prop · GB0381 · 1987-12-31 00:00:00 — Sverigeskristna socialdemokraters förbund kan tänka sig en viss begränsad förlängningav nuvarande utbildningstid om detta kopplas till lättnader iprövningsförfarandet vid ansökan om tillstånd till vapenfri tjänst. 4.1 Handledarnas roll m. mi. Överstyrelsenför civU beredskap fillstyrker förslaget och betonar vikten av att det finnsutbildningshandledare med hög kvalitet. Nämndenför vapenfriutbildning föreslär-med hänvisning till sin inställning tillvapenfriskolor - en lägre ambitionsnivå för utbildning av handledare och attandra organisationsformer prövas. Socialstyrelsenframhåller handledarnas betydelse för utbildningsresultatet. Styrelsen anserdock a» förslaget inte är realistiskt med hänsyn fill bl, a, den anställdapersonalens övriga uppgifter. I stället förordas att en sådan utbildning för vapenfriadministratörernagenomförs hos utbildningsanordnarna. Televerketanser att handledarna liksom kan ges erforderlig utbildning för sinauppgifter inom verket. Statensjärnvägar ser det som orealistiskt från personal- och kostnadssynpunkt med treveckors utbildning för handledarna. Sjöfartsverketunderstryker behovet av en enhetlig handledarutbildning och instämmer ikommitténs förslag om fördelning av kostnaderna för utbildningen. Luftfartsverketdelar av kostnadsskäl inte utredningens slutsatser om den framtidahandledarutbildningen. Verket föreslär i stället en central utbildning avvapenfriadministratörerna och att dessa därefter genomför lokal eller regionalutbildning med handledarna. anför att verket genomförtutbildning av handledare. Denna utbildning har omfattat och enligtverket visat sig ge fullt tillfredsställande resultat med hänsyn till uppställdakrav. Länsstyrelseni gör bedömningen att tre veckors utbildning inte behövs förhandledare från försvarsenheten utan att del bör räcka med en betydligt kortarekurs, Göteborgsoch föreslår att - av kostnadsskäl vapenfriadministratörenfår till uppgift att fortlöpande informera och utbilda handledarna. Svenskaröda korset framhåller att handledarkompetensen är relativt god inom organisationen. Den förbättras ytterligare efter hand. Organisa tionens handledare bör därför kunna ges en kortare utbildning än . Svenska ekumeniskanämnden, frikyrkoråd, kristna Prop. 1987/88:81 ungdomsrådoch finner att tre veckors utbildning är Bilaga 2 förläng tid och påpekar att det är svårt för handledarna att vara borta så längefrån sina ordinarie arbetsuppgifter. Det är enligt organisafionerna bättre attsatsa på en rejäl utbildning av administratörerna, vilka i sin tur kan gehandledarna erforderlig utbildning. delar kommitténs uppfattning vad gäller betydelsen avhandledarna under den prakfiska befattningsutbildningen. Förbundet framhålleratt det är viktigt att i första hand välja rätt personer till handledare vilkapå ett naturligt sätt kan förena denna uppgift med ordinarie arbetsuppgifter.Formerna för handledarutbildningen bör enligt förbundet övervägas ytterligarei riktning mot den lokala nivån. Bollnäskommun avstyrker den föreslagna handledarutbildningen och anser att den äralltför omfattande. Gnosjökommun föreslår att handledarutbildningen anordnas med en lägre ambition ochunder andra organisatoriska former än vad som förordas i betänkandet. Kommunenmotsätter sig att kostnaderna för utbUdningen skall betalas av utbildningsanordnarna, Järfällakommun anser att organisera en systematisk handledarulbildningoch att uppgiften att genomföra denna med fördel kan förläggas tillvapenfriskolorna, Katrineholmskommun delar bedömningen att det är angeläget att handledarna har god insiktom de vapenfrias roll i totalförsvaret och anser att det finns ett stort behovav handledarutbildning. För att motverka den nuvarande höga omsättningen påhandledare bör, enligt kommunen, dessas status i organisationen höjas genom enbättre utbildning. Därvid bör den kompetens som kommer att finnas ivapenfriskolorna alt kunna utnyttjas. Utbildning av handledare - liksom avvapenfria - är en statlig angelägenhet, framhåller kommunen, Mölndalskommun betraktar den föreslagna handledarutbildningen som en praktisk ochekonomisk omöjlighet för kommunen. Denna utbildning kan, enligt kommunen,vapenfriadministratören svara för. Nybrokommun har i och för sig inget att erinra mot att handledarna fär denföreslagna utbildningen. Kommunen förutsätter dock att kostnaderna för dennabetalas av staten och anser att en utbildning med sådan omfattning kan kommaatt omöjliggöra all rekrytering av handledare. Stockholmskommun anser att det kan vara en fördel att förlägga handledarutbildningencentralt och efterlyser närmare mofiv för utbildningens längd samt konsekvenserfrån kostnadssynpunkt. SundsvaUskommun betonar handledarnas betydelse under den praktiskabefattningsutbildningen men menar alt en utbildning av dessa äröverdriven, i vart fall för den kommunala omsorgsverksamheten. Kommunen utgårfrån att staten står för alla kostnader, Uddevallakommun anser att handledarutbildningen med fördel kan genomföras av kommunernaoch att alla kostnader för verksamheten bör betalas av staten. Uppsalakommun säger att förslaget är sä oklart formulerat att ett ställningstagande är omöjligt, 39 Örebrokommun biträder utredningens förslag, Prop. Vapenfriaarbetsgruppen ser det som ytterst angeläget att handledarna 2 fården utbildning som kommittén föreslår. Kostnadsfrågan för utbildningen fårinte bli avgörande, framhåller gruppen, 4.2 Ledningen av vapenfriutbildningen m. m. delar kommitténs uppfattning att ledningen av vapenfriutbildningenbör stärkas. Beträffande förslaget om en organisationsöversyn anser verket attdet inte får bortses från de betydande fördelar som ligger i att ledningen avvapenfriutbildningen delvis eller helt samordnas med verkets verksamhet iKarlstad, Nämndenför vapenfriutbUdning anför att nämnden saknar varje form av direktivrätt närde vapenfria skall placeras ut hos de olika utbildningsanordnarna och attnämnden ofta hamiuar i en förhandlingssituation gentemot dessa. Nämndeninstämmer därför i VK83:s uppfattning att nämndens ledningsfunktion börstärkas och godtar förslagen om detta. Televerkettillstyrker förslaget till principiell fördelning av kostnaderna förvapenfriutbildningen. Statensjärnvägar anser däremot att företaget skall ha ersättning för alla sinakostnader för vapenfriverksamhelen. Endast under denna förutsättning anserföretaget att ett fortsatt åliggande är acceptabelt. Sjöfartsverketoch luftfartsverket tillstyrker förslaget till kostnadsfördelning. Arbetsmarknadsstyrelsenframhållei" att utredningens ekonomiska slutsatser bör granskas närmare ochanför alt enbart förslaget att öka repeti-lionsutbildningen medför en avsevärdkostnadshöjning. anser att ledningsverksamheten måste stärkas och att dettalämpligen kan ske genom att stärka nämndens för vapenfriutbildning roll ochklargöra nämndens ansvar. Landstingsförbundetförutsätter att alla kostnader för landstingens utbildning av vapenfriabetalas av staten, Göteborgsoch förordar att omsorgsförvaltningen får fullkostnadstäckning för de vapenfrias utbildning, eftersom de vapenfria enligtlandstinget inte i något läge kan ersätta en anställd. avstyrker kommitténs förslag i de delar som rör kommunernaskostnader och ersättningen för dessa. Enligt förbundet bör kommunerna få fullkostnadstäckning för verksamheten. Samtligakommuner som yttrat sig över förslaget till kostnadsfördelning anför liknandeuppfattningar. Vapenfriaarbetsgruppen tillstyrker förslaget om nämndens för vapenfriutbildningdirektivrätt och tillsynsskyldighet. Detta skulle enligt arbetsgruppen ocksägynna medinflytandet för de vapenfria, 4.3 Vapenfrias förmåner m. m. Samtligaremissinstanser - med undantag av Vapenfria arbetsgruppen - somyttrat sig över detta avsnitt instämmer i kommitténs grundläggande 40 uppfattning att förmånernatill de vapenfria även fortsättningsvis skall Prop. 1987/88:81 lämnasenligt samma grunder som gäller för värnplikfiga. Härutöver läm- Bilaga 2nas följande närmare synpunkter. Nämndenför vapenfriutbildning anser att förplägnad i första hand skall utges somnaturaförmån men att det måste finnas möjlighet att tillämpa andra lösningar ide fall det är opraktiskt, dyrare eller negativt för utbildningen. Systemetmed matersättning bör få tillämpas i avvaktan på att förplägnadsersättningenhöjs. När det gäller andra delar av förmånssystemet, föresläs att nämnden gesmöjlighet att göra praktiska lösningar. Detta kan gälla beklädnadsersättning,fritidsstudiebidrag och förläggningsfrägor. Nämndendelar kommitténs uppfattning att ansvarsbestämmelserna för vapenfria böranpassas till de nya reglerna för värnpliktiga. Statensjärnvägar föreslår att nuvarande system med kontant ersättning fär behällas ide fall naturaförmåner inte kan lämnas. En kombination av kontant ersättningoch mat i natura bör ocksä kunna ges. Luftfartsverketanser att det måste finnas vissa särregler för de vapenfria med hänsyn tillderas tjänstgöringsförhållanden. Arbetsmarknadsstyrelsenhar liknande inställning. anser att det inte är lämpligt att motivera förmånerna till devapenfria med administrativ enkelhet och vänder sig mot den tillämpadeordningen beträffande matersättning, förläggning och beklädnadsersättning samtföreslär en författningsreglerad rätt till ersättning för skador på glasögonoch klockor. Svenskaröda korset pekar på nödvändigheten av att förmånsfrågorna också får enpraktisk lösning med hänsyn till aktuella förutsättningar. , frikyrkoråd, kristna ungdomsråd ochKristna fredsrörelsen tror inte att besparingar är möjliga genom att i högreutsträckning ordna gemensamma förläggningar för de vapenfria. Många gångerkommer de spridda tjänstgöringsplatserna att motverka besparingar genom längreresor och andra problem. har samma uppfattning. Landstingsförbundetpekar på att förutsättningarna för sjukvårdshuvudmännen att erbjuda främstförläggning och alla måltider varierar och att praktiska problem kan uppstå, Göteborgsoch framhåller att vapenfria bör kompenseras i de fallmat inte kan tillhandahållas. Bollnäskommun anser att utredningen anlagt en alltför kasernorienterad syn påförläggnings- och utspisningsfrågorna. Gnosjökommun föreslår att, i de fall måltider inte kan erbjudas, de vapenfria fårråvaror och själva får svara för tillredningen av sin mat, Göteborgskommun nämner praktiska problem om de vapenfrias utspisning mäste skegemensamt. Vapenfriaarbetsgruppen framhåller att det är naturligare att höja de värnpliktigas standard än att beröva de vapenfria deras förmåner. Arbets gruppen föreslår att förplägnadsersättningen höjs till . I de fall tjäns ten kräver det bör skydds- eUer tjänstekläder tillhandahållas. Beklädnads ersättningen kan dä delvis slopas enligt arbetsgruppen. Övriga förmåner för vapenfria uppvägs av vad de värnpliktiga kollektivt kommer i åtnjutan- 41 deav i form av andra förmåner. Kommunistisk ungdom anseratt olika bidragsformer bör slopas till Prop. 1987/88:81 förmån förkraftigt höjda dagersättninjiar och förespråkar ett löne- Bilaga 2system för tjänstgöringspliktiga. Propositionenshuvudsakliga innehåll ..................... 1 Propositionens lagförslag....................................... 2 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde .. 3 1 Inledning.......................................................... 3 2 Föredragandens överväganden ochförslag............. 5 2.1 Tjänstgöringsområden m. m............................. 5 2.2 Vapenfriutbildningensutformning och genomförande 8 2.3 Utbildningstiden............................................ 12 2.4 Vapenfria tjänstepliktigasförmåner m, m............ 14 2.5 Vissa kostnadsfrågor m. m.............................. 15 2.6 Ikraftträdande.............................................. 18 3 Upprättad lagförslag .......................................... 18 4 Lagrådets hörande............................................. 18 5 Hemställan ...................................................... 18 6 Beslut ........................................................... 19 Bilaga1 VK 83:s sammanfattning av betänkandet ... 20 Bilaga 2 Sammanställningav yttrandena................... 24 Tryckeri, 1988 43