prop · GB0385 · 1987-12-31 00:00:00 — Därmedkan man åstadkomma att samtliga villkor i ett tillstånd stämmer med varandra. Närdet gäller omprövning av villkor för sådana tillståndsgivna verksamheter, därlänsstyrelsen som tillständsmyndighet har bestämt villkoren, är nuvarandeordning den att en sådan ändring måste föregås av att gör enframställning hos om ändring. En sådan framställning sker oftastsedan har påtalat för naturvärdsverket att en ändring avvillkoren för viss verksamhet bör ske. Denna ordning är opraktisk och är enoavsiktlig följd av att även ärtillståndsmyndighet. Utredningen har för sädana fall som jag här beskrivitföreslagit att 26 § ML ändras så att själv kan ta inifiafiv tillomprövning enligt bestämmelserna i 23-25 §§. En sådan ordning bör underlättaomprövningsverksamheten. Jag tillstyrker utredningens förslag. Utredningenhar föreslagit att ett villkor också bör få ändras före tioårsperiodensutgång, om det har fått en sådan utformning att det inte säkert går attfastställa vad det rättsligt sett innebär, eller om villkoret inte låter sigobjektivt kontrolleras. har i sitt remissvar ställt sigkritisk till detta förslag. Även om jäg är beredd att instämma i utredningensuppfattning, att det finns ärenden där en sådan regel skulle kunna varaverksam, delar jag nämndens uppfattning, att det inte stämmer medrättsäkerhetskraven och lagstiftnin.gens utformning när det gäller reglerna omtillstånd och tillsyn att införa en sådan regel. Enligt min mening finns detmöjligheter för myndigheterna att genom utnyttjande av reglerna om tillsyn, t,ex. genom att hävda sin tolkning av ett oklart villkor genom ett föreläggandeom rättelse enligt 40 § tredje stycket ML, komma till rätta med problem avangivet slag, Sjähklart bör dock villkoren formuleras så att någon tvekan omderas innebörd eller andra problem av angivet slag inte uppstår. Enskärpning av reglerna om förbud mot verksamhet som har prövats och erhållit tillstånd bör också vidtas, bör få utöka de möjligheter att förbjuda miljöfariig verksamhet som har tillstånd. Hit tills har möjligheten att förbjuda sådan verksamhet begränsats till att avse de fall när villkor grovt har åsidosatts. Den allmänna förvaltningsrättsliga princip, som innebär att ett tillstånd kan dras in för den som med avsikt vilselett prövningsmyndigheten genom att lämna oriktiga uppgifter eller förtiga förhållanden av betydelse, bör komma fiU tydligt uttryck i ML. Dessutom bör en ytterligare möjlighet att förbjuda tillståndsgiven verk- 270 samhetinföras, nämligen om det i verksamheten uppkommit någon olägen- Prop.1987/88:85 hetav väsentlig betydelse, som inte kunde förutses när verksamheten tillätsoch som det inte går att förebygga eller i tillräcklig grad minska. förstahand bör dock en oförutsedd olägenhet avhjälpas genom ändrade villkor.Om koncessionsnämnden förbjuder en verksamhet, fär nämnden återkallatillståndet helt eller delvis, Minaförslag i fråga om ändring av villkor enligt 23-25 §§ ML medför att reglernaskulle vinna i klarhet öm en viss omredigering av lagtexten sker . Avlagtexten bör framgå att det är fråga om omprövning, vilket ger utrymme bådetill ändring av villkor och införande av nya villkor. Som harföreslagit i sitt remissyttrande bör uttrycket upphäva villkor ocksä användas isammanhanget för att lagtexten skall bli tydlig. Jagvill i detta sammanhang också beröra utredningens förslag att för vissa äldreverksamheter införa en lag om skyldighet att söka tillstånd. Utredningensförslag går ut på att den som utövar numera tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet,som har påbörjats före den Ijuli 1969 och inte har sökt tillstånd eller sombedriver verksamheten med stöd av dispensbeslut enligt äldre ordning, skallvara skyldig att söka tillstånd. För egen del anser jag att myndigheterna redanhar tillräckliga befogenheter att ingripa med stöd av om tillsyn omnågon olägenhet skulle framkomma. Det behövs alltså inte en särskildlagstiftning. Enannan fräga gäller delegering av rätten att besluta om villkor från entillständsmyndighet till en tillsynsmyndighet. har i enframställning den 4december 1985 till regeringen med förslag till ändringar iML m, m, framfört att det bör klargöras vilken rättsverkan beslut har som harfattats efter delegering. Utredningen har instämt i förslagoch har föreslagit en särskild lagreglering av delegering av villkor som rör enfråga som inte är avgörande för tillståndet. har i sinaremissvar pä säväl som utredningens förslag avstyrkt ensärskild lagstiftning om delegering. Jagvill för egen del anföra följande. Det är inte ovanligt att koncessions nämnden överlåter ät tillsynsmyndigheten att avgöra vissa frågor i till ståndsprövningen. Förfarandet saknar dock direkt stöd i lag. Det är viktigt att villkor i tillståndsbeslut fastställs i en sådan ordning och på ett sådant sätt att sanktionsbestämmelserna i 45 § första stycket 3 ML blir möjliga att tillämpa för de allmänna domstolarna. Att sätts åt sidan på grund av en överenskommelse i ett samrädsförfarande framstår som en olycklig konsekvens av delegeringsförfarandet. Om det inte tillräckligt säkert kan bedömas vilka villkor som bör gälla i visst avseende, får tillständsmyndigheten enligt 21 § ML skjuta upp avgörandet i denna del till dess erfarenhet av verksamheten vunnits och i stället meddela provisoriska föreskrifter. Ett sådant förfarande bör tillämpas när det är fråga om villkor av större betydelse, Delegering framstår emellertid som en rimlig lösning när det gäller detaljfrågor som är av mindre betydel se, 1 de fall delegeringen innebär att tillståndsmyndigheten överlåtet' åt tillsynsmyndigheten att närmare bestämma det materiella innehållet i ett villkor, är det nödvändigt att vad som bestämts i sådan ordning kommer att omfattas av samma rättskraft som andra villkor, vilka har fastställts i 271 Således måste även villkor som har bestämts efter endelegering vara straffsanktionerade. Jag föreslär alltså attvillkor som är av mindre betydelse i samband med tillåtlighetsprövningen avtillståndsmyndigheten får överlåtas att bestämmas av tillsynsmyndigheten. Tillsynen kan ocksä göraseffektivare frän myndigheternas sida genom en ändring i 40 § ML, När MLinfördes betonades företagens frivilliga medverkan och samarbetet mellantillsynsmyndigheter och företag. Detta kom till uttryck bl, a, i 40 § förstastycket där som huvudregel för sådan verksamhet som inte fillståndsprövatsangavs att tillsynsmyndigheten i första hand skall försöka vinna rättelse genområdgivning om lagen åsidosätts. Denna utformning har i vissa fall visat sigutgöra ett onödigt hinder för tillsynsmyndigheterna att effekfivt förebyggaolägenheter. Som 40 § första stycket är uppbyggt innebär detta atttillsynsmyndigheten normalt mäste vänta och se om den som åsidosätterbestämmelserna i vidtar rättelse efter myndighetens rådgivning innan ettföreläggande om försiktighetsmått ges. En sådan begränsning påverkareffektiviteten i tillsynsarbetet, vilket märks särskilt tydligt när den somutövar den miljöfarliga verksamheten försöker förhala rättelseförfarandet. Föratt öka effektiviteten i tillsynsarbetet föreslår jag därför alt 40 § ges ensådan utformning att tillsynsmyndigheten vid behov får ingripa med ettföreläggande om försik-fighetsmätt eller förbud utan att meddelaråd. Genom 39 §, som inte bör ändras, kvarstår dock alltjämt möjligheten förtillsynsmyndigheten att meddela råd för att motverka eventuella olägenheter. Som naturvärdsverket harpåpekat finns det också en brist i 40 § första stycket genom att stadgandetsaknar en bestämmelse som ger en tillsynsmyndighet rätt att meddela ettföreläggande som grundas på MF. För att komma till rätta med detta föreslår jagatt stadgandet kompletteras sä att det blir möjligt för en tillsynsmyndighetatt ge ett sådant föreläggande som behövs för att ML eller föreskrift som hartillkommit med stöd av lagen skall iakttas. 10.6 Påföljden för miljöbrottslighet m. m. Mitt förslag: Omett brott mot ML innebär att en förpliktelse av väsentlig betydelse frånmiljöskyddssynpunkt har åsidosatts, får inte dömas till böter. Den oaktsamhetsom fordras för straffbar gärning i fräga om brottsbalksbrotten vårdslöshet medgift eller smittämne och vållande till miljöstörning behöver inte längre varagrov. Organisationsutredningensförslag: Utredningen har föreslagit en översyn av den svenskamiljöstraffrätten och i avvaktan pä en sådan utredning rekommenderat attstraffbestämmelserna i ges en annan redakfionell utformning samt attföreskriften om tillsynsmyndigheternas skyldighet att verka föratt överträdelser av ML beivras skall ges en snävare utformning, Prop.1987/88:85 Vidare har utredningen föreslagit att regeln i ML om straffrihet vidringa fall skall upphävas. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig idenna del är positiva till förslaget om utredning. Flera remissinstanser ärkritiska till att upphäva regeln om straffrihet vid ringa fall av överträdelserav ML, Skälen för mitt förslag: Jag har beträffande de frågor sombehandlas i detta avsnitt samrätt med chefen för . Straffen för miljöbrott har skärpts avsevärt under desenaste 20 åren och ytterligare sanktionsmöjligheter har införts i ML ochbrottsbalken. Redan i motiven till ML diskuterades immissionsrättensbristfälliga påföljdssystem (prop, 1969:28 s, 294), Straffet för brott mot MLbestämdes till böter eller fängelse i högst . Frän den Ijuli 1981skärptes straffet i ML till fängelse i högst tvä år. Frän gällerocksä särskilda bestämmelser i om miljöbrottslighet. Straffskalandär är densamma som i ML, men vid särskilt allvarliga brott kan fängelse ihögst sex är följa enligt regler, I ML finns även bestämmelser om andra sanktionsmedel änstraff, nämligen vite och miljöskyddsavgift. Miljöskyddsavgiften syftar tillatt eliminera ekonomisk fördel av brott mot ML, Reglerna om miljöskyddsavgiftskärptes från den på det sättet att det numera inte krävs attöverträdelsen har medfört eller inneburit risk för störning av omgivningen. Den infördes i den nya sanktionenföretagsbot. Sådan bot skall åläggas näringsidkare för brott som har begåtts iutövning av näringsverksamhet om brottsligheten har inneburit ett grovtåsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheteneller annars är av allvarligt slag och näringsidkaren inte har gjort vad somskäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten, I motiven har särskiltmiljöbrott och brott mot ML nämnts som exempel på brott av det slag som avses,Företagsboten skall fastställas till lägst och högst tremiljoner kronor. Sammantaget är alltså reglerna vid överträdelser avmiljöskyddslagstiftningen redan sådana att det för ett stort antalöverträdelser går att ingripa med stränga sanktioner. Utredningen har pekat på villkorens betydelse föreffektiva ingripanden mot överträdelser. De förslag som jag har redovisat(avsnitt 10,3) om villkoren i tillständsbeslut m,m. syftar till att underlättakontrollen av efterlevnaden av meddelade villkor. Jag anser att det därigenomskapas förutsättningar för en sådan effektivare tillämpning av ML:s sanktionssystemsom har efteriysts från olika häll. har påpekat är straffreglerna i ML, liksom de flesta andra straffregler pä specialstraffrättens område, utformade som blan- kettstraffbud. Denna lagstiftningsteknik gör det möjligt att med stor nog grannhet precisera de straffbara gärningarna. Jag kan inte se att denna teknik är mindre lämplig i ML än i annan jämförbar lagstiftning. 18 1987/88. medgerocksä en enkel anpassning av strafibestämmelserna, när nya regler Prop.1987/88:85 införs eller befinfiiga regler ändras. Jag anser därför att det intefinns skäl att genomföra utredningens förslag om ändrad redaktionell/tekniskutformning av straffreglerna i ML, Av praktiska och kriminalpolitiska skälanser jag inte heller att det finns anledning att ändra regeln om straffrihetvid ringa fall. Påföljdenför brott mot ML är böter eller fängelse i högst . Straffskalan ärdensamma oavsett om en gärning har begåtts med uppsåt eller av oaktsamhet.Denna konstruktion a\' straffreglerna är i sig ägnad att leda till lågapåföljder. För att en fällande dom skall meddelas är det således tillräckligtatt bevisning föreligger om att en gärning har begåtts av oaktsamhet. Detfinns enligt min mening inte skäl att för oaktsamhetsbrott döma till strängarestraff vid tillämpningen av ML än vid tillämpningen av annan lagstiftning.Saken kommei' dock i ett annat läge när det gäller uppsätliga brott. Sådanabrott bör, särskilt om de avser väsentliga villkor i tillståndsbeslut eller andraförpliktelser som är av särskild betydelse frän miljöskyddssynpunkt, betraktasmed största allvar. Det är av fundamental betydelse för det miljöskydd someftersträvas med ML att företagen mycket lojalt följer de uppställdavillkoren. Mot denna bakgrund bör det inte vara möjligt att döma till böter föruppsåtliga brott mot ML, om brottet avser en förpliktelse som är av väsentligbetydelse frän miljöskyddssynpunkt. Genom en sådan särskild regel omallvarliga uppsåtliga brott, som enligt min mening bör införas i ML, blir detett särskilt åliggande för de rättsvårdande myndigheterna att i varje enskiltfall pröva om en gärning bör medföra strängare straff än böter. Detfinns en skillnad mellan och ML i fräga om den grad av oaktsamhetsom innebär att en gärning skall kvalificeras som brottslig. Om någon t, ex,bryter mot ett förbud som har meddelats med stöd av ML och gärningen är avsådan art att den kan medföra betydande olägenhet i miljön, skallgärningsmannen dömas enligt och inte enligt ML, Förutsättningen äratt gärningen har begåtts med uppsåt eller av grov oaktsamhet. Om det däremotär så att gärningen har skett av oaktsamhet som inte är grov, blir endast MLtillämplig. Denna skillnad har främst en historisk bakgrund. När reglerna ommiljöbrottslighet infördes 1981 fördes oaktsamhetsbrottettill den befintliga lagstiftningen om vårdslöshet med gift m, m. Enligt minmening finns det ingen anledning att i subjektivt hänseende skilja mellanbrottsbalken och ML, Jag föreslår därför att det inte skall krävas oaktsamhetav mera kvalificerat slag i än i ML, Därför bör i 13 kap, 9 §andra stycket den ändringen vidtas att det subjektiva rekvisitetändras till oaktsamhet som inte behöver vara grov. Det är också lämpligt attgöra samma ändring i paragrafens första stycke med hänsyn till hur 7 och 8 §§lagtekniskt förhåller sig till 8 a § i 13 kap. Utredningenhar framhållit vikten av att tillsynsmyndigheterna vid miss tanke om brott utan dröjsmål anmäler saken till åtal. När föreskriften i 38 § om skyldighet att verka för att brott beivras infördes, framhölls att tillsyns myndigheterna är skyldiga att göra anmälan vid befogad misstanke om brott. Jag anser att den nuvarande bestämmelsen i sak medför mer omfat- 274 tände förpliktelser förtillsynsmyndigheterna än enbart en bestämmelse om Prop, 1987/88:85 Ett brottkan beivras inte bara genom ett åtal utan ocksä genom vite eller genom atten ansvarig åläggs att betala miljöskyddsavgift. Därför bör inte reglernaom tillsynsmyndigheternas skyldighet att verka för att överträdelser avML beivras ändras på det sätt som utredningen har Utredningenhar föreslagit en genomgripande översyn av de olika straffbestämmelser som tarsikte pä överträdelser av bestämmelser med syfte att skydda miljön. Jag vill idetta sammanhang nämna att fängelsestraffkommittén i betänkandena (SOU1986:13-15) Påföljd för brott framhållit att brotten mot miljön har ett högtstraffvärde och ocksä har föreslagit att dessa brott skall ges ett högrestraffvärde än de har . Förslaget bereds i justitiedepartementet.Jag vill ocksä nämna att riksåklagaren går igenomrättstillämpningen vid miljöbrott. Det finns enligt min mening skäl att avvaktatillämpningen av de nuvarande reglerna med den skärpta lagstiftning som jag harföreslagit i detta ärende, innan en särskild utredning görs. För egen delkommer jag dessutom att följa utvecklingen på området med största uppmärksamhetoch föreslå de ändringar som behövs om brister i systemet skulle uppenbaras. Jagvill i sammanhanget framhålla att tillsynsmyndigheternas skyldighet att verkaför att brott mot ML beivras förutsätter att polisens och åklagarensförundersökning sker med erforderlig kompetens. Det är därvid angeläget atträttsväsendets personal har den utbildning som behövs med hänsyn till derasbefattning med miljöbrottmål. Jag återkommer till detta i avsnitt 10,12, Fråganom preskriptionstidens längd vid miljöbrott har tagits upp av , Imotionen 1981/82:1921 framhölls att miljöbrotten är av speciell karaktär medhänsyn till att verkningarna av sådana brott ofta blir kända långt efter detatt verksamheten ägt rum. Enligt motionen är det därför motiverat att genomsärskilda preskriptionsregler för brott mot ML bestämma preskriptionstiden försädana brott till tio är, I jordbruksutskottets betänkande med anledning avmotionen (JoU 1982/83:17) uttalade utskottet att en förlängning av preskriptionstidenenligt motionsförslaget skulle kunna ge myndigheterna större handlingsfrihetvid beivrande av överträdelser av ML resp. miljöbrott enligt brottsbalken.Utskottet fann det angeläget att motionärernas förslag blev föremål förytterligare prövning och hemställde att som sin mening gav regeringentill känna vad utskottet anfört om en sådan översyn av ML, biföllutskottets hemställan (rskr, 1982/83:94), Bestämmelserna omätalspreskription finns i . Påföljd fär inte ådömas om inte den misstänkte har häktats eller erhållit del av åtal för brottet (preskriptionstid). Brottets straffmaximum är avgö rande för hur lång preskriptionstiden är. Vid ett straffmaximum av t, ex, fängelse i tvä är är preskriptionstiden , och vid ett straffmaximum som är högre men inte över fängelse i åtta är är preskriptionstiden tio är, 275 Preskriptionstidenskall räknas från den dag brottet begicks. förådömande av påföljd att viss verkan av handlingen har inträtt, skall tidenräknas från den dag då sådan verkan inträdde. Brottsbeskrivningarna ifräga om miljöbrott i innebär att ett brott är fullbordat redangenom en förorening som kan medföra en viss effekt. Sä länge effekten inte harinträtt räknas preskriptionstiden från det att handlingen företogs. Fortsätterföroreningen pä ett sådant sätt att risk för effekten uppkommer fortlöpande,fär preskriptionstiden räknas från det att föroreningen upphörde, Intriiffareffekten senare fär en ny preskriptionstid beräknas från den tidpunkten,oberoende av om den tidigare preskriptionstiden gått ut eller ej. Brottsbeskrivningarna i MLförutsätter inte i något fall för ådömande av påföljd att en viss verkan avhandlingen har inträtt. Dessa regler ger således inget utrymme för enrättstillämpning liknande , som innebär att preskriptionstiden kanbötja löpa ocksä när den miljöskadliga effekten uppstår. Straffbudens olikalagtekniska utformning ger således utrymme för olika preskriptionstider, ML:s ansvarsbestämmelserär alltså inte direkt knutna till angrepp på miljön, utan skall närmastgarantera upprätthållandet av lagens prövnings-och tillsynssystem.Straffansvaret anknyter till ohörsamheten mot myndigheternas förbud ellerföreskrifter. Bestämmelserna i har däremot miljön som ettuttryckligt skyddsobjekt. En gärning som faller inom såväl somML:s brottsbeskrivningar skall i första hand prövas mot regler,ML blir tillämplig om gärningen inte har sädana konsekvenser som medför ansvarenligt . Denna utformning av förhållandet mellan ochML:s ansvarsregler innebär att ett miljöbrott enligt normalt äratt bedöma som allvariigare än ett brott mot ML, Detta synsätt kommer ocksåtill uttryck i att till skillnad från ML har särskildastraffregler för de grövsta miljöbrotten. För ett sådant brott kan följafängelse i högst sex är. När det behövs en särskilt lång preskriptionstid rördet sig om allvarliga miljöbrott. Av min redogörelse har framgått attpreskriptionstiden för ett brott som grovt miljöbrott är . En så långpreskriptionstid borde vara tillräcklig för att beivra allvarliga miljöbrott,särskilt med tanke på hur preskriptionstiden räknas enligt . Jaganser därför inte att någon särskild lagstiftning i frågan är påkallad. Mitt ställningstagande:Miljöfrågorna har viktiga anknytningspunkter till utbildningsväsendet.Speciella insatser bör göras för att stödja undervisningen om miljöfrågor iungdomsskolan, Universitets-och högskoleämbetet bör vidga insatserna för attstärka miljöfrågornas ställning i utbildningen inom olikayrkesutbildningssektorer. Ettsystem med miljödeklarationer pä produkter kan vara ett viktigt medel för attöka miljömedvetandet. Förutsättningarna för ett sådant system behöver dockklargöras närmare. Miljökonsekvensbeskrivningarbör prövas för vissa verksamheter. Organisationsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med Prop. 1987/88:85 mittställningstagande. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser som har behandlat förslaget om en översyn avmiljöutbildningen inom skola, universitet och högskola har varit positiva.Mänga av de övriga remissinstanserna har ocksä allmänt strukit under behovet avutbildning i miljövård inom olika samhällssektorer. Universitets- ochhögskoleämbetet anför att miljökraven i utbildningsplanen förcivilingenjörsutbildningarna och de matematisk-na-turvetenskapliga linjernaunder är 1985 och är 1986 har skärpts sä långt det är möjligt. Ämbetet har i enskrivelse till regeringen redovisat vidtagna åtgärder. Fråganom miljödeklarationer och miljöinriktat konsumentskydd har behandlats meraingående av främst och naturvärdsverket. Båda verkentillstyrker tanken att utöka produktmärkningen till att omfatta ävenmiljöaspekter. poängteras att formerna för systemet mäste övervägas.Bl, a med avseende på den befintliga märkningen av miljö- och hälsofarligakemiska produkter måste man se till att en sammanblandning av de båda systemeninte sker. Möjligheterna att inkludera miljöaspekter i övrig produktinformationbör ocksä beaktas. Skälenför mitt förslag: Jag anser liksom utredningen att en ökad satsning påmiljöinriktad utbildning är nödvändig för att öka miljömedvetandet. Enarbetsgrupp med representanter frän miljö- och ochutbildningsdepartementet har bl, a, studerat hur miljöundervisningen bedrivsoch lämnat förslag till åtgärder. Gruppen har i sitt arbete haft fortlöpandekontakter med berörda myndigheter och organisationer inom utbildningsväsendetoch miljöområdet. Detär enligt min mening mycket viktigt att miljöfrågorna fär en framträdandeplats i olika skeden i barnomsorgen och i utbildningssystemet. I åretsbudgetproposition föreslår därför regeringen att vissa medel sätts av förmiljöfostran inom barnomsorgen. Regeringen har där vidare föreslagit särskildamedel för den verksamhet som bedrivs av de s. k. miljöresurspersonernavid landets länsskolnämnder. Vidare har regeringen gett sin syn på hurundervisningen om miljöfrågor bör stödjas inom grund-och gymnasieskolan.Regeringen har vidare föreslagit ett utökat bidrag till naturvärdsverket närdet gäller anslag till miljöinformation i bl. a. skolan. Universitets-och högskoleämbetet (UHÄ) har haft regeringens uppdrag att i samband med attutbildningsplanerna för civilingenjörs- och naturve-tarlinjerna förändrasbeakta behovet av att pä ett naturligt sätt integrera miljöfrågorna iutbildningarna. UHÄ har också beslutat om en ny utbildningsplan förgrundskollärarlinjen, varvid miljöfrågorna har fått en mera framträdande plats.Utbildningsministern har i årets budgetproposition (bil. 10, sid. 70) framhållitatt insatserna av detta slag bör vidgas till att omfatta fierautbildningslinjer, också inom andra yrkesutbildningssektorer än de nu nämnda,och att han avser att lämna ett nytt uppdrag fill UHÄ av denna innebörd. De insatser för attintegrera miljöfrågorna i utbildningssystemet som jag nu har redovisat är väsentliga både i ett kortsiktigt och ett längsikfigt perspektiv. Den arbetsgrupp som jag har nämnt bör fortsätta sitt 277 arbetemed att finna formerna för hur miljöfrågornas ställning i utbildningssystemetkan stärkas. Gruppen bör redovisa sift arbete senast i anslutning tillbudgetarbetet .