prop · GB03176 · 1987-12-31 00:00:00 — Mitt förslag: Kommunerna bör undersöka vilka stödinsatserfrån samhällets sida som den som vårdar en närstående har behov av och i sinplanering beakta dessa behov. Primärvården och den sociala bör använda sinaresurser på ett sådant sätt att den som vårdar en närstående ges bästa möjligastöd. Huvudmännenför hälso- och sjukvården och bör aktivt informera om det stödsom kan erbjudas närståendevårdarna. bedömning: Överensstämmer ihuvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna betonar det angelägnai att samhället skapar bättre förutsättningar för människor som önskar engagerasig i vård av , anhöriga i hemmet. En rad remissinstanser understryker attstödet till anhörigvårdarna bör förbättras genom möjlighet till regelbundenavlösning, utbildningsinsatser och förbättrat psykosocialt stöd. Äldreberedningens bedömning: Överensstärrimer med mittförslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna betonar att det ärsamhällets ansvar att se till att alla människor får en god service och vård.Närståendes insatser är ett komplement. Stödet till närstående som frivilligtåtar sig omfattande omvårdnadsuppgifter måste förbättras. Många remissinstanserbetonar att möjligheterna till avlösning bör förbättras. Utbildning och annatpersonligt stöd behöver också utvecklas. Skälen för mitt förslag: Levnadsvillkoren för den som pågrund av en funktionsnedsättning får hjälp och tillsyn av en närstående är oftaberoende av vilka möjligheter den närstående har att ge adekvat hjälp.Stödinsatser till personer som får vård och tillsyn av en närstående måstedärför riktas till både den vårdbehövande och den som vårdar. Närstående, dvs. anhöriga, grannar och vänner, svarar förbetydande hjälp och stöd till personer som har svårt att själva klara av allavardagssysslor. Studier av omfattningen av närståendes insatser visar att dessaär två till större än samhällets service- och vårdinsatser. Enbetydande andel av dem som får social hemhjälp får även stöd från närstående.Många närstående som gör omfattande insatser får emellei-tid inte något stödfrån primärvård eller social hemtjänst. Denna informella hjälp av en närstående ges vanligen inomhushållet av en maka/make. dotter eller son. Deras åtagande bygger på ettpersonligt engagemang. Många har dock inte tillräckligt kunnat förutsekonsekvenser- na innan deger sig in i uppgiften och upplever en stor psykisk press. Prop1987/88" 176 Bundenheten i denna typ av vårdsituation är ofta betydandevarför många känner sig ensamma och isolerade. Uppgiften kan vara särskiltansträngande om den vårdade har ett åldersdement beteende. Jag har tidigare angett den inriktning för äldreomsorgensom jag anser bör gälla. Därvid har jag lagt särskild vikt vid att det ärsamhällets ansvar att se till att alla människor får en god service och vård. Närståendes insatser är ett komplement tillsamhällsinsatserna. Jag delar utredningarnas uppfattning att det är mycketangeläget att stödet till närståendevårdarna utvecklas. De som vill och kangöra insatser under bör ges förutsättningar för detta. Jag delar också den åsikt som bl.a. och redovisat, nämligenatt närståendes insatser måste grundas på frivillighet. Det finns annars enrisk för att människor tvingas åta sig uppgifter som de av olika skäl inte harförutsättningar att klara av. Framför allt gäller detta äldre makar. En stor del av de närståendes insatser inom omsorgen omäldre sker i det tysta. Många närstående gör omfattande insatser utan attsamhällets service-och vårdansvariga känner till förhållandet. Det är minbedömning att kunskaperna om den informella vården behöver förbättras blandäldreomsorgens personal och bland andra berörda. Huvudmännen bör i sin informationoch uppsökande verksamhet ha med erbjudande om det stöd som de inom sina resp.områden kan lämna till närståendevårdare som kan behöva det. Jag ser det som utomordentligt angeläget att landsting ochkommuner inom ramen för sin planering av insatserna för äldre människor läggerstor vikt vid utformningen av stödet till närstående som ger vård och tillsyn.Kommunerna bör i detta sammanhang undersöka förhållandena och noga övervägavilka stödinsatser som behövs för att förbättra villkoren. Planeringen bör skei nära samarbete med föreningar och organisationer som kan tillföra kunskaperoch erfarenheter i frågan. Det förhållandet att en närstående åtar sig en vårduppgiftfår inte innebära att och hälso- och sjukvården undandrar sigsitt ansvar. Inte ens vid akuta belastningar av samhällets service- ochvårdverksamhet får ett alltför stort vårdansvar läggas på närstående. Om dettasker kan det skapa ett misstroende mot samhällets vilja att stötta denärstående. Eftersom det till stor del är kvinnorna som svarar för dessavårdinsatser är det också från jämställdhetssynpunkt nödvändigt att närståendeinte känner sig pressade att avstå från eget yrkesarbete för att ägna sig åtvård av närstående. I den individuella planeringen av service och vård till denenskilde är det därför viktigt att klargöra vad samhället kan ställa upp medoch ge den närstående vårdaren tid och möjlighet att överväga vilka uppgiftersom denne är beredd att åta sig. Planeringen bör resultera i en stödplan. Fleraremissinstanser, bl.a. och kappförbundens , lyfter fram frågan om avlösning för närståendevårdarna. Jag anser att denna fråga har mycket stor betydelse. Förutsättningen för att en närståendevårdare skall kunna leva ett eget liv och inte bli alltför bunden till den vårdbehövandes hem är att vårdaren kan få 92 Avlösningen bör dels planeras så att den regelbundet Prop.1987/88:176 återkommer för kortare perioder, dels erbjudas för längre perioderså att vårdaren skall kunna få sedvanlig semesterledighet. Avlösning bör ocksåtillhandahållas i akuta situationer, såsom då den vårdades tillstånd hastigtförsämras eller det av andra skäl med kort varsel behövs avlösning. Avlösningbör kunna ges i form av personalinsatser från primärvården eller den socialahemtjänsten. Hjälp bör också kunna lämnas kvälls- och , bl.a. för attden närstående vårdaren skall få tillfälle att sova. Andraavlösningsmöjligheter kan vara olika former av dagverksamhet. Den enskildevårdtagarens önskemål om hur avlösningen skall ordnas måste tillmätas storbetydelse. Jagdelar anhörigvårdskommitténs bedömning att även det psykologiska stödet tillnärståendevårdaren är viktigt. Denne bör erbjudas en särskild kontaktperson,gärna någon med stor erfarenhet av vårdarbete, till vilken närståendevårdarenkan vända sig med förtroende och få personligt stöd. Det är också viktigt attdet finns möjlighet att nå vårdpersonal dygnet runt. Vetskapen om att det iakuta situationer finns möjlighet att få en plats i någon särskild boende-eller vårdform, liksom förekomsten av ett väl utvecklat stöd från personal iprimärvården och den sociala , är ofta avgörande för att ennärstående skall orka med att fullgöra sitt vårdåtagande. Ettvärdefullt stöd kan också erbjudas genom anordnandet av sammankomster förnärståendevårdare. Jag anser det vara mycket glädjande attfrivilligorganisationerna visat en vilja att engagera sig på det här området.Dessa organisationer kan göra värdefulla insatser för att stödja närståendevårdare.Det är emellertid huvudmännen som ansvarar för att ett tillräckligt stöd kommertill stånd. Någraremissinstanser har uttryckt farhågor över att utvecklingen mot att allt flerbor kvar hemma kommer.att leda till allt större åtaganden för de närstående. Avtradition har det som jag anfört främst varit kvinnor som åtagit sigvårduppgifter. Inte minst från jämställdhetssynpunkt är det därför, enligt minmening, viktigt att noga följa utvecklingen pä området. Den beskrivnautvecklingen av service och vård i hemmet får inte medföra att ökade kravställs på närstående. Det ankommer på huvudmännen för socialtjänst och hälso-och sjukvård att beakta detta vid utformningen av verksamheten. Föratt stimulera kommunerna att utveckla sitt stöd till anhöriga kommer jag attföreslå regeringen att ge i uppdrag att initieraförnyelsearbete på området. För ändamålet bör 10 milj. kr. under två åravsättas från allmänna arvsfonden. Jag bedömer att detta kan bidra till attförbättra samhällets insatser för handikappade och långvarigt sjuka. 10.2 Ersättning för långvarig vård som lämnas avnärstående Prop. Min bedömning: Kommuner och landsting bör anställa denärstående i yrkesaktiv ålder som frivilligt vill göra en vårdinsats . Anställningen bör kunna omfatta olika sysselsättningsgraderberoende på vårdbehovets omfattning. Till de närståendevårdare som är ålders- ellerförtidspensionärer bör i stället för anställning ett kontantbidrag kunna lämnasfrån kommunen eller . Mittförslag: Primärkommunala hemvårdsbidrag som utbetalas till den vårdbehövandeskall - i likhet med vad som redan gäller för de landstingskommunalahemsjukvårdsbidragen - undantas från beskattning. förslag: Långvariga vårdinsatsersom lämnas av närstående ersätts genom anställning hos sjukvårdshuvudmanneneller kommunen. Remissinstanserna: Tillstyrker kommitténs förslag. Äldreberedningens bedömning: Kommunerna, och underpågående utvecklingsskede även landstingen, bör kunna anställa närstående förlångvariga insatser. Remissinstanserna: Ansluter sig till beredningensbedömning. Skälen för mitt förslag och min bedömning: Under senare århar huvudmännen för primärvård och socialtjänst i stället för att lämnakontantbidrag allt oftare valt att anställa de närstående som vill göravårdinsatser och som är i yrkesaktiv ålder. var ca 7 300närståendevårdare anställda inom den sociala och ca 3 000 anställdaav sjukvårdshuvudmännen. Kontantbidragkan lämnas från såväl kommuner som landsting. Hemsjukvårdsbidraget är ettlandstingskommunalt kontantbidrag som utgör ersättning för de merkostnader somhemsjukvårdspatienten har på grund av sin sjukdom. Bidraget utges i allmänhettill den vårdbehövande och är då inte skattepliktigt enligt kommunalskattelagen(1928:370). fick ca 17 000 personer hemsjukvårdsbidragfrån landstingen. Primärkommunala hemvårds- eller vårdbidrag utgick undersamma tid till ca 4 000 personer. Sådana bidrag avser vanligen främst attersätta kostnaderna för hjälp av hemtjänstkaraktär, alltså tillsyn, hjälp medhemsysslor samt omvårdnad. Dessa bidrag utges endera till den vårdbehövandeeller, vilket tycks vara vanligare, till den närstående vårdaren. uppfattning är dessa bidrag skattepliktiga, även när bidragetutbetalas till den vårdbehövande. Verket har emellertid framhållit atträttsläget är oklart på denna punkt. Genom utbyggnad av sjukvården i hemmet och den socialahemtjänsten har antalet närståendevårdare, som får olika former av bidrag ellersom anställs, successivt minskat. Jag har tidigare framhållit att det är samhället sorn hardet övergripande ansvaret för att den enskilde får den service och vård sombehövs. Den som Prop. behöver hjälp skall inte vara beroende av att släkt ellervänner kan och vill Närståendes insatser får därför bara ses somett frivilligt De närstående som vill och har möjlighet attunder avstå från förvärvsarbete för att vårda en äldre ellerhandikappad person bör emellertid ges förutsättningar att kunna genomföra detta.Enligt min mening är en sådan önskan värd att respekteras. För att både dennärstående och den vårdade skall ges rimliga levnadsförhållanden behövs stödfrån samhällets Personer som är beredda att åta sig en vårduppgift,och som inte har ålders- eller förtidspension, bör enligt min mening kunnaanställas av kommun eller landsting med den sysselsättningsgrad sombehövs för vården. De närståendes arbetsinsatser varierar från några timmarsarbete per dag till vård och tillsyn mera kontinuerligt . En mycketstor del av insatserna utförs av närstående utan att de erhåller någotekonomiskt stöd från samhället. Insatserna har stor betydelse för mångamänniskor och utan dessa skulle avsevärt större resurser behöva sättas in frånsamhällets sida. Enligt min mening är det en stor tillgång att människor villengagera sig för varandra, såväl när det gäller mer omfattande insatser som närdet gäller mindre sådana som har karaktären av vardagssolidaritet. När detgäller de mer omfattande och långvariga engagemangen finns det emellertid, somjag anfört, särskilda skäl för samhällets stöd. De nuvarande hemsjukvårds- och hemvårdsbidragen utgår medmycket skiftande belopp. De ger inte heller den närstående vårdaren de socialaförmåner som en anställning innebär. Det är därför angeläget att de personersom är beredda att åta sig en vårduppgift, och inte har ålders- eller förtidspension,anställs av kommunen eller . De insatser som de närstående utför äri allmänhet av omvårdnads- eller tillsynskaraktär, alltså uppgifter som iförsta hand ryms inom den sociala . Detta innebär att det oftast börvara kommunen som anställer de närstående vårdarna. När den vårdade personen efter en långvarig närstäendevärdflyttar till en institution eller avlider uppkommer inte sällan problem. Dennärstående vårdaren har ofta svårt att i en sådan situatiori göra sig gällandepå arbetsmarknaden. Enligt min mening bör huvudmännen här ha ett ansvar för attden närstående vårdarens återinträde på arbetsmarknaden underlättas. Denneserfarenhet bör beaktas vid ansökan till ett service- eller vårdarbete,exempelvis inom den sociala . Det förhållandet att en närstående anställts för envårduppgift får inte innebära att huvudmännens stöd i övrigt bortfaller. Detbehövs enligt min bedömning ett mer utvecklat stöd till närståendevårdare änvad som kan erbjudas, i synnerhet i de fall då vården lämnas ihemmet av en äldre maka eller make. Risken är annars stor att åtagandet för dennärstående blir alltför betungande. Inte sällan kan den närståendes egen hälsaoch egna välbefinnande hotas om dennes möjligheter att ge vård och tillsyn intesvarar mot behoven hos den sjuke. En avsevärd del av de närstående som gör omfattandeinsatser är ålders- eller förtidspensionärer. Det är t.ex. vanligt att en äldre maka eller make vårdar sin make resp. maka. Anställning kan i allmänhet endast komma i 95 fråga fördem som inte uppbär förtids- eller ålderspension. Som jag förut redogjort förkan i stället utges kontantersättning i form av hemsjukvårdsbidrag frånlandsfingskommun och i form av hemvårdsbidrag från primärkommun. De uppgiftersom närstående utför med stöd från primärkommun resp. landstingskommun tordeprincipiellt sett inte skilja sig åt. Enligt min mening finns det därför inteskäl att betrakta hemvårdsbidrag som utges av en primärkommun ochhemsjukvårdsbidrag som utges av en landstingskommun på olika sätt iskattehänseende. Jag föreslår därför nu att även hemvårdsbidrag ochmotsvarande kontantersättning, som utges av en primärkommun, i de fall däutbetalning sker till den vårdbehövande skall undantas från skatteplikt påsamma sätt som gäller för landstingskommunala hemsjukvårdsbidrag. Mittförslag medför behov av en komplettering av 19 § kommunalskattelagen(1928:370). Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringarna tilllagförslagen i avsnitt 16. I denna fråga har jag samrått med chefen förfinansdepartementet. Denuvarande kontantersättningarna från primärkommuner och landstingskommunerutgår med mycket skiftande belopp. Enligt min mening finns det anledning attfölja utvecklingen i det här avseendet. 10.3 Rätt till ledighet för närståendevård under längrevårdperiod Minbedömning: Hindren för de närstående som vill göra en insats och vårda sjukaoch handikappade i hemmet bör i största möjliga utsträckning undanröjas. Fråganom rätten till ledighet från förvärvsarbete under börövervägas när erfarenheter vunnits av den i det följande föreslagna rätten tillledighet . Anhörigvårdskommitténsförslag: Kommitténs förslag innebär rätt till ledighet från förvärvsarbete förarbetstagare som vårdar en sjuk eller handikappad anhörig i hemmet, undervillkor att arbetstagaren erhåller anställning som anhörigvårdare hossjukvårdshuvudmannen eller kommunen. För vård av barn med handikappförutsätts rätten till ledighet gälla även om barnet inte omfattas avsjukvårdshuvudmannens verksamhet med sjukvård i hemmet. 1 detta fall är det förrätt till ledighet tillräckligt att vårdbidrag enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring utges. Begreppetanhörig föreslås få en så vid innebörd som möjligt. Förutom släkt bör personertill vilka arbetstagaren har en nära personlig relation omfattas av begreppet. Remissinstan.serna: Sa gott som samtliga remissinstansertillstyrker principiellt förslaget om att i lag tillförsäkra arbetstagarenrätt till ledighet för vård av sjuk eller handikappad anhörig. och hantverks- ochindustriorganisation, familjeföretagen (SHIO) avstyrker förslaget. Åtskilligaremissinstanser framhåller, såvitt gäller längre ledighet, de svårigheter somföljer med förslaget. Härvid framhålls särskilt arbetsmarknadsmässiga ochpersonalpolitiska konsekven- ser;, Flera menar att rätten till längre ledighet börövervägas ytterligare i ett större sammanhang. Endast ett fåtal tillstyrker enrätt till en längre ledighet. Flertalet remissinstanser ansluter sig tillkommitténs vida definition, av anhörigbegreppet. Några instanser anser dock attkommitténs definition kan medföra tolkningsproblem. Äldreberedningens förslag: Överensstämmer médanhörigvårdskommitténs förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser somkommenterar frågan tillstyrker beredningens förslag. Skälen för min bedömning: Frågan om ledighet frånförvärvsarbete för värd av närstående är endast i begränsad utsträckningreglerad. Denna reglering sker för merparten av arbetstagarna enbart genornkollektivavtalsbestämmelser. Dessa innebär i princip att kortare ledighet kanbeviljas arbetstagare vid anhörigs akuta sjukdom eller bortgång. genomfört visar att i princip samtligaoffentliga arbetsgivare uppger sig kunna bevilja hel eller partiell ledighetför av högst 6 månader. En klar majoritet av de tillfrågade privataföretagen uppger sig bara kunna bevilja ledighet för mycket korta perioder, imånga fall med olika förbehäll. Kartläggningen visar även att den uttaladeefterfrågan på ledighet för anhörigvård var förhållandevis liten på flertaletarbetsplatser. kan dolda behov finnas. Orsaker till avslag påframställningar om ledighet är oftast arbetssituationen och vikariefrågan.Variationerna i arbetsgivarnas policy är störst inom den enskilda sektorn. Jag har redogjort för rnin principiella syn på närståendesmedverkan i vården. De hinder som finns för dem som vill göra kortare eller merlångvariga insatser för närstående bör så långt möjligt undanröjas. Enligt minmening finns ett behov av rätt till ledighet för vård av närstående underlängre perioder. Såsom åtskilliga remissinstanser påpekat finns emellertidarbetsmarknadsmässiga och personalpolitiska komplikationer att ta hänsyn tillinnan ytterligare rättigheter för arbetstagarna att vara'lediga frånförvärvsarbetet såvitt gäller mer långvariga insatser införs. Det finris ocksåmånga andra anspråk på utökad ledighetslagstiftning. Erfarenheterna från denrätt till ledighet , som jag i det följande ämriar föreslå, bördärför avvaktas innan frågan om ledighet kan aktualiseraspå nytt. Prop, 1987/88:176 10.4Ersättning och ledighet vid kortvarig närståendevård Mittförslag: En närstående som vårdar en svårt sjuk person i hemmet ges rätt tillersättning från sjukförsäkringen och ledighet från sin anställning under högst30 hela arbetsdagar. -Dagantalet räknas för den person som vårdas. Ersättningenför vården utges med belopp motsvarande vårdarens sjukperiningnivå och kan tasut i form av hel, halv eller fjärdedels ersättning. Rätten fill ledighet från anställningen knyts tillersättningsrätten. 7 1987/88. Enarbetstagare ges sålunda räft till hel ledighet då han får hel ersättning och till förkortning av arbetstiden till hälften eller till tre fjärdedelar under tid då han erhåller halv resp. fjärdedels ersättning. .-..-. Rätten till ersättning och ledighet införs den 1 juli1989. Förslagetföranleder vissa ändringar och kompletteringar i andra författningar. Bl.a. föreslås att ersättningen vid närståendevård skall utgöra pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. ' Anhörigvårdskommitténs.förslag: Varje arbetstagare ges förtillfällig vård av anhörig rätt till ledighet under perkalenderår. Som förutsättning för ledighet gäller att vården avser någon avfem olika vårdsituationer, nämligen svårare sjukdomstillstånd, väntan i hemmetpå plats vid sjukhus eller vårdhem, vård i hemmet vid tillfälligt avbruten vårdvid sjukhus eller vårdhem, konvalescens i hemmet i stället för vid sjukhuseller konvalescenthem samt värd eller behandling på en vårdinrättning avhandikappade barn som inte fyllt . Enligt kommitténs bedömning bör såsnart samhällsekonomin medger högsta prioritet ges åt införande av enersättningsrätt för vård i livets slutskede i hemmet. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser anser attvillkoren för rätt till kortare ledighet är väl avvägda. I några remissvarframförs krav på komplettering av dels den personkrets som kan komma ifråga,dels de situationer som bör berättiga till kortare ledighet. Äldreberedningens förslag: Överensstämmer medanhörigvårdskommitténs förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser somkommenterar frågan tillstyrker beredningens förslag. Skälen för mitt förslag: Som jag påpekat är frågan omledighet från förvärvsarbete för värd av närstående regleradenbart för vissa områden och då genom kollektivavtalsbestämmelser. Av denkartläggning som anhörigvårdskommittén gjort framgår bl.a. följande beträffandede förmåner som anställda är tillförsäkrade vid kortvarig vård av närstående.Arbetstagare i statlig tjänst har på grund av allmänt avlöningsavtal förstatliga och vissa andra tjänstemän (AST) rätt till ledighet för s.k. enskildangelägenhet, såsom allvarligare sjukdomsfall, dödsfall, begravning,bouppteckning eller arvskifte inom egen familj eller den närmaste släktkretsen.Lön utbetalas med visst avdrag under ett skäligt anlal dagar, dock högst 15dagar av ett och samma kalenderår. Med allvarligare sjukdomsfall förstås idetta sammanhang som regel endast sjukdomstillstånd av livshotande art ellersådant akut sjukdomsfall som oundgängligen kräver insatser från arbetstagarenssida. För arbetstagare i gäller-,på grundval av avtal somträffats mellan resp. och berördaavtalsslutande arbetstagarorganisationer - att arbetstagaren kan få ledigt förenskild angelägenhet med bibehållen lön under sammanlagt per kalenderår, om synnerliga skäl föreligger. Såsomsynnerliga skäl anses , Prop. nära anhörigs svårare sjukdom eller bortgång, begravningoch gravsättning; ,. av urna samt bouppteckning efter sädan anhörig.Beträffande arbetstagare,i , , . enskild tjänst har kollektivavtal som reglerar möjlighettill permission och . tjänstledighet träffats mellan medlemmar i och avtalsslutande arbetstagarorganisationer. Som, exempel;kan Verkstad- , , savtalet 1981 nämnas. Vid plötsligt svårt sjukdomsfall hoshemmaboende , .. näraanhörigkanarbetstagarenbeviljaspermissiontnedbibehållenlön under I . . Vid nära anhörigs begravning kan permission,ocksä, omfatta nödvändiga resdagar, dock . . , ,. , i, , .. . Det är en viktig livskvalitetsfråga: för berörda personeratt kunna.vara. tillsammans i en svår situafion, vilket är,fallet när ettallvarligt sjukdomstill-..,, . Jag ser det som mycket angeläget att närstående till svårt , sjuka ges rätt att vara lediga från förvärvsarbetet föratt ge vård i .vissa, situationer under i första hand en,kortare tidsperiod.Från rättvisesynpunkt, är det angeläget att alla arbetstagare får sammamöjlighet till ledighet för , , detta ändamål. För att ingen skall behöva avståfrän denna ledighetsrätt är det därför nödvändigt attden förenas med ekonomiskersättning, som bör utges från socialförsäkringen. Jag vill samtidigtunderstryka att en reform i , . enlighet med dessa riktlinjer inte innebär attsamhället får undandra sig sitt ansvar att ge vård samt stöd och hjälp i de härsituationerna. Jag delar anhörigvårdskommitténs bedömning att rätten tillledighet måste begränsas till vårdsituationer som är särskilt angelägna.