prop · GB0310 · 1987-12-31 00:00:00 — Men kan parterna inte komma överens vid sådana förhandlingar, ärdet företagsledningen ensam som beslutari frågan. Vid kollektivavtalsförhandlingar ligger saken annorlunda till. Vid sådana förhandlingarkan företagsledningen inte ensam bestämma villkoren, förden händelse överenskommelse inte kan nås, och de fackliga organisationerna kan i frågor av den arten i princip vidta stridsåtgärder för att genomdriva sina krav. Även ora begreppet "förhandling" används 1 båda situationerna, är det tydligt att den fackliga organisationens ställning vid samverkansförhandlingar är en annan än vid kollektivavtalsförhandlingar. Vid den senare typen av förhandling föreligger ett utpräglat motsatsförhållande därbåda parter i sista hand har möjlighet att tillgripa stridsåtgärder medandet vid samverkansförhandl ing i realiteten snarare är fråga om attbredda företagsledningens beslutsunderlagmed fackliga synpunkter. Tanken bakom jävsreglernaär att en styrelseledamot inte skallvara med Prop. 1987/88: 10 och besluta i sådanaangelägenheter där det finns risk för att han själv eller hans fackliga organisationhar ett väsentligt intresse som kan varastridande mot företagets eller snarare mot kapitalägarnas. Som förutsättning föratt ett sådant väsentligt stridande intresse skall anses föreligga synes börakunna krävas att den fackliga organisationeni någon mera påtaglig mening har fdrfogandemöjlighet överförhandlingsresultatet och inte baraen rätt att i förhandlingens former framföra sina synpunkter'''. I enlighet med det nu anförda dras i denna promemoria den slutsatsen att jäv som regel inte bör anses föreligga när sådana frågor behandlas i styrelsen som är eller senare kan bli föremål för samverkansförhandlingar.I princip bör alltså aPa frågorinom arbetslednings- och företagsledningsområdet, i den månde inte särskilt regleras 1 medbestämmandeavtal mellan parterna, undantas från jävsbestämmelsens tillämpningsområde. Fråga om lämplig förhandlingsstrategiinför eller under pågående samverkansförhandlingar ärknappast en sak som behandlas 1 styrelsen. Skulle så vara fallet, ärdet emellertid tydligt att en sådan fråga till den grad ärinriktad på just inotpartsförhållandet tillden fackliga organisationen att den som regel bör föranleda jäv för arbetstagarledamot.På motsvarande sätt är att bedöma frågor sora rör ett företagsorganisationstillhörighet i fackligt hänseende. Liksom bör vidare frågorhänförliga till ingående eller uppsägning av kollektivavtal liksom stridsåtgärder vara jävsgrundande förarbetstagarledamot. Jävsbestämmelserna kommenteras närmare i specialmotiveringen (14 §). Slutligen bör i dettasammanhang en raed jäv närbesläktad fråga behandlas. Enligt 2 § MBL har frånlagens tillämpningsområde undantagits vissa verksamheter som får sin inriktning och sina mål bestämdai demokratiska former eller är avopinionsbildande eller ideell natur. Exempel på sådana verksamheter är fackliga, politiska, religiösa organisationer liksom företag inom press, radio, TV. I företag och sammanslutningar av dessa slag hararbetstagarinflytandet inte ansetts börafå sträcka sig till verksamhetens mål och inriktning. Jfr arbetsdomstolens uttalanden i anledning av jävsinvändning frän arbetsgivarsidan i AD 1979 nr 118. menat attarbetstagarnas intresse av inflytande börstä tillbaka för de Prop. 1987/88: 10 andra intressen som gör sig gällande i dessa fall. reglering 1 styrel serepresentationslagstiftningen finns inte, vilket fär anses otillfredsställande. De ändamålssynpunkter som ligger bakom bestämmelsen i 2 §MBL gör sig gällande med samraa tyngd när det gäller arbetstagarledamöter i en företagsstyrelse. (14 § andra stycket) har med hänsyn härtill tagits in en bestämmelse om attarbetstagarrepresentant i styrelsen försådana företag som avses-i 2 § MBL inte fårdelta i behandling av fråga som rör verksamhetens mål Några uttryckliga regler omtystnadsplikt för arbetstagarrepresentanter finnsinte i styrelserepresentationslagstiftningen. Inte heller finns några sådana regleri annan associationsrättslig lagstiftning, t.ex. ABL. Avallmänna regler om styrelseledamots ställning som syssloman i företaget har emellertid ansetts följa en skyldighet att iaktta tystlåtenhet beträffandeföretagets angelägenheter, särskiltora utlämnande av sådana uppgifter kan skada företaget. Styrelserepresentationslagstiftningen, som bygger på att de anställdaoch deras fackliga organisationer skall ges insyn i verksamheten, ställer krav på ett tämligen öppet informationsflöde. Detta hänger samman med bl.a. de fackligaorganisationernas beslutsstruktur och det sättpå vilket dessa arbetar. En arbetstagarledamothar visserligen ställning av syssloman i företaget och skall som sådan, enligt ett gängsesynsätt, iaktta självständighet när han fullgörsitt uppdrag. Men han är också facklig förtroendeman,utsedd av den fackliga organisationen och med ansvar ytterst gentemotmedlemmarna i denna organisation. Dessa förhållanden ger otvivelaktigt arbetstagarledamotens styrelseuppdragett särdrag. För arbetstagarrepresentanterna i styrelsen är det betydelsefullt t.ex. att med andra fackliga förtroendemän,framför allt inom den egna klubbstyrelseneller niotsvarande, kunna diskutera frågorsom behandlas i styrelsen. Härigenom kangenom LSA en viss spänning sägas ha uppstått1 frågor rörande sekretess i företagen. Dedelvis divergerande intressena har lett till osäkerhet ora rättsläget. Var den närmare gränsen förstyrelseledamöternas tystnadsplikt skall dras framstår inte helt klart. Som har påpekats i den rättsliga lit- teraturen har raan med arbetstagarrepresentatlonen 1 styrelsensannolikt Prop. 1987/88: 10 att räknaraed att en förskjutning har ägt rum av den traditionella gränsen förtystnadspliktens omfattning. I aktiebolagen begränsas informationsmöjlighetendock ytterst av ansvarsstadgandet i 15 kap. sora föreskriver skadeståndsskyldighetom en styrelseledamot vid fullgörande avsitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet skadarbolaget. Regeln kan sägas ge uttryck åt den värdnadspliktsom åvilar en styrelseledamot gentemot företaget. I svårarefall kan straffansvar för trolöshet raot huvudman inträda enligt bestämnelseni 10 kap. 5 § . En fråga som har väckt diskussion gällervilken rättslig verkan ett styrelsebeslutora att viss uppgift skall hållas heralighar för arbetstagarrepresentanterna i styrelsen.Kan arbetstagarrepresentanterna i strid med ett sädant beslut föra uppgiften vidare till fackföreningsstyrelsen? Bryter de då mot vårdnadsplikteneller kan de rent av bli skadeståndsskyldigagentemot företaget? Med den osäkerhet om rättsläget sora råderär det naturligt att sådana frågorställs. I detta lagstiftningsärende blir emellertid de rent rättsliga aspekterna på frågor ora tystnadsplikt avunderordnad betydelse. Ty även ora man antar att enarbetstagarledamot inte enbart genom att överföra en av styrelsen sek-retessbelagd uppgift tillandra personer träffas av ansvarsregeln 1 15 kap. 1 § ABL utan att det därtill åtminstone måste krävasatt företaget faktiskt drabbats av skadatill följd av uppgiftslämnandet, ' ärdet tydligt att det egentliga och mera djupgåendeproblemet kring arbetstagarrepresentation och sekretess knappast därmed fåren lösning. En arbetstagarrepresentantsom återkommande går emot styrelsebeslut om sekretess omöjliggör tämligen snart.sin egen ställning i styrelsen. Därmed raseras också möjligheterna till insyn och inflytande i verksamheten för de anställda. En lösning pä problemet har angetts vara att direkt i lagtextange att arbetstagarrepresentanter - oavsett vad som beslutas ora sekretess i företagsstyrelsen - alltid har rätt att raed t.ex. den egna fackföreningsstyrelsen diskutera frägor sora behandlas i företagsstyrelsen. Man har i sararaanhanget pekat på att förhandlings-och informationsreglerna i MBL ger den fackliga organisationen långtgående raöjligheter till insyn i företagen och att denna informationsrätt även avseruppgifter '' Jfr SOU 1983:52 s. 115. som kan beläggas medtystnadsplikt (21 § MBL). Den som med tystnads- Prop.1987/88:10 plikt har mottagit information förarbetstagarorganisations räkning får ocksåutan hinder av tystnadsplikten förainformationen vidare till ledamot i styrelsen för organisationen. I sådant fall gäller tystnadsplikten även för styrelseledamoten (22 § MBL). Mot bakgrund av att styrelsen för den fackliga organisationen med stöd av sålunda kan erhålla information från arbetsgivaren ora de flesta frågor som behandlas i styrelsen har det sagts varainkonsekvent ora en arbetstagarrepresentant i styrelsen inte skulle ha samma möjlighet att föravidare sekretessbelagd information. En sådanrätt för arbetstagarrepresentant att förainforraationen vidare borde enligt detta synsätt direkt framgå av lagen. Härigenom skulle en större klarhet 1 rättsläget vinnas och arbetstagarrepresentanterna skulle inte behöva känna sig som"gisslan" i styrelsen närde får reda på uppgifter som i hög grad rör de anställda men som inte får föras vidare. Ävenora åtskilligt talar för en uttrycklig lagregel ora tystnadsplikt, finnsdet emellertid ocksä omständigheter som med styrka talar raot en sådan rättsregel. Till en början finns det skälatt påpeka att arbetstagarle damotenvisserligen är de anställdas representant i företagsstyrelsen men att han likvälingår och har att verka i det kollektivsora styrelsen utgör. Detta raäste i höggrad sätta sin prägel på hans uppträdande i styrelsen. Arbetet i styrelsen mäste bygga påett ömsesidigt förtroende styrelsemedlemmarna emellan. Det krävs därför ett visst måttav lojalitet från arbetstagarrepresentanternaliksom från övriga styrelseledamöter för att arbetet skall kunna bedrivas effektivt och på ett sättsora främjar företagets intressen. Uppenbarligen kan det i varje företag uppkomma styrelsefrågor som ärav den arten att de i vart fall inte förtillfället bör föras vidaretill personer utanför styrelsen. En uttrycklig lagregelom rätt för arbetstagarrepresentant att föravidare frägor sora behandlas i styrelsen tillfackföreningsstyrelsen skulle i sådana situationer kunna ställa arbetstagarrepresentanten inför svåralojalitetskonflikter, både i förhållande tillföretagsstyrelsen och genteraot denegna fackliga organisationen. Härtill kommerden risk som ligger i att frågor av dennaart över huvud taget inte längre skulle komma att behandlas vid styrelsesammanträden, utan i ställettas upp 1 sammanhang där arbetstagarrepresentanterna inte är närvarande. Ensådan utveckling skulle leda till ettminskat inflytande för de anställda och i självaverket vara ett grundskott mot hela sam- Prop. 1987/88:10 verkanstanken i styrelserepresentationslagstiftningen. Vid en samlad bedömninghar i denna promemoria dragits slutsatsen att någon uttrycklig regel om tystnadsplikt inte bör införas i dennya lagen. Frågorna får liksom lösas i de enskilda företagsstyrelsernamed beaktande av såväl företagets behov av sekretess sora deanställdas särskilda intresse av att fortlöpande hållasunderrättade ora verksamheten. Den risksom ligger i att enskilda företagsstyrelsernärmast slentrianraässigt beslutar om sekretess i frågor som behandlas pä styrelsemöte bör kunna motverkas, bl.a. genom information och utbildning avarbetstagarrepresentanterna från defackliga organisationernas sida. Riktlinjen bör vara att arbetstagarrepresentanterna självständigt skallkunna ta ställning till behovet av sekretess ienskilda frågor och 1 styrelsen också framförasina uppfattningar i saken. Beslutar majoriteten av styrelsemedleramarna ändå omsekretess, finns möjligheten att reservera sig raotbeslutet raed den opinionsbildande effekt detta kan ha. Ytterst finns ocksä utvägen, vilketdock inte är särskilt praktiskt, att helt avgåur styrelsen. 8 ARBETSTAGARREPRESENTANTERNAS STÄLLNING Prop.1987/88: 10 Alla ledamöter av en företagsstyrelsehar i rättslig bemärkelse samma uppgifter,skyldigheter, rättigheter och ansvar. I princip föreligger i detta hänseende alltså inte någon skillnad mellanarbetstagarledamöter och stämmovalda ledamöter (8 § LSA, 9 § LSABF), Det verksamhets- ochansvarsområde som för styrelseledamöterna har dragits upp i lagstiftningeneller i bolagsordningen eller stadgarna kan för enskild ledamot eller enbart några av ledamöterna vare sig begränsas eller utvidgas. Det är t.ex. inte möjligt för den fackliga organisationen ellerstyrelsen att inskränkaarbetstagarledamöternas verksamhet i styrelsen tillatt avse enbart ärenden som är av intresse för de anställda. Inte heller är det möjligt att för enskild styrelseledamot utvidgade uppgifter som är förenade med medlemskapet istyrelsen. När detgäller suppleant för arbetstagarledamot har en sådan en nägot starkare ställning än vad som gäller för suppleant för stämmovald styrelseledamot.Arbetstagarsuppleanten har till skillnad från övriga suppleanter rätt att närvara och yttra sig vid styrelsenssammanträden, även om ledamoten är närvarande (15 § LSA, 16 § LSABF). Vidare gäller 1 aktiebolag och ekonomiska föreningar att beslut i ett styrelseärende inte får fattas om ej såvitt möjligt arbetstagarsuppleanterna delsfått tillfälle att delta i ärendets behandling, dels erhållit tillfredsställande underlag för att avgöra ärendet (15 § andra stycket LSA). Rättenatt delta i ett företags stämma tillkommer i första hand ägarna av företaget, i ett aktiebolag aktieägarna. En arbetstagarledamot haremellertid, liksom övriga styrelseledamöter, rätt och i vissa fall också skyldighet att närvara. Arbetstagarrepresentantenkan lämna upplysningar till stämman och framföra argument, men han har inte rätt att framställa förslag och han har inte heller rösträtt. Att företagsled- Prop. 1987/88:10 ningen är företrädd vid stämmanär påkallat dels för ärendenas behandling, dels för den kontroll av verksamheten som stämmanhar rätt och skyldighet att utöva. En suppleant som har inträtt i styrelsen har i förhållande till stämman samma ställning som en ordinarie medlem av 12) styrelsen . Den i styrelserepresentationslagstiftningen uttrycktalikställdhetsprincipen mellanarbetstagarledamöter och andra styrelseledamöter har bedöratsangelägen att upprätthålla, även om skälockså kan anföras för en annanraera differentierad reglering av styrelseledamöternas ställning. Arbetstagarledamöternas plats i styrelsen grundas på arbete och inte på kapitalägande, och det kan med visst fog göras gällande attdetta rimligen borde tillmätas betydelse vid utformningen avlagens regler, t.ex. så att arbetstagarledamöternas ekonomiska ansvar gjordes mera begränsat. Anledningen till att lagstiftaren ändå velat åstadkomma en sålikartad reglering sora möjligt för alla styrel seledaraöter har sin frärasta grund i ändamålssynpunkteroch i praktiska överväganden rörande lagens effektivitet. Enraotsatt ordning, där arbetstagarrepresentanternasskyldigheter och ansvar inskränktes i förhållande till övriga styrelseledamöters, kan befaras få till följd att arbetstagarrepresentanternas arbete 1styrelsen betraktas som mindre seriöst.Detta skulle i sin tur sannolikt försämra raöjligheternatill insyn och inflytande. Det har sagts bl.a. att det med en sådan ordning skulle föreligga en risk för att styrelsen skulle delas upp i ettA-lag (stämmovalda styrelseler damöter) och ett B-lag (arbetstagarrepresentanter).Principen om likställdhet utgör således enviktig grundsats på vilken arbetstagarledamöterna kan hävdasin rätt att delta i styrelsearbetet på lika villkor som övriga styrelseledamöter. Styrelseledamöterkan enligt associationsrättsliga skadeståndsregler bli ersättningsskyldigadels för skada som de tillfogar företaget, dels också för skada som de tillfogar tredjeman, t.ex. fordringsägare. Regler om utkrävande av detta skadeståndsansvar finns såvitt gäller aktiebolag i 15 kap. 1 § och 4-6 §§ABL. Se : Aktiebolagets organisation (Äbo 1983) 12 1987/88. Vid sidan av de associationsrättsliga skadeståndsreglernafinns bestäm- Prop. 1987/88: 10 melser som åläggerstyrelseledamöter ett personligt ansvar för förbindelser(se t.ex, 2 kap. 13 §, 13 kap. 2 § och 16 kap. 1 §ABL). Det kan gälla förpliktelser som t.ex, uppkommit genom ätgärder från styrelseledamöterssida och som skett på bolagets vägnar men innan bolaget registrerats. Ett sådant ansvar förförbindelser skiljer sig från skadeståndsskyldighetdärigenom att någon skada, eller ens fara för skada, inte ärförutsättning för ansvarighet. Någon möjlighet tilljämkning av betalningsansvaret föreligger inte heller. Under senare århar det förekommit ett anta! uppmärksammade fall då borgenärer vid aktiebolags konkurs har riktat krav motarbetstagarledamöter med stöd av reglerna i 13 kap, 2 § ABL. Enligt dessa bestäramelser svarar styrelseledamöterna solidariskt för bolagets uppkommande förbindelser,om de försummar att vidta vissa i lagen föreskrivna åtgärder föratt sätta bolaget i likvidation, Bestämraelserna i 13 kap. 2 § ABL om ansvar förstyrelseledamöter skall ses mot följande bakgrund. I ett aktiebolag svarar inte delägarna personligen för bolagets förpliktelser. Skyddet för bolagets borgenärerfinns i det aktiekapital som är avsatt ibolaget. Om detta kapital förbrukas, försvinner också borgenärernas skydd. I den aktuella bestäraraelsen i 13 kap, 2 § ABL har därför tagits in regler som anger att bolaget skall träda i likvidation, om det egna kapitalet understigerhälften av det registreradeaktiekapitalet. Så snart det finns skäl att anta att en sådan situation föreligger åligger det styrelsen att ofördröjligen upprätta en särskildbalansräkning. Visar balansräkningen att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade kapitalet, skall styrelsenvidta olika åtgärder för att få bolaget försatti likvidation. Styrelsen skall möjligttill bolagsstämma hänskjuta frågan om bolaget skall träda i likvidation. Om bolagsstämman inte beslutar att bolaget skall träda i likvidation, skall styrelsen hos rätten ansökaatt bolaget försätts i likvidation. Sådan ansökan kan ävengöras av en enskild styrelseledamot.Underlåter styrelseledamöterna att fullgöravad som åligger dera i nu nämnda avseenden, svarar de solidariskt för bolagets därefteruppkommande förbindelser. Ansvarsbestämmelsen i 13kap. 2 § ABL kan, vilket de aktuellabetal-ningskravsfallen visar, skapa särskildaproblem för arbetstagarledamöter i styrelsen. Det har t.ex. förekommit att arbetstagarledamöterna inte har fått del av väsentlig information om företagets ställning.När Prop. 1987/88: 10 företaget sedan gåtti konkurs har de tillsammans med övrigastyrelseledamöter blivit krävda på betydandebelopp avseende skulder som de självainte känt till existerade. Bestämmelsen i 13 kap, 2 § ABL kan i sådana situationer träffa arbetstagarledamöter särskilt hårt eftersom den inte ger utryrarae för hänsyn till enstyrelseledamots större eller mindre insikt i bolagetsverksarahet. Inte heller är jämkning av betalningsskyldigheten möjlig. I de aktuella betalningskravsfallen har , såvitt är känt, ingen arbetstagarledamot slutligt blivit ålagd betalningsskyldighet. Därav kan emellertid inte dras slutsatsen attarbetstagarledamöter vid en rättslig bedömningi domstol alltid skulle gå fria i sådana situationer där de själva hävdar att de inte haft vetskap ora företagetsekonoraiska ställning. Ofta kan det bli en renbevisfråga i dorastolen hur nycket denenskilde arbetstagarledaraoten har känttill. Övriga styrelseledamöter kan hävdaatt alla styrelseledamöter fått samma information om företagetsekonomi, och uppgift står mot uppgift. Den ekonoraiska risk som för den enskilde arbetstagarledaraoten på detta sätt är förknippad med uppdraget somstyrelseledamot upplevs på arbets-tagarsidan som enbelastning. Inte bara att arbetstagarledaraoten i vissa situationer, som man från den sidan ser saken, oförtjänt kandrabbas av ekonomisk förlust som fullständigt kan ruinera honom eller henne. Härtill komraer den osäkerhet sora reglerna allmäntsett ger upphov till och som medföratt många arbetstagare över huvud inte vågarta på sig uppdrag som styrelseledamot. På fackligt hållhar man med hänsyn till dessa omständigheter satt i fråga om raan inte i detta avseende börgå i från principen om likställdhetraellan styrelseledamöterna till förmån för en ordning som ärbättre anpassad till arbetstagarledamöternas särskildasituation i styrelsen, I själva verket,resonerar raan på fackligt håll, visar just de aktuella betalningskravsfallen attarbetstagarledamöterna i det praktiskastyrelsearbetet inte har betraktats sora likvärdiga med övriga styrelseledamöter. De har undanhållits information som övrigastyrelseledamöter fått del av och när sedan konkursen varit ett fakturahar det ställts krav på att de solidariskt skall vara raed och betala. Attgenora försäkring av arbetstagarledamöternalösa problemen har visat sig intevara möjligt. Mot tanken på att göra avsteg från principen om likställdhet mellan Prop. 1987/88: 10styrelseledamöterna genora att inskränka arbetstagarnas personliga betalningsansvarkan emellertid flera principiella invändningarresas. En sädan gäller de effekter en begränsningav ansvaret skulle kunna tänkas få pä arbetet istyrelsen. Som har konstaterats ärdet allmänt sett viktigt attarbetstagarledamöternas arbete i styrelsen inteuppfattas som raindre betydelsefullt änövriga ledamöters arbete. Ett avsteg från likställdhetsprincipenhar sagts kunna få till följd att arbetstagarledamöternas arbete betraktades sora mindre seriöst, med de negativa följer detta skulle fä för samarbetet och insynsmöjligheterna i företaget. En inskränkning avarbetstagarrepresentanternas ekonomiska ansvar i det hänseende varom nu ärfråga synes emellertid knappast behöva få några sådana effekter.Till en början kan konstateras attansvarsbegränsningen endast gäller den niycket speciella situation som avses i 13kap. 2 § ABL eller motsvarande, dvs. då likvidationsskyldighet föreligger förbolaget eller föreningen men verksamheten ändå drivsvidare och förpliktelser uppkommer för styrelseledamöterna.I alla andra avseenden skulle arbetstagarledamöterna ansvara fullt ut enligt de lagar och bestäramelser som reglerar företagets verksarahet; deras skadeståndsansvar kvarståroförändrat liksora deras personliga ansvar för förbindelser i övriga fall. Det kan i sammanhanget vidare intebortses från att arbetstagarrepresentanternasplats i styrelsen har sin grund i de anställdasarbete och inte i kapitalägande. Detta anger så att sägaden ram inom vilken deras arbetsinsatser börvärderas och påverkar också bedömningen av hur långtderas ansvar i rent ekonomiskt hänseenderira-ligen bör sträcka sig. Av större betydelse är emellertid att arbetstagarledamöternas auktoritet och anseende i styrelsearbetetinte hänger samraan med främst ansvarsreglernas utformning, utan snarare medderas personliga egenskaper, såsomkunskaper, integritet och allmänna omdöme. Det äromvittnat att arbetstagarledamöter med godapersonliga relationer till övrigamedlemmar i styrelsen kan nå betydanderesultat i fråga om inflytande i styrelsearbetet.Slutsatsen blir därför att ett avsteg från likställdhetsprincipen i det nu behandlade avseendet intenämnvärt kan förmodas påverka arbetstagarrepresentanternas ställning i styrelsen. En annan aspekt påproblemet är följande. Vilken betydelse förarbets- Prop. 1987/88: 10 tagarledamöternasagerande i styrelsen kan det tänkas få, om det inte längrevore möjligt att utkräva ett personligt betalningsansvar av dem? Kan detantas t.ex. att arbetstagarledamöterna isituationer varom nu är fråga, kanske raot bättre vetande och med åberopande av sysselsättningsskäl, i styrelsen skulle börja argumentera efter linjen att ett företags verksarahet skall drivas vidare, trots att företagets ekonomiska ställning ärsådan att verksamheten bordeavvecklas och företaget likvideras? Det förefaller inte särskilttroligt att en sådan utveckling skulle komraa att äga rura.