prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:104 Regeringen föreslår att anta de förslag som hartagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . I propositionen formuleras mål för den statligakulturmiljövården. Vidare föreslås en samlad reglering i lag avkulturminnesvården såvitt gäller fornminnen, byggnadsminnen, kyrkligakulturminnen och utförsel av äldre kulturföremål. Den nya lagen avses ersättalagen om fornminnen, lagen om byggnadsminnen, lagen om skydd mot utförsel avvissa äldre kulturföremål samt de särskilda bestämmelserna rörande kyrkor m.m. i kungörelsen om det offentliga byggnadsväsendet liksom förordningenangående vården av vissa kyrkliga inventarier. I väsentliga delar bygger den nya lagen på de nu gällandebestämmelserna. I många hänseenden har dock bestämmelserna systematiserats påett annat sätt, förenklats och förtydligats. Den praxis som utvecklats har i endel fall lagfästs. Den nya lagen föreslås träda i kraft den . Slutligen utpekas fyra områden inom kulturmiljövärden somprioriterade för ökade insatser. Det gäller åtgärder mot luftföroreningarnasoch försurningens skadeverkningar på kulturmiljön, insatser för vård avkulturlandskap och fomlämningar, insatser för stöd till byggnadsvården samtinformation och kunskapsuppbyggnad om kulturmiljön. Riksantikvarieämbetetföreslås få ökade resurser för dessa ändamål. 1 1987/88. Nr 104 Rättelse: S. 8 och9. 3 kap. I § andra stycket och 4 § tredje stycket byter plats. Lagförslageni denna proposition har granskats av lagrådet. Propositionen har därför trehuvuddelar: lagrådsremissen (s. 26), lagrådets yttrande (s. 104) ochföredragande statsrådets ställningstagande till lagrådets yttrande (s. 114). Den som vill ta del avsamtliga skäl för lagförslagen måste därför läsa alla tre delarna. I anslutning till sittställningstagande till lagrådets yttrande tar föredragande statsrådet också uppförslag till prioriteringar när det gäller ekonomiska insatser ikulturmiljövården samt vissa anslagsfrågor. 1 Förslag till Prop. Lag om kulturminnen m. m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Det är en nationell angelägenhet att skydda och vårdavår kultur miljö. Ansvaret för detta delas av alla. Såväl enskilda sommyndigheter skall visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Den som planerareller utför ett arbete skall se till att skador på kulturmiljön såvitt möjligtundviks eller begränsas. 2 § I denna lag finns bestämmelser om fornminnen,byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen samt om utförsel av kulturföremål ur landet. har tillsyn över kulturminnesvården i länet. och statens historiska museer, idenna lag i fortsättningen kallat , har överinseende överkulturminnesvården i landet. får överklaga beslut avdomstol eller annan myndighet enligt denna lag. 3 § Vad som föreskrivs i denna lag om ägare av fastigheteller byggnad skall, då fastigheten eller byggnaden innehas som fideikommiss eller under därmed jämförliga förhållanden eller med ständig besittningsrätt, gälla innehavaren. Fasta fomlämningar och fornfynd 1 § Fasta fomlämningar är skyddade enligt denna lag. Fasta fomlämningar är följande lämningar efter människorsverksamhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk ochsom är varaktigt övergivna 1. gravar,gravbyggnader och gravfält samt kyrkogårdar och andra begravningsplatser, 2. resta stenarsamt stenar och bergytor med inskrifter, symboler, märken och bilder samtandra ristningar eller målningar, 3. kors ochminnesvårdar, 4. samlingsplatserför rättskipning, kult, handel och andra allmänna ändamål, 5. lämningar avbostäder, boplatser och arbetsplatser samt kulturlager som uppkommit vid bruketav sådana bostäder eller platser, liksom lämningar efter arbetsliv ochnäringsfång, 6. ruiner avborgar, slott, kloster, kyrkobyggnader och försvarsanläggningar samt av andramärkliga byggnader och byggnadsverk, 7. färdvägar ochbroar, hamnanläggningar, vårdkasar, vägmärken, sjömärken och likartadeanläggningar för samfärdsel samt gränsmärken och labyrinter, 8. skeppsvrak, om kan antas ha gåttsedan skeppet blev vrak. Fasta fomlämningar är också naturbiidningar till vilkaålderdomliga bruk, sägner eller märkliga historiska minnen är knutna liksom lämningar efter äldre folklig kult. 2 § fast fornlämning hör ett så stort område på marken eller pä Prop.1987/88:104 sjöbotten som behövs för att bevara fornlämningen och ge den ett tillräck ligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse. Detta område be nämns fornlämningsområde. När fråga uppkommer om fastställelse av gränserna för ettfornlämningsområde, prövas frågan av . Då ett ärende om fastställelse av gränser tas upp av någonannan än ägaren av området, skall denne underrättas om ärendet och ges tillfälleatt yttra sig i saken. Underrättelsen skall ske genom delgivning. 3 § Fornfynd är föremål som saknar ägare när de hittasoch som 1. påträffas ieller vid en fast fornlämning och har samband med denna eller 2. påträffas underandra omständigheter och kan antas vara gamla. 4 § sådant fornfynd som avses i 3 § I tillfallerstaten. Sådant fornfynd som avses i 3 § 2 tillfaller upphittaren.Han är dock skyldig att erbjuda staten att få lösa in det mot betalning(hembud) 1. om fornfyndetinnehåller föremål som helt eller delvis består av guld, silver, koppar, bronseller annan legering med koppar eller 2. om fornfyndetbestår av två eller flera föremål, som kan antas ha blivit nedlagdatillsammans. 5 § Den som påträffar ett fornfynd, som skall tillfallaeller hembjudas staten, skall anmäla fornfyndet hos , länssty relse, länsmuseum eller polismyndighet. Fornfynd som hör till skeppsvrak kan anmälas även till . Upphittaren är skyldig att på begäran lämna ut fornfyndetmot kvitto samt uppge var, när och hur fornfyndet påträffades. Skydd, vård och undersökning av fornlämning och plats därfornfynd påträffats 6 § Det ärförbjudet att utan tillstånd enligt detta kapitel mbba, ta bort, gräva ut,täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändra ellerskada en fast fornlämning. 7 §Riksantikvarieämbetet och får vidta de åtgärder som behövs föratt skydda och vårda en fast fornlämning. Åtgärderna får avse exempelvisflyttning, iordningställande och inhägnad av fornlämningen eller röjning.Åtgärden får avse även en fornlämning som infogats i ett byggnadsverk. får uppdra åt annan att vidta åtgärder somavses i första stycket under de villkor som bestämmer. Åtgärd sominnebär att fornlämningen rubbas eller förändras får dock inte vidtas utan attlänsstyrelsens uppdrag uttryckligen gäller en sådan åtgärd. Innan någon åtgärd vidtas skall den som äger eller harsärskild rätt till marken eller byggnadsverket underrättas genom delgivning.Detsamma skall gälla i fråga om vattenområde. Om åtgärderna medför kostnader eller skada för ägareneller någon annan, har han rätt till skälig ersättning av allmänna medel.Beslut om ersättning fattas av och delges den som berörs avbeslutet. 8 § och får utan hinder av 6 § under- Prop.1987/88:104 söka en fast fornlämning, bärga ett skeppsvrak som är en fast fornlämning samtundersöka en plats där fornfynd påträffats. får lämna tillstånd till annan att företa ensådan undersökning eller bärgning under de villkor som länsstyrelsenbestämmer. Vid undersökningen eller bärgningen gäller bestämmelsernaom underrättelse och ersättning enligt 7 § tredje och Qårde styckena. Bärgas ett skeppsvrak som är en fast fornlämning, skalldet tillfalla staten, om det saknar ägare. 9 § får meddela särskilda föreskrifter tillskydd för en fast fornlämning. Föreskrifterna får även meddelas för område som enligt 2 §inte hör till fornlämningen under förutsättning att pågående användning avmarken härigenom inte försvåras avsevärt. får fridlysa en plats där fornfyndpåträffats, om det kan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår.Fridlysning får ske intill dess platsen har undersökts enligt 8 §. Föreskrifter eller fridlysning får förenas med vite. Ett beslut om föreskrifter eller fridlysning skallkungöras på lämpligt sätt. Ingrepp i fast fornlämning 10 § Den som avser att uppföra en byggnad eller enanläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag bör ta reda på om någon fast fornlämning kan beröras av företaget och i så fall samråda med . Om en fornlämning påträffas under grävning eller annatarbete, skall arbetet avbrytas till den del fornlämningen berörs.Den som leder arbetet skall anmäla förhållandet hos . 11 § Om det behövs en särskild utredning för att tareda pä om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innebär att ett större markområde tas i anspråk, skall kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande av allmän väg, större enskild väg, järnväg, flygfält, anläggning för energiförsörjning, större vattenföretag och mer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. Beslut om särskild utredning fattas av . 12 § Den som vill rubba, ändra eller ta bort enfast fornlämning skall ansöka om tillstånd hos lånsstyrelsen. får lämna sådant tillstånd endast omfornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligtförhållande till fornläm-ningens betydelse. Såvitt gäller ägaren av skeppsvrak eller fornfynd som hörtill skeppsvrak får tillstånd lämnas, om inte särskilda skäl talar emot det. Om någon annan än ägaren av marken eller vattenområdeteller ägaren av skeppsvraket ansöker om tillstånd, skall ansökningen avslås omägaren motsätter sig åtgärden och det inte finns några synnerliga skäl attbifalla ansökningen. 13 § Som villkor för tillstånd enligt 12 § fårlänsstyrelsen ställa upp skäligakrav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningen 5 ellersärskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet om tillstånd skall Prop.1987/88:104 såvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Innan prövar en ansökan enligt 12 §, färdenbesluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen, om det behövs föratt få ett tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedömabehovet av att ställa krav på särskild undersökning. 14 § Den som utför ett arbetsföretag som berör fastfornlämning svarar för kostnaden för åtgärder enligt 13 §. Företagaren svarar dock inte för kostnad som 1. hänför sig till en fornlämning som inte förutvarit känd, 2. väsentligtöverstiger vad angett i beslut om tillstånd enligt 13 § förstastycket, 3. hänför sig tillarkeologisk förundersökning enligt 13 § andra stycket, om intelämnar tillstånd till ingrepp i fornlämningen enligt 12 § andrastycket, eller 4. hänför sig tillarkeologisk förundersökning eller särskild undersökning enligt 13 §, om detvisar sig att någon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. Beslut enligt denna paragraf fattas av ochdelges företagaren. 15 § Vägras någon tillstånd enligt 12 § beträffandefornlämning som när den påträffas var helt okänd och utan synligt märke ovan jord, är han berättigad till skälig ersättning av allmänna medel, om fornlämningen vållar honom betydande hinder eller olägenhet. Ansökan om sådan ersätt ning görs hos . Ansökningen skall ha kommit in till länsstyrel sen från det att fornlämningen påträffades genom grävning eller annat arbete, annars är rätten till ersättning förlorad. Vad som sagts om ersättning skall inte tillämpas om marken exproprieras. Ersättning för hinder eller olägenhet skall deponeras hoslänsstyrelsen. I fråga om fördelning och utbetalning av deponerade belopp samträttsverkan av fördelning och utbetalning gäller i tillämpliga delar vad somär föreskrivet för det fall att nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåtsenligt expropriationslagen (1972:719). Beloppet utbetalas dock direkt tillsökanden om det är väsentligen utan betydelse för annan rättsinnehavare änsökanden. Inlösen och hittelön vid fornfynd 16 § Vid inlösen av fornfynd som enligt 4 § århembudspliktigt skall ersättning utgå med ett belopp som är skäligt med hänsyn till fyndets beskaffenhet, för föremål av ädelmetall dock minst motsvarande me tallvärdet efter vikt, uppräknat med en åttondel. För fornfynd får även särskild hittelön lämnas. Frågor om inlösen, ersättning och hittelön prövas avriksantikvarieämbetet. 17 § får genom fyndfördelningöverlåta statens rätt till fornfynd på museum som åtar sig att vårda det på ett tillfredsställande sätt. 18 § Apparat som kan användas för att påelektronisk väg spåra metallfö remål under markytan (metallsökare) får inte medföras på fasta fomläm ningar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten. 19 § Metallsökare får inte användas inom Gotlandslän. Metallsökare får inte heller användas inom område där fornfynd av det slag som skall hembjudas enligt 4 § andra stycket tidigarehar påträffats. Sådant område omfattar fyndplatsen och den omgivande mark därytterligare fornfynd kan tänkas förekomma med hänsyn till det tidigare fyndetskaraktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseende samt förekomsten avandra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område som avsesi andra stycket. 20 § Utan hinder av vad som sägs i 19 § fårmetallsökare användas i militär verksamhet och för att yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Utan hinder av vad som sägs i 18 och 19 §§ gäller attmetallsökare får medföras och användas 1. vid undersökningar av fomlämningar eller platser därfornfynd påträf fats, när undersökningen utförs av eller av någon annan efter medgivande av eller 2. om i annat fall har lämnat tillståndatt medföra och använda metallsökare. Ansvar m. m. 21 § Till böter eller fängelse i högst sex månaderdöms den som av uppsåt eller oaktsamhet 1. gömmer, skadar, ändrar, avyttrar eller förvärvarföremål som enligt 4 § skall tillfalla eller hembjudas staten, 2. inte anmälerfornfynd enligt 5 §, 3. bryter mot 6 §, 4. bryter motbestämmelserna i 10 § andra stycket eller 5. bryter mot 18eller 19 §. Den som bryter mot 5 § har förlorat all rätt på grund avfyndet. Metallsökare som har använts vid brott enligt första stycket 5, skallförklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. 22 § Vid överträdelse av beslut eller föreskriftenligt detta kapitel får tingsrätten besluta om handräckning för att åstadkomma rättelse. Ansökan om handräckning får göras av och . I fråga om handräckning finns bestämmelser i handräckningslagen (1981:847). 23 § I ärenden enligt 2 § andra stycket och 9 § fårlänsstyrelsen, om det behövs, meddela föreskrift att gälla tills vidare i avvaktan på att ärendet avgörs slutligt. Överklagande m. m. 24 § Beslut av överklagas hoskammarrätten när det gäller 1. fastställelse av gränserna för ettfornlämningsområde enligt 2 §, 2. särskilda ordningsföreskrifter enligt 9 §, 3. fridlysningenligt 9 § eller Prop. 4. tillstånd att medföra och använda metallsökareenligt 20 § andra stycket. Detsamma gäller i fråga om beslut om sådana föreskriftersom avses i 19 § tredje stycket och som meddelas av annan myndighet ånregeringen. Beslut av enligt 16 § överklagas hoskammarrätten. Beslut i övrigt enligt detta kapitel av länsstyrelseneller får överklagas hos regeringen, om inte annatföljer av 25 §. Kommunen får överklaga beslut enligt 2 §andra stycket, 9 § första-flärde styckena och 12 § andra stycket. 25 § beslut får inte överklagas när detgäller 1. ersättning förkostnader eller skada enligt 7 § fjärde stycket, 2. ersättningenligt 8 § tredje stycket, 3. beslut omkostnad för förundersökning eller särskild undersökning enligt 14 § andrastycket eller 4. ersättningenligt IS § första stycket. Den som är missnöjd med beslut som avses i första stycketkan väcka talan mot staten vid fastighetsdomstolen. Talan skall ha väckts inomett år från delfåendet av beslut. Ersättning som beslutats av domstol enligt 15 § förstastycket skall deponeras enligt bestämmelserna i 15 § andra stycket. 1 § En byggnad som är synnerligen märklig genom sittkulturhistoriska värde eller som ingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelse område får förklaras för byggnadsminne av . Bestämmelserna om byggnadsminnen enligt detta kapitel får också tillämpas på park, träd gård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. I fråga om byggnad av sådant värde som sägs i förstastycket och som tillhör staten gäller de bestämmelser som regeringen meddelarom statliga byggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till annanägare än staten, skall det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag. Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte en byggnad somär fast fornlämning eller kyrkobyggnad enligt denna lag. Skyddets innebörd och omfattning 2 § När en byggnad förklaras för byggnadsminne, skalllänsstyrelsen genom skyddsföreskrifter ange pä vilket sätt byggnaden skall vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Om det behövs får föreskrifterna också innehållabestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick attbyggnadsminnets utseende och karaktär inte förvanskas. 3 § skall sä långt möjligt utformas isamförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde. Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som är oundgängligen nöd vändigt för att bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriska värde. Hänsyn skall tas till byggnadens användning och ägarens skäliga önskemål. 4 § Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminnekan väckas av var och en genom ansökan eller tas upp av pä eget initiativ. Ansökan omatt en byggnad skall förklaras för byggnadsminne skall Prop. 1987/88:104innehålla uppgifter om vilken fastighet byggnaden är belägen på och omfastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även angesvilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras förbyggnadsminne. Innan fattar beslut som enligt detta kapitelkan medföra rätt till ersättning eller inlösen för ägare eller någon annan,skall lånsstyrelsen undersöka om medel för detta finns tillgängliga. 5 § Då frågaväckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne,får i avvaktan pä ärendets slutliga prövning meddela förbud motåtgärder som kan minska eller förstöra byggnadens kulturhistoriska värde.Förbudet får gälla för av högst . Om det finns synnerligaskäl får det förlängas, dock högst för varje gång. 6 § Om en byggnadkan antas komma ifråga som byggnadsminne, får , utan att frågaväckts om byggnadsminnesförkiaring, förordna att anmälan till länsstyrelsenskall göras, innan byggnaden rivs eller ändras pä ett sätt som väsentligtminskar dess kulturhistoriska värde. skall inom en månad från det anmälningen komin dit avgöra om den skall ta upp fråga om byggnadsminnesförkiaring av denberörda byggnaden. Under denna frist får den anmälda åtgärden inte vidtas utanatt har medgett det. 7 § Om ettstatligt byggnadsminne har övergått till att bli byggnadsminne enligt dettakapitel, skall utfärda förklaring om detta. 8 § Länsstyrelsenskall för anteckning i fastighetsboken ofördröjligen underrättainskrivningsmyndigheten 1. då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnadskall förklaras för byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §, 2. dä förordnandeenligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts, 3. då beslut ombyggnadsminnesförkiaring vunnit laga kraft eller hävts, eller 4. då ansökan ombyggnadsminnesförkiaring avslagits. 9 § , eller den somarbetar på läns styrelsens uppdrag har rätt att få tillträde till byggnader med tillhörande markområde samt att där vidta de åtgärder och undersökningar som be hövs för lagens tillämpning. Bestämmelser om ersättning och inlösen 10 § Ägare och innehavare av särskild rätt tillfastighet har rätt till ersätt ning av staten om skyddsföreskrifter 1. utgör hinderför rivning av en byggnad och skadan därav är betydande i förhållande tillvärdet av berörd del av fastigheten, eller 2. på annat sättinnebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del avfastigheten. Ersättning enligt första stycket får, om det är lämpligt,utgå med årliga belopp med rätt för sakägaren eller staten att erhållaomprövning vid ändrade förhållanden. Medför skyddsföreskrifter att synnerligt men uppkommer vidanvänd- ningen av fastigheten, är staten skyldig attlösa'fastigheten om ägaren Prop. 1987/88:104 begär det. Bestämmelserna enligt första stycket tillämpas också dålänsstyrelsen meddelat förbud enligt 5 §. Ersättning som därvid utgår skall, omdet finns skäl, avräknas mot ersättning som sedermera kan komma att utgå medstöd av denna paragraf Vid tillämpningen av första och tredje styckena skall,utan hinder av föreskrifterna om förlust av talan eller rätt till ersättningeller inlösen i 11 och 20 §§ eller IS kap. 4 § (1987:10),även beaktas andra beslut om skyddsföreskrifter samt beslut som avses i 14 kap.8 § första stycket 2 och 3 , under förutsättning attbesluten meddelats före det senaste beslutet om skyddsföreskrifter. 11 § Har fråga väckts om att en byggnad skallförklaras för byggnadsmin ne, får förelägga den som vill göra anspråk på ersättning eller inlösen att , från det han fått del av föreläggandet, anmäla detta till . Ett sådant föreläggande skall åtföljas av uppgift om de skyddsföreskrifter som avses bli utfärdade. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden har föHorat sin rätt till ersättning eller inlösen. beslutar om ersättning och inlösen. Avtal mellan staten och en sakägare eller vad deuppenbariigen har förutsatt skall gälla mellan dem i fråga om ersättning ellerinlösen skall även gälla för den som senare förvärvar sakägarens rätt. 12 § Om en fastighet till följd av ett beslutenligt detta kapitel minskar i värde så att den irite längre kan antas utgöra full säkerhet för borgenärerna, skall den ersättning som fastighetsägaren är berättigad till enligt 10 § deponeras hos . Bestämmelsen gäller dock endast borgenärer som hade panträtt i fastigheten när ersättningsrätten uppkom och ersätt ningsbelopp som skall utgå på en gång. Om en borgenär lider skada, därför att depositionen inteskett i enlighet med första stycket, är han berättigad till ersättning fränstaten. Ersättningen lämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsammagäller om en borgenär lider förlust genom att ersättningen blivit för lågtberäknad och den inte blivit prövad av domstol till följd av överenskommelsemellan staten och fastighetsägaren eller av annan anledning. 13 § I fråga om ersättning eller inlösen enligt 10eller 12 § andra stycket skall expropriationslagen (1972:719) tillämpas i den mån avvikande be stämmelser inte meddelas i denna lag. Ersättning för minskning av fastighetens marknadsvärde ifall som avses i 10 § skall bestämmas som skillnaden mellan fastighetensmarknadsvärde före och efter beslutet. Därvid skall bortses från förväntningarom ändring av markanvändningen. Ersättning för skada enligt 10 § första stycket I skallminskas med ett belopp som motsvarar det som enligt samma punkt skall tålasutan ersättning. Om staten begär det och det inte är uppenbart oskäligt,skall domstolen förordna att ersättning enligt 10 § första stycket skallbetalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts. Ogillastalan om ersättning eller inlösen som har väckts av fastighetsäga ren eller annan sakägare, kan domstolen förordna att han skall bära sina egna kostnader, om han har inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skälig grund, får domstolen dessutom 10 åläggahonom att ersätta staten dess rättegångskostnader. Ändringoch hävande Prop. 14 § Om det finns särskilda skäl, får länsstyrelsenlämna tillstånd till att ett byggnadsminne ändras i strid mot skyddsföreskrifterna. får ställa de villkor för tillståndet som ärskäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren fåravse hur ändringen skall utföras samt den dokumentation som behövs. 15 § Om bibehållandet av ett byggnadsminne medförhinder, olägenhet eller kostnad som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse, får jämka skyddsföreskrifterna eller häva byggnadsminnesför- klaringen. får också häva en byggnadsminnesförkiaring som framstår såsom ändamålslös.