prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag förordar således att det i RHL förs in en bestämmelsesom uttryckligen anger att ersättningen till biträde, bodelningsförrättareeller medlare alllid skall fastställas i samband med att den rättsligaangelägenheten avgörs genom dom eller beslut eller när uppdraget i annat fallär slutfört. Bestämmelsen bör lämpligen tas upp som ett nytt stycke i 22 §, Lagrådet har påpekat att förslaget berör ocksåersättningsfrågans handläggning vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Jagåterkommer till den saken i anslutning till specialmoliveringen under denifrågavarande paragrafen. Regler om förskott på ersättning till bl,a, biträde finnsi 39 § RHF,. 1987/88:73 Kommittén föreslår alt reglerna byggs ut och tasupp i lagen. De av kommittén föreslagna reglerna står i saklig överensstämmelsemed den praxis som har utvecklats. Det är enligt min mening inte nödvändigt attreglerna om förskott, som närmast har karaktären av tillämpningsföreskrifter,tas upp i lagen. Jag avstår därför från att nu föreslå någon författningsändringpå den punkten. 2.9 Ansvaret för rättshjälpskostnader i vissa fall Enligt 31 § RHL kan annan än den rättssökande i vissasituationer åläggas skyldighet att utge ersättning till staten för denrättssökandes rättshjälps-kostnader. Detta kan gälla motpart i mål eller ärendevid domstol, men det kan också gälla make i angelägenhet rörandeäktenskapsskillnad efter gemensam ansökan eller bodelning. När mål eller ärendeavgörs, skall enligt 32 § RHL beslut meddelas angåendebetalningsskyldighet enligt 31 §, Kommittén har i huvudbetänkandel (s, 161 -168) diskuteratolika frågor med anknytning till annans betalningsskyldighet för den rältssökandesrältshjälpskostnader. Kommittén har på en punkt lagt fram ändringsförslag.Sålunda föreslår kommittén alt de medparter i mål eller ärenden vid domstol sominte har rättshjälp i vissa fall skall åläggas att till staten betala del avkostnader som har ersatts som rälishjälpskostnad. Jag återkommer strax tilldelta, men jag skall först ta upp bl, a, frågan om återbetalnings-skyldighetvid förlikning . Det förekommer inte sällan att parterna i en tvist träffarförlikning före eller under sakens behandling vid domstol. Som ett led i ensådan förlikning brukar parterna komma överens om fördelningen av de dittillsuppkomna processkostnaderna. Innebär en förlikning att båda parter skall belalasina egna kostnader, betalar staten rätlshjälpshavarens kostnader och någon ålerbetalningsskyldighelför motparten blir aldrig aktuell. Det har ibland satts i fråga om inte domstoleller rättshjälpsnämnd bör kunna utforska förlikningens verkliga innebörd ochbesluta om fördelning av rältshjälpskostnaderna på grundval därav. Kommittén har tagit upp denna fråga men kommit fram tillalt någon ändring av den nuvarande ordningen inte bör ske. Man har därvidanfört alt en ändrad ordning skulle riskera att parternas förlikningsviljahämmades och dessutom måste antas medföra tillämpningssvärigheter. Kommittén har vidare diskuterat om inte ansvaret för rältshjälpskostnaderi mål om äktenskapsskillnad och i bodelningsärenden kunde utformas pä ett merarationellt sätt än . Kommittén har dock kommit fram till attdetta inte torde vara möjligt om man vill behälla de nu gällande reglerna omfördelningen av rättshjälpskostnaderna i dessa mål och ärenden. Kommittén harinte heller funnit tillräckliga skäl för nägra reformförslag rörande motpartsansvar för kostnader för bevisning och för medlare. Kommitténs slutsatser har i allmänhet lämnats utan erinranav remissin- 71 Även jagförordar att gällande ordning bibehålls i nu berörda avseenden. 2.9.2Medparts ansvar för rättshjälpskostnader vid gemensam talan Mitt förslag: etl mål eller ärende vid domstol en kostnad som är gemensam för två eller fieraparter ansetts som en kostnad för rättshjälpen, skall var och en av dem sominte har rättshjälp åläggas att till staten belala den del av kostnaden som kananses belöpa pä honom. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag (huvudbetänkandel s. 163-164). Remissinstansernatillstyrker i allmänhet förslaget. i anser att denföreslagna bestämmelsen bör göras tillämplig även utom domstol(remissammanställning I s. 229-237), Skälenför mitt förslag: Av 2 § första stycket skuldebrevslagen (1936:81) följer attom ett skuldebrev har utfärdats av flera utan förbehåll om delad ansvarighet,svarar de en för alla och alla för en för betalningsskyldigheten. Man brukarsäga att del i den situationen föreligger etl solidariskt betalningsansvar.Bestämmelsen, som anses analogi tillämplig även pä andra fordringsförhållanden,innebär att borgenären är berättigad att hos var och en av debetalningsansvariga begära betalning för hela beloppet. Den som på det sättethar betalat skulden är i sin lur berätfigad att av var och en av de övrigautkräva dennes andel. Omflera parter i en process anlitar samma ombud, anses de gentemot ombudet varasolidariskt betalningsansvariga för dennes arvode, såvida inte något annat haravtalats. Ombudet kan således vända sig till en av dem och utkräva helaarvodet. Om den personen har rättshjälp, betalas hela ombudsarvodet av staten.Det har i praxis (NJA 1975 s. 431) inte ansetts möjligt för domstolen attsjälvmant besluta om en fördelning av arvodet pä dennes medparter. Det ärdäremot inte otänkbart att staten är berättigad att vända sig till medparternaoch utkräva deras andelar. Saken har, såvitt är mig bekant, dock inte gjorts fillföremål för domstols prövning. (huvudbetänkandel s, 163) har denna möjlighet att åka snålskjuts pärättshjälpen utnyttjats i stor utsträckning. Som exempel nämner kommittén fastighetstvislersom rör grupphusbebyggelse där rättshjälp begärs för en person som saknar egeninkomst. Föratt råda bot på de olägenheter som visat sig förknippade med nuvarande ordningföreslår jag att det i enlighet med kommiltéförslagel införs en skyldighet för medparteralt betala del av rättegångskostnader som är gemensamma med en part som harrättshjälp och som har betalats av rättshjälpen. Därvidbör varje medpart åläggas att till staten betala den del av sådan kostnad somkan anses belöpa på honom. Fördelningen bör göras efter huvudtalet, om det intefinns skäl som talar mot det. någonannan åläggs skyldighet att ersätta rättshjälpskoslnaderna till någon del,skall delta beaktas när medparternas betalningsskyldighet bestäms. Bestämmelsenbör lämpligen tas upp i en ny paragraf (31 a §). När det gällertillämpningsområdet för en kostnadsfördelningsregel av det aktuella slaget ärdet fill en början självklart att dess betydelse skulle öka väsentligt om densom rättshjälpsnämnden i förordar görs tillämplig även på utomprocessuellaangelägenheter. En sådan ordning är emellertid - som jag strax skall förklara -ocksä förenad med nackdelar. En lösning i enlighet medmilt förslag innebär att domstolen får en möjlighet att fördela kostnadernaendast vid s, k, nödvändig processgemenskap eller när sammanläggning (kumulation)har skett enligt 14 kap, 2 § . En förutsättning för attbestämmelsen skall kunna tillämpas är med andra ord att det på ena sidan i etlmål eller ett ärende uppträder flera parter, varav minst en har rättshjälp.Bestämmelsen är således inte tillämplig om någon exempelvis väcker talan mottvå parter vid olika domstolar, även om käromålen vilar på väsentligen sammagrund. Det förekommer inte sällanatt parterna i en tvist har ett intresse av utgången i en annan tvist somavgörs vid en domstol. Parterna kan t. ex. vara överens om att invänta utgångenav det andra målet innan talan väcks. samordnar flera parter sinaanspråk och avvaktar att en tvist vid domstol avgörs, I det senare fallet kandet gå att få vetskap om intressegemenskapen, I andra fall är sådan vetskaputesluten. Med tanke på bl, a, dessa situationer är det enligt min meningofrånkomligt alt en kostnadsfördelningsregel som avser även utomprocessuellaangelägenheter kommer all medföra tillämpningssvärigheter. Det kan såledesbero på tillfälligheter om annan åläggs betalningsskyldighet för partsrättegångskostnad. Detta är enligt min mening inte tillfredsställande. Mot denbakgrunden bör den nya bestämmelsens tillämpningsområde inte få den vidare omfattningsom rältshjälpsnämnden i har förordat. Medpartskall normalt åläggas betalningsskyldighet för gemensamma kostnader fullt ut ienlighet med den nu föreslagna bestämmelsen. Om medparten är berättigad tilldet, kan det finnas anledning för honom alt själv ansöka om rättshjälp. Beviljasmedparten rättshjälp, saknas del grund för att med stöd av den nya bestämmelsenålägga honom ersättningsskyldighet för därefter uppkomna rättegångskostnader.Del torde i första hand komma att röra sig om kostnader för ett gemensamtbiträde. Till biträdets skyldigheter i ett sådant fall torde höra att upplysa medpartenom att han bör söka rättshjälp. Prop, 1987/88:73 2.10Rättshjälp åt misstänkt i brottmål Mitt förslag: Nuvarandeordning behålls i princip oförändrad. Jag föreslår emellertid att en offentligförsvarares möjligheter att till stöd för sitt arvodesanspräk i högre rättåberopa nya omständigheter begränsas i likhet med vad jag tidigare förordat förbiträde enligt rättshjälpslagen. Bakgrundoch skälen för mitt förslag: Rättshjälp ät misstänkt i brottmål Prop,1987/88:73 lämnas i två former, nämligen dels genom biträde av offentligförsvarare enligt reglerna i 21 kap, (RB) och dels genomrättshjälp enligt 36 § RHL, Denna senare form av rättshjälp består aversättning för eller befrielse från vissa kostnader. Vanligen är det fråga omkostnader för inställelse och bevisning. Reglernaom rätten till offentlig försvarare ändrades efter förslag av rättshjälpskommitlénså sent som och från gäller vissa nya regler bl, a,i fråga om rätten till offentlig försvarare. har på regeringensuppdrag utvärderat ärs lagändring (DV Rapport 1986:4), I åretsbudgetproposition redovisade min företrädare utförligt rapporten. Han drogslutsatsen att det inte finns anledning att vidta någralagstiftningsåtgärder i fräga om rätten till offentlig försvarare men att utvecklingenpå området alltjämt bör följas med uppmärksamhet (prop. 1986/87:100 bil, 4, s,69-71). I sitt av godkända betänkande har justitieutskottet instämti den bedömningen (JuU 26), Jag lämnar därför denna fråga. Densom är tilltalad i brottmål och har en årsinkomst inte överstigande 50 000 kr.kan beviljas rättshjälp eidigt 36 § RHL . En ytterligare förutsättning försådan rättshjälp är att den sökande själv inte kan antas svara för de kostnadersom ersätts genom rättshjälpen. Om de kostnader som kan ersättas genomrättshjälpen är obetydliga, skall således rättshjälp inte beviljas. Denrältssökande behöver inte betala någon rätlshjälpsavgifl vid rättshjälp ibrottmål. Om han döms för brottet, är han emellertid enligt allmänna reglerför tilltalades ålerbetalningsskyldighel i princip skyldig att betala tillbakatill staten vad som har utgått av allmänna medel för hans försvar, bevisningoch rättshjälp i övrigt (31 kap, 1 § RB), Hans betalningsskyldighet är dock begränsadtill vad som skulle ha varit hans maximibelopp för rättshjälpsavgiften, om hanhade beviljats allmän rättshjälp. Detta innebär bl, a, att någon avgiftmotsvarande tilläggsavgiften inte utgår i brottmål. Omåterbetalningsskyldigheten undersfiger visst belopp, ,skall någon ersättningsskyldighet inte åläggas. Den tilltalades åter-belalningsskyldighetfår alltid jämkas eller efterges, om del finns skäl till det med hänsyn tillhans brottslighet eller hans personliga eller ekonomiska förhållanden. Omden tilltalade frikänns i brottmålet, skall han i princip inte belala någonavgift för rättshjälpen. Han är i stället berättigad till ersättning av statenför de kostnader som han kan ha haft för rättegången. (Ju 1977:06) har enligt sina direkfiv i uppgift bl, a, alt se över RB:sbestämmelser om rättegångskostnader i brottmål. Regeringen har därefter idecember 1986 överlåtit åt en särskild utredare att överväga bl, a, dessafrågor. Några förslag har ännu inte lagts fram. Jag utgår i det följande frängällande ordning och berör endast frågor med anknytning till RHL, Rättshjälpskommitténhar diskuterat flera olika frågor med anknytning till rättshjälp i brottmål (organisalionsbelänkandets, 63-84), Dessa är: -Ersättning till offentlig försvarare. - Förutsättningar för rättshjälpenligt RHL, Prop. - Förmånerna vid rättshjälpenligt RHL. - Den tilltalades ansvar förrättegångskostnader. Såvittgäller förutsättningarna för rättshjälp enligt RHL och förmånerna vid sådanrättshjälp anser kommittén att nuvarande ordning är lämplig och föreslår ingasakliga förändringar. Slutsatserna har godtagits av remissinstanserna. Ävenjag ansluter mig i allt väsentligt till kommitténs bedömning. Jag förordardock att inkomstgränsen för rätt till rättshjälp åt misstänkt i brottmålbestäms som en multipel av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Jagåterkommer till den saken i specialmoliveringen i anslutning till 36 §, Närdet gäller grunderna för att bestämma ersättning till offentlig försvarare ochkostnadskontrollen anser kommittén att samma synpunkter gör sig gällande somvid ersättning till biträde enligt rättshjälpslagen. Delta innebär attkommittén förordar dels att den faktiskt nedlagda tiden inte längre skallutgöra beräkningsgrund för arvodet och dels att försvararen skall åläggasskyldighet att ge in tidkort eller annan specificerad tidredovisning av sittarbete. Jaghar tidigare (avsnitt 2,8) redovisat min syn på kommitténs förslag i fråga ombiträdesersättningen och kostnadskontrollen vid allmän rättshjälp. Jagförordade där alt kommitténs båda förslag inte genomförs, Samma synpunkter görsig gällande i del här sammanhanget och jag föreslär därför att gällanderegler behälls oförändrade även i fråga om offentlig försvarares ersättningar. Detfinns däremot anledning att överväga om inte mitt förslag alt biträde i högreinstans vid överprövning av beslut om ersättning endast i en begränsadomfattning bör få åberopa nya omständigheter till stöd för sitt arvodesanspråkskall gälla även offentliga försvarare. Förutsättningarna för en sådan regel ärnågot annoriunda i fräga om ersättningen till de offentliga försvararna. Beslutom ersättning åt offentlig försvarare fattas alltid av domstol och i allmänhetenligt den av fastställda taxan i brottmål. Vill försvararen atttaxan skall överskridas, måste han motivera detta redan i första instans. Enmotsvarande regel för de offentliga försvararna skulle därför få betydelsebara i de fall när försvararen begär ett högre arvode än enligt taxan. Detfaller sig emellertid naturligt att med tanke på just dessa fall införa enbegränsning av försvararens möjligheter att i högre rätt åberopa nyaomständigheter till stöd för sitt arvodesyrkande. Jag föreslär därför en sådanbestämmelse även för offentliga försvarare. Ersättningentill en offentlig försvarare betalas alltid av staten. Detsamma gäller, omrättshjälp har beviljats, sådana kostnader som ersätts av rättshjälpen. Denmisstänkte eller den tilltalade behöver aldrig - till skillnad från vad somgäller för den som har beviljats allmän rättshjälp betala någon avgift iförskott. Av 31 kap, 1 § RB följer emellertid att den tilltalade, om han dömsför brottet, skall åläggas skyldighet att betala till staten vad som har utgåttav allmänna medel för försvarare, bevisning m. m, med stöd av reglerna i RB,Enligt 38 § första stycket RHL gäller delta också beträffande vad som harbetalats av staten med anledning av att den En vikng inskränkning i den dömdes betal- Prop,1987/88:73 ningsskyldighet är dock att han aldrig behöver belala mer än sommotsvarar del för honom gällande maximibeloppet för rättshjälpsavgift. Kommitténföreslår en förändring av bestämmelserna om den tilltalades återbetalningsskyldighet,I och med att kommittén i sitt huvudbetänkande lägger fram förslag till nya rättshjälpsavgifler,bestående av en fast och en röriig del, skulle det högsta återbelalningsbeloppetkomma att bero inte bara på den tilltalades inkomst utan också på omfattningenav kostnaderna. Detta är något principiellt nytt eftersom någon tilläggsavgifti dag inte tas ut av den dömde. Kommittén föreslär därför att ålerbelalningsskyldig-heteni brottmål begränsas enligt en särskild tabell. Nuvarandeordning innebär att en tilltalad som har en beräknad årsinkomst större än , i princip alltid är skyldig att belala till staten hela kostnaden föroffentlig försvarare och bevisning i målet, om han döms för brottet. Om deförslag som jag lagt fram i det föregående rörande möjligheterna till allmänrättshjälp godtas, kommer denna obegränsade återbetalningsskyldighet att träffaendast personer med en årsinkomst överstigande sju basbelopp (, år1988), Delta är enligt min mening en godtagbar ordning. De nivåer förmaximibelopp för rättshjälpsavgift som jag föreslagit i det föregående(avsnitt 2,4,1) är enligt min mening lämpligt avvägda också såvitt gäller tilltaladsålerbetalningsskyldighel. Några särregler för denna återbetalningsskyldighetutöver dem som redan finns behövs därför inte. 2.11 Rättshjälp genom offentligt biträde Rättshjälpgenom offenfiigt biträde kan beviljas i vissa i 41 § RHL särskilt angivna typerav rättsliga angelägenheter. Gemensamt för de uppräknade angelägenheterna äratt de rör enskildas personliga rörelsefrihet eller kroppsliga integritet, dvs,ärenden som kan vara av synneriigen ingripande betydelse för den enskilde.Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas endast i ett förvaltningsrältsligtmål eller ärende hos en myndighet. Härvidlag föreligger en skillnad gentemotallmän rättshjälp, som ju kan beviljas även i en rättslig angelägenhet sombehandlas helt utomprocessuelll. Rättshjälpgenom offenfiigt biträde behandlas huvudsakligen i 41-45 §§ RHL, När det gällerden nuvarande ordningen får jag hänvisa till kommitténs redogörelse(organisationsbetänkandet s, 85 fQ. Kommittén har gjort en allmän översyn avbestämmelserna och föreslär vissa ändringar, dock ej av genomgripande slag. Jagberör i följande avsnitt vissa ändringsförslag såvitt gäller tillämpningsområdet(avsnitt 2,11,2) och den s, k, presum-lionsregeln i 42 § (avsnitt 2,11,3), Jagtar också avslutningsvis upp frågan om vem som får förordnas till offentligtbiträde (avsnitt 2,11,4), I avsnittet 2.12,3 tar jag dessutom upp vissa beslutsbefogenheterm,m, i frågor om offentligt biträde. Jag skall dock först beröra vissa andra,mindre frågor rörande offenfiigt biträde. Påvissa punkter har kommitténs översyn inte lett fram till några änd- 76 ringsförslag.Delta gäller förmånerna vid rättshjälp genom offentligt biträ- Prop. 1987/88:73de och den rättssökandes kostnadsansvar. Kommitténs slutsatser har i dessadelar lämnats ulan erinran av remissinstanserna och inte heller jag finneranledning att föreslå nägra förändringar i dessa hänseenden. Rättshjälp genomoffentligt biträde bör alltså alltjämt vara kostnadsfri för den enskilde rältssökande.Inte heller bör del offentliga biträdets rätt enligt 45 § första stycket RHLatt besluta om utredning under där angivna förutsättningar begränsas till visstbelopp eftersom befogenheten redan nu är högst begränsad. Kommitténberör också problemet att del i vissa situationer är svårt alt konstatera närförmånen av offentligt biträde upphör. Det sagda rör främst fall när offentligtbiträde har förordnals i angelägenhet på den psykiatriska värdlagstiftningensområde, I och med att talan mot beslut får föras utan inskränkning till visslid kan del påstås att rättshjälpen här formellt sett aldrig upphör. Kommitténhar emellertid inte funnit att detta förhållande har medfört några praktiskaproblem och föreslår inte någon författningsändring. Jag instämmer ikommitténs slutsats, som lämnats utan erinran vid remissbehandlingen, ochlägger alltså inte fram nägra ändringsförslag i delta hänseende. Enannan fråga är om ett offentligt bhräde bör kunna få ersättning för arbete somhan utfört före förordnandet. Saken är inte reglerad i RHL och praxis ärskiftande. Av motsvarande skäl som i fräga om allmän rättshjälp bör enligt minmening i RHL uttryckligen klargöras att sådan retroaktiv ersättning kan utgåockså till offentligt biträde. Förutsättningarna för att sådan ersättning skallkunna utgå bör vara desamma som vid allmän rättshjälp. Detta innebär alt ersättningbör kunna utgå för arbete som har utförts efter det att ansökan om offentligtbiträde kommit in till besluts-myndigheten. Ersättning bör också kunna utgå förarbete som har utförts , om arbetet har varit av mindre omfattningeller brådskande art och ansökningen har gjorts utan väsentligt dröjsmål ellerom del annars finns synnerliga skäl. Däremot innefattar möjligheten tillretroaktiv ersättning givetvis inte rätt till ersättning för sådant arbete sominte omfattas av 41 § RHL t, ex, arbete som hänför sig till handläggningen ilägre instans. Kommitténberör ocksä rätten till offentligt biträde i mål eller ärende enligt lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), Enligt 42 § RHLskall offentligt biträde förordnas för den som den ifrågavarande åtgärdenavser, om del inte måste antas att behov av biträde saknas. Sedan några årtillbaka har i LVU-fallen även den unges vårdnadshavare rätt till offentligtbiträde under samma förutsättning, I mål eller ärende enligt LVU är del såledesvanligt förekommande att såväl den unge som dennes vårdnadshavare harrättshjälp genom offentligt biträde. Kommittén hävdar att den gällandeordningen medför alt det ofta förordnas två skilda biträden trots att den ungeoch vårdnadshavaren har sammanfallande intressen och därför lika bra kanrepresenteras av etl gemensamt biträde (organisalionsbelänkandet s, 138-141),Kommittén lägger fram förslag som innebär att gemensamt biträde skall förordnasi dessa mål eller ärenden, om inte särskilda skäl talar mot det. Inomsocialdepartementet pågår arbetet med förändring 77 avLVU-lagsliftningen, Frågan om stöd och hjälp åt personer som berörs Prop,1987/88:73 av olika LVU-frägor har tagits upp av socialberedningen ibetänkandet (SOU 1986:20) Barns behov och föräldrars rätt och av en särskildutredare i betänkandet (Ds S 1987:3) Översyn av LVU, Betänkandena har remissbehandlatsoch övervägs för närvEirande inom . En fråga som är aktuelli det sammanhanget är rätten till offentligt biträde i mål och ärenden enligt LVU,Efter samråd med chefen för lar jag därför inte uppkommitténs förslag i detta lagstiftningsärende. Jag anser det vara naturligtatt kommitténs förslag och remissinstansernas synpunkter pä del las till vara idet fortsatta arbetet inom . Näretl beslut om rättshjälp undanröjs, skall enligt 49 a § RHL den som hafträttshjälpen själv bära kostnaderna för denna, om inte särskilda skäl talar föratt kostnaderna eller del därav betalas av staten. Bestämmelsen är fillämpligäven vid rättshjälp genom offentligt biträde. Kommittén påpekar (organisationsbetänkandels, 153) att eftersom denna rättshjälpsform är kostnadsfri för den enskilde bördet inte ens om rättshjälpsbeslulet undanröjs vara möjligt att ålägga någon betalningsskyldighetför uppkomna rättshjälpskostnader. Enligt kommittén saknar bestämmelsenbetydelse från stalsfinansiell synpunkt såvitt avser offentligt biträde.Kommittén föreslår att möjligheten att när beslut om offentligt biträdeundanröjs ålägga någon betalningsskyldighet för uppkomna kostnader slopas.Förslaget har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Jag förordar att 49 a§ RHL ändras i enlighet med kommiltéförslagel. I41 § RHL räknas i Qorton punkter upp de angelägenheter vari rättshjälp genomoffentligt biträde kan beviljas. Kommittén har gått igenom dessa ärendekategorierför alt undersöka i vad mån avgränsningarna är sådana all de tillgodoser kravetpå erforderliga rätlssäkerhetsgaranfier i ärenden där enskilda människor kandrabbas av inskränkningar i den personliga integriteten. Kommitténsgenomgäng av de olika ärendekategorierna leder fram till ändringsförslag päendast en punkt i fråga om tillämpningsområdet för denna rältshjälpsform.Kommittén föreslår att utlänning som har tagits i förvar i ett ärende hospolismyndighet angående avvisning eller verkställighet av avvisning ellerutvisning skal!