prop · GB0380 · 1987-12-31 00:00:00 — därförnärmast jämföras med trygghetsanordningarna pä det socialpoli- Prop. 1987/88:80tiska området. Det skall trygga försöijningen för de ufiänningar som omfattasav lagen deras ansökan om uppehällstillstånd prövas. Detta skallske genom att de får räit till kostnadsfri bostad, dagbidrag och bidrag till desärskilda behov som de kan ha. Något behov av ytterligare bistånd genomsocialbidrag kommer följaktligen inte att föreligga. Genomdet nya systemet bör det med hänsyn till stödets syfte och utformning stå klartatt asylsökande och därmed likställda fillståndssökan-de, vilka inte omfattasav lagen till följd av vistelse i en icke anvisad kommun, skall ha rätt tillsocialbidrag endast i de rena undantagsfall som kan följa av 3 § socialtjänsfiagen.Det nya stödsystemet torde därför inte komma att innebära nägra märkbarakostnadskonsekvenser för kommunerna och inte heller negativt påverka dessasvilja att ta emot asylsökande och andra utlänningar som söker uppehållstiUstånd, Liksomhittills bör emellertid staten ersätta kommunernas kostnader för vård av barn iannat hem än barnets eget med stöd av socialtjänstlagen eller lagen (1980:621)med särskilda bestämmelser om vård av unga. Detsamma bör gälla bidrag tillresekostnader ät den som sökt uppehållstillstånd i men vill återvända fillsitt hemland och inte kan betala resekostnaderna. Om en kommun skulle hakostnader för transport av en asylsökande till en förläggning eller till denkommun där han eller hon anvisats plats, bör även dessa kostnader kunnaersättas av staten. Sädana speciella kostnader får regleras med staten isärskild ordning. Bestämmelser härom bör tas in i en särskild förordning. Ersättningarnatill kommunerna för ekonomisk hjälp enligt socialtjänstlagen betalas förnärvarande ut av . Utbetalningarna sker kalenderårsvis iefterskott. Kostnader för s.k. kollektiva genomgängsbo-städer (jfr 24 §förordningen /1984:683/ om statlig ersättning för mottagande av flyktingar ochvissa andra utlänningar) får dock efter överenskommelse med invandrarverketersättas i särskild ordning av invandrarverket i stället för att redovisas somekonomisk hjälp enligt socialtjänsfiagen, I sädana fall skall kortarebetalningsterminer än fillämpas. Invandrarverketmåste lämna vissa uppgifter till för att kommunernas rätttill ersättning skall kunna bedömas. Jag delar remissinstansernas uppfattningatt det kan ifrågasättas om inte invandrarverket bör kunna ta över helaansvaret för utbetalningarna och samordna en sådan verksamhet medadministrationen av de schablonersättningar som invandrarverket betalar ut tillvissa kommuner. Jag vill emellertid inte i detta sammanhang föreslå någraorganisatoriska förändringar som rör invandrarverket. Frågor som gäller verketsorganisation och instrukfion är föremål för översyn.Invandrarverket och länsstyrelsernas organisationsnämnd har kommit in fillregeringen med en utredning angående en överföring av utbetalningar av statligaersättningar för ekonomisk hjälp till flyktingar och vissa andra ufiänningarfrån länsstyrelserna fill invandrarverket. Frågan bereds inomarbetsmarknadsdepartementet. 2.10Kostnadseffekterna av det nya biståndssystemet Prop. Ipromemorian har redovisats vissa översiktliga bedömningar avseende dekostnadseffekter som införandet av den nya lagen kan medföra. Denna redovisninginnehåller dock inte någon totalkostnadsanalys vilket bl, a, efterlysts avstatskontoret. Dekostnadskalkyler som kan göras innehåller flera osäkerhetsfaktorer bl, a, vadgäller antalet asylsökande och rättigheten till särskilt bidrag. Kalkylernavisar emellertid inte pä några ökade totalkostnader. Denya reglerna för bistånd till asylsökande bör av flera skäl även kunna ledatill en bättre kontroll över statens kostnader för mottagandet av de asylsökande.En viktig faktor är här att dagbidraget föreslås bli enhetligt. En annan faktorär kravet på att i störte utsträckning än utnyttja basmöbleradegenomgångsbostäder vid placering av asylsökande i en kommun. Genom att intelängre tillåta att asylsökande erhåller hemutrustning med äganderätt torde ocksäkostnaderna kunna sänkas. Detnya stödsystemet bör även leda till en mer enhetlig biständsgivning tillasylsökande. Föreskrifter som är gemensamma för förläggningar och kommuner börmeddelas beträffande de olika stödformerna. Föreskrifter om hurgenomgångsbostäder skall utrustas och användas bör exempelvis ge möjligheteratt kontrollera kostnadsutvecklingen pä ett helt annat sätt än . Liksomi dag är avsikten att kommunerna skall ha i princip full täckning för sinakostnader. Möjligen skulle det kunna bli en marginell kostnadsökning förkommunerna vad gäller socialbidrag till asylsökande som är i behov av akutekonomisk hjälp från vid vistelse i en icke anvisad kommun (seföregående avsnitt). För en sådan utbetalning skall ju i fortsättningen intenågon ersättning från staten utgå. Här bör emellertid kommunerna genom aktivtsamarbete med förläggningspersonal eller företrädare för annan kommun kunnabegränsa sina utbetalningar. Trotsatt det blir fråga om ytterligare ett stödsystem vid sidan av socialtjänstentorde det inte behöva uppstå några merkostnader för administration hoskommunerna. Tvärtom börden schabloniserade bidragsgivningen som föreslås t, o, m,kunna leda till en del administrativa vinster. För kommunernas del bör det nyasystemet sammanfattningsvis i vart fall inte leda till några märkbarakostnadsökningar. Medhänsyn till de uttalanden som görs i prop, 1986/87:99 om ledning av denstatliga förvaltningen bör efter den nyalagens ikraftträdande, dock högst , göra en uppföljning av lagens kostnadsmässigaoch administrativa effekter. Somjag kommer att nämna i avsnitt 2.13 är det min avsikt att föreslå att beslutenligt den nya lagen skall kunna överklagas till länsrätten. Det är självfalletinte möjligt att exakt beräkna hur många ärenden som det blir fräga om. Det äremellertid min bedömning att antalet överklaganden blir begränsat. Förnärvarande sker inga överklaganden av invandrarverkets beslut i bidragsfrågor även om det formellt sett torde vara möjligt att föra en sådan talan hos regeringen. Överklaganden av kommuns beslut, d, v, s, i normal- 29 fallet beslut av ensocialnämnd, i frågor enligt 6 § socialfiänstlagen är däremot vanligtförekommande. Beslut som gäller asylsökande torde dock vara begränsade till ihuvudsak rent principiella frågor. Dessa ärenden enligt socialtjänstlagenkommer med den nya lagen att försvinna. Med hänsyn till den nya lagens klartfastställda rekvisit för när bistånd skall beviljas (jfr 2 och 3 §§) kan det pågoda grunder antas att behovet av överprövning enligt den nya lagen av frågormotsvarande dem som prövas enligt socialtjänstlagen kommer att bli mindre änvad som är fallet. Antalet överklagade ärenden från kommunerna bör alltsåminska, Å andra sidan tillkommeren del ärenden från invandrarverket. Enligt min bedömning kan dock dessaärenden inte bli så många att det nya systemet totalt sett leder till en ökningav antalet överklaganden hos länsrätterna. Någon förstärkning hos länsrätternatorde därför inte krävas. Det är dock även i detta sammanhang av intresse attfölja upp effekterna av det nya systemet. 2.11 Rätten att föra talan Mitt förslag: Barnsom fyllt skall ha rätt att själva föra sin talan i mål eller ärendenenligt den nya lagen. Promemorianinnehåller inte något sådant förslag. Remissinstansernayttrar sig inte i frågan. Länsrätten i efterlyser dock enreglering av såväl parts- som processbehörigheten för barn. Skälenför mitt förslag: Behörighet att vara part i en rättegäng tillkommer varjefysisk eller juridisk person, Eiet saknas därför anledning att särskilt regleradenna fråga för mål och ärenden enligt den nya lagen. En enskild person kan iregel själv föra sin talan. Han eller hon har då s,k, processbehörighet.Generell lagstiftning om sådan behörighet saknas för förvaltningsprocessen.Processbehörighet kan vara utesluten pä grund av omyndighet eller psykisksjukdom, I sädana fall skall talan föras av partens ställföreträdare. Dettagäller dock inte generellt. Särskilt i ärenden som mera rör vederbörandespersonliga förhållanden, har det ansetts befogat att låta även en omyndig självföra sin talan. Som exempel härpå kan nämnas att barn som fyllt 15 är har rättatt själva föra sin talan i mål eller ärenden enligt socialtjänstlagen. Avmotivuttalanden till bestämmelsen (prop, 1979/80:1 Del A s, 408) framgår attmed den avses att uttrycka samma rättsliga förhållanden som dä gällde enligtbarnavårdslagen (1960:97), En femtonåring ansågs härvid ha nått en sådan gradav mognad att han eller hon skulle ges en självständig partsställning i ärendetenligt barnavärdslagen, exempelvis rörande omhändertagande. Biståndenligt det nya systemet kan lämnas till utlänningar som söker uppehållstillståndoch som får vistas här i landet medan ansökan prövas. Även medföljande barnunder har rätt till bistånd. varaparter i mål och ärenden enligt den nya lagen. De saknar emellertid rätt attsjälva föra sin talan och fär därför företrädas av sina förmyndare. Vad härefter gällerutlänningar som fyllt 16 men inte 18 är fär de enligt förslaget en självständigrätt till bistånd på samma sätt som övriga asylsökande och andra utlänningarsom här i landet får vänta på beslut i frågan om uppehållstillstånd. Dettagäller även om de medföljer sina föräldrar. Med hänsyn till att det här ärfråga om ärenden som direkt berör barnens personliga förhållanden bör de-påmotsvarande sätt som enligt socialtjänstlagen-ha rätt att själva föra sintalan i mål och ärenden enligt den nya lagen. En bestämmelse av denna innebördbör därför tas in i lagen. Detkan givetvis inträffa att ett utländskt barn kommer till pä egen handutan sina föräldrar och här ansöker om uppehällsfillstånd. Barnet kan dä gesbistånd enligt samma regler som gäller för andra utlänningar som fär vistashär frågan om uppehållstillstånd prövas. Har barnet fyUt 16 årfår det-precis som då det är här tUlsammans med sina föräldrar-självt föra sintalan. Om ett barn som kommit hit ensamt är får det däremot i processrättsligthänseende företrädas av en legal ställföreträdare, exempelvis en god man. Mitt förslag: Imål eller ärenden enligt den nya lagen fär delgivning inte ske med tillämpningav 12 eller 15 § delgivningslagen (1970:428), I mål vid förvaltningsdomstol fårdock delgivning ske enligt 15 § första stycket samma lag, om utlänningen harlämnat landet. Promemorianinnehåller inte något sådant förslag. Remissinstanserna yttrarsig i inte i frågan. Länsrätten i ifrågasätter dock om inte enmotsvarighet till 58 § socialtjänstlagen bör införas i den nya lagen. Skälen för mitt förslag:Ledning för när delgivning i allmänhet får eller bör ske får hämtas ur reglernai förvaUningsprocesslagen (1971:291) och förvaltningslagen (1986:223), Reglerav betydelse för frågan om delgivning finns i 47 § förvaltningsprocesslagensamt i 17 § andra stycket, 21 § tredje stycket och 23 § förvaltningslagen. Attunderrättelseskyldighet enligt 17 § andra stycket och 21 § tredje stycket kanfullgöras även pä annat sätt än genom delgivning i vissa fall framgår av dessabestämmelser. Om delgivning sker, såskall den verkställas enligt delgivningslagen. Lagen anvisar möjligheten att ivissa fall verkställa delgivning genom att en handling lämnas fill annan än densökte (surtogatdelgivning). Enligt 12 § får, om den sökte har känt hemvist inomriket men inte träffas där, handlingen i stället lämnas fill vuxen medlem avdet hushåll han tillhör eller till hyresvärd. Enligt 15 § får delgivning skegenom kungörelse (kungörel-sedelgivning), om den sökte saknar känt hemvist ochdet inte kan klarläggas var han uppehåller sig. Enligt min mening bör surtogatdelgivningoch kungörelsedelgivning inte få ske i mål och ärende enligt den nya lagen.Motsvarande regel finns i 58 § socialtjänstlagen. Den bestämmelsen har gjortsgenerellt tillämplig på ärenden enligt socialtjänstlagen eftersom samtligaärendetyper får anses kunna innehålla inslag av så personlig kaiaktär att detför den enskilde framstår som väsentligt att en utomstående inte onödigtvis fårkännedom om den. Jag anser att samma skäl gäller för mål och ärenden enligtlagen om bistånd åt asylsökande m.fl. Idet till lagrådet remitterade lagförslaget var förbudet mot surtogat- och kungörelsedelgivninggenerellt. Lagrådet anser emellertidatt det finns risk för att det i förvaltningsdomstolarna blir liggande mål därden som överklagat har lämnat landet och saknar känt hemvist och det inte kanklarläggas var han eller hon befinner sig, I dessa fall anser lagrådet att kungörelsedelgivningbör få ske sä att målen kan avgöras utan hinder av att utlänningen inte kunnatdelges personligen. Jagansluter mig till lagrådets uppfattning. Till bestämmelsen om delgivning bördärför läggas att det i mål vid förvaltningsdomstol fär ske delgivning enligt15 § första stycket delgivningslagen för det fall utlänningen har lämnatlandet. 2.13 Processuella frågor m. m. Mitt förslag:Invandrarverkets och socialnämndens beslut får överklagas hos länsrätten.Beslut som meddelats enligt lagen får överklagas endast av den enskilde.Beslut i frågor om bistånd skall kunna verkställas . Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag utom vad gäller rätten attöverklaga beslut enligt lagen samt beträffande biståndsbesluts verkställbarhet. Remissinstanserna:Förslaget lämnas utan erinran från remissinstansernas sida. Länsrätten iMalmöhus län anser att förslaget att låta länsrätten bli överprövningsinstanskan vara till fördel för länsrätternas del eftersom dessas karaktär av allmänförvaltningsdomstol därigenom kommer att förstärkas. Kammarrätten i Jönköpinganser att man utan betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt skulle kunnatänka sig att länsrättens beslut i dessa frågor inte skulle få överklag.as.Länsrätten i förordar att det i den nya lagen införsbestämmelser om besluts verkställbarhet. Skälen för mitt förslag:Instansordningen bör vara densamma för invandrarverkets och socialnämndensbeslut. Den i promemorian föreslagna ordningen, som godtagits avremissinstanserna, innebär att besluten fär överklagas till länsrätten. Vadgäller socialnämndernas beslut är en sådan ordning naturlig. Det är inte likasjälvklart att invandrarverkets beslut skall överklagas till länsrätt. Närbeslut av en central myndighet kan överklagas brukar detta ske till kammartätt.Detta ter sig dock i detta fall mindre lämpligteftersom det skulle leda till att ensartade ärenden skulle komma Prop.1987/88:80 att överklagas till olika instanser. Vidare fattas i dessa fallinvandrarverkets beslut i praktiken på lokal nivå. Jag har därför efter samrådmed chefen för valt att föreslå den ordning som förordasi promemorian. Beslut enligt den nya lagen bör alltså kunna överklagas till länsrätten,oavsett om det är en socialnämnd eller invandrarverket som fattat beslutet. Prövningav överklagade biståndsbeslut enligt den nya lagen kommer för länsrättens delatt innebära bedömningar av i lagen och i verkställighetsföreskrifter tilllagen klart fastställda rekvisit och avse förhållanden som endast skall gällaunder . Dessa omständigheter talar i och för sig, som kammartätten iJönköping föreslagit, för ett förbud att överklaga länsrättens beslut. Ettsådant fullföljdsförbud skulle emellertid innebära ett sådant avsteg frän vadsom annars gäller pä förvaltningsprocessens område att jag, efter samråd medchefen för , inte är beredd att förorda det i dettasammanhang. Detta hindrar inte att man, sedan systemet prövats , kan haskäl att återkomma till frågan. Somtidigare nämnts har länsrätten i förordat att det i den nyalagen införs bestämmelser om besluts verkställbarhet. Länsrätten hänvisar tillbestämmelserna i 73 § socialtjänstlagen. Även jag anser att en reglering idenna fråga kan vara lämplig. Det bistånd som kan lämnas enligt den nya lagenär i regel av den arten att det skall täcka akuta behov. Beslut om bistånd bördärför kunna verkställas . Detta gäller såväl beslut som fattas avinvandrarverket eller socialnämnden som de som fattats av domstol sedan fråganöverklagats dit. I den nya lagen bör således tas in en bestämmelse om omedelbarverkställbarhet. Enligt73 § socialtjänstlagen får en länsrätt eller en kammartätt förordna att dessbeslut skall verkställas först sedan det har vunnit laga kraft, I motiven tillbestämmelsen ges exempel på fall dä det kan finnas skäl för ett sådantförordnande. Ett sådant exempel är när det är uppenbart att frågan om bidragkan bli föremål för olika principiella ställningstaganden. Somjag kommer att redogöra för närmare längre fram, skall beslut enligt den nyalagen endast kunna överklagas av den enskilde utlänningen. Med hänsyn härtilloch till det vedertagna förbudet mot att på talan av en enskild ändra ett avtidigare instans fattat beslut till den enskildes nackdel anser jag att enbestämmelse motsvarande den i 73 § socialtjänstlagen inte skulle fylla någotsyfte i den nya lagen. Jag avstår därför från att föreslå en liknandebestämmelse. En fräga som inte berörtsi promemorian är en asylsökandes behov av juridiskt biträde i ärenden enligt den nya lagen. Något sådant behov torde i allmänhet inte föreligga annat än i samband med ett överklagande. Den asylsökande har normalt ett offentligt biträde i asylärendet, som inom ramen för det uppdraget bör kunna lämna erforderlig hjälp. Finns det ett behov av mer omfattande juridiska insatser, torde arbetet däremot inte kunna rymmas inom det offentliga biträdets uppdrag. I en sådan situation torde i princip möjligheten till allmän rättshjälp stå öppen. Jag kan i den delen hänvisa till de uttalanden som gjordes av dåvarande chefen för i den lagrådsremiss om ändringar i rätts- 33 hjälpslagensom beslöts på regeringssammanträdet . 3 1987/88. Samfligabeslut som gäller bistånd enligt den nya lagen dvs. logi, dagbi- Prop.1987/88:80 drag och särskilt bidrag blir överklagbara. Överklagandet kanexempelvis gälla typen av bostadsförmån eller rätten att erhålla särskiltbidrag. Jag återkommer till dessa frågor i specialmotiveringen (15 §). Jag vUl emellerfidredan här, med anledning av ett förslag från länsrätten i , slåfast att beslut som inte rör dessa biståndsformer inte heller kan överklagasenligt den nya lagen. Således är det inte möjligt att med stöd av denna lagöverklaga ett beslut av invandrarverket att placera utlänningen pä en statligförläggning eller anvisa honom eller henne plats i en kommun. Medanledning av remissyttrandet frän länsrätten i vill jag i dettasammanhang ta upp ytterligare en processuell fråga. Det gäller frågan ommotpart till en enskild klagande i domstolsprocessen rörande bistånd enligt dennya lagen och frågan om kommunikation av handlingar. Vadavser domstolsprocessen rörande mål och ärenden enligt den nya lagen gäller förvaUningsprocesslagen(1971:291), 10 § nämnda lag innehåller bestämmelser om kommunikation medmotparten av olika inlagar. Besluti frågor om bistånd enligt den nya lagen kan som tidigare nämnts överklagas hoslänsrätten. Detta gä.Uer både i de faU beslutet fattats av en kommunalmyndighet och då det fattats av invandrarverket. Länsrättens beslut kanöverklagas hos kammartätten och vidare hos regeringsrätten. Enligtpraxis är myndighet inte part i mål i vilket enskild person överklagar ett avmyndigheten meddelat beslut rörande honom (jfr RÅ 1981 2:2). Detta gäller oavsettom beslutet fattats av en eller statlig myndighet. Bestämmelsen omkommunikation av handlingar i 10 § förvaltningsprocesslagen är därför formelltinte Ullämplig på den enskilde utlänningens överklagande hos länsrätten avbeslut i fräga om bistånd enligt den nya lagen. Däremot skall rätten enligt 13§ förvaltningsprocesslagen, om det behövs, inhämta yttrande från denförvaltningsmyndighet som tidigare beslutat i saken. Enkommunal myndighet inom den specialreglerade förvaltningen, exempelvis ensocialnämnd, har emellertid enligt stadgad praxis rätt att överklaga beslutgenom vilket ett av den kommunala myndigheten fattat beslut ändras, i vart fallom beslutet är av förpliktande natur. En sådan ordning innebär således att denkommunala myndigheten genom att överklaga länsrättens beslut kan bli part ikammarrätten. Statligamyndigheter anses däremot sedan gammalt sakna rätt att överklaga ett beslutvarigenom deras eget beslut ändras. De kan således inte uppträda som part i ettmål eller äi-ende om bistånd enligt den nya lagen som överklagats till högreinstans. Avdet nu sagda följer att frågan om det i kammartätten och regeringsrätten finnsen motpart till den biståndssökande blir beroende av om biständs-ärendet frånböljan avgjorts av invandrarverket eller av en myndighet. Ävenom det skulle kunna leda processtekniska fördelar att låta invandrarverket få möjlighet att överklaga beslut varigenom dess eget beslut ändrats, skulle en sådan ordning medföra ett avsteg från tillämpade principer rörande statliga myndigheters rätt att överklaga. Jag är därför inte beredd att föreslå någon sådan förändring, 34 Bakgrunden till att enkommunal myndighet har rätt att överklaga ett beslut varigenom dess eget beslutändrats, är det intresse som myndigheten mäste anses ha i den kommunalaangelägenheten, exempel vis. rörande användningen av kommunala medel. Dettaskäl gör sig inte direkt gällande beträffande biståndsbeslut enligt den nyalagen eftersom biståndet skall ersättas av staten och sålunda inte slutligtutgå av medel. Möjligheten att överklagabeslut i biståndsärenden syftar i stället till att tillgodose rättssäkerhetenför den enskilde utlänningen. Med hänsyn härtill anser jag att rätt attöverklaga biståndsbeslut enligt den nya lagen bara bör ullkomma den enskilde.Härigenom undanröjs den olikhet i processordningen som jag tidigare redovisat.Processordningen blir densamma oberoende av om ärendet startat genom ettbeslut av socialnämnden eller av invandrarverket. I inget fall får man någonmotpart till den enskilde. Mittförslag: Uppgifter om enskildas personliga förhållanden, t. ex i läkarintyg,skall skyddas av sekretess i mål och ärenden enligt lagen om bistånd ätasylsökande m. fl. Promemorianinnehåller inte något sådant förslag. Remissinstansernayttrar sig inte i frågan. Skälen för mitt förslag:Sekretess råder hos kommunerna för uppgifter i verksamhet enligtsocialtjänsfiagen beträffande asylsökande lika väl som beträffandekommuninvånare i övrigt. Förslaget till nyttbiståndssystem ät asylsökande m. fl. innebär att dessa i princip inte längre skallomfattas av socialtjänstlagen. Deuppgifter som denna grupp kan behöva lämna för att fä bistånd enligt den nyalagen kan vara av lika ömtålig art och förtjänta av samma skydd som uppgiftersom lämnas i ärenden om socialbidrag. Det kan exempelvis röra uppgifter sombelyser den enskUde utlänningens hälsotillstånd. Jaganser mot denna bakgrund att det bör införas ett sekretesskydd för uppgifter omenskildas personliga förhållanden i mål och ärenden enligt den nya lagen ombistånd åt asylsökande m, fl. Skyddet bör vara detsamma som det som gäller inomsocialtjänsten. En bestämmelse i ämnet bör tas in i den paragraf isekretesslagen (1980:100) som reglerar socialtjänstsekretessen. 2.15Domstolsprövning enligt den nya lagen Mittförslag: En följdändring bör göras i 14 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar om vilka mål som prövas av länsrätten. Promemorianinnehåller inte något sådant förslag. Remissinstansernayttrar sig inte i frågan. Skälenför mitt förslag: och kommunens beslut får enligt lagförslagetöverklagas till länsrätten. Med anledning härav bör en följdändring göras ilagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Ändringen innebär att det i den lagens14 § anges att länsrätten prövar mål enligt lagen om bistånd åt asylsökande m,fl, I samband med att lagen omallmänna förvaltningsdomstolar ändras bör * ocksä det tillägget göras attlänsrätten prövar mål enligt lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl, (jfr prop, 1984/85:176). Mittförslag: Jag förordar att den nya lagen fär träda i kraft så snart som möjligt.Enligt min mening bör det kunna ske ,