prop · GB0341 · 1987-12-31 00:00:00 — Behovet av uppgifter från ufiandet är pådella område så starkt att de svenska sekretessbestämmelserna bör ges en sådanutformning att de inte hindrar inhämtande av sådana uppgifter. Jagföreslår därför att sekretessen för uppgifter från utlandet görs absolut ocksåi de fall där del gäller skaderekvisit på skatteområdet. Iförsta hand åsyftas då sekretessen hos och skattedomstolarna (9 kap.1 § sekretesslagen). Också indrivningsverksarnheten (9 kap. 19 §) bör i detlasammanhang behandlas på samma sätt som beskattningsverksamheten. Vidare bör,som en remissinstans föreslår, denna bestämmelse om absolut sekretess för ulländskauppgifter gälla ocksä i den verksamhet som avses i 9 kap. 2 § dvs. för vissasärskilda typer av skatteärenden. Mittförslag är atl en bestämmelse av denna innebörd las in som elt nytt andrastycke i 9 kap. 3 § sekretesslagen. Sekretessen, som alltså bör vara absolut,skall gälla i beskattnings- och indrivningsverksamhelen för uppgifter omenskildas personliga och ekonomiska förhållanden. En förutsättning försekretess bör emellertid vara att del skall vara fråga om elt internationelltavtal som har godkänt, eftersom det annars ofta . skulle ligga iregeringens hand att åstadkomma ett sekretesskydd (jfr 10 kap. 1 §regeringsformen). Vidare måste givetvis förutsättas att det är fråga omuppgifter som har erhållits med tillämpning av avtalet och att detla innehålleren klausul om att uppgifterna inle får lämnas vidare i det aktuella fallet. Beslämmelsernai 14 kap. 1-3 §§ bör, i enlighet med vad jag lidigarehar sagt, inte fåtillämpas i den mån det skulle strida mol avtalet. Enliglett par remissinstanser kan det ibland finnas ett mycket stort 19 behovav all, trots atl uttryckligt stöd saknas i godkänt avtal, överlämna Prop.1987/88:41 uppgifter till en annan myndighel och alt ett undanlag från tillämplighetenav 14 kap. 1-3 §§ därför inte bör göras kategoriskt. Jag anser alt man i sådanasituationer - om avtalet medger del får vända sig till den ulländskamyndigheten och försöka få tillstånd lill alt uppgifter lämnas vidare till enannan svensk myndighel och på så sätl undanröja det sekretesshinder som annarsskulle ha förelegat. Någraremissinstanser finner det hell omotiverat alt tillåla sekretessge-nombrolt föruppgifter som härstammar från men atl förbjuda sådana genombrott församma lyp av uppgifter om de har inhämlals från ullandel. Jag delar i och försig deras ståndpunkt att en uppgifts sekretessbehandling bör vara beroende avdess art och inte av dess geografiska ursprung. För min del anscrjag dock all,även om man kan rikta principiella betänkligheter mol detta förhållande, manhäremot får väga intresset av all genom inlernationella avtalsbestämmelser överhuvud tagel få del av sekretesskyddade uppgifter från utlanidel. Såvitt jag kanbedöma kan några konkurrenssnedvridande eller liknande effekter av betydenhet svåriigengöra sig gällande på skatte- och indrivningsområdet. Däremotkan sådana effekter uppstå om uppgifterna skulle spridas till andramyndighetsområden. För all förhindra detta kan del finnas skäl att begränsatillämpningen av den nya strängare sekretessen så att den inle gäller utanförskatte- och indrivningsområdet. Någon regel om överföring av sekretess till utanförliggandemyndighetsområden bör alltså inle finnas. Ioch för sig kan man överväga att begränsa tillämpningsområdet ytterligare föratt motverka de problem som kan uppstå inom den statliga och kommunalaförvaltningen med att härleda en uppgifts ursprung och som las upp av någraremissinstanser. Enligt dessa torde det vara omöjligt att i alla situationerveta om man har att göra med en uppgift av svenskt eller utländskt ursprung.För egen del harjag dock svårt atl tro alt den föreslagna bestämmelsen påbeskattnings- och indrivningsområdel i prakfiken skulle komma alt vålla någrastörre svårigheter. I de allra flesta fall kan man räkna med all uppgifternafrån ufiandet når en svensk myndighet genom en handling, vari det framgår .altuppgifterna har lämnats med slöd av ett visst avlal som innehåller beslämmelserom sekretess. Del bör vidare kunna ingå i rutinerna hos de myndigheter som oftakommer i kontakt med sådana uppgifter, alt i största möjliga mån försöka "öronmär-ka"uppgifterna, så att det inte behöver uppslå någon osäkerhet om vilkasekretessregler som skall gälla. Jag vill därför inte förorda någon ytterligarebegränsning av tillämpningsområdet för den nya sekretessen. Sekretessenför uppgifter i allmänna handlingar bör upphöra (jfr de sislastyckena i 9 kap. 1, 2 och 19 §§). Ikonsekvens med mitt ställningstagande att den nya sekretessen bör gälla bara under förutsättning att avtalet i fråga har godkänts av förordar jag atl det också i första stycket i 9 kap. 3 § föreskrivs som förutsättning för sekretessen atl skall ha godkänt det inlernatio nella avtalet om handräckning eller bistånd. En sådan uppstramning av den sekretessbestämmelsen kan visserligen leda till att avtal som inle skulle behöva godkännas av hädanefter måste föreläggas riksda- 20 Delta får emellerfid anses stämma bättre överens med gmndlagsregleringenav handlingsoffentligheten än nuvarande ordning. Görs ingen ändring avbestämmelserna i 16 kap. 1 § sekretesslagen om vilka lystnadsplikter som harförsteg framför meddelarfriheten med den här angivna lösningen blir meddelarfrihetenbegränsad också i fråga om den nya sekretessen. finns nämligen 9kap. 3 § med bland dessa tystnadsplikter. I sak innebär detta dock enförändring bara på indrivningsområdet, eftersom uppgifter ibeskattningsverksamheten nu är undantagna från meddelarfriheten till skillnad moluppgifter inom exekutionsväsendet. Jaghar i denna del samrått med chefen för . 4 Den s. k. upphandlingssekretessen m. m. Mitt förslag:Sekretesskyddet förstärks för uppgifter i handlingar som anger villkoren islutna avtal genom alt maximitiden för sekretessen hos vissa myndigheterförlängs från två till . FMV:sframställning: Verkel har begärt att sekretesstiden i fråga om villkor i slutnaavlal generellt utsträcks till längst , räknat från det att avtalet slöts.Om synnerliga skäl föreligger skall en myndighet ha rätt att besluta att föriängasekretesstiden lill längst . Remissinstanserna:Kriminalvårdsstyrelsen, postverket, , , ,luftfartsverket, , domänverket, affärsverket FFV; statensvattenfallsverk. och tillstyrker framställningen eller lämnar den utan erinran. JK,kammarrätten i , justitieombudsmannen (JO) ochPressens har ingen erinran mol en föriängning av sekretesslidenlill men avstyrker förslaget om den tioåriga sekretesstiden.Kammarrätten anser atl det bör övervägas att begränsa lagändringen lill atlavse sådana verksamhetsområden där omständigheter av det slag som FMV anfört påkallardel. JK och JO anser att man bör begränsa ändringen till upphandlingsärendenavseende försvarsmateriel. avstyrker förslaget helt. Skälenför mitt förslag: I sekretesslagen regleras den s. k. upphandlings-sekretesseni flera paragrafer. Enligt 6 kap. 2 § gäller sekretess för uppgifter somhänför sig fill ärende angående förvärv, överlåtelse, upplåtelse elleranvändning av egendom, tjänst eller annan nyttighet, om del kan antas alt delallmänna lider skada om uppgiften röjs. Utgör en upphandling en del av enmyndighets affärsverksamhet gäller sekretess enligt 6 kap. I § för uppgifter ommyndighetens affärs- eller driflförhållanden, om det kan antas alt någon somdriver likartad rörelse gynnas på myndighetens bekostnad om uppgiften röjs. Omett ärende angår upphandling får uppgifter som rör ett anbud intelämnas ut till dess ell avtal har träffats. Någol s. k. Prop. skaderekvisit lillämpas inlei så fall, utan sekretessen är vad som brukar kallas absolut.Bestämmelserna i 8 kap. 10 § ger skydd åt enskilda, som har trätt iaffärsförbindelse med en myndighel. paragrafen avser uppgifterom den enskildes affärs- eller driftförhållanden och gäller endast om detav särskild anledning kan antas alt den enskilde lider skada om uppgiftenröjs. Huvudregelnär enligt alla de tre nämnda paragraferna att sekretesstiden för uppgifter iallmänna handlingar är längst . Men i 6 kap. 2 § och 8 kap. 10 § finns enregel om atl sekretessen för uppgifter som anger villkoren i ett slutet avlaldock skall gälla längst lill dess har förflutit från det avtalet slöts. benuvarande 20- och 2-årstiderna går tillbaka på motsvarande äldre regler. Redangenom sekretesslag bestämdes sekretesstiden för handlingar som angavvillkoren i slutna avtal lill från det avtalet slöts (eller i vissa fallfullgjordes eller upphörde alt gälla) medan andra handlingar kunde hållashemliga i högst . föriängdes sekretessliden för de statligaaffärsdrivande verken från två till . Tvåårsgränsen fanns dock kvar förövriga myndigheter. Iförarbetena lill den nuvarande sekretesslagen fann föredragande statsrådet altreglerna om sekretessliden behövde förenklas och att det skulle räcka med entvåårig sekrelesstid räknat från den lidpunkt då ett avtal slöts som eltundantag från huvudregeln om 20-årig maximitid (prop. 1979/80:2 Del A s. 149).Riksdagen gjorde ingen erinran mot denna ståndpunkt (KU 1979/80:37). Närman skall bedöma behovet av sekrelesstid för uppgifter i allmänna handlingarsom rör upphandling hos det allmänna bör man enligt min mening beakta atthuvudregeln är all uppgifter kan hållas hemliga , om gällande skaderekvisitär uppfyllt. Det är bara handlingar som anger' villkoren i slutna avtal somomfattas äv den kortare fiden. Vidare bör man hålla i minnet att det för uppgifteri upphandlingsavtal som har bäring på en myndighets affärsverksamhet enligt 6kap. 1 § sekretesslagen gäller den 20-åriga sekretessliden. Påverkar t. ex.kostnaden i ett upphandlingsärende priset på en vara eller tjänsi, sommyndigheten tillhandahåller i konkurrens med någon annan, kan således denna sekrelesstidgälla också för avtalsvillkor. Denframställning som FMV har jyort har således begränsad räckvidd och avser inlehela sekretessen i upphandlingsärenden ulan enbart vissa handlingar sominnehåller avtalsvillkor. Somkonstaterades lagstiftningsärende är det en myckel svåravvägning mellan offentlighets- och sekrelessintresset som måste göras belräffandemyndigheternas verksamhet i sätViband med upphandling och andraaffärsuppgörelser. mycket starkt sekretessbehov står här i direkl motsatstill ett inte mindre betydande offentlighetsintresse. Mingrundinställning är att största möjliga öppenhet liksom hitfills bör gälla i myndigheternas handläggning av ärenden inom upphandlingsområ det. Behovet av insyn och kontroll på de områden inom den offentliga verksamheten där stora ekonomiska intressen står på spel är givetvis stort. Jagfinner det därför angeläget att allmänheten i största möjliga mån får Prop.1987/88:41 möjlighet att följa upphandlingarna och får insyn i myndigheternasförvaltning av allmänna medel. Del är också av slor betydelse frånrättssäkerhetssynpunkt att anbudsgivarna kan bedöma skälen för upphandlingsbeslutet,eftersom statliga upphandlingsbeslut inle får överklagas (24 § upphandlingsförordningen1973:600, omtryckt 1980:850). Etl avsteg från denna princip kan vidareunderlätta uppkomsten och spridandet av rykten om maktmissbruk och gynnande avenskilda från myndigheternas sida vid handläggning av upphandlingsärenden.Offentlighetsprincipen är således på detta område av central betydelse. Dettaintresse av största möjliga offentlighet ligger bakom regeringensställningstagande i prop. 1986/87:99 om ledning av den statliga förvaltningen ifråga om krav på utvidgad affärssekretess, nämligen atl det underlag som fannsi det ärendet inte var fillräckligt för alt skärpa sekretessen till skydd för affärsversamhetenhos de affärsdrivande verken (a. prop. s. 112 f.). Delta ställningstagande föranleddeinte någon erinran vid riksdagsbehandlingen av propositionen (KU 1986/87:29, rskr.226). Ävenom det finns ett belydande intresse av offentlighet i myndigheternasupphandlingsverksamhet bör dock insynen inle få sträcka sig så långt alt detskadar det allmänna eller enskilda företag som är parter i upphandlingsärenden.FMV:s framställning och remissbehandlingen av denna får anses ge vid handen attnuvarande sekretesstid för uppgifter i handlingar som anger villkoreni slutna avtal är väl kort . Offentlighethos handlingar i upphandlingsärenden kan leda till att del allmänna kommer i etldåligt läge vid senare likartade uppgörelser. Att anbudsgivarna känner till depriser som konkurrenterna har offererat vid en föregående förhandling kan ha enprisuppdrivande effekt och kan även sägas strida mot principerna i vårkonkurrenslagstiftning. Vidare innebär de nuvarande sekretessbestämmelserna allutvecklingsavtal och optioner (stående anbud) i avtal blir offentliga redanefter , fastän avtalen kan behöva hållas hemliga . Ett annatproblem är att presumtiva anbudsgivare kan, för att vilja ge etl anbud ellerför att våga erbjuda det senaste och bästa de har i tekniskt hänseende, fordraall sekretess för längre än skall gälla äveri efter del att ärendet haravgjorts. Kan detta krav inle tillgodoses, avstår de från alt ge elt anbud. Deenskildas och det allmännas ekonomiska intresse sammanfaller alltså här. Deskäl jag nu redovisat talar enligl min mening för en viss förlängning avsekretesstiden . Jag har då också beaktat all bara en remissinstansställer sig helt avvisande till FMV:s framställning. Å andra sidan anser jagatt remissutfallet knappast ger stöd för uppfattningen att det behövs någonsådan förlängning hos alla myndigheter. De remissinstanser som kan sägasföreträda offentlighelsintresset menar all en föriängning bör ske bara i deverkligt motiverade fallen. Vidare har flera av de instanser som kundeförväntas hävda sekretessbehovel inle gjort några särskill starka uttalanden iden riktningen. Med hänsyn lill det sagdagör jag den samlade bedömningen av sekre tesstidsfrågan att en föriängning av den tvååriga sekretesstiden till är motiverad men endasl för vissa myndigheters del. En lämplig lösning 23 anscrjag vara att man ihuvudsak återställer det rättsläge som gällde enligt sekretesslag,dvs. att det hos de.affärsdrivande verken skall gälla en sådan femårsfid.Vidare bör FMV, som onekligen får bedömas ha särskilda problem med dennuvarande tvåårstiden, kunna tillämpa den längre sekretesstiden. 1 övrigt böringen förlängning ske. Jag kan anmärka atl en motsvarande uppdelning på olika sekretessfiderredan förekommer i sekretesslagen (8 kap. 9 §). Viddenna bedömning harjag tagit hänsyn till att regeringen enligt 8 kap. 10 §tredje stycket sekretesslagen för särskilda fall kan förordna om undantag frånsekretessen, om den finner del vara av vikt att uppgifter lämnas ut. Regeringenkan också - om sekretess anses gälla enligt 6 kap. 1 eller 2 § - använda sig avsin dispensmöjlighel enligt 14 kap. 8 § sekretesslagen. Beträffande tanken atl enmyndighet skall ha rätl att, om synnerliga skäl föreligger, besluta atlförlänga sekretesstiden till anser jag, i likhet med en delav remissinslanserna,atl en längre sekrelessfid än inte bör komma i fråga. Alt låtaavgörandet om sekreiesstidens längd ligga hos myndigheten överensstämmer inleheller med kravel i 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen att begränsningar ihandlingsoffentligheten skall anges noga i lag. Jag är således inle beredd altförorda något bemyndigande fill myndigheter all besluta om en sådan ytterligareförlängning av sekretessliden. Som jag nämndeinledningsvis har FMV i en särskild framställning begärt att 8 kap. 10 §sekretesslagen skall las upp i den s. k. katalogen i 16 kap. 1 § 3 över detystnadsplikter s;om har företräde framför principen om meddelarfrihet. För min del anser jag att FMVinte har anfört tillräckliga skäl för en avvikelse från den ståndpunkt somintogs vid sekretesslagens tillkomst. Då avvisades nämligen förslag från FMVatt 8 kap. 10 § skulle ges ett sådant företräde framför meddelarfriheten (prop.1979/80:2 Del A s. 366, Del B s. 539). Jag vill också nämna alt regeringen i prop.1986/87:151 om ändringar i tryckfrihetsförordningen m. m. har uttalat sig motalt man nu gör någon ändring av gränsdragningen mellan de meddelarfrihetsbrylandetystnadsplikterna och de andra (a. prop. s. 134 ff., jfr s. 186 f.). Medbeaktande härav anscrjag del inle finns tillräckliga skäl att nu la med 8 kap.10 § i katalogen över de s. k. kvalificerade tystnadsplikterna. 5Sekretess m. m. i ärenden om avskiljande av studerande från högskoleutbildning Mitt förslag: Uppgifter omenskildas personliga förhållanden skall skyddas av sekretess i ärenden omavskiljande av studerande från högskoleutbildning. Sekretessen skall gälla endaslom det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående liderbetydande men om uppgiften röjs. Personalen inom hälso- ochsjukvården och inom skall vara skyldig att lämna de uppgifter omen studerande som behövs för prövning i ärenden om avskiljande av studerandefrån högskoleutbildning. Skälenför mitt förslag: Enligt en ändring i högskolelagen (1977:218) har Prop.1987/88:41 regeringen bemyndigats alt föreskriva om avskiljande av studerandefrån högskoleutbildning (prop. 1986/87:100 bil 10, UbU 15 och 18, rskr. 155 och157, SFS 1987:201). Ändringen, som trädde i kraft , innebär allen studerande kan hindras atl vidare genomgå utbildning inom högskolan, om detföreligger en påtaglig risk för att han kan komma att skada annan person ellervärdefull egendom under utbildningen. De studerande för vilka frågan om sådantavskiljande kan beslutas är de som lider av psykisk sjukdom eller psykiskabnormitet, missbmkar alkohol eller narkotika eller har gjort sig skyldigatill allvariig brottslighet. Enför högskolan gemensam nämnd skall pröva frågor om avskiljande. Nämnden skallutnyttja universitets- och högskoleämbetets kansliresurser. Dess beslut skallkunna överklagas till kammarrätten. Jaghar inhämtat atl chefen för avser att senare dennadag föreslå regeringen alt besluta en förordning med föreskrifter omavskiljande av studerande från högskoleutbildning i enlighet med de uttalandenhan har gjort i prop. 1986/87:100 bil. 10 (s. 198-210). Föratt högskolans avskiljandenämnd skall kunna pröva frågor om avskiljande på etttillfredsställande sätt måsle den se lill att ärendena blir tillräckligtutredda. Även om nämnden själv avses kunna föranstalta om läkarintyg och höraden studerande muntligen bör den ofta ha behov av uppgifter från främst hälso-och sjukvården och . Nämnden kan för sin prövning vidare behövaha tillgång till utdrag ur allmänt kriminalregister. Detär alltså fråga om uppgifter om den enskilde som ofta kan vara av myckel ömtålignatur. Sekretessreglerna för hälso- och sjukvårdsområdet ochsocialtjänstområdet innebär atl sekrelessbelagda uppgifter om enskildapersoner i princip kan lämnas fill någon annan myndighet bara om del föreliggeren skyldighet atl lämna uppgiften enligl lag eller förordning (14 kap. I §sekretesslagen). Den s. k. generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen, somtillåter att i och för sig sekrelessbelagda uppgifter lämnas lill en annan myndighelefter en avvägning mellan intresset av att uppgiften lämnas ul och del intressesom sekretessen skall skydda, är nämligen inle tillämplig på uppgifter inomdessa områden. Detsamma gäller uppgifter i allmänt kriminalregister. Visserligenkan högskolans avskiljandenämnd få tillgång till sekrelessbelagda uppgifter omden studerande från myndigheter ifall denne ger sill samtycke tillinformationsutbytet. Nämnden får dock sannolikt svårt att söria för behövligutredning, om den helt skulle vara beroende av den studerandes samtycke. Enenskild har dessutom inte någon rätl att förfoga över sekretess till skydd förhonom när det gäller uppgifter i kriminalregister. Detär myckel angeläget all nämnden i ärenden om avskiljande får tillgång till all information som är av betydelse för ärendenas prövning. Därför förordas alt nämnden ges möjlighet all införskaffa behövlig utred ning. Intresset av att nämnden får information från andra verksamhetsom råden i de mycket speciella ärenden del här gäller bör anses väga över intresset av skydd för den personliga integriteten. Frågan om avskiljande 25 uppkommer ju främst i defall då någon studerande bedöms utgöra fara för Prop. 1987/88:41 liv ochhälsa för personer som de kommer i kontakt méd under utbildningen. behövs följaktligen som möjliggör det önskade uppgiftslämnandet. Bestämmelserna bör innebära en skyldighet för hälso- och sjukvårdens personal och personalen inom att lämna ' sådana uppgifter om den studerande som nämnden kan behöva vid sin prövning om avskiljande. På så sätt kan nämnden utan hinder av den sekretess som annars gäller få de uppgifter den behöver. Jag föreslår att bestämmelserna om skyldighet att lämna ut uppgifter till nämnden tas in i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (änd rad senast 1986:1182) och i socialtjänstlagen (1980:620; ändrad senast 1987:380). Somtidigare nämnts kan nämnden ibland behöva få fillgång till kriminalregisterutdrag.Enligl 7 kap. 17 § sekretesslagen skall om utlämnande om uppgift som hartillförts allmänna kriminalregistret gälla vad som är föreskrivet i lagen(1963:197) om allmänl kriminalregister (ändrad senast 1983:357) och i kriminalregisterkungörelsen(1973:58; ändrad senast 1981:1238). Där anges i vilka fall utdrag av registretskall lämnas. Jag avser alt senare föreslå regeringen atl kriminalregisterkungörelsenändras så att utdrag ur kriminalregisler skall lämnas också lill högskolans avskiljandenämndför utredning i fråga om den som prövningen gäller i ett ärende där. i den här angivna omfattningen får tillgång till dessa många gångermycket känsliga uppgifter, aktualiseras förstås frågan om sekretess med hänsyn lillskyddet för den enskildes personliga förhållanden i ärenden om,avskiljande. Huvudregelnär att sekretessen inte följer med en hemlig uppgift utanför det s. k. primära sekretessområdel,om del inte finns en särskild regel om della. De uppgifter som nämnden inhämtarkommer atl sakna sekretessskydd hos nämnden, eftersom det ini:e finns någonregel om överföring av sekretess och inte heller någon annan bestämmelse somomfattar uppgifter i ärenden om avskiljande av studerande frånhögskoleutbildning. Denbestämmelse som finns i sekretesslagen om sekretess inom högsko- leutbildningen(7 kap. 9 § tredje stycket) gäller endast uppgifter som hänför sig tillpsykologisk undersökning eller behandling och uppgifter om enskilds personligaförhållanden hos psykolog, kurator eller studievägledare. Enligtandra stycket i nämnda paragraf gäller sekretess i ärenden om fillrättaförande av en elev och om skiljande av en elev från vidare studier inom det obligatoriska skolväsendet och gymnasieskolan. 1 förarbetena lill sekretesslagen uttalade föredragande statsrådet atl det starka insynsinlres- set som förelåg i fråga om disciplinära åtgärder mot offentliga funktionärer knappast fanns i ärenden om lillrättaförande av elev, medan å andra sidan de berörda elevernas ungdom och bristande mognad var starka skäl för etl sekretesskydd. Han anförde vidare att det inte fanns skäl att föreslå någon motsvarighet till den sekretess som gällde i ärenden om lillrättaförande av en elev eller skiljande av en elev från vidare studier för utbildningsverk samheten i övrigt, dvs. bl.a. högskoleutbildningen (prop. 1979/80:2 Del A 26 s. 197 f.). Ävenom de intressen som bär upp offentlighetsprincipen gör sig starkt gällandeockså i ärenden om avskiljande, bör del enligt min mening finnas vissamöjligheter lill sekretessbeläggning. Det rör sig ju regelmässigt om myckelömtåliga uppgifter, om den studerandes personliga förhåjlanden. Det skulle bl.a. vara mycket otillfredsställande, om sekrelessbelagda uppgifter, som enligtmitt förslag skall lämnas till nämnden från hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten, helt skulle sakna skydd i ärenden om avskiljande. Inteheller skulle det finnas något skydd för de uppgifter som den studerande lämnarmuntligen inför nämnden och för de uppgifter som framkommer vid sådan läkamndersökningsom nämnden själv föranstalter om, fastän dessa uppgifter kan.