhinndnflammalion uppstod. Skadan var livshotande. Tingsrätten ansåg all del kunde hållas för visst att A inle hade haft något direkt syfte atl åsladkomma skadan på tarmen. Del kunde vidare inte hållas för visst all A skulle ha utdelat sparken om han hade varil säker på all den skulle ha medfört den allvarliga skada som blev följden. Tingsrätten dömde A för misshandel enligl 3 kap. 5 § BrB och grovt vållande fill 20 kroppsskadalill fängelse älta månader. Straffet avsåg även vissa andra Prop. 1987/88:14brott. Hovrätten fann att A måsle ha förställ all den kraftiga sparken prakfisktlaget oundvikligen skulle komma alt få en livshotande skada till följd. Dennaomfattades därför av A:s uppsåt. A hade också genom sin våldsanvändning mol elllitet barn visat synnerlig hänsynslöshet och råhet. Hovrätten dömde A för grovmisshandel och bestämde straffet för den sammanlagda brottsligheten tillfängelse etl år fyra mänader. HD meddelade inle prövningsfillständ. (Angåendelivshotande skada som åsamkats genom misshandel, men som inte omfattades avgärningsmannens uppsåt, se NJA 1978 s. 244 under 2.2.2.) Exempelpå misshandel som har förövats med synnerlig hänsynslöshet eller råhetföreligger i NJA 1973 s. Frägan gällde valet av påföljd. A hade tilldelaten kvinna flera slag pä axlarna och, sedan hon hade fallit omkull, etl parsparkar i ena sidan. Kvinnan fick bl.a. fraktur på ena handleden. A hade vidarekastat omkull en 81-årig kvinna och sedan tilldelat henne flera slag ochsparkar på kroppen och i ansiktet. Av slagen, sparkarna och fallet mot golvetfick hon en näsfraktur, ell flertal blåmärken och lårbensbroll. I alla treinstanserna bedömdes misshandeln som grov på gmnd av den hänsynslöshet ochråhet som A hade visat vid denna. Tingsrätten dömde A lill fängelse ell år. Medhänsyn fill vad som framkommit vid rättspsykiatrisk undersökning av A ändradehovrätten domen fill skyddsfillsyn med föreskrift om läkarvård. Med ändring avhovrättens dom fastställde HD fingsrätlens domslut. Ihovrällsfallet RH 1982 : 9 hade fyra ynglingar tvingat in en kvinna i deras bili avsikt att ställa henne lill svars för förskingring av narkotika-pengar.Under bilfärden som varade i fyra limmar hade de misshandlat henne medstolsben, knivar och slag. Av misshandeln fick hon bl.a. särskador och flerabrott på näsbenet. Säväl tingsrätten som hovrätten ansåg atl misshandelnvittnade om synnerlig hänsynslöshet och råhet. Tre av ynglingarna dömdes förgrov misshandel och ytterligare brott till fängelse. För ingen av demundersteg slrafffiden tvä är. En av ynglingarna dömdes för misshandel, som medhänsyn lill hans uppsåt inle ansågs ulgöra grovt brott, och för annanbrottslighet, till fängelse ett är älta mänader. HD beviljade inteprövningstillstånd. Tillämpningenav kvalifikafionsgmnden i fråga belyses i ytterligare etl refererat hovrätlsfall,RH 1982 :107.. I målet dömdes A av både tingsrätten och hovrätten för bl.a.grov misshandel. A hade på en allmän plats filldelal en 67-årig kvinna tvåknytnävsslag i ansiktet så all hon föll lill marken. Medan hon låg på marken,hade han sparkat henne tvä gånger i ansiktet och på olika delar avkroppen. Av slagen och sparkarna hade hon fått bl. a. svullnader och blåmärkeni ansiktet och ett jack på insidan av underläppen. A ansågs ha visa synnerlighänsynslöshet och råhet. Synnerliga skäl ansåg också föreligga all utvisa A,som var finländsk medborgare och hade vistats i .