prop · GB03102 · 1987-12-31 00:00:00 — Ensådan uppläggning av utbildningen försvåras om lärarna måste utformaundervisningen med tanke pä att få underlag för en relativ betygsättning sombygger på en jämförelse och gradering av elevernas prestationer under sammatidsperiod. Utbildningen i karaktärsämnena bör istället inriktas på att allaelever i så stor utsträckning som möjligt skall lära sig det som behövs för ettgodtagbart yrkeskunnande. Modulsystemet skapar därmed förutsättningar förförändringar av betygssystemet. Jag återkommer till detta i avsnitt 5.7. Genomatt kursplanerna struktureras i ett modulsystem får eleverna bättre överblicköver studierna och kan lättare notera sina framsteg. En organisation avkursplanerna i moduler får dock inte leda till en hård detaljstyrning. Målenför varje modul bör formuleras så att det finns möjligheter för lärarna att isamarbete med eleverna variera uppläggningen av studierna. Modulsystemetfår inte leda till att elever med studiesvårigheter tvingas byta lärare och kamrater.Utbildningen i karaktärsämnena måste liksom organiseras inom ramen fören sammanhållen klass där en social gemenskap som ger eleverna grundläggandetrygghet och självförtroende spelar en stor roll. Detta kan underlättas genomde lokalmässiga betingelser som yrkesutbildningen i allmänhet arbetar underoch där undervisning i olika moduler parallellt kan pågå i samma lokal underyrkeslärarens ledning. 4.5 Elevernas arbetsrättsliga ställning vid arbetsplatsförlagdutbildning Enfrån många utgångspunkter viktig fråga är huruvida de ungdomar som genomgår gymnasieutbildning, som helt eller delvis är föriagd till arbets plats utanför skolan, skall vara anställda vid de företag/institutioner där de utbildas eller skall betraktas enbart som elever i gymnasiesko lan. Hur man ställer sig i denna fråga får konsekvenser av flera olika slag, 28 t.ex. i fråga om tillämpning av arbetsrättslig lagstiftning samt när det gäller försäkringsfrågor. ser man frågan på olika sätt inom skilda utbildningsområden. I vissabranscher finns det avtal om utbildningsfrågor, vilka innebär att eleverna ivissa fall skall vara anställda i företagen. Inom flertalet utbildningsområdenbetraktar man dock inte elever som anställda, när utbildningen är förlagd . ÖGY har i sin delrapport , (DsU 1985:9) utförligt redovisat dagens situation i dettaavseende. Som framgått av dentidigare redovisningen utgör arbetsplatsförlagd utbildning volymmässigten liten andel av yrkesutbildningen i gymnasieskolan. Med de nya riktlinjerför försöksverksamheten jag föreslår ändras emellertid detta förhållanderadikalt. Avsikten är att i princip ge alla ungdomar inom försöksverksamhetenstudievägar möjlighet till inslag av arbetsplatsförlagd utbildning. För attdetta skall kunna uppnås krävs god fillgång på arbetsplatser med bredd ochkvalitet, där kursplanestyrd reguljär utbildning kan ske i enlighet med vadjag tidigare föreslagit. En sådan ordning förutsätter enligt min mening, atteleverna ej är anställda på arbetsplatsen. Mitt förslag:Anställningsförhållande skall inte föreligga för elever under utbildning inomförsöksverksamheten. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Principen om elevstatus tillstyrks nästan genomgående. Behovet av en enhetligreglering över hela yrkesutbildningsområdet betonas starkt av remissinstanserna Skäl för mitt förslag:Utgångspunkt för mitt förslag om elevstatus för eleverna i försöksverksamhetenunder hela utbildningstiden är kraven på kursplanestyrd utbildning. Detta kravär oeftergivligt. Att eleverna som ett led i utbildningen deltar i detproduktiva arbetet och att deras dagliga vistelse på arbetsplatsen följerföretagets arbetstider förändrar inget därvidlag. Eleverna blir inte hellerarbetstagare därför att de på samma sätt som de anställda följer t. ex. vad somgäller i fråga om arbetsledning, arbetstider samt regler om ordning ochsäkerhet på arbetsplatsen. De anvisningar och instruktioner som meddelas förderas uppgift har karaktär av undervisning och inte av arbetsledning i egentligmening. Som jag tidigare nämntskall utbildningsmomenten utföras under direkt ledning av för ändamåletsärskilt utbildad handledare, vilken är anställd på arbetsplatsen men underdessa moment medverkar i utbildningen. Då eleverna inte får lön underutbildningen och då utbildningen i sin helhet är direkt kursplanestyrd kanarbetsgivare som tar emot elever inte förfoga över dessa för produktionsbehovutan det är enbart arbetsgivarens åtagande att ställa resurser till förfogandeför vissa klart definierade utbildningsmoment som är avgörande för vadeleverna kommer att utföra på arbetsplatsen. Självfallet är det skolansom skall anta elever till utbildningen och träffa överenskommelser omerforderligt antal utbildningsplatser med företag och institufionersamt därefter också ombesörja placeringen av eleverna . vid de aktuella arbetsplatserna. Skolan skall varaansvarig för utbildningen och utöva tillsyn över den. Mellan enskild elev ocharbetsplats träffas Elev uppbär inte lön utan erhåller studiestöd som andra studerande.Utbildningen följer skolarbetsäret och eleverna får ledighet i form avferier och inte i form av semester. dagligatider tillämpas i fråga om arbetsplatsföriagda moment. Att elever pä gymnasieskolans linjer skall förbli eleveräven om de i vissa undervisningsmoment befinner sig på en arbetsplats utanförskolan är en viktig förutsättning för mina förslag om de yrkesinriktadelinjerna. Jag vill här framhålla att ledande företrädare för , LO och TCO ien skrivelse till statsministern framhållit sin enighet ifråga om elevstatus. Även om det inte skall råda något anställningsförhållandemellan enskilda gymnasieelever och de olika företag och myndigheter därutbildningsmoment kan vara förlagda finns det skäl för parterna påarbetsmarknaden att mellan sig reglera ett antal frågor som föranleds av attskolan skall få utnyttja arbetsplatserna för sin verksamhet. Situationen päarbetsplatsen kommer ju uppenbart att påverkas av elevernas närvaro där. Sämåste t. ex. frågor om hur handledarna skall tas ut och om deras villkor lösasmellan arbetsgivaren och de anställda. Ett annat exempel på frågor som kanbehövas lösas är de rubbningar i arbetets normala gäng som kan uppstå då delarav en hårt utnyttjad maskinpark skall tas i anspråk för utbildningen. Frågorsom dessa och andra problem som uppkommer genom att arbetsgivarens och arbetstagarnasinbördes förhållande påverkas av den arbetsplatsförlagda utbildningen kanexempelvis regleras i kollektivavtal. I en det fall kan lokalaöverenskommelser vara en lämpligare form. 4.5.2 Förhållandet till viss arbetsrättslig lagstiftning. Även med min utgångspunkt att eleverna pä gymnasieskolanslinjer i sin skolgång skall ha en ren elevstatus finns det arbetsrättsliglagstiftning som är relevant. Det gäller arbetsmiljölagen. Arbetsmiljölagen (1977:1160) är tillämplig på alltelevarbete, såväl teoretiskt som praktiskt, fr. o. m. högstadiumoch uppåt. Eleverna likställs med arbetstagare vid tillämpningen av deföreskrifter som behandlar arbetsmiljöns beskaffenhet, allmänna skyldigheterför arbetsgivare m.fl., tillsyn, sanktioner och fullföljd av talan. Däremotgäller inte lagens särskilda föreskrifter om minimiålder och minderårigasarbetstid eller de om samarbete mellan arbetsgivare och arbetstagare förelevarbete. Av minderårigregleringen är således endast föreskrifterna om vemsom är minderårig (den som inte har fyllt ) och om farligt arbetetillämpliga på skolelever när de genomgår utbildning. Arbetarskyddsstyrelsenhar med stöd av arbetsmiljöförordningen (1977:1166) meddelat ytterligare skyddsföreskrifterrörande minderårigas arbete (Minderåriga i arbetslivet AFS 1980:13, ändradgenom AFS 1982:16). För elevarbete gäller, förutom denna kungörelses allmännabestämmelser om arbetsgivares särskilda ålig- Prop. 1987/88:102 ganden ochansvar när minderårig anlitas, dess särskilda bestämmelser om vissa arbeten somkan medföra påtagliga risker. bilaga 1 till kungörelsen finns en förteckning över vissa riskfyllda arbetsuppgiftertill vilka minderåriga i princip inte får anlitas. Så får dock ske i följandefall: Omarbetet ingår i lärariedd undervisning som är föriagd till skollokal eller till arbetsplats som är särskilt anordnad för undervisning. Om den minderåriga harfullgjort sin skolplikt och dessutom under kalenderåret fyller minst samtarbetet ingår i utbildning som sker under direkt ledning av särskild handledare(instruktör) Om den minderåriga harfullgjort sin skolplikt och dessutom under kalenderåret fyller minst 16 är samthar genomgått utbildning för ifrågavarande arbete. Undervisningoch utbildning som avses i 1-3 skall vara reglerad i kursplan som godkänts avskolmyndighet eller av arbetsgivarorganisation gemensamt med fackförbund eller jämföriigarbetstagarorganisation. För vissa arbetsuppgifter kan det dessutom krävasläkarintyg om att den minderåriga kan anlitas utan risk för överansträngningeller annan skadlig inverkan på hälsa eller utveckling. bilaga 2 fill arbetarskyddsstyrelsens kungörelse finns en förteckning övervissa riskfyllda arbetsuppgifter som är helt förbjudna för minderåriga. Kungörelsenssärskilda bestämmelser om arbetstider gäller inte för elevarbete, utan detförutsätts att skolmyndigheternas bedömning av elevernas behov av raster och vilai tillräcklig grad innefattar skyddssynpunkter. (Till kungörelsen finns fogadekommentarer som närmare utvecklar och förklarar bestämmelsernas innehåll.) Omeleverna behåller en ren elevstatus även under de arbetsplatsföriagda delarnaav utbildningen och dessa delar är kursplanestyrda och utförs under direktledning av särskild handledare samt även i övrigt underställda skolhuvudmännensinsyn och kontroll, torde samma arbetsmiljörättsliga reglering komma att gällaunder såväl skolföriagda som arbetsplatsförlagda utbildningsavsnitt. Under de arbetsplatsförlagdaavsnitten kan dock skolhuvudmännens skyddsansvar komma att delas av deföretag/institutioner som tar emot elever, varför det är lämpligt attöverenskommelse träffas om hur ansvaret skall samordnas. 4.6Försäkringsskydd för elever vid arbetsplatsförlagd utbildning Mitt förslag:Elever i försöksverksamheten med gymnasial yrkesutbildning skall under den arbetsplatsförlagdadelen av utbildningen ha ett med anställda jämförbart försäkringsskydd. Arbetsgruppensförslag: ÖGY konstaterar att det råder stora brister när det gällerförsäkringsskyddet för elever i arbetsplats förlagd utbildning. ÖGY anser attförsäkringsskyddet måste förbättras. Mitt förslag till förbättring av dettaskydd avviker dock till sin konstrukfion frän ÖGY:s förslag. Remissinstanserna:5A V finner det önskvärt att uttalande görs i proposifionen med avseende bl.a. på vem som ansvarar för skador, som drabbar en elev eller som orsakas av enelev under arbetsplatsförlagd utbildning. Även AMS anser att försäkringsskyddetmåste förbättras. menar att grunderna för elevernasrättsställning bör lagfästas. Skadeståndsfrägor i samband med dels skador somelev vållar, dels personskador på eleverna bör klargörasgenom avtal. Förbundet menar dä att staten skall bidra med medel till ensärskild försäkringsfond och att skolhuvudmännen genom separata avtal med branschförbundenreglerar detaljerna. De kommunalaförsäkringarna som används ger enligt LO ett alltför dåligt skydd. Ettvillkor för arbetsplatsföriäggning är, enligt LO och även SAF att kommunernatecknar sådana försäkringar att eleven får samma försäkringsskydd som anställdpersonal. Skäl för mitt förslag:Arbetsmarknadens yrkesräd har i en skrivelse till regeringen hösten 1985påtalat stora brister i försäkringsskyddet för elever vid arbetsplatsförlagdutbildning. Att eleverna pä arbetsplatsen skall vara försäkringsmässigtjämställda med "arbetskamraterna" är ett ovillkorligt krav frånarbetsmarknadens parter för dessas medverkan vid genomförandet av denföreslagna yrkesutbildningen. Uppfattningen att ungdomarna skall betraktas enbart som elever innebär att det ärskolväsendet som skall svara för en förbättring av elevernas försäkringsskydd. Allasom bor i har ett "försäkringsgrundskydd" genom lag (1962:381)om allmän försäkring (AFL) bestående av sjukförsäkring, folkpensionsförsäkringoch försäkring för tilläggspension. De som förvärvsarbetar är dessutomförsäkrade för arbetsskada enligt lag (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF).Genom olika kollektivavtal förstärks de anställdas skydd vid arbetsskadaytterligare. Enligt dessa avtal utgår bl. a. ersättning för sveda och värk,lyte eller annat stadigvarande men samt allmänna olägenheter till följd avarbetsskadan, s. k. ideell skada. Gymnasieelevernaomfattas , förutom av den allmänna försäkringen, av lagen omarbetsskadeförsäkring "under moment i utbildningen dä elev utför arbete som stämmer överens med eller till sinart liknar sådant Prop. 1987/88:102 som vanligen utförs vidförvärvsarbete". Denna försäkring gäller således inte under rentteoretiska moment av utbildningen och inte heller under elevs resor till ochfrån utbildningsplatsen. Samtliga kommuner tecknar i någon form frivilligaolycksfallsförsäkringar för gymnasieeleverna. Dessa försäkringar omfattaralltid i vart fall all utbildningstid och direkta resor fill och fränutbildningsplatsen. Olycksfallsförsäkringarna lämnar ersättning för nödvändigakostnader för bl. a. lakar- och tandläkarvård samt resor som inte ersätts påannat sätt. Vid invaliditet och dödsfall utgår ersättning i form avengångsbelopp (1985 vanligtvis vid invaliditet). Elev själv, eller dennes vårdnadshavare, kan tecknafrivillig kompletterande olycksfallsförsäkring för att förstärka skyddet viden eventuell skada. Vid personskada under färd till och frånutbildningsplatsen blir det ofta aktuellt med ersättning från egen eller annanstrafikförsäkring. Förslaget om att de arbetsplatsförlagda inslagen i dengymnasiala yrkesutbildningen genom försöksverksamheten skall ges en betydligtstörre omfattning gör att personskadeskyddet för just dessa elever nu starktaktualiseras. Att eleverna på arbetsplatsen skall vara försäkringsmässigtjämställda med de anställda är, som jag fidigare nämnt, dessutom ettovillkorligt krav från arbetsmarknadens parter för dessas medverkan vidgenomförandet av detta förslag. Såsom tidigare framgått är personskadeskyddet för den somförvärvsår- , betar betydligt större än för en gymnasieelev somdeltar i arbetsplatsförlagd utbildning. Jag anser att dessa eleversförsäkringsskydd är bristfälligt främst på grund av att det nu saknas reglerenligt vilka eleverna är berättigade till ersättning för s. k. ideell skada(sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt allmänna olägenheter tillföljd av arbetsskadan). De som förvärvsarbetar är berättigade till sådanersättning enligt särskilda kollektivavtal, exempelvis Avtal om ersättning vidpersonskada när det gäller statligt anställda. För att uppnå att degymnasieelever som genomgår arbetsplatsförlagd utbildning inomförsöksverksamheten får ett personskadeskydd som i möjligaste mån motsvarar deten statligt anställd har, kommer jag att föreslå regeringen att vidideell skada skall beträffande dessa elever tillämpas ersättningsregler sommotsvarar dem i det nyssnämnda avtalet. Detta kan lämligen ske genom ensärskild förordning enligt vilken staten för ideell skada som eleven ådragitsig till följd av sådan personskada som omfattas av lagen omarbetsskadeförsäkring skall utge ersättning i enlighet med reglerna i nämndakollektivavtal. Jag beräknar medel härför fr. o. m. /89 för eleveri försöksverksamheten. 3 1987/88. Rättelse: S. 36 tabellen, första raden under C, D och E:siffrorna flyttas till höger. S. 38 rad 6, 9, 13 i ramen: siffrorna flyttastill höger. Minbedömning: Av mitt förslag om skolhuvudmännens fulla ansvar för eleverna iförsöksverksamheten även under de arbetsplatsförlagda delarna av utbildningentorde följa att skolhuvudmännen får bära principalansvaret för eleverna ävenunder dessa moment. Skäl för min bedömning: Enligt skadeståndslagen (1982:207)är en arbetsgivare skyldig att ersätta person- och sakskada som en hos honomanställd arbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, s. k.principalansvar. Principalansvaret omfattar även de fall då arbetstagare itjänsten vållar ren förmögenhetsskada genom brott. Även för vissa andra än anställda kan det gälla ettprincipalansvar. Sålunda jämställs med arbetstagare bl. a. den som underutbildning vid skola utför arbete som till sin art liknar sådant som vanligenutförs av arbetstagare (6 kap. 4 § skadeståndslagen). Denna bestämmelse harinneburit att skolhuvudmännen haft principalansvar t. ex. för elever vid lantbruksskoloroch yrkesskolor. Pä det stora hela taget har dock skolhuvudmännen inte behövtbära något principalansvar för eleverna. När det gäller elever som under praktisk yrkesorienteringvistas hos ett företag ansåg emellertid föredragande statsrådet vid fillblivelsenav skadeståndslagen att företaget borde bära principalansvaret för skador someleven vållade under sådan vistelse. Detsamma borde även gälla i andra fall dåen elev som ett led i sin utbildning för tjänstgör hosannan än skolan. Detta ställningstagande gjordes i anslutning till ettresonemang om vilken av två tänkbara principaler som borde ha ansvaret t.ex.för arbetstagare som var utlånade från ett företag till ett annat. Föredragandenfann därvid att det är den som närmast utövar kontroll över arbetstagaren ochsvarar för arbetsledningen i fråga om de aktuella arbetsuppgifterna som skallbära ansvaret. Denna princip "smittade" direkt på elever iyrkesorientering o. d., underförstått under förutsättning att företaget ochinte skolhuvudmännen svarade för kontroll och arbetsledning. Den inom försöksverksamheten föreslagna gymnasialayrkesutbildningen bygger på att även de arbetsplatsförlagda delarna avutbildningen är kursplanestyrda och i sin helhet föremål för skolhuvudmännensfulla kontroll och insyn. Skolhuvudmännen kommer således att ha ett omedelbartansvar för utbildningen i dess helhet. Dessa förutsättningar skiljer sigväsentligt från de föredraganden utgick ifrån när han behandlade fallet medpraktisk yrkesorientering, nämligen att eleverna mer tillfälligt skulle vistaspå en arbetsplats och då också rent faktiskt stå helt under arbetsgivarenstillsyn. Eleverna i den gymnasieutbildning som jag nu föreslår utför däremotsina uppgifter under tillsyn av en handledare som företaget har avdelat förundervisning. De är på arbetsplatsen endast för sin utbildnings skull och stårinte i något avseende till företagets förfogande som arbetsstyrka. Tvärtomavses ju att företagen skall få ersättning för det avbräck det innebär att låtautbildningen ske hos dem. Enligt min bedömning bör skolansfulla ansvar också för de arbetsplatsförlagda utbildningsmomenten Prop.1987/88:102 som utförs under tillsyn innebära att skolhuvudmännen blir denegentliga principalen för gymnasieeleverna i försöksverksamheten även i den arbetsplatsförlagdadelen. Därmed bör också skolhuvudmännen i enlighet med huvudregeln iskadeståndslagen vara den som bär principalansvaret för eleverna även underdessa utbildningsmoment. Eftersomdet är angeläget att det står klart vem som bär principalansvaret för elevernabör skolhuvudmännen i sina avtal med de företag som tar emot elever ta in enbestämmelse om att det är skolan som bär detta ansvar även i deutbildningsmomenten. Dettaskall alltså gälla under hela försöksverksamheten. Jag vill dock anmäla att jaginför mitt definitiva ställningstagande till hur yrkesutbildningen börutformas kommer att tillkalla en särskild utredare rörande dennafråga. En ny uppläggning av yrkesutbildningen initierar nämligen ett behov avatt se över ansvarsfördelningen i pedagogiska och finansiella frågor. Jagräknar med att ett underlag för mina kommande beslut skall föreligga hösten1991. 5 Tim- och kursplaner för försöksverksamheten 5.1 Allmänna utgångspunkter Medallmänna ämnen avses i detta sammanhang följande ämnen som har en kursplan somär gemensam för flera studievägar: svenska, engelska, samhällskunskap, idrottsamt tillvalsämnen. Tillvalsämnen skall vara matematik, bild och musik. Detkan också vara något annat ämne som förekommer i gymnasieskolan och som bestämsgenom lokala beslut. Svenska och idrott är de enda ämnen som samtligaelever har oavsett linje i gymnasieskolan. Som framgår av mina förslag i detföljande kommer de allmänna ämnena också att kännetecknas av att ämnena intemodulindelas samt att graderade, relativa, betyg och inte kompetensbevisutfärdas. Utöverde allmänna ämnena förekommer på de yrkesinriktade studievägarna minst ett förvarje yrkesutbildningen karaktäristiskt ämne, vilket jag benämnerkaraktärsämne, inom vilket eleverna i huvudsak får sitt yrkeskunnande. Sedanden nu gällande läroplanen för gymnasieskolan (Lgy 70) började tillämpas år1971 innehåller alla yrkeslinjer allmänna ämnen i varierande omfattning. Om manjämför timplaner som har tillkommit skall man finna attju senare en timplan fastställts eller reviderats, desto flera allmänna ämneningår. Drift- och underhållsteknisk linje (Du) och social servicelinje (Ss) ärexempel på linjer som har tillkommit , medan konsumtionslinjen(Ko) och vårdlinjen (Vd) är exempel pä studievägar som har revideratskraftigt. Fem olika grupper kan urskiljas. Ba, Be, Fo, Jo, Sb, Td, och Ve 4 1 2 . 3 3 3 1 2 1 3 2 1 3 Summa: 16 14 30 Förändringari samhället och arbetslivet medför ökade krav på allmän orientering och påkommunikationsfärdigheter hos enskilda individer. Den tekniska utvecklingen iarbetslivet påverkar miljön och innehållet i arbetsuppgifterna. Gymnasieskolanskall även ge eleverna både goda yrkeskunskaper, och beredskap attmöta förändringar och att påverka förhållanden i arbetslivet. Utbildningenskall också ge eleverna goda förutsättningar för att som anställda utöva rättentill medbestämmande liksom för personlig utveckling och möjlighet till en rikfritid. Genom denförlängda studietiden skapas bättre förutsättningar för ökade kunskaper inomyrkesområdet, en bredare medborgarkompetens och ett rikare liv. Försöksutbildningensinledning bör vara klart yrkesinriktad. Undervisningen bör därför i börjankoncentreras till studievägens karaktärsämne(n) med betoning på det praktiskakunnandet. Det sker lämpligen genom att elevernas schema i den första årskursenupptar allmänna ämnen i mindre omfattning än vad som sker . Vidare skall arbetsplatsförlagdutbildning förekomma redan i första årskursen. Detta kommer att främja ungdomarnasmotivation och öka deras kunskaper om arbetslivet. 5.2 Ökadeinslag av allmänna ämnen Mittförslag: Alla elever i försöksverksamheten skall studera svenska,samhällskunskap, engelska, idrott och ett obligatoriskt tillvalsämne. Somtillvalsämnen skall alltid erbjudas matematik, bild och musik. Därutöver kanvarje skolstyrelse/utbildningsnämnd besluta om att erbjuda ytterligaretillvalsämnen bland de ämnen som finns i gymnasieskolan och vilka dessa i såfall skall vara. Arbetsgruppensförslag: Avviker i flera avseenden från mitt förslag. Jag skall strax återkommatill detta. Här vill jag peka på två väsentliga skillnader. Jag föreslår att samhällskiinskapoch engelska läses av eleverna på samtliga studievägar. Remissinstanserna:SÖ:s principiella uppfattning är att en reformering av gymnasieskolansyrkesinriktade studievägar borde gä längre vad gäller allmänna ämnen än vad ÖGYav kostnadsskäl föreslagit. SÖ tillstyrker ÖGY:s förslag om återgång till ett tvåårigtobligatoriskt tillval för alla elever på yrkesinriktade linjer. I kommandekursplanearbete får man pröva vilka ämnen som bör ingå i tillvalet. Det ärenligt SÖ:s mening angeläget att utrymme skapas för den enskilde eleven attläsa både engelska och matematik. TCO delar ÖGY:suppfattning att de allmänna ämnenas ställning bör förstärkas, men föreslår tillskillnad från ÖGY att engelska skall bli obligatoriskt. TCO ser inte sinaförväntningar pä att s. k. de praktisk-estetiska ämnena skulle få en förstärktställning infriade i ÖGY:s förslag. anser att omfattningen av de allmännaämnena bör vara större än den som utredningen föreslår.