prop · GB0393 · 1987-12-31 00:00:00 — Även i de fall då del inte beror på uppsåt eller grov oaktsamhet atl djur har utsatts för lidande bör således omhändertagande kunna ske. Polismyndighetenär enligt min mening bäst skickad att genomföra den Prop. 1987/88:93 omedelbaraverkställigheten. Beslul om Ivångsomhändertagande bör däremot fattas avlänsstyrelsen, som är den myndighel som har tillgång erforderlig juridiskoch veterinärmedicinsk kompelens och dessutom har möjlighet att skapa enenhetlig och konsekvent praxis i dessa frågor som ofta är mycket svårbedömbara.Detta överensstämmer med vad som gäller . Inomdet s.k. frikommunförsökel pågår viss försöksverksamhet med kommunalbeslutanderätt i de nu aktuella fallen. Försöksverksamheten pågår till utgångenav . Resultatet av den utvärdering som skall följa på försöket får visaom del finns anledning att, trots fördelarna med den nuvarande ordningen,överväga om även miljö- och hälsoskyddsnämnderna bör ges befogenhet altbesluta om tvångsomhändertagande. Möjligheten att uppnå en snabbarehandläggning bör därvid tillmätas betydelse. Ivissa fall kan omständigheterna vara sådana att ett omhändertagandebör kunna ske. Förefaller det utsiktslöst atl få en rättelse till stånd börenligt min mening djurels lidande inte förlängas enbart av formella skäl. Såkan vara fallet när ett djur är höggradigt vanvårdat eller skadat genommisshandel eller när ägaren eller vårdaren bedöms på gmnd av kroppslig ellermental sjukdom, narkoman! eller alkoholism inte kunna på ett fråndjurskyddssynpunkt godtagbart sätt ta hand om och vårda djuret. Ett omedelbartomhändertagande bör också kunna ske när ägaren eller vårdaren är okänd ochsåledes inle kan nås för tillsägelse, när djuret är övergivet och ägaren ellervårdaren medvetet håller sig undan eller när det i övrigt bedöms oundgängligennödvändigt från djurskyddssynpunkt. I sådana situationer som jag nu harredogjort för bör ett djur som är utsatt för lidande kunna omhändertas ulan alttillsägelse om rättelse har skett. Jagvill i det här sammanhanget påpeka all jag anser att redan del förhållandet altett djur har övergivits eller av annan anledning kommer alt lämnas utan tillsynunder eh innebär att djuret är utsatt för lidande. Det kan t. ex.vara fallet när ägaren eller vårdåren på gmnd av sjukdom, frihetsberövandeeller andra orsaker för en obestämd Ud förlorar de fysiska möjligheterna attsköta sina djur. I sådant fallskallman inte behöva avvakta några mera påtagligatecken på all djuret lider innan ingripande kan ske. Undersenare år har genom tUlsynsmyndigheler, djurskyddsorganisationer ochallmänheten avslöjats flera fall av misshandel och vanvård av djur som innehasav personer som missbmkar alkohol eller narkotika. I syfte alt komma tillrättamed dessa problem har från olika håll krävts skärpt lagstiftning som bl. a.innebär förbud för missbrukare att inneha djur. Lanlbmksstyrelsenhar utrett denna fråga och inhämtat synpunkler från länsstyrelser,socialförvaltningar och hälsovårdsförvaltningar. Myndigheterna redovisar olikauppfattningar om såväl problemels storlek som hur problemet skall lösas. Föregen del får jag framhålla följande. Bestämmelserna i djurskydds lagen ger möjligheter för tillsynsmyndigheterna alt ingripa också vid miss- 46 bmkaresdjurinnehav om djuret inte sköts på ett tillfredsställande sätt. Prop.1987/88:93 Några särskilda regler i det hänseendet anser jag således intenödvändiga. Det är emellertid angeläget med ett snabbi handläggningsförfarandei ärenden där djur vanvårdas. I det sammanhanget bör den av mig föreslagnamöjligheten till omhändertagande kuhna innebära en viss förbättring. Liksomenligt lag bör myndigheterna också i viSsa faU kunna ingripa medomhändertagande oberoende av om djuret är utsatt för lidande. Dels bör dettagälla då någon inte rättar sig efter ett förbud att handha djur, inte avhändersig djur trots beslut om sådan skyldighet eller anskaffar djur trots förbud. I1944 års lag omfattar inte möjligheten till omhändertagande det fallet atldjuren handhas av någon i strid mot ett förbud. Bakgrunden härtill är enligtvad som uttalades av departementschefen i prop. 1968:170 s. 24 följande. Enanställd djurskötare eUer annan person, som har hand om någon annans djur, kanvara förbjuden att handha djur och då bör något omhändertagande av djuren inlekunna ske enbart av den anledningen. Jagvill för egen del anföra. Enligt allmänna rättsgmndsatser skall inte meraingripande tvångsåtgärder tillgripas än som är nödvändigt. I ett fall som detnämnda innebär det enligt min mening att ägaren, om han inte kände Ullförbudet, bör föreläggas att se till att djurens vård inte handhas av den motvilken förbudet riklats. Kände ägaren till förbudet kan fallet enligt minmening jämstäUas med all ägaren själv har anskaffat djur i strid mot ett förbudoch det därför kan finnas skäl alt omhänderta djuren. Äveni övrigt bör djur kunna tas om hand då någon inte rättar sig efter ettföreläggande. Enligt lag kan sådant omhändertagande bara ske dåföreläggandel avsett förbud att hålla djur i ett visst förvaringsrum eller iett visst utrymme. Enligt min mening saknas del skäl för en sådan begränsning.Jag anser att möjligheten omhändertagande bör omfatta aUa fall då ettföreläggande som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt haråsidosatts. Ettsärskilt problem som jag vill beröra i det här sammanhanget utgöromhändertagandet av störte husdjursbesättningar. överförs dessaofta till slaktdjursstallar i avvaktan på beslut om det vidare förfarandet.Denna ordning har visat sig medföra vissa prakUska problem. En tänkbar lösningär alt i störte utsträckning än som sker undvika atl flyttadjuren och i stället sköta djuren på platsen genom tiUsynsmyndighetens försorg.Del bör därvid prövas atl ordna skötseln inom ramen för befintligtavbytarsyslem. Bestämmelserom förfarandet efter omhändertagande finns i 18 §djurskyddslagen och i kungörelsen (1968:736) om omhändertagande av djur, m.m. Erfarenheterna fråntillämpningen av nu gällande bestämmelser visar att förfarandet efter omhändertagande är alltför komplicerat och i vissa faU tär onödigt i anspråk. åvilar det polismyndigheten atl Ullkalla en veterinär och föranstalta om värdering. Då polismyndigheten inte har någon veterinär sakkunskap knuten till sig har detta i många fall orsakat en fördröjning av ärendets handläggning. En förlängning av hand- 47 läggningsUden kan varaotillfredsställande från djurskyddssynpunkt och Prop. 1987/88:93 leda tillavsevärt ökade kostnader, som i de flesta fall drabbar statsverket. Jagföreslår därför all , som genom länsveterinären förfogar överveterinärmedicinsk expertis, redan i beslutet om omhändertagande skall fastställahur det skall förfaras med det omhändertagna djuret. utredningskall även omfatta undersökning av djuret och i regel också värdering av delta.Värdering av animalieproduklionens djur behöver dock endast ske i de falldjuren inte sänds till ett slakteri för nedslakt-ning eller tilllivdjursförmedling. Är del uppenbart att djuret saknar värde bör värdering äveni övrigt kunna underlåtas. Sedan alla fakta i ärendet föreligger, skalllänsstyrelsen avgöra om djuret skall säljas eller avlivas. Ettomhändertaget djur skall enligt min mening säljas eUer avlivas. Någotomhändertagande tills vidare bör inle ske. Är ett omhändertaget djur i sådantskick att det bör avlivas bör detta ske möjligt. I annat fall måste etttillfälligt omhändertagande ske till dess försäljning kommer stånd. LiksomhitUlls bör det ankomma på polismyndigheten alt verkställa beslutet. Beslulom omhändertagande samt om försäljning eller avHvande bör gälla med omedelbarverkan, om inte annat förordnas med hänsyn särskilda omständigheter i detenskilda faUet. Jaganser vidare att den nya lagen liksom lag bör innehålla en bestämmelseatt ägaren inte utan särskilt tillstånd får förfoga över ett omhändertagetdjur. Jag anser dock att sådant tillstånd bör lämnas av och inlesom nu av polismyndigheten. Genom förfogandeförbudet kan uppenbaraskenöverlåtelser förhindras. Ägaren kan också genom en sådan bestämmelseförhindras all träffa avtal om överlåtelse som får tUl följd att det allmännaförlorar sin möjlighet att gottgöra sig för de kostnader som omhändertagandetföranlett. Deytterligare bestämmelser som kan behövas beträffande omhändertagna djur börutfärdas av regeringen eller efter regeringens bemyndigande avlanlbmksstyrelsen. Bestämmelserna kan avse förvaring, värdering, försäljningeller avlivning av omhändertagna djur. Kostnader som uppkommer med anledningav ett omhändertagande bör liksom förskotteras av allmännamedel. Kostnaderna bör återbetalas av den mot vilken åtgären har riktals om detinte finns särskilda skäl. Skall kostnaden betalas av ägaren och djuret harsålts bör kostnaden få tas ut ur köpeskil-Ungen. I den mån denbetalningsskyldige inle godvilligt betalar kostnad som inle har kunnat tas utur köpeskillingen får talan väckas mol honom vid allmän domstol. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbmksdepartementel upprättatsförslag till 1. djurskyddslag, 2. lag om ändring i lagen (1953:459) om tillsyn över hundar och katter, 48 3.lag om ändring i lagen (1986:99) om försöksverksamhet med ökade Prop.1987/88:93 kommunala befogenheter vid Ullsyn enligt lagen (1944:219) omdjurskydd. Förslagen bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 7. 4.1 Förslaget till djurskyddslag Dennalag avser vård och behandling av husdjur. Den avser också andra djurom de håUs i fångenskap. Idenna inledande paragraf anges lagens tillämpningsområde. Paragrafen -motsvararmed vissa redaktionella ändringar 1 § lag. Liksom1944 års lag omfattar den nya lagen enbart djur som människan på ett ellerannat sätt har i sin vård. På vUda, fritt levande djur är lagen intetillämplig. Förhållandena för dessa djur ligger som regel utanför ett direktmänskligt inflytande och de bör därför inte omfattas av eri lagstiftning somden förevarande. Liksomi lag görs i den nya lagen inte någon skillnad meUan högre och lägrestående djur. Frågan om en sådan skillnad borde göras berördes redan iförarbetena lag. Departementschefen ansåg då (prop. 1944:43 s. 27)att detta inle var nödvändigt. Enligt departementschefen låg del i sakensnatur att lagens bestämmelser i aUmänhet kunde vinna Ullämpning bara på högreslående djur. Jaginstämmer i denna bedömning. Såvitt känt har den hitUllsvarande ordningen inteinneburit några praktiska svårigheter. Inte heller i övrigt har några skälanförts för alt begränsa lagens tillämpningsområde till enbart vissa högrestående djur. Någon ändring i förhållande till lag i det angivnahänseendet bör därför enligt min mening inle göras. Inteheller i övrigt anser jag att det finns skäl alt göra någon saklig ändring av tillämpningsområdet. Husdjur bör således omfattas av lagen även om de inte hålls i fångenskap. Genom en redakUonell ändring har paragrafen förtydligats så att det klarare än lag framgår att kravet - påfångenskap enbart omfattar andra djur än husdjur. Mot att använda sammaavgränsning för lagens Ullämplighet som lag kan anföras att husdjur inte är något väl definierat och klart avgränsat begrepp. Beteckningen husdjur används emellertid allmänt och förekommer i lagstiftning års djurskyddslag. Till husdjuren torde närmast räknas sådana djur som ständigt lever under människans vård och av människan används för bestämda ändamål. Som exempel på husdjur kan nämnas sällskapsdjur som hund och katt, djur som används i jordbmket för bl. a. produktion av kött och mjölk samt ren. Att närmare definiera begreppet torde knappast vara möjligt. Mot bakgmnd av att husdjur har använts som benämning i lagstiftningen utan att det våUat några tolkningsproblem anser jag emellertid att det inte finns skäl 49 4 1987/88. atl hysa någrabetänkligheter mot att använda beteckningen även i den nya Prop. 1987/88:93lagen. Enremissinstans har efterlyst en närmare definition av begreppet fångenskap. Attexakt ange vilken grad av frihetsberövande som skaU föreligga för all kravet påfångenskap skall anses uppfyllt är emellertid knappast möjligt. Jag anser attdet liksom bör överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra när kravetpå fångenskap skall anses uppfyllt. Frågan har i ett fall varit föremål förprövning i regeringsrätten (RÅ 1977:110), Fallet rörde en fastighetsägare somhade inhägnat ett störte område, ca , av sin mark. Inom området fannsälgar. Regeringsrätten ansåg i det fallet, med hänsyn till del inhägnadeområdets storlek ställd i relation till älgarnas behov av skogsmark, atlälgarna hölls i fångenskap. Avgörandet innebär alt begreppet fångenskap givitsen innebörd som medför att djur också i myckel stora vilthägn omfattas avdjurskyddslagen. Jag anser att lagen även i fortsättningen bör ges dentillämpningen. Ätt inhägna djur på ett sätt som påverkar deras Uvsbetingelsermåste enligt min mening också innebära att ett ansvar uppkommer som omfattarde inhägnade djuren. Grundläggandebestämmelser om hur djur skall hållas och skötas Djur skall behandlas väloch skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 2 § första stycket lag. I förhållande 1944års lag har dock del tiUäggel gjorts att djur skaU skyddas också mot sjukdom. Paragrafeninnehåller den gmndläggande principen för djurskyddet, nämligen att djur skallbehandlas väl och att de skall skyddas mot lidande och sjukdom. Flera avparagraferna i det följande kan sägas utgöra preciseringar av stadgandet iförevarande paragraf. Genom att nämna sjukdom vid sidan om lidande förstärksdjurskyddet dels genom atl kravet på friska djur betonas, dels genom att detinte blir tiUåtet att utsätta djur för sjukdom oavsett om sjukdomen medförlidande för djuret. Lanlbruksstyrelsenhar föreslagit att det skall krävas att djur skyddas inte bara mot lidande utanockså mot smärta och ångest. Föregen del vill jag anföra följande. Jag delar den uppfattning, somlantbmksstyrelsens förslag ger uttryck för, nämligen att djur skall skyddasinte bara mot fysiskt utan också mot psykiskt lidande. Det senare är enligt minmening inte minst viktigt. Något förtydligande av lagtexten i det avseendetanser jag emellertid inte nödvändigt. När det i paragrafen anges alt ,djurskall skyddas mot lidande innefattar detta också psykiskt lidande, dvs. Enligt1944 års lag gäller att. djur "såvitt möjligt" skall skyddas mollidande. Alt djur bara såvittmöjligt skall skyddas mot lidande anser jag vara alltför vagt. Enligt min mening bör huvudregeln vara att djur alltid skall åtnjuta sådant skydd. I vissa fall är det dock oundvikligt all djur åsamkas ett visst lidande. Detta gäller t. ex. vid diagnostik och terapi av sjuka djur 50 och vid användning avförsöksdjur. Endast i sådana och liknande fall bör Prop. 1987/88:93 emellertidkravet på skydd mol lidande enligt min mening få slå Ullbaka. Delta anser jag ilagtexten bör kunna uttryckas så att djur skall skyddas mol onödigt lidande. Djurskall ges tillräckligt med foder och vatten och tillräcklig tillsyn. Stalloch andra förvaringsutrymmen för djur skall ge djuren tillräckligt utrymme ochskydd saml hållas rena. Regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, lanlbruksstyrelsen får meddelaytterligare föreskrifter om 1. stalloch andra förvaringsutrymmen för djur, 2. skyldighet att låta förpröva sådana utrymmen, och 3. skyldighet att låta förpröva ny teknik inom djurhållningen. Paragrafensförsta stycke motsvaras, med viss redaktionell ändring, delvis av 2 § tredjestycket lag. Andraoch tredje styckena motsvaras, även här med vissa redaktionella ändringar,delvis av 2 § andra stycket lag. a. vissa gmndläggande krav på foder, vatten, tillsyn och hygien(renhållning). Iförsta stycket stadgas all djur skall förses med foder och vatten. Bestämmelseninnebär ett krav på att fodret skall ges i tillräcklig mängd och vara allsidigtsammansatt så atl djuret får den näring det behöver. Kravet torde i principinnebära ett förbud mot sådan gödkalvuppfödning som beslår i atl kalvenulfodras endast med mjölk och inle med grovfoder. Den eftersträvade ljusafärgen på köttet uppkommer då till följd av blodbrist hos kalven på grund avall den inle får en allsidigt sammansatt kost. Därmed får den inte hellertillräckligt med foder enligt vad som föreskrivs i förevarande paragraf. Någrafordringar på kvaliteten på fodret uppställs inte i paragrafen. För djur iproduktionen och för vissa sällskapsdjur, nämligen hund och katt, har frågan omfodrets beskaffenhet reglerats i särskild ordning i lagen (1985:295) om foder.Bestämmelserna i foderlagen innebär bl. a. att foder inle får ha en sådansammansättning eller beskaffenhet i övrigt att det kan antas atl del ärskadligt eller otjänligt för djuret. Det kan t. ex. vara fråga om att fodretinnehåller gifter, föroreningar eller andra skadliga ämnen i sådan mängd atldel finns uppenbar risk för sjukdom hos djuret om det används som djurföda. Medfoder avses enligt 1 § foderlagen också vatten. För de djur som omfattas avdjurskyddslagen men inle av foderlagen saknas det följaktligen uttryckligabestämmelser om kvaliteten på foder. Delta medför dock inte att frågan blirhelt oreglerad. Redan det allmänna stadgandet i 2 § all djur skall behandlasväl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom innebär nämligen enligt minmening att krav kan ställas också på att fodret har en från djurskyddssynpunktgodtagbar kvalitet. I första stycket stadgasvidare att djur skall ges tillräcklig tillsyn. Någon motsvarande bestämmelse finns inte lag. Jag anser emellertid att delta är ett viktigt krav som särskilt bör framhållas i lagte;xlen. mellanrumförekommer rapporter om djur som utsatts för vanvård bl. a. Prop. 1987/88:93därför atl de lämnats ulan tillsyn. Delta kan enligt min mening inle accepteras.Den som har djur i sin vård måste kontinuerligt ägna djuret tillsyn. Iallmänhet måste krävas alt tillsynen sker . I fråga om vissa djurslageller djur i vissa åldrar kan tillsynen behöva ske ännu oftare. ärdel viktigt att tillsynen är så grundlig att missförhållanden uppmärksammas.Den senaste liden har särskilt diskuterats frågan om tillsynen av burhöns. Jagvill i del sammanhanget särskilt framhålla vikten av att tillsynen anpassastill djurhållningen. Tillsynen och den Ud som denna får ta i anspråk måste varasådan all förhållanden som behöver åtgärdas också blir föremål föruppmärksamhet. Förutomkrav på renhållning innehåller andra stycket det från djurskyddssynpunkt såviktiga kravet all förvaringsutrymmen för djur skall ge djuren tillräckligtutrymme och skydd. Attförvaringsutrymmen för djur, som inle enbart avser tillfällig förvaring,lämnar tillräckligt utrymme för djuret har stor betydelse för en god djurhälsa.För litet utrymme kan medföra såväl psykiskt som fysiskt lidande för djuret.Särskilt viktigt är det all djurets rörelsebehov beaktas så att det intetillfogas onödigt lidande eller onödig skada. Tredjestycket innehåller bemyndiganden för regeringen eller, om regeringen såbestämmer, lantbruksstyrelsen att meddela föreskrifter om förvaringsutrymmenför djur och om förprövningsplikl för sådana och för ny teknik inomdjurhållningen. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.1). Djursom föds upp eller hålls för produktion av livsmedel, ull, skinn eller pälsarskall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att detfrämjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, lanlbmksstyrelsen får meddelaytterligare föreskrifter om hur sådana djur skall hållas och skötas. Paragrafensaknar motsvarighet lag. Iparagrafen uppställs vissa grundläggande krav på djurhållningen såvitt avserdjur inom husdjursskötseln. Skälen härför har redovisats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.1). Förevarandeparagraf utgör, liksom flera andra paragrafer i lagen, i princip en preciseringav den allmänna skyldigheten enligt 2 § atl djur skall behandlas väl ochskyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Att paragrafen har begränsats allgälla djur inom husdjursskölseln innebär således inte i och för sig att intemotsvarande krav gäller också för övriga djur beträffande vilka lagen ärtillämplig. Djur inom husdjursskötseln utgör emellertid en särskilt utsatt gmppi det aktuella hänseendet på grund av de ekonomiska intressen som ligger idjurhållningen. Genom alt begränsa stadgandet till dessa djur betonas vikten avatl produktionsformerna inte ges en sådan inriktning att inte tillräcklighänsyn tas till djuren. Paragrafenomfattar i huvudsak samma slags djur som europaråds- konventionen om skydd för animalieproduklionens djur. Medstöd av paragrafen kan krav ställas på exempelvis skötsel, stallkli- Prop.1987/88:93 mat, inredning, utrustning, dagsljus, bullernivåer, ventilation,driftsformer och utfodringsleknik. Allt detta är sådant som har avgörandeinverkan på hälsoläget i en besättning och på djurens välbefinnande. Avsiktenmed bestämmelsen är att varje djurarts särskilda biologiska beteende skallbeaktas. Vad som skall anses utgöra ett djurs naturiiga biologiska beteende fåravgöras utifrån gjorda erfarenheter och vetenskapliga rön. Genom ökadeforskningsinsatser kan det fömtsättas all kunskapen om djurens beteende kommeralt vidgas. Djur får inte överansträngas. Inteheller får de ägas eller drivas på med redskap som lätt kan såra eller på annatsätt skada djuret. Paragrafenöverensstämmer delvis med 3 § lag. Närdet gäller förbud mol överansträngning har den utvidgningen gjorts iförhållande till lag att förbudet omfattar all användning av djur ochsåledes inle enbart användning i arbete. Inte minst viktigt är förbudet isamband med tävlingsverksamhet där de ekonomiska intressena ibland har medförtalt djur har utnyttjats utöver sin förmåga. Djuranvänds numera i allt mindre omfattning i arbete. Hästar används dockfortfarande för virkeslransport i skogstertäng. Enligt tillgängliga statistiskauppgifter fanns del cirka 20 000 arbetshästar i landet. Även motden bakgrunden anser jag all det är viktigt all den nya lagen innehåller ettförbud mol att överanstränga djur, I motsats till vad som gällt enligt 1944 årslag bör förbudet vara ovillkorligt. I1944 års lag gällde samma regler för aga som för pådrivning, nämligen all dettainle fick ske med redskap som lätt kunde skada djuret. Vad gäller pådrivninghar detta krav behållits i den nya lagen. Det innebär bl. a. att användning avsportar som är försedda med vassa spetsar inle är tillåten. Aga däremot harhelt förbjudits i den nya lagen. För att betecknas som aga anser jag attåtgärden måste vara förenad med ett visst lidande för djuret och således åsamkadjuret obehag av någon intensitet. Ett lättare slag med ett spö eller medhanden i Ullrätlavisande syfte kan t, ex, inte anses innebära aga även om delmedför någon smärta. Däremot kan det vara fråga om aga om lUlrällavisningeninnebär ett mera varaktigt obehag. Att såsom förekommit inom häslsporten utdelaflera slag med spö i snabb följd är således inte tillåtet enligt den nya lagen.Inte heller enligt Iravsportens egna regler är missbruk av körspö tillåtet.Körspö får enligt de reglerna användas endast för lätt drivning. Djurfår inte hållas bundna på ett för djuren plågsamt sätt eller så'atl de inte kan få behövlig rörelsefriheteller vila eller tillräckligt skydd mot väder och Regeringen eller,efter regeringens bemyndigande, lanlbmksstyrelsen. får meddela ytterligareföreskrifter om hur djur får hållas bundna. Paragrafenmotsvaras delvis av 4 § första stycket lag. Paragrafeninnehåller bestämmelser om hur djur får bindas. Ettfört''arande som inte kan anses plågsamt enligt förevarande paragraf kan ändåvara otillåtet enhgt djurskyddslagen. Det kan nämligen strida mot bestämmelseni 2 §, om djurägaren genom att använda förfarandet inte kan sägas behandladjuret väl. Medstöd av bemyndigande i 8 b § lag har veterinärsiyrelsen meddelatnärmare föreskrifter om hållande av bandhund. Bestämmelserna, som inteomfattar hund som används inom rennäringen, reglerar sådant somuppbindningsanordningen, markbeskaffenheten inom hundens rörelseområde ochviloplatsen. Även i fortsättningen kommer bl. a. sådana bestämmelser attbehövas.