prop · GB03124 · 1987-12-31 00:00:00 — Enligt1982 och direktiv (Dir. 1982:25 och 1984:35) gick utredningsuppdragetut på alt utvärdera gällande regler om omyndigförklaring, utseende av god manoch arvode lill förmyndare och gode män. I uppdraget ingick ocksä atl övervägaförenklingar i regelsystemet när det gäller förmyndares rättigheter ochskyldigheter. En annan utredningsuppgift var att undersöka möjligheterna altrationalisera handläggningen av ärenden hos domstolarna och överförmyndarna. Genomlilläggsdirekfiv (Dir. 1985:55) fick förmynderskapsutredningentill uppgift att med förtur undersöka om institutet omyndigförklaring kundeavskaffas. Utredningenavlämnade ddbelänkandel (SOU 1986:50) God man och förvaltare.Betänkandet har remissbehandlats. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av betänkandet sombilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram i betänkandet som bilaga 2, dels ensammanställning av remissyttrandena som bilaga 3 .' Beträffandenuvarande svenska och utländska förhållanden hänvisas till betänkandet. 'Sammanställningen av remissyttrandena har fogats vid prop. 1987/88:32 som 9 1987/88. 2 Allmänmotivering 2.1Allmänna utgångspunkter Prop.1987/88: 124 Mitt förslag:Insfitutet omyndigförklaring avskaffas. I stället införs ett nytt institut,förvaltarskap, för att tillgodose det skyddsbehov som varit ett av mofiven förinstitutet omyndigförklaring. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 167-171). Remissinstanserna:En nära nog enhällig remissopinion lillstyrker utredningens förslag ellerlämnar det utan erinran. Kammartätten i och överförmyndarnämnden iKariskrona vill dock behälla institutet omyndigförklaring. i vill ha ett system som enligt huvudregelninnebär en total förlust av rättshandlingsförmågan. Skälenför mitt förslag: Regler om omyndigförklaring finns i 10 kap. föräldrabalken.Reglerna innebär att den som har fyllt skall av domstol förklarasomyndig, om han pä grund av psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling ellerpsykisk abnormitet av annat slag är ur stånd att vårda sig eller sin egendomoch del inte är tillräckligt att god man förordnas för honom eller att han päannat mindre ingripande sätt får bistånd i vården av sina angelägenheter (10kap. I §). Om en underårig befinner sig i motsvarande situafion, får rättenförklara atl han skall förbli omyndig även efter uppnådd myndighetsålder (10kap. 2 §). Bestämmelsernaom omyndigförklaring fick sin nuvarande utformning vid en omfattande reform avförmynderskapslagstiftningen (prop. 1974:142, LU 38, rskr. Tankenbakom reformen var alt omyndigförklaringar borde begränsas sä längt mcjjligt.Del behov av bistånd i personliga eller ekonomiska angelägenheter som kundefinnas skulle i stället tillgodoses genom förordnande av god man eller påannat mindre ingripande sätt. Genom reformen utvidgades också möjligheternatill sådant förordnande. Enligt 18 kap. 3 § kan god man utsesför den som på grund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller liknandeförhällande behöver bistånd med att bevaka sin rätl, förvalta sin egendom ellersörja för sin person. Omyndigförklaringinnebär alltid ett allvarligt ingrepp i en persons liv. Den omyndigförklaradeförlorar inte bara rätten atl själv bestämma över sina ekonomiskaangelägenheter. E;n omyndigförklaring medför också långtgående verkningar påområden som ligger utanför den ekonomiska rörelsefrihetens. Av särskildbetydelse är att rösträtten i allmänna val går förlorad. Över huvud tagetmedför en omyndigförklaring som regel en stark begränsning av möjligheten atlta egna initiativ och hävda egna åsikter. Inskränkningarna irältshandlingsförmågan gäller även i sädana fall där omyndigförklaringenframföi" allt är motiverad för att frånta den enskilde bestämmanderättenöver viss egendom. De nu beskrivna verkningarna inträffar inte vid förordnandeav god man. Det nuvarande systemetinnebär alt omyndigförklaring närmast kommer Prop. 1987/88: 124 i fräga förpersoner vilkas tillstånd visserligen är sådant som anges i 10 kap. 1 §föräldrabalken men som är så aktiva att det kan uppslå praktiskakomplikationer om de får behålla sin rättshandlingsförmåga. Enomyndigförklaring bhr alltså aktuell främst när risken är alltför stor attpersonen i fråga företar rättshandlingar som strider mot dem som en god man göreller avser atl göra, s. k. kolliderande rättshandlingar. Om en person däremothar ett så gravt handikapp att han heh saknar förmåga att själv företa någrarättshandlingar, finns del normalt inte någon anledning atl omyndigförklara honom.Denna skillnad kan framstå som egendomlig, inte minst med tanke på kopplingenmdlan omyndigförklaring och förlust av allmän rösträtt. Antaletomyndigförklaringar har minskat kraftigt sedan 1974 års reform och häller signumera pä en låg nivå. har antalet mål omomyndigförklaring sjunkit frän 201 till 35 . När det gäller hävanden avomyndigförklaringar skedde en uppgång närmast efter reformen. Antalet mål var648 är 1976 och 1977. Därefter har antalet sjunkit 1985 uppgälill 406. Trots utvecklingen mot färre omyndigförklaringar är deomyndigförklarade ändå så pass många som ca 15000. Rentallmänt kan sägas att en omyndigförklaring lätt uppfattas som en nedvärderandestämpel, bäde av den omyndigförklarade själv och av hans omgivning. I mångafall kan en sådan förklaring få allvarliga följder för den omyndigförklaradespsykiska välbefinnande. Åtgärden kan också försvåra en social anpassning. Deltagäller inte minst vissa utvecklingsstörda. Förmynderskapsutredningenföreslär i del tidigare nämnda betänkandet (SOU 1986:50) God man och förvaltareatl institutet omyndigförklaring avskaffas. Därmed bortfaller detrösträtlshinder som en sådan förklaring innebär. Utredningen föreslär att det istället införs ett utbyggt godmansinslilul, kallat förvaltarskap. För att inteden hjälpbehövande skall utsättas för mer ingripande ätgärder än nödvändigtvill utredningen att det nuvarande godmansinstitulet behålls medvissa justeringar. De allmänna förutsättningarna för elt förvaltarförordnandeskall vara desamma som vid förordnande av god man. Förvaltarskapet skallanpassas så, att det motsvarar den enskildes behov av bistånd i varje särskiltfall. Förvaltaren skall ha ensam rädighet över den egendom och de angelägenhetersom omfattas av hans uppdrag. Utredningensförslag har fått ett övervägande positivt mottagande under remissbehandlingen.Detta gäller framför allt den gmndläggande idén att avskaffa institutetomyndigförklaring. I en del andra frågor är dock remissopinionen splittrad. Detvore i och för sig länkbart atl reformera omyndigförklaringsinslitu-lel så altvissa rättsverkningar av en omyndigförklaring tas bort. I åtskilliga länder hardomstolarna möjlighet att i samband med etl beslut om omyndigförklaring ange ivilken omfattning den enskildes rältshandlingsförmäga skall vara begränsad. Iflertalet länder går dock rösträtten alllid förlorad. Detskulle således kunna övervägas att göra del svenska omyndigförkla- ringsinstitutet mera flexibelt, så atl domstolarna får möjlighet all närmare bestämma rättsverkningarna. Del är också möjligt att direkt i lagen begrän- 131 sa följderna av enomyndigförklaring, så alt exempelvis rösträtten aldrig Prop. 1987/88: 124påverkas. Den utestängning frän samhällsgemenskapen som förlusten av rösträtteninnebär är ju en av de allvarligaste följderna av en omyndigförklaring. Fleraskäl, bl. a. respekten för människors lika värde och integritet, talar för attrösträtten - åtminstone som huvudprincip - finns kvar. Delta är också denlösning som har valts i bl. a. och . Institutetomyndigförklaring har emellertid sådana nackdelar att det i första hand börövervägas om man inte bör avskaffa del. Uppfattningenom alla människors lika värde är den grundläggande utgångspunkten för hursamhället skall utformas. Den sociallagstiftning som har tillkommit undersenare år bygger också pä atl alla människor har kunskaper, erfarenheter ochförmåga som är viktiga för samhället och atl människornas aktiva deltagande i samhällslivetskall främjas. Dessa tanke-gängar kommer fram i bl. a. socialtjänstlagen(1980:620) och lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen). I socialtjänstlagen framhålls atlverksamheten inom skall bygga på respekt för människornassjälvbestämmanderätt och integritet. Utgångspunkter av delta slag har ocksälegal lill grund för del förslag av socialberedningen (S 1980:7) lill nytvångslagsliftning som övervägs i (se SOU1984:64). Detsynsätt som sålunda präglar reformarbetet inom andra samhällsområden bör varavägledande ocksä för en reformering av lagstiftningen om förmynderskap ochgodmanskap, vilken har sina rötter i en äldre tids värderingar. Mot den bakgrundenanser jag att tiden nu är mogen atl avskaffa institutet omyndigförklaring. Ettavskaffande av omyndigförklaringsinstitulet kräver emellertid att man på annatsätt tillgodoser behovet av hjälp och skydd för personer som på grund avsjukdom e.d. saknar förmåga alt själva ha hand om sina ekonomiska ochpersonliga angelägenheter. Del gäller alltsä atl på något sätt ersättaomyndigförklaringens skyddsfunktion. Allomyndigförklaringen har en sådan funktion har ibland kommit i bakgrunden i denallmänna debatten. Men del har ocksä från olika håll framhållits som angelägelatl psykiskt svaga personer skyddas frän påtryckningar av personer i derasnärmaste omgivning som vill få lill stånd olika ekonomiska dispositioner. Äveni andra avseenden har de omyndig-förklarade i mänga fall elt hjälpbehov sommäste tillgodoses på något sätt, om institutet omyndigförklaring avskaffas. Dehjälpmöjligheter som erbjuds enligt socialtjänst- och omsorgslagslift-ningenhar inte sådan inriktning att de kan ersätta de funktioner som ankommer pä enförmyndare. Föralt den enskilde skall fä ett tillfredsställande skydd är det inte heller tillräckligt med de möjligheter till återgång eller ogilligförklaring av rätts handlingar som finns enligt 3 kap. lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) eller lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbad själsverksamhet. När dessa lagar tillämpas mäste det i varje särskilt fall utredas inför domstol i vad mån den enskildes handlande har påverkats av hans bristande själsförmögenheter. Bortsett frän den tidsutdräkt och de 132 praktiska svårigheter somkan uppstä talar ocksä kostnadsaspekterna mot Prop. 1987/88: 124 en sådanlösning. Ioch för sig är del tänkbart att ändra fömlsällningarna för ogilligförklaringav etl avtal enligt exempelvis lag, sä att avtal som har ingåtts avpersoner tillhörande de nu aktuella grupperna lättare kan fränkännas verkan.Kvar står dock bl. a. de praktiska problem som det innebär alt förhållandenakring avtalets ingående mäste utredas i varje särskilt fall. Avskaffasomyndigförklaringarna, bör därför i stället nya former för bistånd tillskapasinom ramen för . Även för andra grupper av t. ex. sjuka och handikappadeän dem som är omyndigförklarade kan sådana nya biståndsformerbehövas. Närmast till hands ligger alt utnyttja det nuvarandegodmansinstitulet. Isin nuvarande utformning utgör emellertid godmansinstitulet inte alltid enfullgod ersättning för omyndigförklaringarna. Framför allt utgör den tidigareberörda risken för kolliderande rättshandlingar mellan den gode mannen ochhuvudmannen ett problem. Denna kollisionsrisk hänger i sin tur samman med althuvudmannen behäller sin rätlshandlingsförmåga trots att en god man harförordnats för honom. Vidsidan av det nuvarande godmansinstitulet behövs därför en utbyggd form avgodmanskap som är utformad pä så sätt att den enskilde helt eller delvisfråntas sin bestämmanderätt beträffande den egendom eller den angelägenhet somdet är fråga om. Liknande system finns i vissa utländska rättsordningar. Enlämplig benämning på det nya institutet är förvaltarskap. Kännetecknandeför ett sådant system med förvaltarskap är alltså att den för vilken förvaltarehar förordnals föriorar sin rältshandlingsförmäga helt eller delvis och attförvaltaren i stället i motsvarande utsträckning får rätt atl ingårättshandlingar för sin huvudmans räkning. Genom atl förval-tarskapen ges ensådan utformning kan de helt tillgodose de nuvarande förmynderskapensskyddsfunktion för de berörda grupperna. Detta möjliggör i sin tur attinstitutet omyndigförklaring kan avskaffas. Jaghar med detta avslutat min redogörelse för de allmänna utgångspunkter som börligga till grund för elt avskaffande av omyndigförklaringsinstitutet. I delföljande avser jag att närmare behandla frågorna om rösträtti avsnitt 2.2, godmansinstituleti avsnitt 2.3, förvaltarskapi avsnitt 2.4, processuellafrågor m. m. i avsnitt 2.5, följdändringari annan lagstiftning i avsnitt 2.6, m. i avsnitt 2.7, och kostnaderoch resursbehov i avsnitt 2.8. Minakommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). 1987/88: 124 Mitt förslag: Desom enligt nu gällande ordning är uteslutna från rösträtt pä grund avomyndigförklaring skall ha rätt att rösta i allmänna val. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 186-187).Utredningen har i denna fråga samrått med folkstyrelsekommittén (Ju 1984:05). Remissinstanserna:Av de remissinstanser som särskilt har tagit upp frågan är de flesta positivatill utredningens förslag. Fem remissinstanser ställer sig avvisande till attrösträtten utsträcks till de nu aktuella personkategorierna. Ytteriigare fyraremissinstanser visar i olika grad tveksamhet inför en sådan ordning. Kritikenkommer främst från domstolshåll. Några remissinstanser vill, om förslagetgenomförs, ha en skärpning av de regler som finns till skydd mot otillbörligtverkande vid röstning. Skälenför mitt förslag: I och med att institutet omyndigförklaring avskaffasbortfaller den diskvalificeringsgrund i fråga om rätten alt rösta vid allmännaval som finns intagen i bl. a. regeringsformen. Atl detta hinder förrösträtt slopas är också etl av de viktigaste skälen för att avskaffaomyndigförklaringarna. Av vad jag har sagt framgär att de nuvarandefömlsällningarna för omyndigförklaring har bestämts utifrån andra synpunkter ändem som har betydelse för frägan vem som skall få rösta i allmänna val. Detfinns alltsä inget självklart samband mellan omyndigförklaring och rösträtt. Delär därmed inte sagt alt rösträtten mäste vara helt oinskränkt för alla vuxnapersoner. I och för sig är det länkbart att införa regler som gör det möjligtatl i undantagsfall, t.ex. vid allvarlig psykisk ohälsa, frånta den enskilderösträtten. En sådan ordning finns bl. a. i och . I båda ländernahar man avskaffat bindningen mellan omyndigförklaringar och rätten attrösta. Däremot har valmyndigheterna vissa möjligheter att från fall till fallpröva om personer med "allvarlig själslig svaghet" eller liknandeskall få rösta. Detargument som i i första hand har åberopats för att inte låtaomyndigförklarade delta i allmänna val är all de lättare än andra kan bli offerför otillböriig påverkan (se SOU 1972:15 s. 125 och prop. 1973:90 s. . 164),Avskaffas omyndigförklaringsinstitulet, skulle samma argument kunna åberopastill stöd för att frånta vissa allvarligt sjuka rösträtten. Enligt min meninghar emellertid argumentet inte sä stor tyngd atl det uppväger de skäl, framförallt respekten för den enskilda människans värde och integritet, som talar föratt alla skall ha kvar sin rösträtt. Altlåta valmyndigheterna från fall till fall avgöra om en person skall få röstainger betänkligheter frän rättssäkerhetssynpunkt. Etl sådant system är ocksåägnat att vålla besvärliga praktiska problem. Jaganser därför att ingen bör förlora sin rösträtt pä grund av sjukdom e. d. Ävenpersoner vars hälsotillstånd är sådant atl en förvaltare har förordnats för dembör ha rätt att rösta. Det ankommer därvid i princip på demsjälva att utöva sin rösträtt. För dem som inte kan ta sig till vallokalenfinns vissa möjligheter att rösta med valsedelsförsändelse (se 11 kap.vallagen, 1972:620; senast omtryckt 1985:203). Röstningmed valsedelsförsändelse kan ske genom make, bud eller lant-brevbärare.Budröstning fär ske enbart om väljaren på gmnd av sjukdom, rörelsehinder ellerhög ålder är förhindrad alt rösta i vanlig ordning. Som bud fär användas vissanära släktingar och vårdare. Vidall form av röstning med valsedelsförsändelse skall väljaren först läggavalsedeln i ett s. k. innerkuvert och sedan i närvaro av ett vittne läggainnerkuvertet i ett s. k. ylterkuvert, som han därefter tillsluter. Väljarenoch vittnet skall skriftligen intyga att det hela har gått rätt fill. Vidröstning genom bud eller lantbrevbärare har även dessa motsvarandeförpliktelser. Maken,budet eller lantbrevbäraren ombesörjer därefter atl valsedelsförsändelsenavlämnas. Det åligger valförrättare och röslmotlagare att kontrollera bl. a.att försändelsen är iordningsställd på föreskrivet sätt. Om det vid ett val harförekommit avvikelse frän den föreskrivna ordningen eller om någon verkatofillböriigt vid valet, t.ex. genom att hindra röstningen, kanvalprövningsnämnden upphäva valet och förordna om omval i berörda valkretsar. Reglernaom budröstning infördes är 1966. Bestämmelser om makeröstning fanns redandessförinnan. Mot bakgrund av flera fall av valfusk vid valifrågasatte vallagskommitté (se SOU 1980:45) om inte reglerna ombudröslning borde skärpas. Kommittén stannade emellertid föratt inte föreslånågon sådan skärpning. Samma ståndpunkt intogs under lagstiftningsfrågansfortsalla behandling (se prop. 1980/81:170 s. 63 och KU 1980/81:26 s. 26). Somgmnd för inställningen angavs bl. a. atl publiciteten kring de fall somförekommit kunde antas leda till skärpt uppmärksamhet och kontroll när detgäller förfarandet vid röstning med valsedelsförsändelse.Konstitutionsutskottet såg för sin del möjligheten lill budröstning som ettbetydelsefullt led i strävandena att så långt möjligt bereda samtligaröstberättigade möjlighet att delta i valen. Detligger i sakens natur att en utvidgning av rösträtten lill personer som i dagär omyndigförklarade kan leda till ett ökat utnyttjande av möjligheten lillbudröstning. Enbart denna omständighet torde dock inte ändra fömtsättningarnaför de överväganden som gjordes vid frågans fidigare behandling. Det har inteheller framkommit något annat skäl atl nu ändra reglerna om röstning medvalsedelsförsändelse. Jagvill emellertid understryka viklen av atl valförrättare och andra som medverkarvid röstning är uppmärksamma på risken för otillböriig påverkan. Självfallethar även personalen på vårdinrättningar och inom m. m. eltansvar i detta avseende. Mitt förslag: Förordnandeav god man skall kunna ske i samma situationer som . Förmynderskapsutredningensförslag: överensstämmer med milt förslag Prop. 1987/88: 124 (se betänkandets. Remissinstanserna:Endast och är klart kritiska motutredningens förslag i denna del. Tingsrätten föreslär atl den typ av gode mänson förordnas med slöd av 18 kap. 3 § utmönstras och altderas uppgifter förs över lill i första hand kontaktpersoner enligtsocialtjänst- och omsorgslagarna. anser att hjälpbehovet i denu avsedda fallen bör tillgodoses genom antingen förordnande av en förvaltareeller ocksä anlitande av en fullmäktig e. d. , ungdomar och vuxna framhåller åandra sidan att behovet av god man är särskilt stort för personer som ärföremål för åtgärder enligt de nämnda lagarna, bl. a. då det gäller altöverklaga beslut om bistånd och omsorger. Skälenför mitt förslag: God man kan förordnas i en rad olikasituationer. Bestämmelser härom finns framför allt i 18 kap. . I18 kap. 1 § behandlas det fallet att en förmyndare inte kan utöva sitt uppdragpä grund av sjukdom eller liknande, medan 18 kap. 2 § reglerar bl. a.situationer dä en förmyndare och hans myndling har motstående intressen.Godmanskapet som alternativ till omyndigförklaring behandlas i 18 kap. 3 §,medan 18 kap. 4 § innehåller bestämmelser om bl. a. god man för bortavarande. Atlgod man dessutom kan förordnas i mäl om omyndigförklaring och i andraprocessuella sammanhang framgär av 10 kap. 11 § tredje stycket och 20 kap. 2 §första stycket . Ävenom omyndigförklaringsinstitulet avskaffas kan det finnas behov att förordna engod man i de speciella situationer som anges i 18 kap. 1, 2 och 4 §§föräldrabalken. Dessa bestämmelser bör alltså i princip behållas sakligtoförändrade. Eftersom de delar av bestämmelserna som gäller omyndiga ifortsättningen bara kommer alt avse underåriga behövs emellertid vissakompletteringar. Jag återkommer lill dessa frågor i specialmotiveringen. Dennuvarande möjligheten att utse god man i mål om omyndigförklaring blir intelängre aktuell, om detta institut avskaffas. Däremot kan det övervägas altinföra en motsvarande möjlighet till godmansförordnande när det uppkommer frågaom alt utse förvaltare. Även detta spörsmål, liksom övriga fall avgodmansförordnanden i processuella sammanhang, behandlas i specialmotiveringen. Kvarslår frågan om man bör behälla möjligheten att förordna god man i sädana fallsom anges i 18 kap. 3 § . Som nämnts används denna typ avgodmansförordnanden bl. a. i sädana fall dä en omyndigförklaring i och för sigkan övervägas men en sådan åtgärd framstår som onödigt ingripande gentemot denenskilde. Om omyndigförklaringsinstitulet avskaffas och ersätts med ett systemsom har mindre allvarliga verkningar, kan det hävdas att det inte längre finnsbehov av sädana godmanskap som avses i 18 kap. 3 §. Även intresset av alt sålångt möjligt förenkla lagstiftningen talar i denna riktning. Enledande princip måste dock vara att den som behöver bistånd i 136 ekonomiskaeller personliga angelägenheter inte utsätts för mer ingripande ätgärder ännödvändigt. Även om det nya förvaltarskapet ges en utform- ning som har mindreallvarliga konsekvenser för den enskilde än en omyndigförklaring, innebär dockförslaget att den enskilde fråntas sin bestämmanderätt i sådana angelägenhetersom omfattas av ett förvaltarförordnande. Pä det sättet kvarstår en viktigskillnad i förhållande till del nuvarande godmansinslitutel, som åtminstoneformellt inte inverkar pä den enskildes rättshandlingsförmåga. Fråga är dä om behovet avbistånd i de fall som avses i stället kan tillgodoses inom ramen försocialtjänst- och omsorgslagsfiftningen. En hjälpbehövande kan med stöd avdenna lagstiftning bl. a. få en kontaktperson utsedd. Kontaktpersonensuppgifter är dock huvudsakligen begränsade till att ge råd och hjälp ipersonliga angelägenheter. Det kan röra sig om att hjälpa den enskilde attbryta sig loss ur en olämplig miljö eller atl underlätta för honom atl ordnautbildning, söka arbete och skaffa bostad (jfr prop. 1979/80:1 s. 228). Irollen för en kontaktperson enligt omsorgslagen ingår att vara en medmänniskasom kan ersätta eller komplettera kontakten med anhöriga men också att varaförespråkare för den psykiskt utvecklingsstörde i olika situationer. Han ärdock inte atl jämställa med ställföreträdare eller ombud i rättsligt hänseende(jfr prop. 1984/85:176 s. 60 f). Även om ansvaret alt sörjaför en hjälpbehövandes person i stor utsträckning har övergått på de organ somberörs av den nu behandlade lagstiftningen, faller flera av de uppgifter som ankommer pä gode män enligt 18 kap. 3 § utanför dennareglering. Jag tänker då i första hand pä biträde med rättsliga och ekonomiskaangelägenheter men också pä vissa funktioner inom det personliga området.Exempelvis bör kontakter med myndigheter sä längt möjligt skötas av andra änkontaktpersoner (jfr utredningens betänkande s. 174). Möjligheten att förordnagod man enligl 18 kap. 3 § har kommit att utnyttjas i storutsträckning. Utredningens undersökningar visar alt antalet gällandegodmansförordnanden av detta slag uppgick till ca 20000 vid utgången av år1985. Enligt vad som framkommit synes denna ordning i de flesta fall fungerautan problem. En svaghet är visserligen, som har berörts, att den godemannen och huvudmannen kan komma att ingå kolliderande rättshandlingar. Ipraktiken synes dock sädana kollisioner uppkomma förhållandevis sällan.