prop · GB0379 · 1987-12-31 00:00:00 — om åtgärder mot AIDS Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för de åtgärder och det ändamål som framgårav föredragandens hemställan. Ipropositionen redovisas förslag om ett handlingsprogram för den fortsatta bekämpningenav sjukdomstillståndet AIDS och av den infektion av viruset HIV (Human ImmunodeficiencyVirus) som kan leda fill AIDS, Programmet omfattar liksom informationoch psykosocialt stöd, insatser för att begränsa smittspridningen samt insatserför vård och behandling av narkotikamissbrukare. Härutöver redovisas förslagom särskilda insatser för att bättre kartlägga smittspridningen ochintensifiera det epidemiologiska arbetet. Även forskningen föreslås få stöd. Förde förebyggande insatserna beräknas för /89 110 milj, kr,,vilket är en ökning med 30 milj, kr, i förhåUande till /88,Såsom ett extra bidrag till vissa landsting och kommuner för beräknas85 milj, kr,, vilket är 35 milj, kr, mer än det bidrag som utgått för ,För stöd till utbyggnaden av hem för vård enligt lagen (1981:1243) om vård avmissbrukare i vissa fall (LVM) beräknas 35 milj, kr. Sammanlagt föreslås att230 milj, kr, anvisas för /89 under reservationsanslagetInsatser mot AIDS, vilket anslag ersätter det fidigare reservationsanslagetSärskilda medel för bekämpningen av AIDS, Tillsammansmed 18,7 milj, kr,, som beräknats i budgetpropositionen 1988 för den verksamhetmot HIV/AIDS som bedrivs av och statens bakteriologiskalaboratorium (SBL), föreslås av regeringen 248,7 milj, kr, för bekämpningen avHIV/AIDS för nästa budgetår, Ipropositionen uttalas bl,a. att det extra bidraget till vissa landsting ochkommuner bör lämnas med 120 milj, kr, för , bereds tillfälle attta del av vad som anförts om behovet av fortsatta åtgärder mot HIV/AIDS och omett säkerhetslaboratorium vid SBL, IRiksdagen 1987/88. Prop, 1987/88:79 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande;statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , S, , , ,, , R, Carisson, , , , ,, G, , , Proposition om åtgärder mot AIDS 1 Inledning SjukdomstillståndetAIDS (Acquired Immune Deficiency Syndrome) - förvärvad immunbrist - utgör ettallvarligt hot mot folkhälsan, AIDS kan utvecklas hos den som smittas med ettvirus som benämns HIV (Human Immunodeficiency Virus), Bland dem som smittatsav detta virus har utvecklat AIDS . Dödligheten hos desmittade som utvecklat AIDS är mycket hög. Totalt har 77 avlidit av 159 anmäldaAIDS-fall, Enligt vad man erfarit har avlidit ochi stort sett alla . Efterdet att sjukdomstillståndet AIDS blev känt i vårt land har en rad åtgärdervidtagits av de ansvariga myndigheterna för att begränsa spridningen av HIV,Regeringen har inrättat en särskild delegation, AIDS-dele-gationen, för attsamordna detta arbete inom alla samhällsområden. Ansvaretför det praktiska arbetet med att begränsa spridningen av HIV vilar påmyndigheter, landsting och kommuner. Smittan har fått sin störstaspridning i storstadsområdena. Särskilda insatser krävs därför i dessa områden.Kraftfulla insatser i storstadsområdena behövs också för att förhindraspridning till övriga delat av landet, ISverige finns det vid jämförelse med många andra länder goda förutsättningaratt bekämpa smittspridningen, Hälso- och sjukvården är väl utbyggd och ger allamöjlighet att på lika villkor ta del av den vård som erbjuds. Inom socialtjänstensram ges en god samhällsservice i alla landets kommuner. Därtill kommer attsvenska folket i mycket stor utsträckning är engagerat i folkrörelser ochföreningar. Detta ger en god utgångspunkt för effektiva informationsinsatseroch för att åstadkomma ett gott psykosocialt stöd för dem som smittas av HIV, Regeringenhar i prop, 1985/86:171 om särskilda medel för bekämpningen av AIDS redovisatett samlat åtgärdsprogram mot AIDS, Detta omfattar insatser för informationoch psykosocialt stöd till berörda riskutsatta grupper m,m,, dvs. främstinsatser för att begränsa smittspridningen bland homo-och bisexuella män samtinsatser för värd och behandling av narkotikamissbrukare. har ienlighet med förslagen i propositionen ställt till regeringens förfogande enmedelsram om sammanlagt 150 milj, kr, för ge- nomförandetav deUa åtgärdsprogram (SoU 25, rskr, 324), Programmet ge- Prop, 1987/88:79nomförs under budgetåren 1986/87 och 1987/88, Det har vidare varit angeläget att främja såväl medicinskforskning för att få fram ett vaccin eller botemedel mot HIV-infektionen somsamhälls- och beteendevetenskaplig forskning. har anvisat sammanlagt10 milj, kr, under femte huvudtiteln för nämnda budgetår för främjande avangelägen forskning inom området, I enlighet med regeringens förslag harriksdagen ocksä beslutat om ett extra bidrag för till förebyggandeinsatser i de landsting och kommuner där HIV-smittan är särskilt utbredd.Bidraget har fördelats med 25 milj, kr, till landsfing och 10milj, kr, till samt 5 milj, kr, till vardera Göteborgskommun, kommun och (prop, 1985/86:171, prop,1986/87:100, bil, 7, SoU 19, rskr, 187), Det är angeläget att nu beskriva resultatet avhittillsvarande insatser och redovisa hur arbetet med att bekämpa HIV/AIDS börbedrivas i fortsättningen. Jag kommer i det följande att föreslå att sammanlagt 230milj, kr, anvisas under femte huvudtiteln för /89 under ettreservationsanslag, som jag föreslår skall kallas Insatser mot AIDS ochersätta det tidigare anslaget A 5, Särskilda medel för bekämpningen av AIDS, Medlen är avsedda att disponeras på följande sätt. För genomförandet av föreslagna fortsatta insatser motHIV/AIDS beräknas en ram av 110 milj, kr,, vilket innebär en ökning med 30milj, kr, i förhållande till /88, Såsom ett extra bidrag till vissa landsting och kommunerför beräknas sammanlagt 85 milj, kr,, vilket är 35 milj, kr, mer ändet bidrag som utgått för , För att stödja utbyggnaden av tvångsvård förnarkotikamissbrukare beräknas 35 milj, kr. Tillsammans med 18,7 milj, kr,, som beräknats i budgetproposifionen1988 för den verksamhet mot HIV/AIDS som bedrivs av och statensbakteriologiska laboratorium (SBL), föreslås således 248,7 milj,kr, förbekämpningen av HIV/AIDS för nästa budgetår. Jag föreslår härutöver att 120 milj, kr, skall utgå somextra bidrag till landsting och kommuner för , Förslag om anvisande avmedel till delta bidrag kommer emellertid att framläggas först i samband medanslagsberäkningen för /90, Först vill jag redovisa den kunskap som finns om HIV/AIDS-situationen i och beskriva HIV-virus smittvägar och smittsamhet. AIDS, förvärvad-immunbrist-syndrom, är slutstadiet av eninfektion orsakad av ett virus benämnt HIV (tidigare HTLV-III eller ),Detta virus Följden blir svårbehandlade s,k, oppor- Prop. 1987/88:79 tunistiskainfekfioner och tumörer. smittade insjuknar redan efter ca tvä veckor från smittillfället med symtompå akut virusinfektion, såsom feber, lymfkörtelsvullnad, ont i halsen ellerliknande. Dessa besvär avklingar under loppet av någon eller några veckor.Därefter kan den smittade känna sig helt frisk. Fyratill efter smittillfället utvecklar de flesta anfikroppar mot HIVsom sedan kvarstår, sannolikt under resten av livet. För några kan det dröjaavsevärt längre fid innan antikroppar utvecklas. EnHIV-smittad kan vara utan symtom med full arbetskapacitet ochleva ett i allt väsenfligt normalt liv. Smittsamheten tycks variera och bedöms vara störst i samband med denaktuella virusinfektionen och senare i samband med att AIDS-stadiet utvecklarsig. Man måste dock utgå ifrån att en HIV- smittad är smittbärare och därmedsmittsam under återstoden av sitt liv. Det är därför nödvändigt med konfinuerligläkarkontakt och noggrann information och rådgivning om hur fortsattsnittöverföring skall förhindras. Efterett antal år kan en HIV-smittad utveckla symtom på kronisk infektion. Exempelpå sådana symtom är svullna lymfkörtlar, feber, avmagring, nattsvettning,depression, persionlighetsförändringar och minnesrubbningar. Närimmunförsvaret har skadats alltför svårt uppträder sjukdoms-fillståndet AIDS,Patienten behöver då kvalificerad och intensiv sjukvård pågrund av att svåra infektioner och andra komplikafioner tillstöter. Bland dessakan nämnas en särskild form av lunginflammation, pneumocystis carinii, ochtumörsjukdomen Kaposis sarkom, AIDS- fall anmäls för epidemiologiskutvärdering. Manvet inte säkert hur många HIV-smittade som får AIDS, Det förefaller vara såatt i genomsnitt får AIDS och eftersmittotillfället. Dödligheten i AIDS är mycket hög. Ingen AIDS-pafient finnsännu beskriven som har tillfrisknat. Överlevnadstiden är dock varierande,vilket bl,a, beror på patientens allmäntillstånd, vilka komplikationer somtillstöter och hur dessa kan behandlas. Detär viktigt att framhålla att smittrisken är obetydlig utom vid alldelessärskilda förhållanden. Smittöverföring har sålunda inte kunnat dokumenterasvid sociala kontakter, inkluderande hudberöring, eller genom tårar, svett ochvanliga kyssar. Smittan kan inte spridas via insekter eller via luft ellervatten. Detre kända smittvägarna för HIV är sexuellt umgänge, blodöverföring ochöverföring från den gravida kvinnan till hennes . Vidsexuellt umgänge är smittrisken störst då slemhinnornas yta är skadad ellerinfektion av andra sexuellt överförda sjukdomar föreligger. Narkotikamissbrukare,som delar spruta, löper stor risk att bli smittade genom den blodöverföring somsker därigenom. är smittrisken minimal inom sjukvården sedan man börjattesta allt blod och behandla blodprodukter så att virus förstörs. 2.2Utbredningen av HIV och AIDS Prop. SjukdomstillståndetAIDS beskrevs i den medicinska litteraturen första gången . HIV kunde år1983 identifieras som infekuös orsak till sjukdomstillståndet, HIV-smittaoch AIDS utgör nu en global epidemi. rapporterade 128 ländertotalt över 70 000 fall av AIDS. Det sannolika antalet fall i världen bedömsdock vara mellan 100 000 och 200 000, Det råder ännu större osäkerhet omantalet HIV- smittade, Enhgt WHO:s bedömning kan emellerfid ända upp fill 5-10milj, människor vara smittade, ISverige diagnostiserades de första sjukdomsfallen , HIV förmodas habörjat spridas i bland homosexuella män ochbland intravenösa narkofikamissbrukare , fanns 159fall av AIDS rapporterade. Av de insjuknade har 77 rapporterats som avlidna, 1701 HIV-smittade har identifierats. Majoriteten av dessa utgörs av homo- ochbisexuella män samt intravenösa missbrukare, 901 män uppger sig ha blivitsmittade genom sexuella kontakter med andra män, 438 personer har uppgivitintravenöst narkotikamissbruk som orsak till HIV-smittan, Sammanlagt 170 fallav heterosexuell smitta hos svenskar och utlänningar var anmälda den 30december 1987, har ca 30-35 personer rapporteratsvara HIV-smittade, Av dessa 30-35 personer uppger sig 5-6 vara heterosexuelltsmittade, av de HIV-smittade rapporteras från de tre storstäderna. Denheterosexuella smittspridningen skiljer sig dock från den övriga epidemin genomatt den är relafivt jämnt spridd i hela landet. Det verkliga antalet HIV-smittade i är okänt men uppskattas inom AIDS-delegationen till högst 5000, Fördubblingstaktenför utvecklade AIDS-fall är . Detta förhållanderegistrerar emellertid i huvudsak endast HlV-smit-tans spridning i förflera år sedan. Exakta kunskaper om takten i HIV-smittans spridning i dagsaknas i och i andra länder i världen. 2.2.2HIV/AIDS bland homo- och bisexuella Spridningenav HIV-smitta bland homo- och bisexuella män förefaller ha varit relativtomfattande innan epidemin var känd. Den sexuelltöverförda gulsofen - hepafit B - hade emellertid under slutet av 70-taletmedfört en begynnande oro bland de homosexuella. Riktade medicinska studierhade satts igång framför allt i i samarbete med statensbakteriologiska laboratorium (SBL) av den grupp som senare kom att formaVenhälsan, I och med de amerikanska rapporterna om AIDS hos homosexuella män vidtogsåtgärder av de homosexuella och deras organisationer i smitthindrande syfte.Dessa åtgärder i kombination med de informationsinsatser som sedan vidtagits isamhället synes ha fått till effekt att smittspridningen bland homo- ochbisexuella män nu förefaller ha minskat i omfattning. En dokumenterad tendens tillsmittspridning inom en grupp homosexuella, som är väl informerad omsmittrisken, är emellertid oroande. 2.2.3HIV/AIDS bland heterosexuella Prop, 1987/88:79 Som nämnts överförs HIV/AIDS också heterosexuellt.Heterosexuella smittkedjor finns rapporterade i , Trots att HIV funnitsi i sannolikt tycks ingen omfattande utbredning av smittan föreliggabland heterosexuella. Många av dem som rapporterats som heterosexuellt HIV-positivaär smittade utomlands. Det är sannolikt så, att den upplysning som skett genominformationsinsatser och den massmediala bevakningen gjort människor mermedvetna och försiktiga. De sexuella beteendemönstren, framför allt bland deyngre, kan emellertid främja spridningen av HIV, 2.2.4 HIV/AIDS bland narkotikamissbrukare HIV-testning har mycket snabbt blivit en självklar åtgärdinom vården av narkotikamissbrukare. Genom en omfattande utbyggnad avtestverksamheten kan samtliga missbrukare som nås erbjudas test. Parallelltmed testverksamheten har ocksä den uppsökande verksamheten byggts ut, såvälinom den öppna narkomanvården som på häkten och kriminalvårdsanstalter. Den munfligainformationen till narkotikamissbrukare om HIV/AIDS och de risker, som ärförbundna med att dela orena sprutor och kanyler med andra missbrukare, hardärigenom kunnat utvecklas till ett medel i smittbekämpningen. Det är av grundläggande betydelse för att kunna bekämpasmittspridningen hos narkotikamissbrukare att känna till vilka de är och varde finns. Antalet grava missbrukare uppskattades avutredningen om narkotikamissbrukets omfattning () till mellan10 000 och 14 000 personer. Man beräknade att det fanns 7 500 - 10 000 personersom var injektionsmissbrukare. av dessa var heroinmissbrukare, dvs, 2250 - 3 000 personer. har olika skattningar gjorts på grundval av lokalaundersökningar samt studier av olika typer av indikatorer. föralkohol- och narkotikaupplysning (CAN) har dessutom utvecklat ett regionaltrapporteringssystem, vilket innebär att regelbundna skattningar görs avnarkotikalägets förändring i olika län. Totalt bedöms det intravenösa missbruket inte ha ökatunder senare år. Nyrekryteringen till intravenöst missbruk bland ungdomar harminskat. Andelen heroinmissbrukare bland de vuxna missbrukarna bedöms också haminskat och uppskattas till omkring 1 000 personer. Man bör kunna utgå från att målgruppen för arbetet med attbekämpa en fortsatt spridning av HIV-smitta bland missbrukare består av mellan8 000 och 10 000 aktiva injektionsmissbrukare. Huvuddelen av dessa är biandmissbrukare.En amfetaminmissbrukare nyttjar ofta också cannabis och alkohol. har rapporterats drygt 17 000 tester,avseende personer som uppgivit intravenöst missbruk som orsak till att deönskat få testningen. Ca 15 000 tester - varav många avsett intravenösamissbrukare - har gjorts inom kriminalvården. Det stora antalet tester betyder att en större andel av deintravenösa missbrukarna har testatsig. På vissa orter uppges att av de Prop. 1987/88:79 tungamissbrukarna är testade en eller . I andra kommuner uppskattasandelen till , Man har uppskattat att av injek-fionsmissbrukarnai och av motsvarande missbrukare i ochMalmö är testade. En studie på häktes- och an-hållningsavdelningarna påallmänna häktet i visar att av heroinmissbrukarna och avamfetaminmissbrukarna var testade minst en gång. Närdet gäller smittspridningen av HIV har utvecklingen varit följande. Under är1985 konstaterades att 143 missbrukare var HlV-posifiva, ökadeantalet med 201 personer och med 94 personer. Fram till den 1januari 1988 har sålunda 438 narkotikamissbrukare uppvisat positivaprovresultat. Enligt gjorda uppskattningar är HIV-positiva av deintravenösa missbrukarna i under det att andelen HIV-positivai och uppskattas till , Med tanke på att en så hög andelmissbrukare är testade talar siffrorna för en minskad smittspridningstakt blandintravenösa missbrukare. Detta bekräftas också av en epidemiologiskundersökning vid allmänna häktet i , som visar att avheroinmissbrukarna, av blandmissbrukarna och avamfetaminmissbrukarna är HIV-positiva, Enligt undersökningen är uppbromsningenav smittspridningen uppenbar. Andelen nya smittade heroinmissbrukare är mycketbegränsad medan andelen smittade amfetaminmissbrukare ökar något. Jaganser emellertid att det är för fidigt att dra några allmänna och för långtgåendeslutsatser av denna undersökning. Även om smittspridningstakten tycks haminskat bland intravenösa missbrukare finns det fortfarande stora risker för enfortsatt spridning av HIV inom denna grupp. Särskilt oroande är smittspridningeninom gruppen amfetaminmissbrukare. På grund av amfetaminmissbrukets koppling tillökad sexuell aktivitet liksom missbrukets stora spridning är riskerna nu storadels för en spridning av HIV från missbrukare fill andra grupper, dels för enstörre spridning över hela landet, internationell jämförelse är situationen i emellertid relativtgynnsam. Andelen intravenösa missbrukare bland AIDS- sjuka i fortsätteratt öka. Eftersom få länder varken testar missbrukare systemafiskt eller harett centralt rapporteringssystem är det svårt att uttala sig om den reellasmittspridningen, Alla tecken tyder dock på att smittspridningen är störst isödra , IItalien är och i av de AIDS-sjuka intravenösa missbrukare, Ihela har andelen ökat från tiU , Olikastudier av smittspridningen bland missbrukare på behandlingshem och inomkriminalvården visar att av missbrukarna i och är HIV-positiva,En studie i visar att av testade missbrukare är positiva. 3Samhällets reaktion på hotet från HIV/AIDS Prop. Jag anser att det är viktigt att klarlägga hur det svenskasamhället hitfills har reagerat på hotet från HIV/AIDS och vilka fortsattareaktioner som man kan ha att vänta. När vi bekämpar HIV/AIDS måste visamtidigt veta att slå vakt om vårt demokratiska samhälle. Det är nödvändigtatt med kraft styra utvecklingen så att tendenser till utstötning ochförföljelse av dem som drabbats av HIV/AIDS med alla medel bekämpas. Som tidigare nämnts började HIV troligen spridas i Sverigebland homosexuella män , Smittan började sannoliktspridas bland intravenösa narkotikamissbrukare , Inledningsvis pågick iSverige och i många andra västeuropeiska länder en s,k, tyst epidemi, HIV-smittanspreds utan att någon hade kunskap om vad som hände. Det första AIDS-fallet iSverige diagnostiserades , HIV-antikroppstestning börjadeutföras , HIV-testning började att byggas upp i större skala först underår 1985, Under HIV/AIDS-epidemins mycket korta historia har kunskapen om HIV/AIDSökat starkt. Inte tidigare i den medicinska historien har en såsnabb kunskapsuppbyggnad kunnat iakttas. Kunskapen om HIV, dess smittsamhet och smittvägar, börjarbli mycket omfattande. Vi vet nu att ett vaccin eller ett verksamt botemedel kanta mycket att utveckla. Under de mest gynnsamma förutsättningarna kanett vaccin användas i större skala tidigast , Det finnsinte heller någonting som tyder på att forskarna har funnit något verksamtbotemedel. Däremot utvecklas successivt läkemedel som alltmer effektivt kanfördröja sjukdomsförloppet. Vi måste således lära oss att acceptera och förstå att HIVkommer att finnas i värt samhälle under mycket läng tid framöver. Vad vi förnärvarande bevittnar är en process, där vårt samhälle övergår från att vara ettsamhälle utan HIV till ett samhälle med HIV, Denna övergång sker enligt enprocess som kan indelas i olika faser. Den första fasen av HIV-epidemin har handlat om att skaffakunskaper om virus och AIDS, Verksamheten har präglats av att göra allmänhetenmedveten om HIV/AlDS-hotet, Detta har skett genom informafion på olika sätt, Idetta första skede har de ledande opinionsbildarna framför allt varit läkare,forskare och olika slags experter. Även sådana, som saknat direkta medicinskakunskaper om HIV och AIDS, har deltagit i debatten, Opinionsbildarna har iallt väsentligt använt erfarenheter från andra delar av världen som underlagför kunskapsspridning och spekulationer kring en tänkt utveckling i , Till detta bör fogas att man i HIV/AIDS-sammanhang överhela världen tillämpat ett s,k, öppet informationssystem. Spekulationer inom det medi cinska området har ibland kungjorts utan att dessa hunnit bU vetenskapligt kontrollerade, I en del fall har de inte ens haft en rimlig sannolikhetsgrad. Eftersom massmedierna bevakat HIV/AIDS ytterst intensivt, har allmänhe ten inte sällan försetts med motstridiga uppgifter. Det är givetvis en viktig uppgift för samhället att balansera ett sådant informationsflöde genom att ge medborgarna sådan kunskap och information som man anser vara någor lunda säker och som baserar sig på vetenskap och beprövad erfarenhet, c Denna första del avprocessen, som karaktäriseras av att samhället och Prop. 1987/88:79allmänheten bUr alltmer medvetna om problemet och kunskaperna om HIV/AIDSsnabbt ökar, övergår successivt till nästa fas, som närmast kan betecknas somen reakfionsfas. Dennanya reaktionsfas har blivit särskilt påtaglig under andra hälften av ,Reaktionen yttrar sig bl,a, genom olika händelser som rapporteras avmassmedier. Dessa händelser kan till exempel vara att laboratorie- och sjukvårdspersonalförklarar sig vara rädd för att bli smittad i sitt arbete eller att människorvisar ovilja att ingripa vid trafikolyckor och hjälpa skadade som blöder, avrädsla att därigenom bli smittade med HIV. Andra situationer kan gällapolisens arbete där man t,ex, ibland konfronteras med narkomaner som skvätterblod på poliserna och därmed skapar oro för smittöverföring. Dennatyp av reaktioner är på sätt och vis oundviklig i samband med infor-mafionskampanjer.Det är oundvikligt att opinioner uppstår som kräver hårdare tag. Andra kanskehävdar att man bör vara försiktigare i sina budskap och att man snarare börförsöka lugna än göra människor upprörda. Detfinns en risk under denna reakfionsfas för panik och aggressivitet gentemot desmittade. Under reaktionsfasen är det inte längre läkare, forskare och "experter"som dominerar opinionsbildningen. framträder i stället politiker,organisationer och andra. Politiska konflikter formuleras som är av delvisetisk natur och som rör frågor om sekretess, testning, lagstiftning,diskriminering och liknande. Konflikter av denna typ är ingalunda nya isamhället, men de aktualiseras och förstärks under hotet av HIV och AIDS,Utfallet av de politiska konflikterna kan leda till en allmän opinion somförespråkar ökat tvång och kollektivets rätt att vidta åtgärder på bekostnadav individens rätt till integritet. Alternativet fill detta är ett bibehållandeså långt möjligt av frivillighet och ett värnande om individens integritet. Dettakan då hävdas ske genom ett eftergivande av kollektivets eller samhällets kravpå att skydda sig mot epidemin. Isamhällsdebatten uppstår nu ett behov av att definiera vad för slags sam hälle som man vill skall utvecklas under hotet av HIV/AIDS, Det gäller att skapa ett samhälle där effektiva åtgärder görs för att förhindra smittsprid ning utan att onödiga ingrepp sker i individernas frihet och integritet. Denna utveckling styrs och präglas i hög grad av hur man från samhällets sida hante rar de reaktioner som uppträder och vilka präglas av människors attityder, känslor och oro. Erfarenheter från andra delar av världen, som i det första kunskapssskedet präglat människors inställning till HIV/AIDS och samhäl lets åtgärder, får inte samma betydelse som tidigare, I stället blirsituationen i det egna landet allt mer betydelsefull. Människor vill kort sagt veta vad de har att rätta sig efter, hur deras egen situation är, om man riskerar att själv bli smittad och hur man bäst kan hantera den eventuella risken. Sådan kun skap kräver epidemiologiska studier och kartläggning samt en effektiv epide miologisk organisation. En väsentlig del av arbetet under denna reaktionsfas blir därför att ta fram mera detaljerat epidemiologiskt underlag för tolkning, analys och värdering. Detta material och denna kunskap bör användas som underlag för förebyggande informationsinsatser.