prop · GB03100 · 1987-12-31 00:00:00 — 1 propositionenföreslås bl.a. en ny lag om förfarandet hos kommunerna,förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig och krigsfara m.m. Dennalagstiftning avses ersätta bl.a. den s.k. administrativa fulj-maktslagen frånår 1942. , En tillkallad kommitté har tilluppgift bl.a. att utreda möjligheterna att stärka samernas rättsligaställning i frågor som rör rennäringen och överväga behovet av ett samisktorgan som kan företräda samerna i olikasammanhang. Kommittén lade fram ett delbetänkande (SOU1986:36) Samernas folkrättsliga ställning. Betänkandet är avsett som enbakgrund till kommitténs kommandeförslag. Det har därför inte remissbehandlats, men kommittén har själv sänt ut det tillvissa myndigheter och organisationer för eventuella synpunkter. Avsiktenär att kommittén skall avge ett betänkande. Datateknikentas i bruk på allt fler områden och i allt mer vidgad omfattning. Detför med sig åtskilliga frågor om behov av ny eller ändrad lagstiftning. Fleraav dessa frågor faller inom an-, svarsområde.Departementet har gett ut en informationsbroschyr (Skyddet för den personligaintegriteten i datasamhället - nu och ). Vidare deltar företrädareför departementet i arbetet i olika internationella organ med rättsliga frågorsom har anknytning till datorer. Idepartementets arbete står sådana frågor som är av betydelse för den enskildesintegritet i fokus. Som jag har redovisat förut (avsnitt 2.3 och 2.4) harviktiga uppgifter som rör frågan om datateknik och integritet anförtrotts åtdata- och offentlighetskommittén. Även i det tidigare omnämnda förslaget omrätt för enskilda att få ta del av uppgifter om sig själva i kriminalregistretaktualiseras spörsmål av detta slag. På detcivilrättsliga området aktualiserar datorerna flera olika spörsmål. Somexempel kan jag nämna de upphovsrättsliga frågorna om skydd för material somdistribueras i datakommunikationssystem och om skydd för datorprogram ochkretsmönster i halvledarprodukter, s.k. Prop. 1987/88:100 datachips (seavsnitt 2.14). Ett annat problem gäller ansvarsförhållanden Bil. 4 isamband med sådana datatjänster som avser t.ex. elektronisk betalningsförmedling.Denna fråga har särskilt uppmärksammats av FN:s kommission för handelsrätt(UNCITRAL). Civilrättsligaaspekter finns också i det arbete som bedrivs för att klarläggafrågor kring användningen av ADB-teknik vid slutande av avtal, bl.a. i deninternationella varuhandeln, och som ersättning för traditionella frakt- ochhandelsdokument. Detta arbetebedrivs både på ett nordiskt och på ett vidare internationellt plan. På detstraffrättsliga området har och datalagen ändrats med verkanfr.o.m. i syfte att förbättra det straffrättsliga skyddet motolovliga förfaranden med bl.a. datorer. Även dessa lagändringar föregicks avnordiska överläggningar. 3.1 Brottsutveckling och brottsbekämpning Brottsutvecklingen i är oroande. Sedan1950 har antalet polisanmälda brott ökat mer än fem gånger och till1986 var ökningen (Brottsutvecklingen . BRÅ forskning 1987:5).Även om tecken tyder på att det skett en viss minskning är brottslighetenshöga nivå alltjämt ett allvarligt samhällsproblem som fordrar kraftfullaåtgärder på såväl kort som lång sikt och olika vägar måste prövas för attnedbringa brottsligheten. Utformningen av straffskalorna i päföljdssystemetutgör ett viktigt inslag i detta arbete. För att respekten förlagstiftningen skall upprätthällas krävs attbrott leder till reaktioner frånsamhällets sida och påföljder som uppfattas som godtagbara och rättvisaav medborgarna. Sedan jagtillträdde som justitieminister har vissa straffrättsliga frågor debatteratslivligt. Några problem som därvid aktualiserats anser jag vara så passallvarliga att de motiverar klara förändringar av reglerna. Jag anser t.ex. attvissa sexualbrott, särskilt sådana som riktar sig mot barn, har tillmätts ettrelativt sett alltför lågt straffvärde. Jag anser vidareatt vi måste överväga åtgärder för att begränsa återfall i brott som riktar sigmot medborgarnas personliga integritet sådana åtgärder kommer även att innebärastraffskärpningar vid notoriska återfall i brott. Rent allmänt måste ocksåstraffverkställigheten för dem som begått allvarliga brott utformas så attrymningar och avvikelser från kriminalvårdsanstalter undviks. 1 syfte att komma till rätta med de angivna problemen kommer en rad åtgärder att vidtas. Som jag strax skall gå närmare in på pågår enöversyn av straffskalorna i . Nya regler för påföljdsval kommer snart att presenteras för , som för övrigt redan på regeringens förslag har beslutat om nya regler för anhållande och häktning. Risken för åter fall i brott kan genom de nya reglerna komma att få ökad betydelse för 22 beslut om sådanafrihetsberövanden. Reglerna för bl.a. permissioner Prop. 1987/88:100 inomkriminalvården ses över liksom rutinerna för hur beslut inom kri- Bil. 4minalvården skall fattas. Jag villi sammanhanget erinra om att en mycket stor andel av dem som döms för brott tillhör socialt utsatta grupper.1 bakgrunden finns i regel svåra uppväxtförhållanden, arbetslöshet ochmissbruk. Uppgiften att tillgodose dessapersoners behov av stöd ankommer visserligen främst på andra organ än de som verkar inom rättsväsendet.Det utesluter dock inte att man bör prövaalla rimliga möjligheter att tillgodose sådana intressen även i sambandmed lagföring för brott och inte minst inom ramen för det straffrättsligapåföljdssystemet. Det finns starka skäl att slå vakt om dehumanitära värden som präglat de senaste decenniernas utveckling ochkring vilka det råder en bred politiskenighet. Låt mig här också peka på att det är min bestämda avsikt attförsöka vidmakthålla den tradition som har inneburit att viktiga kriminalpolitiskabeslut kunnat fattas med bred majoritet. Jag skall i detföljande lämna en översiktlig redogörelse för de.kriminalpolitiska åtgärdersom genomförts eller planeras inom olika områden. Jag kommer först att beröravissa frågor om det brottsförebyggande arbetet. Sedan behandlar jag i tur ochordning straffiagstiftningen, påföljdssystemet, polis- och åklagarväsendetsamt kriminalvården. I ett särskiltavsnitt tar jag därefter upp frågan om ett program med syfte att stärkabrottsoffrens ställning. Den centrala kriminalpolitiskauppgiften är att förebygga brott. Det brottsförebyggande arbetet är å andrasidan inte enbart en uppgift för kriminalpolitiken i snäv mening. Intresset attmotverka brott gör sig i själva verketgällande på hela det samhällspolitiska fältet. Åtgärder inom skola ocharbetsliv, inom familje- och socialpolitik liksom inom den allmänna samhällsplaneringen kan vara av mycketstor betydelse när det gäller attförebygga brott. Det är en viktig politisk uppgift att verka för att debrottsförebyggande aspekterna beaktas i dessa sammanhang. Ettframgångsrikt brottsförebyggande arbete förutsätter att kunskaper ocherfarenheter på området utvecklas och sprids. BRÅ intar en central roll i detsammanhanget. Inom rådet bedrivs ett omfattande forsknings-och utvecklingsarbete. BRÅ utgör också en viktigkunskapsbank bl.a. när det gäller internationella frågor. Även andracentrala myndigheter utför emellertid viktiga uppgifter på detta område, såsomrikspolisstyrelsen och . Utanför justitiedepartementetsområde kan nämnas och . Tyngdpunkteni kampen mot brottsligheten måste emellertid ligga pä det lokala planet. I detbrottsförebyggande arbetet är det nödvändigt att bygga på samverkan mellanorganisationer, allmänna organ och föräldrar, lärare, arbetskamrater, grannaroch andra enskilda. pågår också en positivutveckling Ofr bl.a. prop. 1985/86:100 bil. 4 s. 22- Prop. 1987/88:100 23,skr. 1986/87:21 s. 11). Exempel på och modeller för aktioner mot bl.a. Bil.4 bostadsinbrott, stölder i butik, stölder av och från motorfordon samtskadegörelse av olika slag lämnas i publiceraderapport (1987:11) Samverkan mot brott. En viktig förutsättning för detta utvecklingsarbeteär den möjlighet till flexibilitet inom polisväsendet som skapats genomden polisreform som genomförts. Genom denna har bl.a. de lokalapolisstyrelserna getts betydande möjlighet att påverka polisarbetetsuppläggning. Ett intensivarebrottsförebyggande arbete på det lokala planet får emellertid inte medföra attstatsmakterna avstår från att fortlöpande prövapå vilket sätt man genom beslut av regering eller riksdag kan bidra tillatt motverka brottslighetens utbredning. I många sammanhang är det för övrigtendast på denna nivå som angelägna brottsförebyggande åtgärder kan beslutas.Detta gäller exempelvis när lagändringar är påkallade. Ett särskiltoroande inslag i brottsutvecklingen är den ökande användningen av våld.Brotten får i dessa fall särskilt allvarliga följder genom att knivar och andra farligatillhyggen kommer till användning.Genom bestämmelser som infördes öppnades möjligheter att i vissasituationer beslagta och förverka sådana föremål och genom en lagändring vidgades möjligheterna att företa kroppsvisitationi syfte att söka efter föremålen. Av betydelse idet här sammanhanget är också de ändringar i vapenlagen (1973:1176) som trän ikraft /88. Genom dessa ändringar har även start- ochsignalvapen förts in under vapenlagens kontrollsystem.Bakgrunden är att sådana vapen visat sig komma till användning iåtskilliga brottsliga sammanhang. Ändringarna innebär också att regeringen fåttett bemyndigande att föreskriva att vapenlagens bestämmelser skall tillämpas ifråga om andra föremål som är ägnade att användas vid brott mot någons liv, hälsa eller personliga säkerhet. Genom den tillkallade vapenutredningenkommer underlag att tas fram för att gå vidare på den inslagna vägen attmotverka riskerna för att farliga vapen kommmer till brottsliganvändning. Utredningen harredan överlämnat ett betänkande som rör frågor om förbud mot att bära kniv ochvissa andra farliga föremål i samband med offentliga tillställningar och allmännasammankomster. Betänkandet remissbehandlas , och det är minförhoppning att kunna presentera ett förslag på grundval avbetänkandet. Utredningenfortsätter nu sitt arbete med en översyn av vapenlagen. Utredningen skall ocksåta fram underlag för beslut enligt det bemyndigande som jag nämnde.Utredningen skall också överväga om vissa farliga föremål bör total förbjudas. Misshandel ochandra brott mot personer utspelar sig ofta mellan personer som tidigare levt ihop. Det finns många kvinnor och barn somlever i skräck för någon som de tidigare bott samman med. Ofta förföljsde utan att något direkt brottsligt äger rum. Polisen har i sådana fall intealltid befogenhet att ingripa för att bereda skydd. memoria som remissbehandlasföreslås att det skall bli möjligtatt Prop. 1987/88:100 utfärdaindividuella besöksförbud i syfte att ge den som förföljs en större Bil. 4 trygghet och vidare möjligheter att fåskydd av polisen. Jag återkommer till detta förslag. Jag villi det här sammanhanget också nämna att jag låtitremittera en departementspromemoria med förslag om rhöjlighet att förverkaförerhål som är särskilt ägnade att användas för skadegörelse, såsom färgsprayburkaroch liknande. Avsikten är att klotter och skadegörelse skall kunna förebyggas genom att polisen i motsats till vad som gäller gesmöjlighet att ingripa redan innan utrustningen kommit till användning.Promemorian remissbehandlas och det är min avsikt att därefterta upp frågan om en proposition i ämnet. Jag kan nämna att BRÅ arbetar med attförsöka motverka skadegörelse och klotter även på andra vägar. De grundläggande kriminalpolitiskaprioriteringarna görs vid besluten om vadsom skall vara straffbart och om hur stränga straff som skall gälla förolika brott. Det är en viktig uppgift att arbeta för en fortsatt anpassning avstrafflagstiftningen till nutida värderingar i dessa avseenden. Genom fängelsestraffkommitténshuvudbetänkande Påföljd för brott och remissyttrandena över detta har vi fåttett samlat underlag för en omfattande översyn av straffskalorna inte endast ibrottsbalken utan också i viktigare specialstraffrättslig lagstiftning. Dennafråga, som bereds inomdepartementet, ser jag för egen del som en av de viktigastekriminalpolitiska uppgifterna just . För att allmänheten skall ha förtroende för rättsväsendet är detnödvändigt att de olika brottensstraffskalor och förhållandet mellan dessa framstår som rimliga och rättvisa. Översynenförutsätter ett omfattande och grannlaga arbete och kräver en sådan tid att jaginte beräknar att kunna presentera något färdigt förslag . Det är också förtidigt att lämna någranärmare uppgifter om inriktningen av förslaget. Jag villemellertid redan här förutskicka att våldsbrott, vissa sexualbrott ochandra brott som kränker den personliga integriteten enligt min mening måstetillmätas ett högre straffvärde än nu i förhållande till brott därskadeverkningarna huvudsakligen är av rent ekonomisk art. Bl.a. med hänsyn härtill kan det i samband medöversynen av straffskalorna också bli aktuellt med ändringar avkriterierna för gradindelning vid olika brott. När det gäller misshandel ochstöld har i det hänseendet beslutat om vissa ändringar, sominnebär att domstolarna vid bedömning av omett brott är att anse som grovt skall ta större hänsyn till om gärningenpräglats av hänsynslöshet eller råhet resp. om tillgreppet skett efter intrångi någons bostad. Jag ser detta som en betydelsefull markering från bådeprincipiella och praktiska synpunkter. Också när det gällerstraffbestämmelsernas utformning och avgräns- ning pågår arbete av betydelse.Jag kan här nämna bl.a. att ett förslag om Prop. 1987/88:100 lagstiftning tillskydd för företagshemligheter kommer att Bil. 4 överlämnas tilllagrådet. Förslaget innehåller bl.a. straffbestämmelser som tar sikte på vissa former av s.k. företagsspioneri (se avsnitt2.13). Avsikten är vidare att i en departementspromemoria inom kortföreslå skärpta regler om häleri som tar sikte bl.a. på olika former av s.k.tvättning av svarta pengar. Jag räknarockså med att remittera en departementspromemoria med förslag omvidgat ansvar för myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövning. Jag vill vidare nämna att särskilda utredare ser övervarusmugglingslagen och bl.a. den straffrättsliga regleringen i samband medarbetsolyckor. Kampen motnarkotikabrottsligheten är en av de mest angelägna kriminalpolitiskauppgifterna. Vid sidan av ett omfattande utvecklingsarbete av annat slag är idet sammanhanget också olika ändringar i strafflagstiftningen aktuella. I ennyligen avlämnad proposition har sålunda regeringen föreslagit ändringar inarkotikastrafflagen som gör det helt klart att all olovlig hantering avnarkotika, inklusive konsumtionen som sådan, är förbjuden. Jag villockså nämna att tar aktiv del i det intensiva internationellaarbete som pågår, bl.a. inom FN och , och som syftar till att motverka den internationella handeln med narkotika. FNanordnade en världskonferens om narkotikafrågor, ocharbetet på särskild konvention om illegal narkotikahandel är långtframskridet. När det gällertrafikbrottslagstiftningen vill jagnämna att jag räknar med att det skall avlämnas en rapport sombehandlar möjligheten att ersätta blodprov som rättsligt bevismedel itrafiknykterhetsmäl med prov av utandningsluften. Rapporten utarbetas avrikspolisstyrelsen i samråd med statens rättskemiska laboratorium och BRÅ underledning av en särskild referensgrupp. Frågan är av stor praktisk betydelse föratt bekämpa trafiknykterhetsbrotten. Det är min avsikt att, i anslutning tillatt rapporten remitteras, även inhämta remissinstansernas synpunkter på denofta diskuterade frågan om en sänkning av straffbarhetsgränsen för sådanabrott. Narkotikabrottslighetenhör till de dominerande kriminalpolitiskaproblemen och bestämmelserna om trafikbrott till demest frekvent till-lämpade straffbuden. Trots detta finnsstraffbestämmelserna på dessa områden inte i , som är vårt centralastraffrättsliga lagverk, utan i den s.k. specialstraffrättsliga lagstiftningen.Samhällsutvecklingen har över huvud taget medfört att specialstraffrätten fått allt större praktisk betydelse i förhållande till . Liksom narkotikabrottsligheten är även t.ex.miljöbrotten och den moderna ekonomiska kriminaliteten till stor del nyafenomen. Mot bakgrund avspecialstraffrättens växande betydelse finns det anledning att från generellautgångspunkter överväga förhållandet mellan ochspecialstraffrätten. Systematiska skäl talar sålunda för enprincip som innebär att sådana brott som har högt straffvärde eller Prop.1987/88:100 som är vanligt förekommande bör finnas samlade i . 4 sådan ordning skulle också bl.a. vara ägnad att göra relationen mellanstraffbestämmelserna och mellan de olika brottens straffvärden tydligare,vilket i sin tur skulle kunna erbjuda fördelar både från lagteknisk synpunktoch för rättstillämpningen. På vissa områden kan det dock finnas mera praktisktbetingade motskäl som givetvis också måste beaktas. Problem av de slag som jag nu berört är på intet sättunika för . Tvärtom torde de utgöra en väsentlig orsak till att det i en rad länder, bl.a. våragrannländer och , pågår omfattande strafflagprojekt. För svensktvidkommande finns knappast behov att påbörja arbete med någon totalstrafflagreform. Det är emellertid som jag ser det angeläget att de problem somjag nu i all korthet har antytt beaktas inom ramen för både det fortlöpandereformarbetet och den mera långsiktiga planering- Harman väl bestämt sig för att straffbelägga en viss handling måste man också varaberedd att döma ut påföljder när förbudet överträds. Detta är väsentligt föratt kriminaliseringen skall behålla sintrovärdighet och kriminalpolitiken sin genomslagskraft. Det är också viktigtför att rättsväsendets brottsförebyggande effekter skall bevaras. Betydelsen avstränga straff skall inte överdrivas, men det är viktigt att straffen kanuppfattas som rättvisa av medborgarna. En utvecklingslinje inom kriminalpolitiken är attbegränsa bruket av fängelse till de fall en sådan påföljd behövs för denallmänna laglydnaden. Det är en inriktning som det råder bred politisk enighetom, även om meningarna ibland kan vara delade om vilka vägar som bör väljas.Allmän enighet råder också om att frihetsstraff inte är ägnade att ha någrapositiva effekter för de personer som utsätts för dem. har det pågått en betydandeomdaning av påföljdssystem. Det har, glädjande nog, kunnat ske ibred politisk enighet och i en gemensam strävan att humanisera systemet. Somexempel kan nämnas att de tidsobestämda påföljderna ungdomsfängelse ochinternering har avskaffats och att skyddstillsynspäföljden pä olika sätt harförstärkts. Den senaste betydelsefulla ändringen har trätt i kraftden då möjligheter öppnats för domstolarna att döma missbrukareoch vissa andra vårdbehövande till s.k. kontraktsvård. Avsikten med dennapåföljdsvariant är att vissa tilltalade som annars skulle ha dömts till fängelseskall kunna undgå detta, om de i stället frivilligt underkastar sig enbehandlingsplan. Följer de inte behandlingsplanen, finns särskilda regler omatt påföljden skall undanröjas och ersättas med ett fängelsestraff. Eftersombrottslighet ofta har ett starkt samband med olika former av missbruk har jagför egen del förhoppningar om att kontraktsvården på sikt skall kunna visa sig varaett verksamt medel för att i vissa fall under- 27 lätta den dömdes möjligheter att anpassa sig i samhället. Avsikten är attriksdagen skall föreläggas förslag i Prop. 1987/88:100 ytterligare två frågor av stor betydelse förpåföljdssystemet och dess till- Bil. Den ena gäller behandlingen avpsykiskt störda lagöverträdare och den andra principerna för straffmätning ochpåföljdsval. Jag räknar medatt förslaget om straffmätning och påföljdsval - vilket grundas påfängelsestraffkommitténs förut nämnda huvudbetänkande kommer att bilda en godgrund för ett fortsatt reformarbete när det gäller påföljdssystemet ochutformningen av verkställigheten av olika påföljder. Det område somnärmast står i tur är en översyn av bestämmelserna om villkorlig frigivning. Denna fråga, som har ett nära sambandmed den översyn av straffskalorna som jag tidigare berört, har också denbehandlats i fängelsestraffkommitténs huvudbetänkande och bereds för närvarandei departementet. Jag vill redan här säga att det är min avsikt att föreslå attden nuvarande huvudregeln om halvtidsfrigivning skall avskaffas. Den storaskillnaden mellan utmätt straff och faktisk anstaltstid har otvivelaktigt visatsig vara svårförståelig för allmänheten. vill jag dock framhålla att min avsikt inte är att det samlade resultatet av behandlingenav fängelsestraffkommitténs förslag skall leda till några generella ökningar avde faktiska anstaltstiderna. 3.5 De unga lagöverträdarna Man vet numera ganska väl i vilkasammanhang ungdomar begår brott och vilkaungdomsgrupper som löper en stor risk att fastna i kriminalitet. Det ärpå dessa grupper som insatserna bör koncentreras. En viktig målsättning börsjälvfallet våra att förebygga att ungdomar över huvud taget ger sig in ikriminalitet. I strävan attåstadkomma detta spelar samarbete på lokal nivå mellan framför allt skolan och de sociala myndigheterna en central roll. Vidare kan föräldrarnas roll i dettasammanhang inte överskattas. Det är i första hand föräldrarna som i den dagligauppfostran kan visa ungdomarna var gränserna för socialt acceptabla beteendengår. Därför bör man på allt sätt stödja och hjälpa dem som känner sig vilsna isitt föräldraansvar. Jag har tidigare i min redogörelse för åtgärdermot brott pekat på fiera reformer som kan ha betydelse inte minst förbekämpandet av ungdomsbrottsligheten. Det gäller t.ex. förslaget attkriminalisera konsumtion av narkotika. Även förslaget om ett förbud mot attinneha knivar m.m. vid offentliga tillställningar och allmänna sammankomsterbör nämnas i detta sammanhang. När det gäller denstraff- och processrättsliga lagstiftningen i övrigt råder det en bred enighet om principen att framför allt unga lagöverträdare skall särbehandlas, bl.a. på det sättet att deras brottslighet i betydligt mer begränsad utsträckning än de äldres skall bli föremål för domstolsprövning och åtgärder inom kriminalvår dens ram. Principen är i stället att de unga skall uppmärksammas av de sociala myndigheterna och att dessa på olika sätt skall ge råd och stöd eller ingripa med åtgärder enligt den sociala lagstiftningen. för tanken på en sådansärbehandling är de regler som finns i lagen Prop. 1987/88:100 (1964:167)med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Under detsenaste året har ett brett arbete bedrivits för att undersöka om lagstiftningennär det gäller unga lagöverträdare är i alla delar väl avvägd eller om man kanåstadkomma förbättringar på olika punkter. Därvid har uppmärksamheten riktatsfrämst mot frågan hur man på ett bättre sätt skall kunna göra klart för de ungalagöverträdarna att samhället inte tolererar brottsliga beteenden. Ett viktigtinslag i dessa överväganden rör frågan hur man skall kunna förbättrabrottsoffrens ställning och klargöra för de unga lagöverträdarna vad derasbrottslighet förorsakar dem som drabbas av den. Det är inte bara fråga omeffektivare möjligheter för myndigheterna att ingripa i skilda situationer.Särskilt för en ung, formbar människa är det viktigt att samhällets reaktionockså kommer snabbt. Dessa frågor har tagits upp till behandling bl.ä. i den inom justitiedepartementetupprättade promemorian (Ds Ju 1987:11) Ändrade regler om åtalsunderlåtelse förunga lagöverträdare. Efter förslag avregeringen (prop. 1986/87:106) får domstolarna möjlighet att i samband med att någon döms tillvillkorlig dom eller skyddstillsyn förbrott som har vållat skada ålägga den dömde att söka avhjälpa skadan. Ipromemorian om de unga lagöverträdarna upptas fiera förslag till hur man skulle kunna gå vidare ochinskärpa vikten av att den som åstadkommit en skada gör rätt för sig. Sålundaföreslås att en polisman som griper en ung lagöverträdare får rätt att anmoda den unge att genom egna insatseravhjälpa eller begränsa skadan. Åklagaren föreslås få uttryckligamöjligheter att vid beslut om åtalsunderlåtelse väga in den unges vilja attgottgöra mälsäganden för skada.