prop · GB0314 · 1987-12-31 00:00:00 — var den i storstadsregionerna och i övriga riket. Idiskussionen om möjliga förklaringar till en ökad våldsbrottsllghel har slorvikt lagts vid förändringar i alkoholkonsumtionen. Den svenska forskning somfinns pekar på alt de som är inblandade i ell våldsbrott ofta är alkoholpåverkade(av gärningsmännen och av offren). Nägot enkelt samband mellanalkoholkonsumtion och våld finns dock inte. Vid en myckel liten del av allatillfällen då människor är berusade utövas våld. Under 1970-lalels senare deloch början av 1980-lalel har alkoholkon-sumfionen minskal, medan våldsbrollslighetenhar fortsalt att öka. Enökad våldsbrotlslighel har också satts i samband med den allmänna kriminalitets-och missbmksulvecklingen. Undersökningar visar att en stor del avgärningsmännen är tidigare kriminellt belastade och alkoholmissbrukare. En yllerligarefaktor som framhålls är nöjeslivets ulveckling. En slor del av våldsbrottensker nämligen i samband med nöjeslivsaktivile-ler. En undersökning visar altden andel av den svenska befolkningen som har uppgett alt de deltar aktivt inöjeslivet har stigit från år är 1981. 2.4 Överväganden och förslag Slraffbeslämmdsernai 3 kap. 5 och 6 §§ BrB om misshandelsbrolt har bestätt oförändrade sedan BrB:s tillkomsl. När bestämmelserna infördes var avsiklen bl. a. att åstadkomma strängare ingripanden mol våldsverka- re. Redan dä ansågs våldsbrotten ha bedömts alllför milt, särskilt i jämfö relse med förmögenhetsbrotlen. Avsiklen var också all brottets kvalifice ring inle som fidigare skulle hell bero på den skada som uppkom genom misshandeln ulan bestämmas med hänsyn till de alla omständigheter som omfattas av gärningsmannens uppsåt. Av den förut nämnda slutrapporten framgår atl BrB till en början med- 30 förde en nägot strängarebedömning. Dels sjönk andelen bötesstraff för Prop. 1987/88:14 normalgradenav misshandel kraftigt, och dels skedde en nägol strängare siraffmätning äntidigare. Denminskade användningen av böter innebar dock inle en motsvarande ökning avfängelsestraffen. I mänga fall dömdes i stället till icke frihetsberövandepåföljder. Frän är 1970 kan en svängning i riklning mol en mildare siraffmätningiakttas, en tendens som har hållit i sig. Under 1970-lalet har enligt undersökningenmedelvärdet för fängelsestraff för normalgraden av misshandel varit 1,6 månad.För grov misshandel har i allmänhet dömts till straff enligl straffskalansminimum, fängelse ell år. Denjämförelse som har gjorts i undersökningen mellan straff för misshandel ochstraff för stöld pekar i likhet med andra undersökningsresultati riktning mol alt bestämmelserna om misshandel i reaktionshänseende inte harkommit att tillämpas hell i enlighet med vad som avsågs när de kom lill. I frågaom den uppkomna skadans belydelse för bestämmande av brottets svärhetsgradvisar undersökningen däremot att syftet med de nuvarande bestämmelserna haruppnåtts. Även om skadan alltjämt är en dominerande faktor beaktas i mycketstor utsträckning även andra omständigheter vid bedömningen. Ifråga om gränsdragningen mellan misshandel och grov misshandel visarundersökningen att våldets art vanligen är den utslagsgivande faktorn . för mbriceringenav brottet. I rättspraxis framstår det förhållandet att gärningen varlivsfarlig som den i särklass oftast åberopade omständigheten, när enmisshandel bedöms som grov. De övriga exempel på försvårande omständighetersom ges i 3 kap. 6 § BrB lill vägledning för bedömningen av om brottet ärgrovt åberopas relalivi sällan i jämförelse med att gärningen var livsfarlig. Redanstraffskalans stränghet och inle minst det höga slraffminimum som gäller förgrov misshandel - visar all skalan är avsedd enbart för de verkligtkvalificerade fallen av misshandel. Även exemplifieringen av försvårandeomständigheter är utformad så, att den anger att det ställs mycket strängakrav för all brottet skall rubriceras som grovt. De gärningar som i rättspraxisbedöms som grov misshandel är också synnerligen allvarliga. Typiskt sell rördel sig om fall, dä gärningsmannen med ett tillhygge eller etl vapen, oftast enkniv, tillfogat någon livshotande skador. Somredan har sagts synes det kurina ifrågasättas om inle praxis har utvecklat sigsä alt man ställer större krav för all elt misshandelsbrolt skall bedömas somgrovt än som egentligen var förutsatt vid BrB:s tillkomst. Ser man till ulvecklingenunder senare år, måste ocksä ifrågasättas om praxis i della avseendeöverensstämmer med del allmänna rältsmedvelan-det. Huruvida våldsbrollslighetenallmänl sett har blivit grövre , måste betecknas som en öppenfråga. Klart är emellertid all del nu liksom tidigare förekommer fall avmisshandel som varken har förövats med vapen eller tillbygge eller föranlettlivshotande eller svåra skador men som av allmänheten ändå på goda grunderuppfattas som mycket brutala. Vid sidan av de fall då frågahar varit om livshotande gärningar synes man kunna urskilja vissa typsiluationer i vilka misshandel framslår som utslag av en hänsynslöshet, som går vida ulöver den hänsynslöshet och 31 aggressivitetsom är kännetecknande för våldshandlingar i allmänhet. Så är Prop. 1987/88:14 t.ex. inle sällan fallet, när flera tillsammans misshandlar en annan person. Detär främsl offrets utsatta läge, när han angrips av flera pä en gäng som utgördel försvårande momentet och som medför alt brottet ofta ler sig särskillallvarligt, oberoende av vilken skada som har uppkommit av misshandeln.Situationer av della slag förekommer inle sällan inom del s. k. gatuvåldet.Ibland tillkommer dä det ytterligare försvårande momentet all misshandeln äroprovocerad. Enannan lyp av misshandel som framslår som etl utslag av särskild råhet, och somtorde förekomma främsl inom ungdomsväldet, är alt "sparka på den somredan ligger", dvs. all fortsätta misshandeln trots atl offret saknarförmåga att värja sig. Gärningar av delta slag torde ibland begås under renbesinningslöshet och utan all gärningsmannen haft en klar uppfattning avsituationen. Del är inle i första hand i sådana fall, utan i de fall dågärningsmannen har insett all den drabbade är utslagen men ändå fortsättermisshandeln som väldet blir kvalificerat. Detråder vidare inle någon tvekan om all våldshandlingar mol den som är fysiskt väsenfiigtsvagare - l.ex. ell litet barn eller en.äldre person -ofta framstår somverkligt kvalificerad misshandel, även om väldet inte kan betecknas som grovt ioch för sig eller skadorna som svåra. Vid kvinnomisshandel - som också avser eni regel fysiskt svagare person -beslår våldet typiskt sell av örfilar,knytnävsslag och sparkar och är inle sällan förenat med hot. De synligaskadorna kan vara begränsade till blåmärken, svullnader, smärre frakturer ellermindre landskador. Upprepas misshandeln eller pägår den underlängre tid, framstår den som utslag av särskild bmtalilet. Det försvårandemomentet vid denna lyp av misshandel ligger främst i själva integritelskränkningenliksom i del förhållandet all våldet är psykiskt nedbrytande lill sin karaklär. Ävenom det av flera skäl är vanskligt atl sammanfalla praxis på elt sådant omrädesom del förevarande i generella termer, torde del inle vara någon överdrift atlpåstå atl misshandelsbrolt av det kvalificerade slag som avses i regel inte mbricerassom grova i den nuvarande rättstillämpningen, såvida inte gämingen varlivsfarlig eller myckel allvarliga skador uppkommit. I allmänhetens ögon framståremellertid säkerligen sådana handlingar ofta som grova brott även i andrafall. Detsamma torde över huvud laget gälla i fråga om sådana misshandelsbroltsom innefattat en särskill allvarlig kränkning av offrets integritet. Inleminsl med hänsyn till den minskade tolerans mot våldet och de ökade strävanden atlmotverka detta som gjort sig gällande under senare lid talar starka skäl förall lagstiftaren anpassar sig lill delta synsätt, något som ocksårekommenderats både av fängelsestraffkommiltén och i den förut nämnda straffmätningsrapporten.Delta gäller så mycket mera som del på goda grunder kan hävdas all en mindrelångtgående restrikfivitet i fräga om alt rubricera misshandelsbrott som grovaegentligen förutsatts vid tillkomsten av BrB. Självfalletbör bedömningen i del enskilda fallet ske med hänsyn till samfiiga föreliggande omständigheter. Andra omständigheter än som om fattas av gärningsmannens uppsåt kan ju i princip inte läggas denne lill last. Hänsynmåste tas även lill förmildrande omständigheter som l.ex. all Prop.1987/88:14 brottet har förövats i ell chocktillstånd, under provokation, som en ökon- Irolleradimpulshandling eller under speciella psykiska påfrestningar. Föralt man skall uppnå en gränsdragning mellan normalgraden av misshandel och grov misshandel som bättre svarar mol del allmänna rättsmedvetandet bör den aktuella bestämmelsen ändras. En lämplig väg är att i del exempel på försvårande omständigheter som avser gärnings mannens hänsynslöshet och råhet inle ställa så stränga krav som ligger i ordet synnerlig. All, som föreslagils i hovrättsrådet rapport, låta ordet utgå ulan alt ersätta del med nägol annat kvalificerande uttryck synes å andra sidan inle hell adekvat, eftersom hänsynslöshet är någol som präglar misshanddsbrotten i allmänhet och inle blott de grövsta. En rimli gare gränsdragning nås emellertid - fö. även i jämförelse med förmögen hetsbrotlen om redan särskild hänsynslöshet och råhet anges som för- svårande. Ienlighet med del anförda förordas sålunda all ullryckel " synnerlig hänsynslösheteller råhet" i 3 kap. 6 § andra stycket BrB byts ul mol " JäAj/Whänsynslöshet eller råhet". Medhänsyn till de skiftande omständigheter som i prakfiken föreligger när delgäller allvarliga misshandelsbrolt är del knappast möjligl all mera exaktprecisera var gränsen med denna lösning i olika situationer bör gå mellannormalfall och grova fall av misshandel. Genomförs förslaget, bör det uppfattassom en allmän anvisning lill domstolarna atl tillämpa ell något mindre restrikfivtsynsätt än när det gäller alt kvalificera elt misshandelsbrolt som grovt.Della gäller särskill såvitt avser hänsynen lill sådana faktorer som allmisshandeln varil oprovocerad och långvarig saml riklat sig mol skyddslösapersoner. I del senare hänseendet kan hänsyn tas lill såväl offrets allmännamöjlighet atl försvara sig som till om misshandeln utförts av fleragärningsmän. I de rättsfall som har redovisats i avsnill 2.2.2 hänfördesbrotten vid den rättsliga bedömningen slutligt till normalfallet avmisshandel, men etiligl den föreslagna lydelsen av paragrafen synes det ligganärmast fill hands all i princip bedöma sådana fall som grova. Grönwalls rapport har föreslagils alt en uppmjukning avkriterierna för när etl misshandelsbrolt skall bedömas som grovt kombinerasmed en sänkning av minimistraffel från fängelse ell år lill fängelse sexmånader. Med hänsyn till intresset av att allvarliga misshandelsbrolt kraftfulltbekämpas synes en sådan åtgärd dock inte lämplig. Frägan om straffskalor fördetta och andra brottsbalksbrott återkommer f.ö. när ställning skall tas fill fängdseslraffkommillénsbelänkande. 3.1 Gällande bestämmelser öch förarbeten Iförhållande fill vad som gällde tidigare innebar BrB inle någon nydaning Såvitt gäller gränsdragningen mellan stöld och 33 3 1987/88. grovstöld genomfördes heller inle några andra ändringar vid BrB:s fill- Prop.1987/88:14 komst än all straffminimum för grov stöld höjdes från frihetsstraffi lill . Samma höjning av minimistraffel genomfördes samtidigtför vissa andra grova förmögenhetsbrott. Avsikten var inte att åstadkomma någonslraffskärpning utan endasl en mera adekvat brottsrubricering, sä all inte engärning rubricerades som grov ulan hänfördes lill normalgraden, näromständigheterna vid broUet var sådana att ett kortare straff än sex mänadervar tillräckligt. Stöldbrollenfinns i BrB upptagna i 8 kap. För stöld straffas enligl 1 § den som olovligen tar vad annan tillhör med uppsåt att tillägna sig det, om tillgreppet innebär skada. Straffet är fängelse i högst . 2 och 3 §§ , behandlar de lindrigarebrotten snalleri och bodräkt.- Omstöld eller bodräkt med hänsyn lill omständigheterna är att bedöma som grov,skall gärningsmannen dömas enligt 4 § för grov stöld till fängelse i lägst sexmånader och högst . Vid denna bedömning skall enligl 4 § andra stycket främslbeaktas om tillgreppet avsett sak som någon bar på sig, om gärningsmannen varilförsedd med vapen, sprängämne eller annal sådant hjälpmedel eller om gärningenpä annal säll varil av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydandevärde dler inneburit synnerligen kännbar skada. Sinnuvarande lydelse fick bestämmelsema i 4 § andra slyckel genom lagen (1975:1395) om ändring i . Ändringen innebar att inbrott mönstrades ut som kvalifikalionsgmnd för grovt brott och ersattes med kriteriet atl gärningen varil av särskill hänsynslös art. Bakgmnden var bl.a. atl domstolarna ansågs alltför schablonmässigt mbricera en stöld som grov, om tillgreppet hade skell genom inbrott. I strid med vad. som hade avselts hade den vid BrB:s tillkomst genomförda höjningen av straff- > minimumdärigenom kommit alt fä en straffskärpande effekl. Förslagetall slopa inbrott och i stället komplettera exemplifieringen i .8 kap. 4 §andra stycket BrB med elt kriterium som tar sikte på om gärningen är avsärskilt hänsynslös art lades fram i en promemoria (Ds Ju 1974:20) om grovstöld och rån saml återfall i brott. I promemorian framhölls atl beleckningengrov stöld borde reserveras för de gämingar som efter en allsidig bedömningframstår som särskilt kvalificerade. I många fall kunde det finnas skäl attfästa större avseende vid andra moment i gärningsmannens handlingssätt än delfaktum alt han begått ett inbrott. Den personliga integriteten och trygghetenmot stömingar äv vad som räknas till hemfriden hade alltmer kommit i förgmnden.Det var därför naturligt att lonvik-, ten i mindre mån lades påtillvägagångssättet som sådant än på del obehag . och lidande etl hänsynslösttillvägagångssätt vid stölden medförde. Ifråga om inbrottsstölder framhölls i promemorian att det inte rådde någon tvekan om all bostadsinbrott i sig borde bedömas annorlunda än etl inbrott i elt skjul eller en lagerlokal. Del borde heller inle framstå som onaturligt att man vid bostadsinbrott även fäste avseende bl. a. vid humvi da gärningsmannen var övertygad om all lägenheten eller villan för tillfället var helt obebodd eller om han hadebmfit sig in i en lokal där han. visste eller kunde befara alt andra personer uppehöll sig. Vidare uttalades i promemorian att hänvisningen lill alt gämingen varit av särskilt hänsyns- 34 lös art skulle gevägledning för en mera differentierad bedömning av olika Prop. Detborde inte råda någon tvekan om att den som med stölduppsåt bryter sigin hos sovande personer i regel måste anses ha - gjort sig skyldig lillgrov stöld. Detsamma gällde fall då gämingsmannen i sambandmed etl inbrott åv rent okynne åstadkommer en mera omfattande förstörelse eller andrapåtagliga obehag för målsäganden. tog också sikte på andratillgrepp än sådana som sker efter inbrott, t. ex. då . gämingsmannen utnyttjardet förhållandet alt en person är gammal, sjuk eller bosatt på en ensligtbelägen plats för atl under mer eller mindre falska förevändningar bereda sig tilUrädetill dennes bostad och där ogenerat genomför vissa tillgrepp. Vid remissbehandlingen fick den föreslagna ändringen ett övervägande posifivt mottagande, men förslaget föranledde också en del erinringar! Överåklagaren i ansåg att bostadsinbrott borde bedömas som grovt brott ulan hänsyn lill om gärningen kunde anses vara särskill farlig eller hänsynslös. Enligt hans mening borde inbroltsmomentet bibehållas som kvalifikalionsgmnd och förses med tillägget "där någon har sin bo stad". Även överåklagaren i menade att inbrottsmomentet borde få slå kvar, men med tillägget "av icke ringa betydelse".Rikspolisstyrel sen (RPS) och Föreningen ansåg all tillägget "av hänsynslös art" inle var fillräckligt för att ge vägledning för en mera differentierad bedömning av olika slags inbrottsslölder. Enligt RPS borde avsikten att inbrott med stölduppsåt t.ex. hos sovande personer alltjämt skulle betraktas som grovt brott komma till klarare uttryck än i ändrings förslaget. Vidare var det otillfredsställande att de 'rältslillämpande myndig hetema vid bedömningen skulle fästa avseende vid gärningsmannens even-. tuella vetskap om att lägenheten eller villan var obebodd vid inbröttstillfål- let. -'-....-. Ipropositionen (1975/76:42) med förslag till de ifrågavarande ändringarnaanslöt sig departementschefen till de riktlinjer som' angavs i promemorian förbedömningen av brottets svärhetsgrad. Att som föreslagits under remissbehandlingenbehålla inbrott som exempel på en kvalifikafionsgmnd men med tillägget"där någon har sin bostad" eller "av icke ringa betydelse"vär iiite tillräckligt för alt åstadkomma en så nyanserad rättstillämpning somvar önskvärd. I propositionen underströks att del givetvis var av belydelse varoch när ett inbrott äger mm och naturligt att ett inbrott i någons bostadbedöms som allvarligare än elt inbrott i elt vindskontor eller en lagerlokal.Beteckningen grov stöld skulle dock endast fillgripas i fall som efter enallsidig bedömning framstod som särskilt kvalificerade. Underriksdagens behandling av. förslaget blev frågan öm bedömningen . av bostadsinbrott föremålför ingående diskussioner: Juslitieulskottet (JuU: 1975/76:16) uttalade i anledning av tre mofioner i frågan att utskottet i likhet med motionärema fann det angeläget att slå vakt om de värden som infattas i begreppet . Sådana gämingar som består i att någon tränger in och stjäl i en.annans hem fick i regel anses vittna om en sädan hänsynslöshet som enligt propositionen skulle utgöra eri särskild kvalifika lionsgmnd för grovt brott. .Sådana tillgrepp borde alltså, oavsett om de varit förbundna med inbrott, regelmässigt bedömas som grovt brott. ningstagandel borde dockalllid grundas på en allsidig bedömning av saml- Prop. 1987/88:14 liga föreliggande förhållanden. reservation lill juslitieulskollets belänkande underströks alt avsik- . lenmed lagändringen var att åstadkomma en påtagligt mera differentierad bedömning särskilt av sådana tillgrepp som hade föregåtts av elt inbrott. Vid bedömningen av sådana gärningar var del nödvändigt atl noga skilja mellan fall då människors integritet och känsla av trygghet och säkerhet verkligen kränks eller hotas på elt allvarligt sätl som t. ex. vid inbrott i etl hem där del inle kan uteslutas atl någon uppehåller sig eller kan komma tillstädes och fall där gärningsmannen i samband med tillgreppet gör sig . skyldig lill olovligt inträng i etl utrymme som visserligen användsför bostadsändamål men där han ändå ulgår från alt de skadliga effekterna av hans handlingssätt endast kan bli av ekonomisk och jämförelsevis begrän sad natur. I situationer av det förstnämnda slaget torde det ofta kunna bli aktuellt all rubricera brottet som grovt, medan detta sällan torde bli fallet i situationer av det sistnämnda slaget. Reservationen mynnade ut i en för alt rättstillämpningen borde i varje särskill fall grundas på en allsidig bedömning av samtliga föreliggande omständigheter. ' Iriksdagen ställde sig en minoritet bakom utskottets uttalande, medan ,: majoritetenbiföll reservationen (rskr 1975/76:111). Fränpraxis kan anmärkas två refererade rättsfall, i vilka HD har tagit ställning till huruvida inbrollsslöld i bostad skulle bedömas som grov stöld enligt8 kap. 4 § i dess nuvarande lydelse. I NJA 1976 s. 414 hade Atagit sig in i en bostadslägenhet genom atl peta ' undan låskolven i ytterdörren och i lägenheten fillgripit kontanter och ell guldarmband lill ell sammanlagt värde av . , när lägenhetsinnehavaren ännu inle hade kommil hem frän sitt arbete. I likhet med underinslanserna bedömde HD med tre röster mot två inbrottet som grov stöld. Majoriteten konstaterade alt A visserligen genom atl ringa på dörren hade försökt ått ta reda på om det fanns folk i lägenheten. A hade dock ingalunda kunnal vara säker på atl . den var tom, och han hade i varje fall haft att räkna med alt någon som bodde i lägenheten skulle kunna komma när som helst. Inbrottet hade skell vid pä dagen, när mänga människor kommer hem frän sitt arbete. Gärningen fick vid dessa förhållanden anses ha inneburit en allvarlig kränkning av de i lägenheten boendes integritet. Majoriteten uttalade vida re atl inbrottet hade föregåtts av en viss planering, atf A hade ådagalagt förslagenhet när han tog sig in i lägenheten och alt värdet av det tillgripna inte var obetydligt. HD:s minoritet konstaterade bl.a. all del saknades anledning atl anla annal än alt A för egen del var övertygad om alt ingen fanns i lägenheten. Naturligtvis var det inle uteslutet all han trots allt skulle träffa på någon där eller all någon som bodde i lägenheten skulle komma tillslädes. En viss risk för elt sådant sammanträffande torde före ligga i de flesta fall då inbrott görs i en bebodd lägenhet eller villa. Attmed hänsyn till den risken anse all A:s gärning innebar en allvarlig kränkning av 36 andra människorsintegritet och därför vara av särskill hänsynslös art var Prop. 1987/88:14 enliglminoritetens mening inte befogal. INJA 1982 s. 102 hade A i berusat tillstånd tagit sig in i en bostadslägen-, helgenom all krossa en fönsterruta och i lägenheten stulit en flaska punsch.Lägenhetens innehavare hade vid tillfället varit bortrest pä semester.Tingsrätten och hovrättens majoritet (3 ledamöter) dömde A för grov stöld. HDbedömde enhälligt gärningen som stöld. Som skäl anförde HD atl en inbrollsslöldi en bebodd lägenhet i allmänhet måsle betraktas som ett allvarligt brott medhänsyn till den kränkning av de boendes integritet som gärningen innebär. Däravföljde emellertid inle atl varje sådan gärning skall bedömas som grov stöld,ulan vid mbriceringen måsle hänsyn las även lill övriga omständigheter.Utredningen gav inte slöd för annal anlagande än all del var fråga om en renimpulshandling och inga tecken lydde på alt A hade sökl igenom lägenheten elleröver huvud taget uppehållit sig där mer än . Bortsett frän densönderslagna fönsterrutan hade A inte förövat nägon skadegörelse och hade inletillgripit annat än en flaska punsch. En samlad bedömning av vad som hadeförekommit ledde lill all gärningen borde betecknas som stöld. 3.3 Brottsutvecklingen m. m. Enligtden tidigare nämnda BRÅ-rapporlen anmäldes ca 144600 inbrotts-lölder fillpolisen . innebär en ökning jämfört med föregåendeär. Gemensamt för denna lyp av stölder är atl del tillgripna förvarals i ellläst utrymme som gärningsmannen har berett sig tillträde till. Brottstypen ärav myckel varierande beskaffenhei beroende bl. a. på var del tillgripnaförvarades. De flesta inbrottsslölder () drabbar förelag eller institufionerav olika slag genom inbrott i butiker, vamhus, kontor, fabriker, skolor, bibliolekoch liknande lokaler. De enskilda hushällen drabbas främsl av bostadsinbrott,kallar- och vindsinbrotl och inbrott i fritidshus. Av samtliga inbrott utgörbostadsinbrotten endast en mindre del, . anmäldes 24 600 bostadsinbrptt,vilket innebär en minskning jämfört med föregående är. Depolisanmälda inbrotten torde relalivi väl motsvara den faktiska brottsligheten.De flesta som drabbas är skyddade av försäkringar vilket medför all flertaletbrott blir anmälda. Medundanlag för de två senaste årens ökning har inbrotten legalpå en relativt nivä. Ser man har de nästanfördubblats . Bostadsinbrotten har ökat i snabbare takt och har merän tredubblats sedan är 1965 (se fig. 3). Bådenär del gäller inbrott över huvud tagel och bostadsinbrott är de regionalaskillnaderna stora. Del råder ell starkt samband mellan lälortsre-gioner ochhög broUsfrekvens. är den del av landet som har i särklass meslinbrott per invånare (3 300 inbrott per 100000 invånare). Därnäst kommerMalmöhus län och (2800 inbrott per 100000 invånare).Koncentrationen till storstadsregionerna är stor även för bostadsinbrotten. Till skillnad från andra inbrott är bostadsinbrottenutpräglat säsongbéto-nade.