prop · GB03105 · 1987-12-31 00:00:00 — Personer med en svagare utbildningsbakgrund riskerar därmed medden nuvarande utvecklingen av produktionstekniken att slås ut i allt snabbaretakt. Detta gäller t. ex. äldre kvinnor med kort grundutbildning. För dessagrupper kvinnor och för andra med svag utbildningsbakgrund bör ettsamhällsekonomiskt synsätt prägla internutbildningen. Enökad satsning på kunskapsutveckling på arbetsplatserna kan motiveras utifrånflera utgångspunkter. Arbetsuppgifterna blir mera stimulerade ochinnehållsrika. Utvecklingsmöjligheter skapas för en större del av arbetslagarna,särskilt för de som har monotona arbetsuppgifter. Rörligheten på deinterna arbetsmarknaderna ökar, vilkel minskar risken för kvinnor att bli kvarpä de ofta mindre kvalificerade ingångsjobben. Enmera välutbildad arbetskraft skapar också förutsättningar för alt möta olikaförändringar, bl. a. den tekniska utvecklingen och konkurrensen från utlandet.Genom att också samhället är med och stimulerar kompetensutveckling kan en ökadbredd i utbildningen tillgodoses, något som underlättar möjligheten att byta tillandra arbetsgivare, varigenom flexibiliteten ytterligare förbättras, utan atten geografisk flyttning nödvändigtvis behöver ske. Sverigehar en lång tradition av trepartssamverkan inom många sam hällsområden som givit oss en internationellt sett unik komparativ fördel. Denna samverkan mellan samhället och parterna på arbetsmarknaden bör 36 enligtmin mening utnyttjas för att finna lämpliga former för att stimulera Prop.1987/88:105 kunskapsutveckling på arbetsplatserna. En sådan utveckling avpersonalutbildningen kan bli avgörande för att bättre tillvarata de kvinnligaarbetstagarnas resurser. Jagavser att noga följa utvecklingen inomområdet. 3.6 Regional- och näringspolitik - åtgärder Ettav målen för regionalpolitiken är att kvinnor och män i alla delar av landetskall ha tillgång till arbete, service och en god miljö. Föratt uppnå de regionalpolitiska målen krävs åtgärder över ett brett fält. Såvälden allmänna politiken som sektorspolitiken inom olika områden och detrenodlade regionalpolifiska stödet skall samverka för att uppnå en balanseradutveckling i alla delar av landet. Under en följd av år har förutom dettraditionella regionalpolitiska stödet särskilda insatser riktats mot orter ochregioner som drabbats av strukturomvandlingsproblem. Tillgångentill arbete kan bl. a. mätas i arbetskraftsdeltagandet i olika delar av landet.De regionala skillnaderna i kvinnors arbetskraftsdeltagandet är större änmännens. Om man tar hänsyn till arbetad tid växer skillnaderna mellanregionerna och mellan könen. Enligtmin mening bör en fortsatt betoning av jämställdhetsmålen göras inom ramen förde regionalpolitiska åtgärderna. Allt fler orter i landet står inför problemetatt de unga kvinnoma flyttar eftersom de inte ser några framtidsutsikter på denlokala arbetsmarknaden. Inför en sådan utveckling måste åtgärder sättas in intebara för att bromsa den allmänna utflyttningen utan också för att göra detmöjligt för de unga kvinnorna att stanna kvar på sina hemorter. Regeringentillsatte en särskild utredning (I 1987:02) röranderegionalpolitikens inriktning. I direktiven (dir. 1987:48) till utredningen berörsflera frågor som är av särskilt intresse ur ett jämställdhetsperspektiv. Utredningenskall således analysera drivkrafterna bakom den regionala utvecklingen ochprecisera målen för regionalpolitiken samt lämna förslag på efter vilkagrunder och till vilka områden de regionalpolitiska insatserna bör riktas.Utredningen skall också lämna förslag om vilka infrastrukturåtgärder som behövsför att åstadkomma attraktiva miljöer för människor och företag samt vilkamedel detta kräver. Utredningen skall även lämna förslag till åtgärder för attfå kvalificerad arbetskraft till regionalpolitiskt prioriterade delar avlandet. Utredningenskall redovisa sina förslag . Jag räknar med att utredningensarbete kommer att få betydelse för det fortsatta jämställdhetsarbetet. Minbedömning: Genom en samordning av insatserna inom flera olika politikområdenbör väsentligt bättre förutsättningar för jämställdhet på lokal nivå kunnauppnås. En femårig försöksverksamhet med en sådan samordning bör genomföras inågra kommuner. Försöken bör utvärderas. Skälenför min bedömning: Regeringen gav samtliga länsstyrelser i uppdrag atti samverkan med länsarbetsnämnder och länsskolnämnder analysera och utarbetaprogram för att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden och iutbildningssystemet. Syftet med uppdragetvar att länsstyrelserna genom sitt samordnande planeringsansvar skulleuppmärksamma och vidta åtgärder för att förbättra kvinnornas villkor påarbetsmarknaden.,Detta syfte har uppnåtts. I förordningen (1982:877, ändrad1987:323) om regionalt utvecklingsarbete ingår en bestämmelse omatt länsstyrelserna skall redogöra för utvecklingstendenserna förkvinnornas villkor på arbetsmarknaden och i utbildningssystemet. En markantökning har också skett av de belopp som i flertalet län numera avsätts förprojekt i syfte att stärka kvinnornas situation på de regionala arbetsmarknaderna. Länsstyrelsernasrapporter visade bl. a. att det råder stora skillnader i tillgångentill samhällsservice mellan och inom olika regioner. Servicenivån på en ort ärav avgörande betydelse i ett tvåförsöijarsamhäl-le. För att klara av tvåförvärvsarbeten och omsorg om egna barn krävs tillgång inte bara tillsamhällsservice och ett varierat tjänsteutbud utan också en rimlig grad avöppethållande för dessa funktioner, liksom tillgång till goda kommunikationer. Kunskapernaom infrastrukturens betydelse för jämställdheten är otillräckliga. Jag anseratt åtgärder därför bör vidtas som ökar vår kunskap i dessa frågor. Jag kommerdärför att initiera ett antal pilotprojekt omfattande förslagsvis tre kommuneri olika delar av landet. Kommunerna skall väljas ut efter ettansökningsförfarande. Målet skall vara att uppnå jämställda villkor förkvinnor och män i de tre kommunerna genom en samordning av insatserna inomalla politikområden. I de aktuella kommunerna skall skillnader i kvinnors och mänssituafion på arbetsmarknaden m. m. kartläggas och analyseras. Åtgärderomfattande arbetsmarknadsfrågor, kollektivtrafik, samhällsservice,öppethållande för olika funktioner, utbildningsfrågor, kvinnorepresentation m.m. skall härefter vidtas . Åtgärderna skall normaltgenomföras inom ramen för gällande stöd och bidrag. För samordning,information och dokumentation kommer härutöver medel att avsättas från tiondehuvudtitelns reservationsanslag A6. Min bedömning: Länsarbetsnämdernainom stödområdena bör få i uppdrag att utarbeta handlingsplaner för hur en minimeringav antalet dispenser från könskvoteringsregeln inom det regionalpolitiska stödetskall uppnås. Åtgärder för teknik- och kompetensspridning bör i ökadutsträckning ges en sådan inriktning att de kommer kvinnor till del.Utvecklingsfonderna bör utarbeta handlingsprogram för sitt arbete riktat tillkvinnliga företagare. Skälen för min bedömning:En viktig del i det regionalpolitiska stödet utgörs av lokaliseringslån ochlokaliseringsbidrag. gäller som villkor för lokaliseringsstöd attdet enskilda företaget skall anställa såväl kvinnor som män vid nyrekrytering. Könskvoteringsregelninnebär att av nyrekryteringen skall ske från vartdera könet. Budgetåret1986/87 var 37,av de nyrekryterade kvinnor. Motbakgmnd av att det regionalpolitiska stödet är den enda form av samhällsstödsom är könskvoterat studeras denna regel av statens industriverkoch inom'ramen för ett forskningsprojekt som bedrivs gemensamt av Göteborgsuniversitet och . Från olika håll har emellertid redan nuframförts att regeln i vissa fall har varit svår att tillämpa. Den tillgängligaarbetskraftens sammansättning och utbildning har ofta försvårat deneftersträvade könsblandade rekryteringen och föranlett dispenser. Inom ramenför projektverksamhet har vissa försök gjorts attpåverka dessa förhållanden. Ett i ett tidigt skedeinlett och målmedvetet genomfört arbete för att undanröja bristande utbildningär en väg att undvika behovet av dispenser. En förbättrad kunskap hos företagenkan vara ett led i detta arbete. Länsarbetsnämnderna i aktuella län bör få iuppdrag att utarbeta handlingsplaner för att minimera antalet dispenser från könskvoteringsregelninom det regionalpolitiska stödet. I årets budgetproposition (prop.1987/88:100 bil. 14) föreslår chefen för industridepartementet över anslaget C4. Regionala utvecklingsinsatser m. m. att 688 milj. kr. avsätts för regionalpolitisktmotiverade utvecklingsinsatser i länen. Under förutsättning av riksdagensgodkännande fördelas huvuddelen av medlen till länen och fördelas efter besluti till regionalpolitiskt företagsstöd, glesbygdsinsatser ochprojektverksamhet. Det är glädjande att notera att länsstyrelser och andralänsmyndigheter i ökad utsträckning uppmärksammat regionala och lokala problemför kvinnorna på arbetsmarknaden. I flertalet län har således projektsom syftar till en förbättring av kvinnornas villkor på arbetsmarknadengenomförts med hjälp av regionala utvecklingsmedel. Det är min förhoppning attlänsstyrelserna fortsättningsvis i ökad utsträckning skall stödja sådanaprojekt. Regionalpolitiskt stöd kannumera lämnas till olika åtgärder för teknik och kompetensspridning. Som jagtidigare anfört är kompetenshöjande åtgärder för kvinnor på arbetsmarknaden ettviktigt inslag i jämställdhets- Med stöd av arbetsmarknadsdepartementetsprojektmedel har Prop. försökgenomförts för att via teknikcentra underlätta för kvinnor att få utbildningi data och i ny teknik. Jag anser att denna verksamhet ytterligare kan utvecklas och att man i samband med teknik- och kompetenssprid- ningsinsatserbör överväga vilka särskilda åtgärder som kan vidtas för att i ökad utsträckning nå ut till kvinnor med information ochutbildning. Inom ramen för det regionalpolitiska stödet vidtassärskilda åtgärder i glesbygder. Kvinnor i glesbygd och kvinnor på landsbygdenmöter särskilda problem, som bland annat hänger samman med deras större lokalabundenhet på grund av familjeansvar och traditionell arbetsfördelning i hemmen.Inom ramen för glesbygdsdelegationens arbete har vissa projekt genomförts medsärskild inriktning på kvinnor. Jag vill också kortfattat beröra några frågeställningarangående näringspolitikens roll för kvinnorna. beslutade (prop.1986/87:74, NU 30, rskr. 271) om näringspolitikens inriktning inför 1990-talet.I propositionen redovisas regeringens syn på bl. a. småföretagsutvecklingenoch målsättningen att behålla ett högt nyföretagande i landet. Kvinnor har länge varit en stor grupp bland dem somstartat nya företag. Inte minst för kvinnor i glesbygd kan nyföretagandeerbjuda ett komplement till andra sysselsättningsmöjligheter. Liksom i andrasammanhang kan det ibland vara motiverat att även inom detta område särskiltstödja dessa kvinnor. Mot bakgrund av näringsutskottets betänkande (NU 1984/85:23. s. 26-27, rskr. 242) har regeringen tillsammans med landstingsförbundetverkat för att varje regional utvecklingsfond skall utse enjämställdhetsansvarig. Aktiviteterna med anledning av detta har i de olikafonderna varit av många olika slag och också varierat i intensitet. Det kanvara lämpligt att i det handlingsprogram som ligger till gmnd för respektiveutvecklingsfonds verksamhet särskilt behandla insatser för att utvecklakvinnors intresse för att starta och driva eget företag. Sådana insatser börbestå av bl. a. utbildning, rådgivning och kontaktskapande verksamhet.Handlingsprogrammens inriktning i fråga om insatser för att utveckla kvinnorsintresse av att starta och driva företag bör bli föremål för överläggning medutvecklingsfondernas övriga huvudmän. Jag har i denna fråga samrått med chefenför industridepartementet. Utvecklingsfondernas verksamhet omfattar bl. a.information om nyföretagande, starta-eget-kurser och individuell rådgivningtill nystartade företag. Utvecklingsfondernas nyetableringsinsatser omfattaralla branscher. Genom beslut harutvecklingsfondernas målgmpp vidgats vad avser finansieringsverksamheten tillatt även omfatta företag som tillhandahäller tjänster till industrin och andrabranscher. Flertalet kvinnor startar företag i andra branscher än tillverkning.Den beslutade utökningen av utvecklingsfondernas finansieringsverksamhet börmedföra ökade möjligheter till att stödja kvinnors företagande. Min bedömning: Destatliga företagen bör ägna jämställdhetsarbetet ökad uppmärksamhet och bl. a.öka andelen kvinnor på alla nivåer i företagen. Vidtagna åtgärder bör årligenredovisas för . Fortsatta ansträngningar bör göras för att öka andelenkvinnor i de statliga industrikoncernernas styrelser. En sådan strävan börockså genomsyra tillsättningen av styrelserna i koncernernas dotterbolag. Skälen för min bedömning:Staten har en betydande roll som ägare till ett antal industriföretag inomfrämst basindustriema, men även ett antal företag inom andra branscherförekommer i den statliga ägarsfären. Kärnan i de rörelsedrivande stafiigaindustriföretagen består av åtta större industrikoncerner (IndustrierAB, , , , och samt FFV- ochDomänverkskoncernerna) vilka sammantaget omsatte ca ochsysselsatte ca 85000 personer (motsvarande 9,avindustrisysselsättningen). Geografiskt är de statligaföretagen verksamma över hela landet. Syssel-sättningsmässigt är derasbetydelse särskilt stor i där de svarar för inte avindustrisysselsättningen. På många enskilda orter är det statliga företaget denhelt dominerande industriarbetsgivaren. Den statliga företagssektorn harsåledes en stor betydelse för sysselsättningen inom vissa regioner och inomvissa industribranscher. Destatliga företagskoncernerna har - liksom näringslivet i övrigt genomgått enbetydande omstrukturering . Stora investeringsprogram hargenomförts såväl inom befintliga produktionsanläggningar som för att vidgaverksamheten till nya produktionsområden och nya marknader. Förutsättningarnaför de statliga företagen är härigenom markant bättre än . Deanställda utgör en viktig resurs i alla företag. En personalpolifik som stödjerkompetensutveckling och utveckling av de anställda är ett nödvändigt inslag ien framgångsrik företagsutveckling. Mångaav de stafiiga företagen är som jag nämnt verksamma inom basindustrierna. Äveninom elektronikindustrin och inom bioteknik finns statliga företagrepresenterade. Liksom andra företag löper de statliga företagen risk att mötaökade svårigheter att rekrytera yrkeskunnig personal, inte minst tekniker. Det har i många sammanhanguttalats att de statliga företagen inte bör åläggas att ta ett störtesysselsättningsansvar än andra företag. Jag delar denna uppfattning. Samtidigtgäller att staten som ägare - liksom andra företagsägare - skall definiera sinaönskemål och krav vad gäller de enskilda företagens utveckling. Detta får ökadaktualitet när företagen kan lämna en period där akuta överlevnadsproblemdominerat och i stället överväga nya och mer offensiva utvecklingsvägar. Statenhar som ägare uttryckt att de statliga företagen skall medverka till ökadtillväxt genom satsningar på nya produkter, nya marknader och ny sysselsättning.Jag anser att i det framfidsinriktade arbetet bör även den personalpolitisktviktiga jämställdhetsfrågan beredas plats. I de statliga företagenfinns en väl utvecklad samverkan med de anställda och deras fackligaorganisationer. Denna samverkan är en god grund för ett aktivt och planmässigtjämställdhetsarbete. Syftet med arbetet bör vara att genom bl. a.personalutvecklande åtgärder och genom en aktiv rekryteringspolitik ökaandelen kvinnor på alla nivåer i företagen. Arbetsmiljöfrågor bör i dessasammanhang särskilt uppmärksammas. Särskilda ansträngningar bör göras för attöka andelen kvinnliga tekniker. Vidtagna åtgärder börredovisas av de statliga industrikoncernerna i den årliga redogörelsen för destatliga företagen, vilken lämnas till . Av denna skrivelse bör ävenframgå medelantalet anställda kvinnor och män liksom fördelningen mellankvinnor och män på det ledande befattningsskiktet och i styrelserna irespektive företag. Målmedvetna ansträngningargörs för att öka andelen kvinnor i de statliga industrikoncernernas styrelser.En sådan strävan bör också genomsyra tillsättningen av styrelserna ikoncernernas dotterbolag. 3.6.4 Vissa övriga frågor Minbedömning: Samtliga företag bör åläggas att redovisa medelantaletanställda kvinnor respektive män. En kartläggning av andelen kvinnor ibeslutande positioner i näringslivet bör genomfö- Skälenför min bedömning: Informationen om andelen kvinnor på ledande poster inomnäringslivet är bristfällig. Jag kommer därför att ta initiativ till enkartläggning av andelen kvinnor i beslutande positioner i näringslivet. Chefenför kommer vidare att föreslå ändringar iaktiebolagslagen (1975:1385) med innebörd att aktiebolags förvaltningsberättelserfortsättningsvis skall innehålla inte bara som f. n. uppgift om medelantaletanställda utan också medelantalet anställda kvinnor respektive män. Ändringarav samma innebörd kommer också att föreslås i lagen (1987:667) om ekonomiskaföreningar och i lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag. Enligtmin uppfattning kommer dessa förslag att ge underlag för ett intensifieratopinionsbildande arbete i jämställdhetsfrågor. Kunskap om rådande förhållandenär en förutsättning för förändring. Minbedömning: En särskild utredare bör tillkallas för att utvärdera jämställdhetslagen.Utredaren bör bl. a. föreslå de förändringar som kan anses påkallade för attlagen bättre skall kunna uppfylla sitt ändamål att främja kvinnors och mänslika rätt i fråga om arbete, arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter iarbetet. Skälen för min bedömning:Jämställdhetslagen har varit i kraft . Den har enligt minmening varit ett viktigt instrument för att förbättra i första hand kvinnorsvillkor på arbetsmarknaden. Inte minst jämställdhetsombudsmannens (JämO) arbetemed att se till att lagen efterlevs har varit framgångsrikt. efter jämställdhetslagens tillkomst föreslog JämO i en skrivelse tillarbetsmarknadsdepartementet vissa ändringar i lagen mot bakgrund av deerfarenheter hon då gjort av lagens tillämpning. Förslagen ledde till att lagenändrades på vissa punkter (prop. 1984/85:60, AU 8, rskr. Ändringarnaträdde i kraft . Därefter har ytterligare synpunkter förts framfrån JämO och även från flera andra håll. a. har företrädare för samtligariksdagspartier i motioner till framfört krav på vissa ändringar avlagen. Arbetsdomstolen (AD) har i ett yttrande över diskrimineringsutredningensdelbetänkande (SOU 1984:18) Lag mot etnisk diskriminering i arbetslivetredogjort för sina erfarenheter av jämställdhetslagens tillämpning och därviduttalat att det kunde finnas skäl att se över lagens regler. Somjag redovisade för i en frågestund anser jag atten mer allmän utvärdering av lagen och dess tillämpning nu bör komma tillstånd. Även arbetsmarknadsutskott har därefter gett uttryck föruppfattningen att en allmän utvärdering bör kunna ge det underlag som krävs fören eventuell omarbetning av lagen (AU 1987/88:9). Jag avser därför att senare ivår föreslå regeringen att en särskild utredare tillkallas för att utvärderajämställdhetslagen. 3.8 Sexuella trakasserier i arbetslivet Min bedömning:Frågan om ett förbättrat skydd mot trakasserier på grund av anmälan omkönsdiskriminering bör beaktas inom ramen för den föreslagna utvärderingen avjämställdhetslagen. Även frågan om sexuella trakasserier i arbetslivet behöverövervägas i bl. a. detta sammanhang. Jag anser vidare att frågan om sexuellatrakasserier bör uppmärksammas i arbetsmiljöarbetet av berörda myndigheter ochorganisationer. Skälen för min bedömning:JämO överlämnade och tillarbetsmarknadsdepartementet två rapporter utarbetade inom ramen för JämO: sprojekt (kvinnofrid i arbetslivet). Projektet har bedrivits med stödfrån . I den första rapporten. Trakasserier pgaanmälan om könsdiskriminering, återkommer JämO till en tidigare begäran omlagstiftning till skydd mot trakasserier på grund av anmälan omkönsdiskriminering. 1 den andra rapporten. Sexuella trakasserier i arbetslivet,föreslås mot bakgrund av en intervjuundersökning, att jämställdhetslagenkompletteras så att den ger ett bättre skydd mot sexuella trakasserier. Ävenbrottsbalkens bestämmelser om sexuellt utnyttjandeoch sexuellt ofredande bör kompletteras i detta syfte anser Piop.1987/88:105 JämO. JämO:sbåda rapporter har remissbehandlats. En sammanställning av remissvaren harupprättats på (J 5897/86). Remissinstanserna hargenomgående varit positiva till att JämO uppmärksammat dessa frågor. Flertalethar tillstyrkt att lagstiftningsåtgärder i den riktning JämO har föreslagitvidtas. Många instanser anser emellertid att de rättsliga aspekterna när detgäller de sexuella trakasserierna i arbetslivet bör analyseras närmare och attytterligare forskning och utredning behövs pä detta område. Enligtmin mening bör frågan om det finns ett behov av förbättrat skydd mottrakasserier för den som gör anmälan om könsdiskriminering särskilt beaktasinom ramen för den utvärdering av jämställdhetslagen som jag avseratt föreslå regeringen. Närdet gäller frågan om sexuella trakasserier i arbetslivet vill jag anföra följande.JämO:s rapport visar att sexuella trakasserier förekommer och ger även exempelpå hur dessa kan ta sig uttryck. Rapporten har bidragit till en bred debatt omdessa - relativt ouppmärksammade frågor. Detta är enligt min meningvärdefullt. Trakasserier i varje form - och sexuella trakasserier i synnerhet -är ett problem som enligt min mening måste motverkas aktivt på allaarbetsplatser; av arbetsgivare, av fackliga organisationer och skyddsombud, avpersonalansvariga och av företagshälsovården. Arbetarskyddsstyrelsen har isitt remisssvar uppgett att man avser att ha frågan om sexuella trakasserieraktuell i samband med sitt fortsatta tillsyns- och författningsarbete rörandepsykologiska, sociala och organisatoriska arbetsmiljöfrägor. Jag ser positivtpå detta. Forskningom sexuella och andra trakasserier är också angelägen. Jag utgår ifrån i fortsättningen beaktar detta i sinverksamhet liksom i den företagshälsovårdsutbildning som institutet bedriver. Ävenarbetsmiljöfonden bör kunna bidra med utvecklings- och informationsinsatser pådetta område. 1 detta arbete bör JämO:s erfarenheter tas tillvara. Lagstiftningär enligt min mening inte ett medel som i första hand bör tillgripas för attkomma fillrätta med dessa problem. Frågan behöver emellertid, enligt minmening, övervägas vidare, bl. a. i samband med den föreslagna utvärderingen avjämställdhetslagen. Jaghar tidigare under detta avsnitt angett huvudinriktningen och målen för detfortsatta arbetet för att förbättra kvinnors villkor i arbetslivet. Jag kommernu, i samråd med chefen för , att särskilt ta upp statensansvar att som arbetsgivare vara föregångare i detta arbete. Kvinnornautgör nära hälften av det totala antalet statligt anställda. Kvinnor och mänhar dock i stor utsträckning olika yrken och olika arbetsuppgifter även inomstaten. Kvinnordominerar alltjämt inom de lägre tjänstenivåerna och lönegra derna. Det är viktigt att skapa utvecklingsmöjligheter, nya yrkesroller och 44 karriärvägar för kvinnorsom t. ex. arbetar i biträdes- och assistentbefatt- Prop. Dessa kvinnorsarbetsuppgifter påverkas i hög utsträckning av en Härhar myndigheterna ett särskilt ansvar att medverka till att skapaförutsättningar för ett varierat och utvecklande Enligt vadjag erfarit kommer chefen för att föreslåregeringen vissa åtgärder på detta område. Attöka andelen kvinnor på de högre tjänsterna inom statsförvaltningen är enligtmin mening ett annat viktigt mål för den statliga personalpolitiken. Statensansvar att som arbetsgivare föra jämställdhetsfrågorna framåt kan inte nogunderstrykas. Det åligger redan nu myndigheterna att bedriva ett målinriktatjämställdhetsarbete. Jag anser emellertid att myndigheterna bör intensifierasitt arbete i dessa frågor. Erfarenheterna visar att ett verksamt medel attåstadkomma förändringar kan vara att ställa upp tidsbestämda mål för andelenkvinnor på olika mansdominerade tjänstenivåer.