prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — Detär angeläget med satsningar på forsknings-, och utvecklingsverksamhet inom äldreområdet. Det behövs bl.a. ökade kunskaper för att kunna utveckla service och vård till äldre. . , Enligt beredningensmening är det önskvärt med ett mer systematiskt . . . arbete för att stödja de personer som ansvarar för utvecklingen av olika , .- verksamheteri kommuner och landsting. En länsvis samordning av utvecklingsarbetet bördärför göras i samråd mellan landstingen och .länens kommuner, bl.a. med stödsom lämnas till utvecklingsarbetet genom de särskildautvecklingsmedel som avsatt för den sociala - Prop.1987/88:176 . Enligtberedningens mening måste goda förutsättningar skapas för en kvalitativ ochkvantitativ utveckling av äldreforskningen i landet. Detta kräver att enlångsiktig forskarkompetens utvecklas, och beredningen föreslår att fastagrupper av äldreforskare och långsiktiga projekt, stöds i första hand. Beredningenföreslår också att forskningsrådsnämnden: och delegationen , ,. försocial forskning får i uppdrag att utarbeta ett samlat program föräldreforskningen. Vidare föreslås få i uppdrag att tillsammansmed berörda organ utveckla ett samordnat statistiksystem för service och vård. Hemmet,bostaden, utgör för det stora flertalet grijnden för trygghet i människansprivata liv. Det är mot bakgrund av detta synsätt beredningen redovisat sinatankar om utvecklingen av service, vård och andra insatser, som skallmöjliggöra en fortsatt tillvaro i hemmiljö även vid minskad rörlighet,sviktande hälsa eller andra med hög ålder förknippade förändringar. Detär alltså med hänsyn fill människornas behov och önskemål självklart atthuvudinriktningen för utvecklingen av samhällets äldreomsorg måste varautbyggnad av hemtjänst, hemsjukvård och övriga service- och stödinsatser somgör det möjligt för de äldre att känna trygghet och få god service och vård ihemmiljön. Men det är lika självklart att samhället måste känna ett oförminskatansvar för de institutionella alternativ som utgör ett nödvändigt komplement.Ansvaret måste avse dels att vårdplatser .finns i tillräcklig utsträckning,dels att standarden efterhand förbättras både vad gäller den fysiska miljön ochvården.- Beredningenhar, med stöd av vunna erfarenheter frän en redan pågående utveckling, förutsatten successiv förskjutning från institutionsvård till insatser i hemmen. Det ärvarken lämpligt eller möjligt att försöka lägga fast i vilken takt dennautveckling bör ske. Detär däremot viktigt att slå fast att det krävs en samordnad och konsekvent planering som säkerställer att utvecklingsprocessen styrs av och anpassas till människornas behov och önskemål. Varje steg i processen måste . ledatill reellt förbättrad service och vård för äldre. När institutionsplatser .avvecklas skall det varadärför att de inte längre.behövs, dvs. när bättrealternativ har erbjudits och accepterats. Förutsättningarnaför att genomföra en förändring är skiftande. Den samlade resurstillgångenvarierar kraftigt mellan olika kommuner och sjukvårdsområden, liksom fördelningenmellan institutioner och öppna service- och vårdformer. Även tillgången tillutbildad personal varierar. Omstruktureringen avsamhällets insatser.för äldre samt ökningen av antalet personer i åldrarna och däröver innebär att behovet av bostäder med god tillgänglighet och fillgång till service och vård ökar kraftigt. Engrov uppskattning är att det.behövs ett tillskott på uppemot 100 000 sådana Cirka en tredjedel av dessa bör utgöras av Prop.1987/88:176 gruppboende. Ävenbehovet av dagverksamhetér kommer att öka under denna tidsperiod.Uppskattningsvis kan ytterligare uppemot 100 000 personer behöva olika formerav sådan verksamhet. Sjukvårdshuvudmännenplanerar inget tillskott av platser för långtidssjukvård. Enstandardförbättring i befintliga sjukhem kan komma att reducera det nuvarandeantalet vårdplatser med upp till 12 000. Inom den psykiatriska vården planerasen reducering av vårdplatserna främst vid de tidigare mentalsjukhusen. Densociala behöver byggas ut kraftigt dels för att ge service . ochvård till de allt fler äldre i höga åldrar, dels för att ge alternativ tillinstitutionsboende. Ytteriigare mellan 70 000-140 000 människor beräknas behöva insatser från den sociala i vanliga bostädereller i servicebostäder. Den stora spännvidden i uppskattningen beror på ivilken takt servicen och vården förändras; Behovetav personal inom den sociala inklusive dagverksamheterna kommeratt öka mycket kraftigt. Översiktliga beräkningar tyder på ettrekryteringsbehov av personal till primärkommunal service och vård på mellan 70000-100 000 personer fram mot . Dessa kommer att arbeta såväl ivanliga bostäder som i servicebostäder. minskar personalbehovet vidinstitutionerna när ålderdomshem omvandlas och antalet platser vid sjukvårdensinstitutioner minskas. Totalt beräknas behovet av personal bli något högre viden utbyggnad av öppna stödinsatser jämfört med service och vård vidinstitutioner. Inomprimärvården och långtidssjukvården behövs mer personal med medellångsjukvårdsutbildning, inte minst arbetsterapeuter och sjukgymnaster. Kostnadernaför service och vård till äldre uppskattades till år1985. Vid en oförändrad standard och sammansättning på de olika service- ochvårdformerna beräknas kostnaderna öka med . Översiktliga kalkyler visar att kostnadsökningarna bör kunnabegränsas med den inriktning som pågår mot ökat eget boende. Utbyggnadenav öppna stödinsatser innebär en successiv omfördelning av uppgifter ochkostnader från landsting till primärkommuner. Beroende på utvecklingstakten ochuppgiftsfördelningen kan den årliga kostnaden för kommunerna komma att öka medmellan 2,5 och , och landstingens variera mellan en ökningav kostnaderna med och en minskning med 8 miljarder kronorvid jämfört med . Staten kommer också att få ökadekostnader. Dessa uppskatt-ningar baseras på beräkningar som redovisas i enbilaga till detta betänkande. Räkneexemplenbygger på flera antaganden som gör uppskattningarna Prop. 1987/88:176osäkra. Trots detta kan enligt beredningens meriing beräkningarnaillustrera Bilaga 2 konsekvenser av alternativa utvecklingslinjer.Beredningen har dock inte tagit ställning till de enskilda antaganden somberäkningarna grundar sig på. Finansieringenav service och vård delas mellan kommun, landsting, stat och enskilda. Enligtberedningens mening bör staten inta en mer aktiv roll för att undanröja desvårigheter som finns i de ekonomiska relationerna mellan huvudmännen. Dettabör ske genom regelbundna överläggningar mellan kommunförbunden och staten däröverenskommelser också träffas om statens stöd fill den av huvudmännen bedrivnaäldreomsorgen. Enligtberedningens mening är statens bidrag till kommunernas sociala hemhjälp ihuvudsak ändamålsenliga. Den inriktning av service och vård som beredningenförordar innebär dock kraftigt ökade kostnader för primärkommunerna.Sjukvårdshuvudmännen avlastas kostnader. De ersättningar som nuutgår mellan landsting och kommuner inom området sjukvård i hemmet och socialhemtjänst har på många håll skapat problem mellan huvudmännen. Beredningenanser det viktigt att diskussionerna om uppgiftsfördelning och ekonomisktansvar i fortsättningen inte försvårar utvecklingen av service och vård tilläldre. Beredningenskisserar i ett idéförslag hur ett nytt ersättningssystem bör se ut. Enligtförslaget bör nuvarande ersättningar mellan kommun och landsting upphöra ochinordnas i statsbidraget till social hemhjälp. En ny ersättning som stimulerarkommunerna att bygga ut service och vård i eget boende bör införas. Denna kanförslagsvis utgå i de fall kommunen kan redovisa en minskad konsumtion avlandstingets institutionsvård. Behovet av arbetsledande personal inom densociala bör beaktas i det nya ersättningssystemet, liksom behovetav utbildning för personal. Även de stora skillnaderna mellankommunerna i avgiftsnivåer inom social hemtjänst och färdtjänst bör tas upp. Deolika delarna i denna idéskiss bör genomföras , förslagsvis fr.o.m.den 1 januari 1990. Genomförandet måste ske inom en given ekonomisk ram ochkräver ytterligare beredningsarbete. Beredningenföreslår att regelbundna överläggningar förs mellan staten och företrädare förhuvudmännen. I dessa bör beredningens idéskiss kunna konkretiseras ochförutsättningar för genomförande skapas. Förteckning Över remissinstanser och Prop. sammanställning av remissyttranden över Bilaga 3 anhörigvårdskommitténs betänkande (SOU 1983:64) Ledighetför anhörigvård Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts avriksförsäkringsverket (RFV), , stateris handikappråd (SHR), arbetsmarknadsstyrel sen (AMS), statens invandrarverk (), arbetsdomstolen (AD),'statskonto- ret, (), (), Landstingsför bundet, , Sjukvårdens och socialvårdens plane- . rings-och rationaliseringsinstitut (Spri), i (LO), ' (),- Centralorganisationen / . SR, (), hantverks- och indu striorganisation - Familjeföretagen (SHIO),' (), (), (), (), Stock holms, , , , , , , , , , , och , , , , ÖrebrOi , Koppar bergs, , , och läns : landsting samt , och kommuner. Landsorganisafionen i har bifogat yttranden från FöriöArn/igjfl/i- ställdas förbund, . Svenska kommunalarbetareför- bundet och . Dessutom har yttranden inkommit frånFörsäkringskasseförbundet, Ne-- urologiskt (), Ensamståendes intresseor ganisation. (), barn och.ungdomar (RBU) och (). Remissinstanserna instämmer i kommitténs uppfattning attdet är: angeläget . att allt fler äldre, sjuka och handikappade kan beredasmöjlighet att bo kvar i det egna hemmet. Enligt flera remissvar talarstarka'vårdpolitiska skäl för én fortsatt utbyggd vård i hemmet. I allmänhet ser remissinstanserna det också som angelägetmed en lag som garanterar lika rätt för alla arbetstagare att få ledigt förvård av anhörig i vissa situationer. Man framhåller dock att ersättningsfråganmåste lösas. Flera avde remissinstanser som är positiva fill att rätten till ledighet blir lagfäst framhåller att anhörigvårdeii endast skall vara ett komple ment till den vård och omsorg huvudmännen har att svara för. Ett varierat utbud av olika vård och rehabiliteringsformer framstår som betydelsefullt. I flera remissvar understryks att det är viktigt att hålla i minnet att sjukvårdi hemmet för många äldre med stora vårdbehov inte är en lämplig eller möjlig vårdform. RRVtar inte ställning till förslaget om en lagstadgad ledighetsrätt. Enligt : Prop. 1987/88:176 verkets bedömning redovisar kommittén inte ett tillräckligt underlag försina Bilaga 3 överväganden och förslag.-Enligt RRV har kommittén inte närmare belyst . behovetav en lagstadgad ledighetsrätt. Kommittén har inte heller tillräckligt försöktbedöma konsekvenserna av sina förslag, t.ex. i vilken omfattningledighetsrätten skulle komma att utnyttjas, vilka effekter en lédighetsrätt.skulle få i form av bortfall av produkfionsresurser och planeringsproblem påarbetsplatserna, vilken administration och kontroll som skulle-krävas etc. Kommitténanser att anhörigvårdarria bör erbjudas olika stödåtgärder bl.a. utbildningsinsatser och tillfällig avlösning. Remissinstansernabetonar det angelägna i att samhället skapar bättre förutsättningar förmänniskor som önskar engagera sig för vård av anhöriga i hemmet. En radremissinstanser understryker att stödet till anhörigvårdarna bör förbättrasgenom möjlighet till regelbunden avlastning, utbildningsinsatser och ökatpsykosocialt stöd. 5wen5aowww«/öri>«nderanför att det stöd från samhällets sida som här skulle kunnasättas in t.ex. är tillfälliga s.k. sviktplatsér på sjukvårdsinrättningareller , planerad ledighet med avlösning-och psykologiskt stöd i formav samtal med erfaren personal. HCKframhåller att en vikfig förutsättnirig för en förbättrad anhörigvård, är att de särskilda stödåtgärder som kommittén föreslår verkligen kommer till stånd. HCK vill särskilt understryka vikten av regelbunden avlösning och planerad ledighet och semester, samt möjligheter till utbildning och kontinu erliga stödinsatser. Kalmarläns landsting anser att i och med att verksamheten med sjukvård i hemmet ges ett ökat medicinskt' innehåll förutsätts att sjukvårdskunnig personal engageras som" hjälp och stöd till anhörigvärdaren. framhåller även behovet av tillfällig avlösning för anhörigvårdaren antingen meds.k. Ökade insatser med kvälls-'och nattpatruller som stöd för anhörigvårdaren medger vård i hemmet av patienter med stort vårdbehov och även vård i livets slutskede. . : r TCOunderstryker samhällets ansvar för hälso-och sjukvården. Patientens rätt till professionell vård måste upprätthållas. Visst utrymme för anhörig- . vårdbör finnas men då under sådana förhållanden att det blir en rimlig .'--. arbetsbörda för den anhörige med möjligheter-till professionelltstöd, avlösning m.m. 3 Ersättningför långvarig vård som lämnas av anhörig Dådet är fråga om långvariga vårdinsatser anser kommittén att anhörigvårdarenbör anställas och avlönas av landstingskommun eller primärkommun: Deremissinstanser som kommenterat förslaget är iprincip positiva. I fleraremissvar tas frågan om anhörigvårdarens sociala trygghet upp. 5we«iÅ:flA:owm«A!/"örfcM«(ief finner förslaget vara av intresse ur vårdpolitisk Förbundet påpekar dock att det kan innebärakostnadsökningar Prop. 1987/88:176 för kommuner och landsting. HCK och SFRF anser att anhörigvårdarnas sociala situationbäst tillgodo- . ses genom ett anställningsförhållande. /SR betonar att vårdaren genom anställning får ettekonomiskt och socialt skydd som blir särskilt viktigt vid ledigheter somsträcker sig . anser att anställningstrygghetenbör förbättras för anhörigvårdarna. Anhöriga, som varit anställda längreperioder för att vårda en anhörig, bör kunna erbjudas fortsatt anställning somvårdbiträden i hemtjänst/hemsjukvård. Möjligheter till facklig anslutning medrätt till arbetslöshetsunderstöd är en annan trygghetsaspekt som bör ses över.Viktigt är också att utbildning aktivt erbjuds de anhöriga som är intresseradeav fortsatta vårduppgifter. 4 Rätt till ledighet för anhörigvård under längrevårdperiod Kommittén föreslår rätt till ledighet från förvärvsarbeteför arbetstagare som vårdar en sjuk eller handikappad anhörig i hemmet, undervillkor att den anhörige erhåller anställning som anhörigvårdare avsjukvårdshuvudmannen eller kommunen. För vård av barn med handikappförutsätts rätten till ledighet gälla även om barnet inte omfattas avsjukvårdshuvudmannens verksamhet med sjukvård i hemmet. I detta fall skall detför rätt till ledighet vara tillräckligt att vårdbidrag enligt lagen om allmänförsäkring utges. I allmänhet tillstyrker remissinstanserna principielltförslaget om att i lag tillförsäkra arbetstagaren rätt till ledighet för vårdav sjuk eller handikappad anhörig. Som skäl för att tillstyrka förslaget anfören rad remissinstanser att det är viktigt att i lag reglera rätten tillledighet för att vårda en anhörig. RFV anför att verket är medvetet om att en omfattandeledighet kan vara ett problem för såväl privata som offentliga arbetsgivare.Verket finner emellertid inte anledning att gå in i en närmare diskussion omledighetsproblematiken i stort. Den av kommittén föreslagna ledigheten tordekunna bedömas som mer angelägen än ledighet för vissa andra nu giltiga ändamål. finner det angeläget med en lag somgaranterar lika rätt för alla arbetstagare att få ledigt för vård av anhörig ivissa angivna situationer under hel eller halv dag. Däremot ansersocialstyrelsen att kommittén inte i tillräcklig utsträckning har diskuteratförutsättningarna för att föreslå en rätt till ledighet utanförhemsjukvårdsverksamheten. , , Mahnöhus och Kronobergslätts landsting delar inte kommitténs uppfattning att krav påanhöriganställning skall gälla vid längre ledighet. framhåller att ett sådant krav kanmedföra en inte avsedd styrning av hemsjukvårdens organisation och utbyggnad.Anställning som anhörigvårdare är ett komplement till andra insatser frånsjukvårdshuvudmannen. Omfattningen av en sådan anställning kan inteuteslutande relateras till behovet av ledighet. föreslår att anhörigvårdarna skallges rätt till ledighet även i de fall hemsjukvårdsbidrag utgår. anser att det är anmärkningsvärtatt kommittén Bilaga 3 valt att knyta rätten, fill ledighet till huruvidaarihörigvårdaren är anställd eller ej. Landsfinget anför att eftersomanhöriganställning är ett dyrare alternativ än ersättning i form avanhörigbidrag bör sjukvårdshuvudmännen ges fortsatt full frihet att genomföraäven denna reform i takt med att ekonomiska resurser ger möjlighet därtill. Åtskilliga av de remissinstanser som tillstyrker förslagetom rätt till ledighet för vård av anhörig pekar på olika svårigheter som följerav det framlagda förslaget. De arbetsmarknads- och personalpolitiska konsekvensernaav förslaget efterlyses. Flera remissinstanser anser också att rätten tilllängre ledighet bör övervägas ytterligare i ett större sammanhang och i sambandmed den övriga ledighetslagstiftningen. Bl.a. AMS, RRV, , Spri och ,, och efterlyser en analys avpersonal- och arbetsmarknadspolitiska konsekvenser av kommitténs förslag. AMS och /?Ä V framhåller att det i betänkandet saknaskalkyler över vilka sysselsättningseffekter förslagen får. Spri anför att när det gäller längre ersatt ledighet finnsen rad personalpolitiska, organisatoriska och administrativa konsekvenser somkräver ytterligare klarlägganden. Med tanke på de i vissa styckensvåröverskådliga ekonomiska konsekvenserna vid längre ledighet, talar mycketför en etappvis utbyggd ersatt ledighetsrätt. Statskontoret ifrågasätter om det är rimligt att införa enlagstadgad rätt till ledighet utan några som helst tidsbegränsningar.Statskontoret anser att den ovillkorliga rätten till hel ledighet i analogi medvad som gäller om rätt till ledighet för vård av barn knappast bör gälla förlängre tid än i följd. Rätt till avkortning av arbetstidenmed hälften synes däremot kunna gälla för . , TCO och , ochKristianstads läns landsting anser att förslaget medför svårigheterbeträffande de vikarierande arbetstagarnas krav på tryggare anställningsvillkori förhållande till den ledige arbetstagarens anställningsskydd. , ochGöteborgs kommun anser att ytterligare en ledighetsförmån kan komma att medförastörningar i kontinuiteten i arbetet. Enligt kommunförbundet går det inte attbortse från att en ledighetslag kan innebära en ytterligare ökad personalrörlighetinom bl.a. barn- och äldreomsorg. Effekten blir en minskad kontinuitet inomdessa verksamheter samt en försvårad personalplanering. Vidare är kvinnornastarkt dominerande inom den kommunala sektorn. Det finns anledning att tro attledighetsuttag enligt Förslaget om rätt till ledighet avstyrks av SAV, SAF ochSHIO. SAV framför att med hänsyn till personalläget hosmyndigheterna är det över huvudtaget inte önskvärt att ytterligare ledighetsformer lagregleras. SAV påpekar att rätt fill ledighet tillerkänts arbetstagare för en mångfald olika, i och för sig berättigade ändamål. I den nu föreslagna lagen anges 1 2 1987/88.1 saml. ytteriigareett sådant skäl. En arbetstagare kan vara ledig från arbetet under Prop.1987/88:176 mycketlång tid, kanske med vissa kortare avbrott, på grund av att Bilaga 3 arbetstagarenhar rätt till ledighet enligt olika regler som tillgodoser sådana ändamål.Självklart innebär detta betydande svårigheter för både planering ochbedrivande av arbetsgivarens verksamhet. SAV anser att det vore värdefulltom denna aspekt, dvs. att den samlade effekten av att rätten till ledighetytterligare vidgas, beaktades. SAFframför som sin bestämda uppfattning att det totala lagstadgadeledighetsuttaget inte kan få ytterligare öka utan att det i stället måstebegränsas. SAF anser inte att kommittén påvisat något behov av en lagstiftningom ledighet för anhörigvård. SHIO pekar på problem för mindre och medelstora företag. Uttag avledighet vållar i de flesta fall ekonomiska och organisatoriska problem ocholägenheter för arbetsgivaren i större eller mindre utsträckning. Allmänt settär mindre företag mycket mera känsliga för de störningar i produktionen somuppstår till följd av ledighetsuttag än vad fallet är med större företag.Mindre företag saknar exempelvis möjligheter att genom en personalreserv lösaledighetsproblem. I stället blir man tvungen att anställa en yrkeskunnigvikarie. Detta tar tid och innebär betydande svårigheter. Lyckas man behövervederbörande i flertalet fall viss utbildning. Kostnaderna för detta blir förde mindre företagen relativt sett stora. 5Ersättning och ledighet vid kortvarig anhörigvård Kommitténföreslår att varje arbetstagare för tillfällig vård av anhörig ges rätt tillledighet under per kalenderår. Som förutsättning för ledighetgäller att vården avser någon av fem olika vårdsituationer, nämligen svåraresjukdomstillstånd, väntan i hemmet på plats vid sjukhus eller vårdhem,tillfälligt avbruten vård vid sjukhus eller vårdhem för vård i hemmet,konvalescens i hemmet i stället för vid sjukhus eller konvalescenthem, samt vårdeller behandling på en vårdinrättning av handikappade barn som inte fyllt 16år. Enligt kommitténs bedömning bör så snart samhällsekonomin medger högstaprioritet ges åt införande av en ersättningsrätt för vård i livets slutskede ihemmet. Statskontoret, , och läns landstinganser att villkoren för rätt till kortare ledighet är väl avvägda. 1några remissvar framförs krav på komplettering av dels den personkrets som kankomma i fråga, dels de situationer som bör berättiga till kortare ledighet. anser att kommittén inte fillräckligt belyst dehandikappades situation. Ofta behövs ånhörigmedverkan för denna grupp iavvaktan på bostad med boendeservice eller bostad i . fårhandikappade tas in för institutionsvård inom långtidssjukvården på grund avatt de är beroende av praktisk hjälp i boendet. En rätt till ledighet föranhörig i avvaktan på bostad med boendeservice eller bostad i skullebl.a. kunna motverka inskrivning i långtidssjukvården. DHR anser att väntan påboendeservice skall vara ett godtagbart skäl för rätt till ledighet. framför att en närmareprecisering av begreppet Prop. 1987/88:176 "svåraresjukdomstillstånd" vore önskvärt då termen används i kollektivav- Bilaga 3tal med såväl snävare som generösare innebörd än vad kommittén angivit. Förlandstingets del kommer rätten till den kortare typen av ledighet troligtvisinte att medföra någon avsevärd avvikelse från den praxis som redan tillämpas.I de fall begärd ledighet inte ryms inom kollektivavtalsreglerna om betaldledighet p.g.a. synnerliga skäl finns möjlighet till ledighet utan lön. Underalla omständigheter är en samordning mellan den föreslagna rätten tillkorttidsledighet och bestämmelserna i kollektivavtal nödvändig då flerakollektivavtal innehåller regler om ledighet med betalning där kommittéförslagetendast ger rätt till ledigheten som sådan. påtalar vissa risker medbegränsad ledighet. Särskilt påpekar man risken med att begränsa ledighet förvård av anhörig i livets slutskede . Denna inskränkning kaninnebära att svårt sjuka patienter som vill vistas i sitt eget hem eller annanshem inte kan erbjudas denna möjlighet förrän den sjukes vårdbehov blivit såomfattande, att vårdaren saknar möjlighet att successivt anpassa sig till denstörre vårdtyngden och därför avstår från ett vårdåtagande.Begränsningsperioderna bör därför styras av behovet för att stimulera denna typav vårdinsatser. Kommittén har föreslagit att begreppet anhörig bör ges enså vid innebörd som möjligt vid införande av en rätt till ledighet föranhörigvård. Förutom släkt bör personer till vilka arbetstagaren har en närapersonlig relation omfattas av begreppet. Det stora flertalet remissinsanser ansluter sig tillkommitténs vida definition av begreppet anhörig. Av remissvaren framgår attdet är positivt att anhörigbegreppet har utökats fill att omfatta även den medvilken arbetstagaren har nära personlig anknytning. En rad instanser anserdock att lagförslagets definifion av anhörigbegreppet kan medföratolkningsproblem. vill ytteriigare vidgaanhörigbegreppet till att även omfatta s.k. familjehemsföräldrar som vårdarutvecklingsstörda barn och ungdomar i familjehem enligt omsorgslagen.