prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — bestämma hur hon vill disponera sin dag - när hon villstiga upp, äta, sköta Prop. 1987/88:176 olika sysslor och gå till sängs.Det är viktigt att personalen är lyhörd för varje individs önskemål och sökerskapa en trivsam och trygg atmosfär. Den enskilde skall även så långt möjligt engageras i sinegen vård. Till detta hör att sköta sin egen medicinering och att vara välinformerad om sitt hälsotillstånd och den behandling som ges av personalen. För att undvika att äldre invandrare med annorlundakulturell bakgrund och otillräckliga kunskaper i svenska språket isoleras ärdet ofta angeläget att personalen har kulturkompetens och är tvåspråkig elleratt det finns tillgång fill tolkar. En flexibel och kompetent personalinsats behövs i de fallen person i livets slutskede vårdas på annan plats än en sjukvårdsinrättning.Däri ingår en god smärtlindring och en väl fungerande omvårdnad och medicinskvård i övrigt. De särskilda boende- och vårdformerna bör utformas så attäven äldre människor med psykiska funktionsnedsättningar såsom åldersdemens kanfå en god omvårdnad. Detta ställer speciella krav på boendemiljön och påpersonalinsatserna. Behovet av rätt avvägd stimulans, gemenskap och tillsynblir särskilt framträdande. Enligt min mening har gruppboendet i dessa fallgoda förutsättningar att uppfylla de kvalitetskrav som bör ställas. De särskilda boende- och vårdformerna för äldrekaraktäriseras av att de boende där kan få service, vård och tillsyn efterbehov dygnet runt, varvid även omfattande behov kan tillgodoses. Den enskildebör inte behöva flytta från en sådan bostad eller anläggning på grund av attbehoven av omvårdnad eller tillsyn blivit omfattande. Målet bör vara att denenskilde skall kunna bo kvar i bostaden till livets slut. Äldreomsorgensresurser bör utformas så att äldre människor inte skall behöva flyttaflera gånger av sitt liv. Den fysiska miljöns utformning Målet är att även den som behöver långvarig vård ochtillsyn skall ha rätt till en egen fullvärdig bostad. De anläggningar förlångvarig vård som inte kan byggas om i enlighet med målen bör, i avvaktan påatt de ersätts med bättre alternativ, ändras så att vårdmiljön blir mer hemlik. Jag har tidigare redovisat inventering avförhållandena inom olika former av institutioner. Av denna framgår att detfortfarande finns avsevärda brister när det gäller möjligheterna för människorsom vistas på institution att få en god vård om kravet på självständighet ochintegritet skall beaktas. Bristerna finns såväl i den fysiska miljönsom i hur vården och de dagliga aktiviteterna utformas. En avsevärd del av dagens institutionsvård uppfyller intede krav som bör ställas på särskilda boende- och vårdformer för äldre. Demålsättningar och den inriktning jag förordat för åldreomsorgen förutsätter enstegvis utveckling av resurserna inom äldreomsorgen. Lokala bedömningar måsteligga till grund för avgörandena om nuvarande anläggningar kan omvandlas föratt fylla framtidens krav eller om andra boende- pch vårdformer behöverutvecklas. Stödet i ordinärt boende och utbyggnaden av särskildaboende- och 66 vårdformeri första hand avlasta långvarig vård inom somatisk långtidssjuk- Prop.1987/88:176 vård och den psykiatriska vården. Det är här bristerna i allmänhetär störst. Den enskildes behov av en väl fungerande boendemiljö blirmer påtaglig när funktionsnedsättningar av olika slag gör sig gällande. Förboende, personal och närstående är det angeläget att de särskilda boende- ochvårdformerna ges en sådan utformning att det kan bli fråga om ett självständigtboende, som möjliggör en god omvårdnad. Målet bör därvid vara att deutformas så att de uppfyller kraven på ett fullvärdigt boende enligtbestämmelser i nybyggnadslåneförordningen (1986:692) för bostäder. För ålderdomshemmen gäller särskilda regler ochriksdagsbeslut. uttalade (BoU 1986/87:15, rskr. 251)angående lån fill ombyggnad av ålderdomshem att bostadslån bör utgå närbostaden efter ombyggnaden består av minst ett rum, hygienutrymme och kokskåp.Den enskilde skall också ha eget hyreskontrakt på sin bostad. Om intebyggtekniska hinder föreligger för detta skall bostaden även ha ett egetentréutrymme. Det framhölls vidare i detta sammanhang att bostaden skall varaså utformad att en person som är rullstolsburen eller på annat sätt handikappadskall kunna bo där. Vidare förutsattes att ett antal boende delar på vissagemensamma utrymmen. bostadsutskott föreslår i sitt betänkande1987/88:12 att bostadslån även skall utgå till nybyggnad av ålderdomshem, ihuvudsak enligt de regler som gäller för ombyggnad. Lägenheterna börkompletteras med gemensamma utrymmen för matlagning, måltider och umgänge. Detfinns dock enligt utskottet inte skäl att medge att entréutrymmen inte skallfinnas när det är fråga om nybyggnad. En betydande del av de anläggningar som används förlångvarig vård av äldre kan av tekniska eller ekonomiska skäl inte byggas omtill en rimlig boendestandard. Det gäller särskilt de långvårdssjukhus ochcentrala sjukhem som finns inom den somatiska långtidssjukvården. 1 avvaktan påatt dessa anläggningar successivt ersätts bör förbättringar göras så att miljönblir mer hemlik. Dimensionering av de särskilda boende- och vårdformerna De särskilda boende- och vårdformerna bör, inom ramen förgällande bestämmelser, utformas och dimensioneras efter bedömningar av behovenpå lokal nivå. Behovet av särskilda boende- och vårdformer för äldreskiftar i landet. Geografiska förutsättningar, befolkningens hälsoförhållanden och de äldres bostadsstandard är exempel på förhållanden som utöver utbyggnaden av öppenvårdsresurserna har betydelse för dimensioneringen. Det finns enligt min mening inte anledning att från statsmakternas sida ange riktlinjer för dimensionering av olika slag av särskilda boende- och vårdformer för äldre. Det bör ankomma på huvudmännen för resp. hälso- och sjukvården att tillsammans och utifrån lokala förutsättningar avgöra vilka resurser som behövs för att tillgodose behoven. Som jag nämnt bör härvid förutsättningarna för att utveckla befintliga särskilda boende- och Bedömningarna av behoven bör bli en del av den samordnadeplanering av äldreomsorgen som jag föreslår längre fram. Jag delaräldreberedningens bedömning att utvecklingen går dithän att en allt störreandel av de äldre kommer att vilja bo i ordinära bostäder och därfå den service och vård de behöver. Genom att utveckla stödet i det egnaboendet bör andelen äldre i behov av service och stöd, som kan bokvar hemma, också kunna fortsätta att minska. Mycket talar emellertid för attbehovet av särskilda boende- och vårdformer för äldre kommer att öka, på grundav ökningen av antalet äldre . Varsam omställning ' ' Enligt min bedömning måste förändringen,av deanläggningar, som är i behov av förbättrad standard ske varsamt och planeras isamråd med de äldre själva. Innan antalet platser minskas måste goda alternativfinnas .tillgängliga- Även om den aktuella anläggningen enligt gängsebedömningar är omodern och inte svarar mot de krav som måste ställas påframtidens boende för äldre, kan vården där föriden,enskilde ändå framstå somtryggheten i tillvaron. Jag vill därför understryka vikten av att huvudmännen isin planering noga beaktar de äldres egna önskemål och iakttar stor varsamhetvid förändringar inom befintliga inrättningar. 8.2 Servicebostäder, ålderdomshem öch gruppboende Min bedömning: Servicebostäder, ålderdomshem ochgruppboende bör vara ordnade så att den enskilde kan få service och vård efterbehov. Målet bör vara att servicen och vården inte begränsas i omfattningeneller görs beroende av tidpunkten . Service- och vårdinsatserna bör utformas så att de som såönskar bör få möjlighet att bo kvar till livets slut. Servicebostäder, ålderdomshem och gruppboende samt lokalasjukhem bör successivt ersätta långvarig vård inom länssjukvården. Gruppboende bör finnas som alternativ vid vården avpersoner med psykiska funktionsnedsättningar, framför allt demenssjukdomar. och bör få i uppdrag attgemensamt utvärdera gruppboendets innehåll och utformning. Äldreberedningens bedömning: Överensstämmer med minbedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrarsig i frågan delar beredningens bedömningar. Nästan samtliga instanser somyttrar sig om ålderdomshemmen instämmer i beredningens bedömning att sådana börfinnas kvar men att de måste utvecklas. Skälen för min bedömning: De särskilda boende- och vårdformerav olika Prop. 1987/88:176 slag som finns har planerats för människor medolika behov. Ålderdomshemmen bebos ofta av mycket gamla människor medförhållandevis stora hjälpbehov, vilket inte var avsikten när de byggdes. Blandde boende är arbetare och framför allt lantbrukare överrepresenterade.Utbyggnaden av servicebostäder har skett under de två senaste decennierna.Avsikten med dessa var ursprungligen att bereda en god boendestandard föräldre som inte hade så'stora behov av service och vård. förändring harunder senare år successivt skett mot ökat hjälpbehov bland servicebostädernashyresgäster. Tjänstemannagrupperna är överrepresenterade i servicebostäderna.Gruppboendet har - i den del det riktar sig till äldre människor - nästanuteslutande kommit att omfatta personer med åldersdement beteende. Vid övervägandena om den framtida utvecklingen för deolika särskilda boende- och vårdformerna finns det anledning att beakta denna utveckling.- Både ålderdomshem och servicebostäder har efter hand använts för att ge mer omfattande omvårdnad än man från början avsett. . ' Förutsättningarna att utveckla ett varierat utbud avsärskilda boende- och vårdformer skiftar. De boende- och vårdformer som redanfinns i ett geografiskt område bör utgöra utgångspunkt för övervägandena om hurde framtida behoven skall täckas. Även de lokala sjukhemmen bör beaktas isammanhanget. Vid planering av de särskilda boende- och vårdformernafinns det anledning att särskilt beakta behoven bland människor med annanetnisk bakgrund. I framför allt de större kommunerna kan dessa komma att utgörarelativt stora grupper . I vissa fall kan det finnas skäl att ordnasärskilda boende- och vårdformer, där. människor kan känna samhörighet medandra med samma ,bakgrund och språk samt få hjälp och stöd av kulturkompetentoch tvåspråkig personal. I många fall är emellertid antalet äldre med en vissetnisk bakgrund litet i en enskild kommun. Gruppboende med sin betoning av denlilla enheten kan då vara ett bra alternativ, men det kan också finnas skäl attge den enskilde möjlighet att flytta till annan kommun där bostäder med denutformning jag nämnt kan anordnas. Även andra gruppers särskilda behov måstebeaktas i planeringen. Exempelvis bör döva äldre människor självklart kunnaflytta till särskilda bostäder där de har möjligheter att kommunicera medandra. Jag ansluter mig till äldreberedningéns överväganden ifråga om ålderdomshemmeris fortsatta utveckling. Jag noterar att nästansamtliga remissinstanser delar beredningens bedömning att den boendeform somålderdomshemmen representerar behövs även , men att de hem som haren otillräcklig standard behöver utvecklas. ' Som jag tidigare redovisat har ålderdomshemrrien iförhållande till sjukvårdens institutioner en god utryriimesstandard vad gällerdet privata utrymmet. Vid en jämförelse med servicebostäderna och det allmännabostadsbeståndet är däremot både utrymriies- och utrustningsstandarden låg. Jagvill därför betona att ålderdomshemmen efter hand bör rustas upp för attmotsvara rimliga krav på boendestandard. Genom de förändringar i bostadslåneförfattningarna, somriksdagens bostadsutskott uttalat sig för, öppnas möjligheterför primärkommunerna att bygga nya ålderdomshem med statliga räntebidrag. Ävenutformningen av statsbidraget till den sociala hemhjälpen har nyligenövervägts i socialutskott. (SoU 1987/88:15) harbl.a. yttrat att statsbidrag bör utgå med 34 000 per årsarbetare bland personalsom utför omvårdnadsuppgifter inom såväl som ålderdomshemmen. Detinnebär att det inte föreligger något hinder för att statsbidrag skall kunnautgå även när den enskildes avgifter erläggs enligt det s.k.helinackorderings-systemet. Om beslutar i enlighet med utskottenshemställan skapas goda förutsättningar för lokala överväganden om vilken typ avsärskilda boende- och vårdformer som skall finnas i resp. kommun. Enligt minmening är det dock betydelsefullt att den minimistandard som angetts för attkommunen skall erhålla räntebidrag inte kommer att uppfattas som enrekommenderad standardnivå. Lokala överväganden måste ligga till grund för hurboendet för äldre skall utformas. Härvid är det angeläget att samråd sker medde äldre som berörs och de organisationer som företräder äldre. Med denutveckling jag förordar kommer gruppboendet att få stor betydelse för framförallt åldersdementa och jag ser det som mycket angeläget att gruppboendetfortsätter att byggas ut. De planer huvudmännen har för visarockså en kraftig ökning av antalet enheter med gruppboende. Det finns dockanledning framhålla att ambitionen bör vara att vid nyproduktion och ombyggnadav bostäder till gruppboende dessa skall ges en sådan utformning att den boendekan bo kvar där även om fysiska funktionsnedsättningar uppkommer. Äldre människor med åldersdemens blir ofta kvar påsjukvårdens institufioner i brist på lämpliga alternativa boende- ochvårdformer. En utflyttning kan också för vissa bli alltför påfrestande. Inomflera institutioner har små enheter av gruppboendekaraktär för åldersdementaanordnats. I avvaktan på riier långsiktiga lösningar är det positivt att sådanainitiativ tas. Gruppboende är en relativt ny företeelse ocherfarenheterna av denna boendeform är begränsade. Enligt min mening är detdärför angeläget att en noggrann uppföljning och systematisk utvärdering görsför att vinna större kunskap om hur ett gruppboende bör vara utformat och omolika målgruppers skilda behov i detta avseende. Jag har därför för avsikt attinom kort föreslå regeringen att uppdra åt och bostadsstyrelsen-att gemensamt följa upp denna fråga. Minbedömning: De långvårdsmedicinska klinikerna inom länssjukvården börvidareutvecklas och inriktas mot kvalificerad geriatrisk rehabilitering,diagnostisering, konsultation, undervisning och utvecklingsarbete. Genomutbyggnad av vård på lokal nivå inom och primärvården böromvårdnadsavdelningar inom långvårdsklinikerna och centrala sjukhem inomlänssjukvården stegvis kunna ersättas med vård som är bättre anpassad till denenskildes behov. ' De lokala sjukhemmen bör successivt utvecklas till atterbjuda omfattande vård med bevarad integritet och självbestämmande för denenskilde. De lokala sjukhemmen bör även kunna erbjuda växelvård och avlösningför närstående som vårdar äldre. I sjukvårdsanläggningar där ekonomiska ellerbyggnadstekniska förutsättningar att bygga om anläggningen så att den fyllermoderna krav saknas, bör miljöförbättringar ändå kunna göras för att åstadkommaen hemlik miljö. Äldreberedningens bedömning: Överensstämmer, i huvudsakmed min bedömning. I fråga om de lokala sjukhemmen menar dock beredningen attdessa huvudsakligen skall vara en resurs för de lokala rehabiliteringsinsatserna,erbjuda växelvård, avlastning och vård i livets slutskede. Remissinstanserna:De remissinstanser som yttrar sig om långvårdsklinikernas och de centralasjukhemmens utveckling delar beredningens bedömningar. Majoriteten blandinstanserna menar dock att de lokala sjukhemmen måste inriktas mot attåtminstone delvis svara för långvarig vård av personer som har mycket storahjälpbehov. Flera remissinstanser menar att beredningens målsättning förlångtidssjukvårdens förändring måste genomföras på lång sikt och mycketvarsamt. Allmänt om långtidssjukvårdens inriktning Den svenska långtidssjukvården har byggts ut kraftigtunder . har utbyggnadstakten dämpatssamtidigt som alternativa former för vård av människor med omfattandehjälpbehov vuxit fram och vunnit erkännande. planerarsjukvårdshuvudmännen en viss minskning av platserna inom långtidssjukvården. Det finnsi dag stora brister i miljön och vårdinnehållet för flertalet patienter vidlångvårdskliniker och sjukhem. Miljön är oftast starkt sjukhus-präglad vilketmedför att arbetsrutiner och organisation kan vara svåra att anpassa till denenskildes dygnsrytm och önskemål om ett varierat dagsinnehåll. Även om man påflera håll ägnat stor uppmärksamhet åt arbetet med att förändrainstitutionernas inre liv, har det varit svårt att bryta invanda rutiner ocharbetssätt. Den danska äldreomsorgen har plejehjem som motsvarar vårlångtidssjukvård på lokal nivå, dvs. de lokala sjukhemmen samt delvis ävenålderdomshemmen. Plejehjemmen har byggts upp inom ramen för ochhar en mer social verksamhetsinriktning än den svenska långtidssjukvården.Statskontoret konstaterar i sin s.k. KRON-studie att de danska plejehjemmenhar högre kvalitet i vård- och boendemiljö än motsvarande svenska inrättningar,trots att de kostar mindre att driva än de svenska sjukhemmen. Dessa skillnaderberor, enligt statskontoret, på att plejehjemmen utformats utifrån ett socialttänkesätt. Genom att endast en vårdnivå finns för långvarig vård i Danmarkuppkommer vidare inte heller behov av flyttning så som är fallet i . Avallt att döma har inte heller de danska plejehjemmen mindremöjligheter att ge omfattande vård än den svenska längtidssjukvår- Prop.1987/88:176 den. Andelen bland de äldre som finns inom akutsjukvården ärdensamma i de båda länderna. Det finns enligt min mening skäl att beakta erfarenheternafrån den danska äldreomsorgen vid den fortsatta utvecklingen av svenskäldreomsorg. Jag har tidigare redovisat min allmänna syn påinriktningen av de särskilda boende-och vårdformerna. Den somatiskalångtidssjukvården haren central betydelse i den utveckling av äldreomsorgensom jag förordar. Enligt minbedömning behöver den somatiska långtidssjukvårdens resur ser utvecklas på olika sätt. Jag vill först något redogöra för min syn på ' långvårdsklinikernas utveckling. ' Vid många långvårdskliniker pågår ettutvecklingsarbete för att renodla verksamheten i syfte att. i samarbete medövriga medicinska specialiteter, kunna erbjuda äldre människor kvalificerad ocheffektiv medicinsk utredning, behandling och rehabilitering. Detta arbete harvisat sig vara framgångsrikt. Enligt min bedömning bör arbetet med att utvecklalångvårdsklinikerna till geriatriska rehabiliteringskliniker intensifieras. Jagdelar således äldreberedningens mening att klinikerna bör vidareutvecklas moten stark betoning av rehabilitering, diagnostisering, konsultation,undervisning och utvecklingsarbete inom geriatrik. Klinikernas platser bör påsikt framför allt utnyttjas för värd av patienter med behov av omfattanderehabiliteringsinsatser. Huvuduppgiften för klinikerna skall vara att. eftermedicinsk utredning och behandling i samarbete med andra specialiteter, bedömarehabiliteringsbehov och inleda träning efter sjukdom eller skada som medförtbetydande funktionsnedsättning. Genom ett utvecklat samarbete med de klinikersom behandlar patienten i det akuta sjukdomsskedet. ' kan detta ske på etttidigt stadium. För att inte den enskildes funktionsförmåga skall försämras ärdet viktigt att långvårdskliniken kan ta emot den enskilde från akutkliniken utandröjsmål. En verksamhetsinriktning av det här slaget förutsätter enhög genomströmning av patienter, vilket kräver nära samspel medlänssjukvårdens övriga kliniker samt med primärvården och . Jag har tidigare förordat att rehabiliteringsinslagen inomprimärvården utvecklas för att förbättra möjligheterna att bedriva ettfunktionsstärkande arbete även i ordinärt boende samt i de särskilda boende-och vårdformerna. Den geriatriska rehabiliteringskliniken fär därmed en viktigstödjande funktion i förhållande till primärvårdens och socialtjänstenspersonal. Jag anser i likhet med vad anfört i sittremissvar på äldreberedningens betänkande att det är nödvändigt att meringående definiera den geriatriska rehabiliteringens innehåll och syfte inomlänssjukvården och inom primärvården. Jag noterar med tillfredsställelse attsocialstyrelsen i sitt arbete med handlingsprogrammet Eget boende ochframtidens institutionsvård redan tagit sig an denna uppgift. Centralasjukhem/långvtirdssjukhus Prop. De resurser som finns för långvarig vård inomlänssjukvårdens långtidssjukvård bör enligt min mening successivt ersättas medlokala vårdresurser inom . Förutsättningarna för denna förändringär skiftande. Genom utbyggnaden av lokala sjukhem har flertalet av landetsprimärvårdsområden redan till betydande del avlastat de centrala resurserna förlångvarig vård. saknar dock mer än vart tredje primärvårdsområdelokalt sjukhem. Det är främst i storstadsområdena och i kommuner med läns-eller länsdelssjukhus, som sjukvårdshuvudmännen till stor del fortfarandeförlitar sig på långtidssjukvård i stora sjukhusanläggningar. Det , bör ankommapå huvudmännen att gemensamt bedöma i vilken takt och på vilket sätt denlångvariga vården inom länssjukvården skall ersättas med bättre service, vårdoch boende på lokal nivå. Jag vill framhålla att denna omställning måste ske isamråd med berörda äldre personer och deras närstående. Remissinstanserna är delade i fråga om synen på de lokalasjukhemmens roll i framtidens äldreomsorg. Några remissinstanser, bland annatTjänstemännens och , stöderberedningens uppfattning att sjukhemmen huvudsakligen skall erbjuda växelvård,avlösning av närstående och vård i livets slutskede. Majoriteten avinstanserna, däribland flera landsting och kommuner, menar dock att de lokalasjukhemmen måste inriktas mot att även huvudsakligen svara förlångvarig vård av personer med omfattande hjälpbehov. För de äldre människor som inte vill eller kan bo kvar iordinärt boende bör flera olika alternativa särskilda boende- och vårdformererbjudas, där en god boendemiljö kombineras med omfattande service- ochvårdinsatser. De lokala sjukhemmen bör vara ett sådant alternativ. Jag delar således den mening som majoriteten avremissinstanserna framför, nämligen att de lokala sjukhemmens resurser även iframtiden till övervägande del bör erbjudas personer med omfattande service-och vårdbehov . Detta hindrar inte att det lokalasjukhemmets resurser, liksom vissa andra särskilda boende- och vårdformer, ävenmåste kunna användas för växelvård, avlösning av närstående och för perioder avrehabilitering. Jag förutsätter att huvudmännen planerar sin verksamhet så attsådana möjligheter kan erbjudas på de anläggningar som är mest lämpade fördetta. Enligt min mening bör inte rehabiliteringsfunktionen knytas till någonsärskild form av boende, utan i stället bygga på en personalresurs som kansättas in där den behövs, oberoende av var den som behöver insatserna bor. På många håll har ansträngningar gjorts för att utformavården på ett sådant sätt att den enskildes önskemål sätts i förgrunden. Hithör möjligheterna att stiga upp när man vill, att kunna välja vad och när manvill äta, när man vill duscha eller bada, när man vill gå till sängs etc. Bådefortbildning och medveten arbetsledning kan här vara medel för attåstadkomma att den -j-, enskildeindividens egna resurser i högre grad beaktas. Jag ser det som mycket angeläget att den vård som bedrivs på de lokalasjukhemmen fortsätter att utvecklas i en sådan riktning. Den enskildes egnaresurser och möjligheter att själv bestämma och påverka det dagliga livetsutformning bör stärkas. Även om den enskilde har stora funktionsnedsättningarfinns alltid friska sidor hos varje person och dessa måste understödjas ochstimuleras. Den inriktning jag här förordar talar för att kommunernaövertar huvudmannaskapet för de lokala sjukhemmen, så att dessa kan integrerasi en samlad lokal organisation för äldreomsorgen. Jag vill här hänvisa fill detjag i avsnitt 6 anfört i denna fråga. För attgod vård skall kunna ges med bevarad integritet och självbestämmande för denenskilde måste boendemiljön på de lokala sjukhemmen utvecklas.Förutsättningarna för detta är skiftande. De moderna sjukhem som fillkommitunder är ofta utformade så att de har en hemliknande miljö med andel enkelrum, goda hygienutrymmen samt trivsamma gemensamma utrymmen.