prop · GB03101 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag har redogjort för min syn på vilken detaljeringsnivåsom bör tillämpas i detta ärende vad gäller lag, förordning ochmyndighetsföreskrifter. Jag föreslår att den närmare bestämningen av vilkavaror som skall omfattas av lagens tillämpningsområde bör överlämnas tillregeringen eller till expertmyndigheten som därvid givetvis är bundna avlagens syfte att ge skydd mot brand eller explosion. Förriksdagens information vill jag dock i detta sammanhang redogöra förhuvuddragen av vad jag avser att föreslå regeringen i detta avseende.Detta är särskilt angeläget eftersom jag avser att, i anslutning tillutredarens förslag, föreslå vissa nyheter i förhållande till gällande rätt. Vidfastläggandet av tillämpningsområdet för lagstiftningen om de brandfarliga ochexplosiva varorna måste utgångspunkten vara de brand-och explosionsrisker somhänger samman med varorna. Liksom tidigare avses varor som består av ellerinnehåller explosivämnen samt brandfarliga gaser och vätskor hänföras tilltillämpningsområdet. Allmänt vedertagna tekniska definitioner av begreppen gasoch vätska återges bl. a. i till-lämpningsföreskrifter till arbetsmiljölagenresp. lagen om transport av farligt gods. Tillskillnad från vad som gäller bör, enligt utredarens mening, de brandfarligavätskorna renodlat avgränsas utifrån brandfarlighetsprinci-per. Härvid börhänsyn tas dels till sannolikheten för att vätskan skall antändas,vilket hänger samman med vätskans flampunkt, dels till omfatt- Prop. 1987/88:101ningen av de effekter som blir följden av att vätskan antänds, vilket bl. a.hänger samman med den mängd av vätskan som hanteras. Jaginstämmer i utredarens uppfattning att avgränsningen av de brandfariigavätskorna bör ske endast utifrån deras brandfariighet, bestämd genom deras flampunktoch den mängd som hanteras. Somhuvudregel bör gälla att som brandfariiga vätskor skall räknas alla vätskor medflampunkt upp till en viss gräns (den generella flampunkts-gränsen). Dettaskiljer sig inte från den nuvarande ordningen. Dessutom skall som brandfariigavätskor även kunna räknas vätskor med flampunkt över den generella gränsen i defall deras hantering bedöms översfiga en viss minsta risknivå. Därigenom öppnasmöjligheten för att såväl utöka som krympa tillämpningsområdet i förhållandetill den nuvarande ordningen. Att fastställa aktuell risknivå fordrarkvalificerade bedömningar från skyddssynpunkt. Av det skälet föreslår jag att SÄIbemyndigas att föreskriva när en reglering skall ske på nämnda grund.Vägledande för SÄI:s bedömning bör vara om vätskan hanteras i stor mängd påsamma ställe och om hanteringen kan orsaka betydande skada genom brand ellerexplosion. Iutredarens uppdrag ingick att föreslå regler för hantering av sådana varor somutvecklar brandfariig gas vid kontakt med vatten och sådana oxiderande eller självantändandevaror som kan medföra brand- eller explosionsrisk, m. m. Hanteringen av dessavaror är i huvudsak oreglerad, utom att lagen om transport av fariigtgods är tillämplig vid transport. Som utredaren har föreslagit bör sammabestämmelser gälla för sådana varor som för de brandfariiga gaserna ochvätskorna, eftersom alla dessa varor kan orsaka skada genom brand ellerexplosion. Det nya varuområdet bör därför i huvudsak lagtekniskt inrymmas ibegreppet brandfarliga varor och omfattas av bestämmelserna om dessa varor. Debrandfariiga varorna i lagens mening avses således i fortsättningen bestå av brandfariigagaser, brandfariiga vätskor, brandfariiga fasta varor, självantändande varor,varor som utvecklar brandfariig gas vid kontakt med vatten, oxiderande varoroch organiska peroxider. Eftersom det nya varuområdet också kan innehålla vissavaror, som t. ex. enbart kan utgöra en explosionsrisk i små mängder, bör detvara möjligt att de föreskrifter som gäller de explosiva varorna skall kunnavara tillämpliga. Medhänsyn till vad jag har anfört i fråga om brand- och explosionsriskensbetydelse för lagens tillämplighet följer att vissa undantag från lagenstillämpning är nödvändiga. Så är t. ex. inte alla varor som defini-tionsmässigttillhör någon av de nya varugrupperna lika farliga från brand-och explosionsskyddsynpunkt.Inom var och en av varugrupperna finns hela skalan från mycket fariiga varor tillpraktiskt taget ofariiga varor representerad. Vissa varor förekommer också imer eller mindre utspädd form, varvid farligheten avtar med avtagandekoncentration av varan. Regleringen bör därför avpassas med utgångspunkt i enriskbedömning från fall till fall. Sådana riskbedömningar bör anförtrosexpertmyndigheten. Deolika förfarandena Prop. Gällandelag om explosiva och brandfarliga varor saknar en samlande benämning för detänkbara förfarandena med varorna. I lagen om kemiska produkter och ilivsmedelslagen (1971:511) finns en sådan samlande benämning, nämligenhantering. I förordningen om brandfariiga varor används begreppet hanteringmed den inskränkta betydelsen tillverkning, bearbetning och användning. Attbegreppet har olika innebörd i förordningen och i t. ex. lagen om kemiskaprodukter har i praktiken vållat problem för dem som berörs av bådaförfattningarna. För att kunna ge författningarna om brandfarliga och explosivavaror en enkel och praktisk utformning behövs en samlande benämning för deolika förfarandena med varorna. Utredaren har därvid funnit det naturligt attutgå från begreppet hantering såsom det används i lagen om kemiska produkteroch livsmedelslagen. Medhantering avses i lagen om kemiska produkter tillverkning, bearbetning,behandling, förpackning, förvaring, transport, användning, omhändertagande,destruktion, konvertering, saluförande, överlåtelse och därmed jämförliga förfaranden.Av ordalydelsen framgår att de nämnda slagen av hantering främst skall ses somexempel och att begreppet hantering skall anses inbegripa alla möjligaförfaranden med varorna med undantag för import. Ilikhet med utredaren föreslår jag att lagen om brandfarliga och explosivavaror skall vara tillämplig på hantering och import av de avsedda varorna.Begreppet hantering förutsätts därvid ha samma betydelse som i lagen om kemiskaprodukter. Själva exemplifieringen bör dock modifieras så att den blir anpassadtill den faktiska hanteringen av de brandfarliga och explosiva varorna. Somjag tidigare redovisat finns det särskilda författningar som avser försvarsmaktenshantering av de brandfarliga cch explosiva varorna. FBVgäller i princip även inom försvarsmakten. Regeringen får dock undantaförsvarsmaktens anläggningar samt dess innehav av brandfarliga varor fråntillämpningen av förordningen eller viss bestämmelse i den. Sådanaundantagsbestämmelser har meddelats i förordningen (1962:500) om brandfarligavaror som omhänderhas av försvarsmakten, m. m. Förordningen (1957:232) omexplosiva varor för försvarets behov m. m. ersätter för försvarsmaktens del FEV. Detmateriella innehållet i de särskilda förordningarna för försvarsmak ten är i huvudsak detsamma som i FBV och FEV. Det är i stort sett fråga om samma restriktioner vid hantering och import av dessa varor inom försvarsmakten som inom samhället i övrigt. Att särskilda förordningar för försvarets verksamhet förekommer vid sidan av de övriga förordningarna bidrar till att göra lagstiftningsområdet svåröverskådligt. Det har också ifrågasatts om de formella skillnaderna i bestämmelserna är sakligt motive rade. Enligt utredarens meningbör även fortsättningsvis försvarsmaktens befattning med de brandfarliga ochexplosiva varorna i princip följa de allmänna reglerna. Jag har därför utformatförslaget till lag om brandfarliga och explosiva varor med tanke på att denäven skall tillämpas inom försvarsmakten. De särbestämmelser som kan varanödvändiga inom försvarsmakten får införas i de allmänna föreskrifterna förhanteringen av dessa varor. Det skall tilläggas att begreppet försvarsmakten idetta avseende används i betydelsen försvarsmaktens fredsorganisation enligt 6§ förordningen (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten. 2.5 De grundläggande skyddsprinciperna Mittförslag: Lagen skall innehålla grundläggande bestämmelser om skyddsåtgärder ifråga om platsen där de brandfarliga och explosiva varorna hanteras och ifråga om dem som hanterar sådana varor samt bestämmelser om kompetenskrav,utredningsskyldighet, informationsplikt och upplysningsskyldighet, vilka ihuvudsak riktar sig mot dem som yrkesmässigt hanterar varorna. Bemyndigandeges till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer attföreskriva om kontrollåtgärder m. m. Lagenskall innehålla regler om tillstånd, särskilda villkor eller förbud i fråga omhantering eller import av varorna. Byggnadsnämndenskall vara tillståndsmyndighet i fråga om de brandfarliga varorna ochpolismyndigheten och SÄI i fråga om de explosiva varorna. Utredarensförslag: Överensstämmer huvudsakligen med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att invända mot utredarensförslag. Skälen för mitt förslag: Jaghar tidigare (avsnitt 2.2) redovisat varför den nödvändiga regleringen av debrandfarliga och explosiva varorna i lagen bör sammanfattas i ett antal allmänthållna bestämmelser om de skyddsprinciper som bör gälla. Därför har deskyldigheter som skall gälla vid hanteringen av dessa varor uttryckts igenerella termer. De detaljbestämmelser som är nödvändiga för den faktiskahanteringen förutsätts, som jag sagt, meddelas av SÄI. Skyldigheterna vidhanteringen av de brandfarliga och explosiva varorna har redovisats i ett antalgenerella bestämmelser som berör såväl de byggnader, anläggningar ochverksamheter, i vilka varorna hanteras som dem som hanterar dessa varor. Blanddessa vill jag särskilt nämna en bestämmelse med krav på utredning om riskernaför brand eller explosion i vissa fall som saknar direkt motsvarighet inuvarande regler. påtalats som en brist fränbl. a. SÄI. En motsvarande bestämmelse finns i Prop. 1987/88:101 fråga omde kemiska produkterna. För motiven i övrigt till de föreslagna bestämmelsernahänvisas till specialmotiveringen (avsnitt 4). Degällande reglerna i fråga om explosiva varor innebär att det ställs krav påtillstånd för tillverkning av, handel med och innehav av sådana varor. Ipraktiken gäller tillståndsplikten för all hantering av dessa varor med vissa uttryckligenangivna undantag. Utredarens förslag följer samma linje och huvudregeln har formuleratsså att den som hanterar explosiva varor skall ha tillstånd till hanteringen.Detta innebär att alla former av hantering av varorna på en plats eller i enverksamhet bör ingå i tillståndsprövningen. Så t. ex. skall vid granskning aven tilltänkt verksamhet i samband med prövning av ett ärende om tillstånd tilltillverkning även den i verksamheten ingående förvaringen (innehavet)granskas. En ansökan om tillstånd till viss hantering skall därför uppta allaktuell hantering. Som jämförelse kan nämnas att denna ordning redan nu gällervid prövning av tillstånd till hantering av de brandfarliga varorna. Ifråga om de brandfarliga varorna bör tillståndsplikten i huvudsak vara oförändrad.Tillståndskravet begränsas således till yrkesmässig hantering eller när detannars är fråga om en större mängd. Jag har tidigare redovisat att ett antal nyavarugrupper skall ingå i varuområdet brandfarliga varor (avsnitt 2.4). Deföreslagna bestämmelserna om tillstånd medför att tillståndsplikten även skallomfatta dessa varugrupper. Det är dock inte givet att alla varor i dessavarugrupper alltid eller ens alls behöver omfattas av någon tillståndsplikt.Som jag sagt skall regleringen i fråga om dessa varor avpassas i enriskbedömning från fall till fall. Utredarenhar föreslagit att tillstånden i motsats till vad som gäller skall meddelasatt gälla . Skälet är de förändringar som kan uppkomma iverksamheter, vari en hantering av brandfarliga eller explosiva varor ingår.Jag delar utredarens uppfattning att villkoren för en tillståndspliktighantering bör omprövas . Genom att alla tillstånd blirtidsbegränsade uppnår man även att tillstånd till verksamhet som inte längrepågår automatiskt förfaller. Utredarenhar föreslagit att hittillsvarande uppgifter att pröva frågor omtillverkning m. m. av de explosiva varorna skall upphöra. Utredaren har därvidhänvisat till en rapport från statskontoret. Länsstyrelsernas arbetsuppgifter- förenkling och avveckling (1985:53), samt uppgifter frän företrädare förnågra av de länsstyrelser som har flest ärenden av ifrågavarande slag och från SÄI. Enligt statskontoretsrapport är antalet ärenden om hantering av explo siva varor som ankommer på länsstyrelserna förhållandevis litet. Vid de fyra länsstyrelser som närmare studerats enligt rapporten varierar antalet ärenden om tillverkning av explosiva varor mellan O och ca 50 och 23 ominnehav av fabriks- och upplagsmagasin mellan ca 5 och ca 30 . Motsvaranderesursåtgång anges vara mellan O och resp. mellan ca 10och . Rapporten visar också att ärendena är ojämnt fördelademellan länsstyrelserna. I praktiken svarar tre å fyra av landets länsstyrelserför merparten av de förekommande ärendena och därtill de mest omfattande.Detta har att göra med att den tillverkande explosivvaruindustrin ärkoncentrerad till vissa regioner inom landet. Vid de flestalänsstyrelser är således ärenden om tillstånd till hantering av explosiva varorförhållandevis sällsynta. Det kan därför förutsättas att sådana länsstyrelserhar svårt att upprätthålla den nödvändiga kompetensen och handlingsberedskapenför sådana ärenden. Detta drabbar indirekt sökandena. Jag delar därförutredarens bedömning att tillståndsgivningen bör överföras till en centralnivå där en sådan kompetens och handlingsberedskap finns. Länsstyrelsensuppgifter som tillståndsmyndighet i fråga om hanteringen av de explosivavarorna bör därför överföras till SÄI. För övrigt börpolismyndigheten och även fortsättningsvis pröva ärenden omtillstånd till hantering av de explosiva och brandfarliga varorna. Det finnsflera skäl som talar för att behåller sin funktion somtillståndsmyndighet i fråga om de brandfarliga varorna. Byggnadsnämnderna har,som sagts, redan erfarenhet av denna ärendehandläggning. Dessutom ärdet av såväl skyddsmässiga som rationella skäl nödvändigt att samordna tillståndsgivningennär det gäller de brandfarliga varornas hantering med kommunernas verksamhet medfysisk planering och bygglovsgivning. 2.6 Den centrala myndighetens namn Mitt förslag:Namnet på den centrala förvaltningsmyndigheten för ärenden som rör brandfariigaoch explosiva varor skall som vara sprängämnesinspektionen. Utredarensförslag: Utredaren har föreslagit att namnet ändras till Inspektionen förbrandfarliga och explosiva varor. Remissinstanserna:De remissinstanser som yttrat sig i frågan avstyrker med ett undantagutredarens förslag. Skälen för mitt förslag:Utredaren anser att namnet sprängämnesinspektionen ger en missvisande bild avmyndighetens totala verksamhet. Skälet härför är att ungefär två tredjedelar avverksamheten avser brandfarliga varor och ungefär en tredjedel explosiva varor. Jag kan hålla med om attmyndighetens nuvarande namn inte helt återspeglar verksamheten. Det är dockförknippat med vissa nackdelar, bl. a. ökade kostnader för information, attändra ett inarbetat och hos berörda intressenter i allt väsentligtvälkänt namn. Jag anser inte att fördelarna med en namnändring i enlighet medutredarens förslag uppväger nackdelarna.Jag är därför inte beredd att föreslå en ändring av myndighe- Prop.1987/88:101 tens namn. Jagtar nu upp vissa anslagsfrågor för SÄI. har i statsbudgeten /89 regeringen föreslagit att anvisa ett förslagsanslagav . Mittförslag till lag om brandfarliga och explosiva varor innebär att SÄI i förhållandetill nu gällande ordning påförs nya arbetsuppgifter. Sålunda skall inspektionenutarbeta erforderliga skyddsföreskrifter och allmänna råd för samt utövatillsyn över hanteringen av sådana varor som innefattas i de nya varugruppernabrandfarliga fasta varor, självantändande varor, varor som utvecklarbrandfarlig gas vid kontakt med vatten, oxiderande varor samt organiskaperoxider. SÄI påförs vidare uppgiften att pröva ärenden om Ullstånd tilltillverkning m. m. av explosiva varor som det ankommer pålänsstyrelse att pröva. Enligtden särskilda utredarens bedömning behöver SÄI:s resurser därigenomförstärkas. Remissinstanserna har inget att invända mot utredarens bedömning. Jagdelar utredarens uppfattning att de nya arbetsuppgifter som påförs SÄI är avsådan omfattning att inspekfionens resurser behöver förstärkas. Jag villsamtidigt framhålla att en överföring av prövningen av tillstånd till tillverkningm. m. av explosiva varor till SÄI bör leda till en minskning av länsstyrelsernasresursbehov. SÄIhar i en särskild skrivelse till regeringen redovisat sin bedömningav det resursbehov som de föreslagna nya arbetsuppgifterna medför förinspektionen. SÄIbedömer, med det underlag som finns om antalet tillståndsärenden, resursbehovetför en överföring av tillståndsärenden om explosiva varor till en handläggartjänstoch ca tre Qärdedels handläggartjänst/kanslitjänst (sammanlagt -/år). SÄIframhåller i skrivelsen att det inte går att göra en totalbedömning av insatsbehovetför de fem ämnesgrupper, som enligt lagförslaget skall omfattas av den nyalagstiftningen, eftersom underlag i form av en djupare analys av behovet ännusaknas för flertalet ämnen. Inspektionen föreslår att det fill att börja medinrättas en handläggartjänst för denna arbetsuppgift. Vad avser stödfunktionerbedömer inspektionen behovet till en Qärde-dels kanslitjänst. Det sammanlagdamedelsbehovet uppgår till -/år. Vidareberäknas övriga förvaltningskostnader som materialkostnader, resekostnader m.m.att öka. (-(-/år varav . är engångskostnader). SÄIanser att inspektionens arbete inom ifrågavarande områden lämpli- 25 gen bör starta senast etthalvår före det att lagen träder i kraft och att Prop. 1987/88:101 resurserför bör ställas till inspektionens förfogande. Jagdelar i huvudsak SÄI:s bedömning av det resurstillskott som fordras för attinspektionen skall kunna utföra de nya arbetsuppgifterna. Jag anser vidare attförstärkningen bör ske före lagens ikraftträdande. Med utgångspunkti mitt förslag att den nya lagstiftningen skall träda i kraft den 1 juli 1989har jag för de nya arbetsuppgifterna beräknat medelsbehovet till . Av detta belopp avser . Vidmin anmälan till regeringen av förslag till budgetproposition (prop.1987/88:100 bil. 14) anförde jag att jag hade för avsikt att återkomma tillfrågan om kostnadsram för SÄI för treårsperioden /89-1990/91 i anslutning tillförslag om ny lagstiftning om brandfarliga och explosiva varor. Jag tar därförnu upp denna fråga. Enförsöksverksamhet med treåriga budgetramar inom statsförvaltningen /86. En utvidgad försöksverksamhet inleddes under hösten 1986och omfattar bl. a. sprängämnesinspektionen. Inspektionen fick därför införperioden /89-1990/91 särskilda direktiv för anslagsframställningen /89. Enligtdirektiven skulle SÄI i en rapport bl. a. analysera verksamheten och bedömautvecklingen inom verkets olika verksamhetsområden. Mot denna bakgrund skulleverket lämna förslag till rikthnjer för verksamheten. SÄIlämnade sin rapport till regeringen . I rapporten har verketredovisat sin verksamhet, analyserat resultatutvecklingen, gjortframtidsbedömningar och föreslagit åtgärder i syfte att bättre anpassa sin verksamhettill de krav som ställs på inspektionen. Detövergripande målet för SÄI:s verksamhet är att genom föreskrifter, råd ochanvisningar samt genom tillsyn och inspektioner förhindra att personer och egendomkommer till skada vid tillverkning, förvaring eller annan hantering avbrandfarliga eller explosiva varor. Jagdelar i huvudsak SÄI:s slutsats att några betydande förändringar inte behövervidtas i inriktning och arbetssätt. Jag vill dock framhålla vikten av attinspektionen fortsätter att utveckla informations-, utbildnings- ochserviceinsatser som komplement till den traditionella tillsynsverksamheten.Det är vidare enligt min mening viktigt att de av inspektionen föreslagnaåtgärderna för att utveckla och effektivisera tillsynen genomförs. SÄL.sförslag att få försöksvis till viss del utvidga sin verksamhet inom områdenafälttillsyn, service, utbildning och rådgivning anser jag i allt väsentligt börtillstyrkas. a. med hänsyn till att detta gör det möjligt för inspektionenatt vid behov med ett förenklat förfarande kunna tillgodose en begränsadefterfrågan från olika industrigrenar och branschorganisationer. SÄIförelår att inspektionen försöksvis får möjlighet att under vissa förutsättningar åta sig uppdragsverksamhet. Det kan dock från principiella 26 utgångspunkter resasinvändningar mot en sådan ordning. Jag är därför Prop. 1987/88:101 inteberedd att föreslå att SÄI får bedriva uppdragsverksamhet. Jagdelar vidare SÄI:s uppfattning att det nuvarande avgiftssystemet bör behållas.Enligt min mening bör inspektionen även i fortsättningen fortlöpande utvärderaavgiftssystemet så att lämpliga förändringar och förbättringar av större ellermindre omfattning kan genomföras. Enligtmin mening bör den av SÄI föreslagna inriktningen av verksamheten läggas tillgrund för en treårig budgetram för sprängämnesinspektionen under perioden1988/89-1990/91. Genom att en treårig budgetram beräknas för verksamheten börinspektionens möjligheter att långsiktigt planera rationaliseringar och omprioriteringarunderlättas. Det bör därmed enligt min mening föreligga goda förutsättningarför att ytterligare öka effektiviteten inom SÄI. Jagberäknar kostnaderna för sprängämnesinspekuonens verksamhet till 8912000 kr.för /89. För de två följande budgetåren bör kostnadsramenberäknas till . /90 och . /91.För treårsperiodens två sista år har jag beräknat att kostnaderna ökar medhögst . Med denna förstärkning får SÄI försöksvis möjlighetatt vid behov utvidga sin verksamhet inom områdena fälttillsyn,service, utbildning och rådgivning för att kunna tillgodose efterfrågan frånnäringslivet. Huvudförslaget har fördelats /89, 2 /90 och /91. Medelsramen för det andra ochtredje budgetåret i perioden bör senare pris- och löneomräknas. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättatsförslag till 1. lagom brandfarliga och explosiva varor 2. lagom ändring i sekretesslagen (1980:100) Förslagetunder 2 har upprättats efter samråd med chefen för . 4.1 Lag om brandfarliga och explosiva varor Iförhållande till det till lagrådet remitterade lagförslaget har ändringar gjorts i enlighet med lagrådets förslag. Som lagrådet förordat har också 13 och 14 §§ i lagrådsremissen flyttats så att de i propositionens lagförslag utgör 14 resp. 13 § samt 20 och 21 §§ i lagrådsremissen sammanslagits till en paragraf, 20 §, i propositionens lagförslag. Som en konsekvens härav har det tredje stycket i 22 § i det remitterade förslaget avskiljts som en ny paragraf. En ny bestämmelse om verkställighet av beslut enligt lagen har också införts. En viss språklig bearbetning av lagtexten har dessutom gjorts. Lagen (1975:69) omexplosiva och brandfarliga varor ersätts av en ny lag Prop. 1987/88:101 ombrandfarliga och explosiva varor. Ilagen om explosiva och brandfarliga varor bemyndigas regeringen att i fråga omsådana varor meddela föreskrifter som gäller tillverkning, handel, hantering,förvärv och överlåtelse, transport i vissa fall eller införsel eller som iövrigt är påkallade från säkerhetssynpunkt. Sådana föreskrifter finns iförordningen (1949:341) om explosiva varor och i. förordningen (1961:568) ombrandfarliga varor samt i tillämpningsföreskrifter fill dessa förordningar.Båda förordningarna innehåller regler för bl. a. tillverkning, hantering,handel, förpackning, märkning, tillståndskrav och avgifter. Dennya lagen reglerar till skillnad från gällande lag inte enbart de bémyndigandensom är nödvändiga för att regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer skall kunna meddela ytterligare föreskrifter utan uppställer också deallmänna skyddskrav som är nödvändiga för att åstadkomma att varje hanteringmed de brandfarliga eller explosiva varorna blir så betryggande frånskyddssynpunkt som är möjligt.