prop · GB0332 · 1987-12-31 00:00:00 — Omden gode mannen har företagit en rättshandling med vederbörligt samtycke ochhuvudmannen sedan handlar på elt sätt som upphäver verkningarna av dennarättshandling, bör den gode mannen naturligtvis inte ha något ansvar gentemottredje man för att den första rättshandlingen blir verkningslös. Ersättningenvid fall av skadeståndsskyldighet bör motsvara det s. k. positiva kontraktsintresset, dvs. tredje man bör ha rätt till skadestånd som ' motsvararvad han skulle ha erhållit om avtalet hade blivit bindande. Även uteblivenvinst bör alltså vara ersätlningsgill. Denomständigheten att den för vilken god man utses behåller sin rättsligahandlingsförmåga och att rättshandlingar som han ingår i princip blir bindandeför honom medför alt tredje man inte torde ha så stort intresse av altuppgifter om godmansförordnanden ges en mera allmän spridning. Situationen äralltså här en annan än när det gäller en omyndigförklaring eller ett förvaltarskap. Dettainnebär alt domstolarna inte bör vara skyldiga alt kungöra god- 19 Inteheller kan det anses påkallat att införa en central registrering av dessabeslut. Skulle tredje man ha ett intresiseav att veta om en person har en god man, bör han liksom kunnakontrollera saken hos överförmyndaren eller tingsrätten. För att underlättadenna kontroll bör det införas föreskrifter som medför att sådana godmansförordnandensom avses i nuvarande 18 kap. 3 § normalt är inskrivna vid dentingsrätt inom vars område huvudmannen bor. 2.4.1Allmänna förutsättningar för ett förvaltarförordnande Mitt förslag: Omnågon på grund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller liknandeförhållande behöver hjälp med sina ekonomiska eller personliga angelägenheter,skall domstol kunna förordna en förvaltare för honom eller henne. Enförutsättning är dock att hjälpbehovet inte kan tillgodoses genom förordnandeav god man eller på något annat mindre ingripande sätt. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 180-181). Remissinstanserna:Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller lämnardet utan erinran. anser att förutsättningarna i fråga omhuvudmannens hälsotillstånd bör vara desamma som vid omyndigförklaring enligtgällande ordning. En annan remissinstans anser att man, om hjälpbehovet ärpermanent, skall förordna förvaltare även i fall där man utser god man.Från ytteriigare ett håll framförs att hjälpbehovet bör tillgodoses genomförordnande av förvaltare - och inte god man - i de fall då huvudmannen pågrund av sitt hälsofillständ helt saknar förmåga att samtycka till ett godmansförordnande.Några remissinstanser menar att förvaltare bör kunna förordnas utan att detförst prövas om det är tillräckligt med god man. Ett par andra understryker åsin sida vikten av att förvaltare inte förordnas i fall då hjälpbehovet kantillgodoses på ett mindre ingripande sätt. Skälenför mitt förslag: Som jag redan har varit inne på i avsnitt 2.1 bör ett nytträttsinstitut, förvaltarskap, införas för att tillgodose det hjälp- och skyddsbehovsom kan föreligga hos framför allt sådana personer som omyndigförklaras i dag.Den viktigaste skillnaden mellan ett sädant förvaltarskap och ett godmanskapblir att huvudmannen helt eller delvis förlorar sin rättshandlingsförmåga i detförra men inte i det senare fallet. Enviktig princip är emellertid alt den enskilde inte skall fråntas sin rättshandlingsförmågai vidare utsträckning än som är befogat i det enskilda fallet. I förvaltarskapetskonstruktion ligger att det skall vara flexibelt och anpassas till denenskildes behov i varje särskilt fall. En annan följd av den sålunda fastslagnaprincipen är att det innan ett förvaltarförordnande tillgrips först måsteundersökas om det inte är tillräckligt att en god man Ett förvaltarförordnandebör följaktligen inte komma i fräga i fall där den enskilde visserligen saknarförmåga att sköta sina angelägenheter men där det inte föreligger någon riskatt han vidtar några dispositioner till skada för sig själv. Förvallarskapenbör alltså ses som ett komplement till godmanskapen. Det bör också stå klartatt den enskildes hjälpbehov inte kan tillgodoses på något annal, mindreingripande sätl, t.ex. genom någon anhörig eller en fullmäktig. När det gällerhuvudmannens hälsotillstånd bör förutsättningarna enligt min mening varadesamma som vid förordnande av god man enligl nuvarande 18 kap. 3 § föräldrabalken.Därav följer att det inte bara är psykiska svaghetstillstånd, som vidomyndigförklaring, som bör kunna beaktas. Lika litet som vid förordnande av godman bör något krav uppställas på att huvudmannens tillstånd är permanent. Ipraktiken torde det dock sällan bli aktuellt alt förordna en förvaltare för densom endast är kortvarigt sjuk. Till dem vars psykiskasvaghetstillstånd kan mofivera ett förvaltarförordnande hör framför allt vuxnapsykiskt utvecklingsstörda, personer med åldersbetingade psykiska störningaroch sådana som lider av vissa psykiska sjukdomar, bl. a. manodepressiva. Inteminst beträffande den senast nämnda gruppen har det visat sig svårt att fä ett godmanssystematt fungera, eftersom den sjuke inte sällan företarrättshandlingar som kolliderar med den gode mannens åtgärder. Den sjukeshandlingar kan visserligen ibland ogilligförklaras med stöd av lag.Detta är dock i många fall en opraktisk utväg. I stället har i en del fallomyndigförklaring fått tillgripas, något som från andra synpunkter harframstått som alltför långtgående. Med ett förvaltarförordnande uppkommer inledessa problem. Ettförvaltarförordnande kan också behövas för den som på grund av allvarligtalkohol- eller narkotikamissbruk har ett hjälpbehov. Särskilt när det gällergruppen narkotikamissbrukare kan del ibland vara etl verksamt medel attförhindra att missbrukaren förslösar sin egendom för atl finansiera sittnarkotikabruk. Bl.a. sådana missbruksfall torde kunna betecknas som med sjukdomliknande förhållanden. 2.4.2Förvaltarskapets omfattning m. m. Mitt förslag: Enförvaltare skall kunna förordnas för att bevaka någons rätt, förvalta någonsegendom eller sörja för någons person. Uppdraget skall anpassas fill behovet idet enskilda fallet. Vissa angelägenheter får omfattas av uppdraget endast omdet finns särskilda skäl. Uppgiften att närmare avgränsa uppdraget skall kunnadelegeras fill överförmyndaren. Rätten skall i efterhand kunna anpassa förvaltarskapettill ändrade förhållanden. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: De flestatillstyrker utredningens förslag eller lämnar En remissinstans vill dock att uppgiften att söa för Prop.1987/88:32 huvudmannens person hålls utanför förvaltarens åligganden. Från ettpar håll förutses vidare svårigheter för tredje man att avgöra vad som omfattasav ett begränsat förvaltarförordnande. Enligt en remissinstans skulle den föreslagnadelegationsmöjligheten försvåra möjligheten att få vetskap om inskränkningarnai den enskildes rättshandlingsförmåga. Tvä överförmyn-darnämnder anser atl ävenöverförmyndaren skall få ompröva omfattningen av ett förvaltarskap. Skälenför mitt förslag: Som jag fidigare nämnt är det väsentligt att förvaltarskapet,när en förvaltare utses, får en omfattning som motsvarar den enskildes behov avbistånd i varje särskilt fall. Förvaltarskapet bör ocksä i efterhand på ettsmidigt sätt kunna anpassas till ändrade förhållanden. Ifräga om en förvaltares huvudfunktioner bör samma regler gälla som beträffandegode män. En förvaltare bör alltså kunna utses för att förvalta någons egendom.Kravet pä att förvaltarskapet skall anpassas fill behovet i det särskildafallet medför emellertid att uppdraget kan behöva anges mera detaljerat. Ett förvaltarskapbör t. ex. kunna begränsas fill att avse förvaltningen av viss egendom, såsomen fastighet, eller handhavandet av huvudmannens pensionstillgångar.Förvaltaren bör också kunna få i uppdrag att företräda huvudmannen vid ingåendeav kreditköpsavtal o. d. En ytterligare avgränsning bör kunna göras när delgäller egendomens storlek. Det bör sålunda inte alltid vara nödvändigt atthuvudmannens hela pension e. d. ställs under förvaltning, utan huvudmannen börkunna ges rätt att själv disponera över en del. Ett liknande system prakfiserasför övrigt redan nu i vissa fall beträffande dem som har omyndigförklarats. Huvudprincipenbör vara att det är domstolen som bestämmer förvaltar-uppdragels omfattning,både vid det ursprungliga förordnandet och vid senare omprövningar. För atl manskall uppnå den önskvärda flexibiliteten och för att domstolen inte skallalltför mycket belastas med en detaljreglering bör domstolen emellertid kunnaöverlåta åt överförmyndaren att lämna närmare föreskrifter beträffandeomfattningen av ett förvaltamppdrag, t. ex. beträffande vilka beloppsgränsersom skall gälla. Vid ändrade förhållanden, t. ex. att i fallet med pensionendenna höjs, kan då överförmyndaren inom ramen för delegationsbeslutet anpassaomfattningen av uppdraget fill den nya situationen. Liksomnär det är fråga om omyndigförklarade bör huvudmannen i princip ha rätt attsjälv ingå arbetsavtal och att disponera över sin arbetsinkomst, liksom över sädanegendom som han eller hon har fått genom gåva eller testamente med villkor attden skall vara undantagen från särskild förvaltning. Dessa angelägenheter börfå omfattas av förvaltaruppdraget' endast om det finns särskilda skäl, t.ex. enpåtaglig risk att egendomen kommer att användas på ett sätt som skadarhuvudmannen. Den bedömningen kan göras anfingen i samband med det ursprungligaförvaltarförordnandet eller vid en senare omprövning av detta. Ävenom ett förvaltarskap i första hand torde komma att avse en rent ekonomisk förvaltning, bör en förvaltare liksom en god man också kunna få i uppdrag att företräda huvudmannen i angelägenheter av rättslig art. En 22 förvaltarebör exempelvis kunna förordnas att företräda huvudmannen inför domstolar ochandra myndigheter. Ett fall som jag har berört är när den enskilde äri sådant psykiskt tillständ att han saknar förmåga alt själv föra sin talan ien process och dessutom motsätter sig ett godmansförordnande. Även i t.ex.ärenden om rätt till bidrag eller till vård eller omsorg enligtsociallagstiftningen kan den typen av förvaltarförordnande bli aktuell. Påsamma sätt som när det gäller gode män bör en förvaltare vidare kunna få iuppdrag att sörja för huvudmannens person. Även om förvaltaren inteuttryckligen har fält en sådan uppgift, måste han hålla sig informerad omhuvudmannens personliga förhållanden. Skall förvaltaren syssla medegendomsförvaltning, bör han vara skyldig att se fill att medlen i skäligomfattning används till huvudmannens nytta. Närdet i övrigt gäller den personliga intressebevakningen bör samma principergälla som för en god man (se avsnitt 2.3.3). Har huvudmannen fått enkontaktperson enligt socialtjänst- eller omsorgslagen, bör förvaltarengivetvis samråda med denne, liksom med anhöriga och andra som har att bevakahuvudmannens personliga intressen. Domstolenbör vara skyldig att ompröva omfattningen av elt förvaltarskap sä snart det fmnsanledning till det. Det kan t. ex. vara fräga om att ge den enskilde rätt att istörre omfattning än tidigare disponera över pensionsmedel. En omprövning kanockså leda till att uppdraget utvidgas till att avse flera angelägenheter.Självfallet skall en förvaltare liksom en god man enfiedigasså snart han intelängre behövs, t. ex. därför att huvudmannens hälsofillständ har förbättrats. I finnsregler om förmyndares och gode mäns förvaltning och redovisningsskyldighet, omtillsyn över förmynderskap och godmanskap saml om inskrivning av sådana.Detta regelsystem bör med vissa justeringar tillämpas även när det gäller förvaltarskap.Den närmare utformningen av bestämmelserna behandlas i specialmofiveringen. 2.4.3Förvaltarens behörighet och förhållandet till tredje man Mitt förslag:Förvaltaren har ensam rådighet i de angelägenheter som omfattas av uppdraget.Med förvaltarens samtycke får dock huvudmannen själv företa rättshandlingar isådana angelägenheter. Om förvaltaren handlar utanför uppdraget blirrättshandlingen inte bindande för huvudmannen. Förvaltaren är dåskadeståndsskyldig mot godtroende tredje man. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 182-184). Remissinstanserna:Utredningens förslag har i denna del lämnats utan erinran. En remissinstansvill dock att förvaltarens samtycke till huvudmannen att företa rättshandlingarskall vara skriftligt. Skälenför mitt förslag: Som jag redan har varit inne pä (se avsnitt 2.1) är tanken bakom förvaltarinstitutetatt förvaltaren inom ramen för sitt upp- Prop. drag ensam skall habehörighet att ingå avtal och andra rättshandlingar för Det bör dock finnas möjlighet för förvaltaren att lämnasamtycke lill att huvudmannen själv ingår en sådan rättshandling. Vidoenighet i frågan huruvida samtycke har lämnats torde bevisbördan för att så är fallet åvilatredje man. Det kan inte anses påkallat att uppställa nägrasärskilda formkrav när det gäller ett sädant samtycke. Detkan inträffa att huvudmannen ingär en rättshandling utan förvaltarens samtyckepå ett område där denne har ensamrädighet. Situationen är fullt jämförbar meddet fallet att en omyndigförklarad person förfar på motsvarande sätt. Nugällande regler om verkningarna av ett sådant förfarande bör kunna överföras tilldet nya systemet med förvaltarskap. Reglerna överensstämmer för övrigt medmotsvarande bestämmelser om underåriga (se 9 kap. 6 och 7 §§ ).Principen bör alltså vara att rättshandlingen inte blir bindande, såvida inteförvaltaren har godkänt den. Blir avtalet inte bindande, skall vardera partenåterlämna vad han har mottagit eller, om det inte kan ske, utge ersättning fördet mottagnas värde. Den som har förvaltare skall dock inte behöva utge sädanersättning i vidare män än det som han mottagit har använts till skäligtunderhåll eller på annat sätt har medfört nytta för honom. De nu beskrivnakonsekvenserna av avtalets ogiltighet överensstämmer med regleringen i lagen (1924:323)om verkan av avtal, som slufits under inflytande av rubbad själsverksamhet. Omen förvaltare har överskridit sin behörighet och handlat utanför förvaltaruppdraget,bör regeln - på samma sätt som har förordats beträffande godmanskap -vara att rättshandlingen inte är gällande mot huvudmannen. I det fallet börförvaltaren ha ett strikt skadeståndsansvar gentemot godtroende tredje man. Deskäl att inskränka skadeståndsskyldigheten beträffande gode män som fidigarehar angetts kan inte anses föreligga när det gäller förvaltare. .Ersättningenvid fall av skadeståndsskyldighet bör motsvara det s. k. positivakontraktsintresset. Eftersomrättshandlingar som huvudmannen själv ingår på ett område som omfattas av ett förvaltamppdragi princip inte blir bindande, är det angeläget att tredje man har möjlighet attfå kännedom om såväl förvaltarförordnanden som den huvudsakliga omfattningenav ett förordnande. Liksom när det gäller omyndigförklaringar bör rättenvara skyldig att kungöra beslut om anordnande av förvaltarskap i Post- ochInrikes Tidningar. Även beslut om upphörande av förvaltarskap bör kungöras.Del närmare innehållet i kungörelserna kommer att beröras i specialmofiveringen. Förmynderskapsutredningenhar ingående behandlat frågan i vad män förvaltarförordnanden bör registreras centralt (se betänkandet s. 182- 184). registreras en uppgift om omyndigförklaring i folkbokföringen. Enligt utredningens åsikt talar övervägande skäl mot en motsvarande registrering av förvaltarförordnanden. Däremot anser utredningen att det kan vara lämpligt att låta uppgifter om förvaltarskap föras in i register av mera speciell karaktär, t. ex. inskrivningsmyndigheternas register. Ett fler tal remissinstanser förespråkar en central registrering av förvallarförord- 24 nanden. Några delar dock utredningens uppfattning i frågan. Det kan ifrågasättas omtredje mans behov av en central registrering är så stort. Integritetshänsyntalar också starkt emot att en central registrering införs. En centralregistrering skulle vidare innebära ett avsevärt arbete för berördamyndigheter, bl.a. med hänsyn till att förvallarförord-nandena inte sällantorde bli detaljerade och dessutom kan komma att ändras vid upprepadetillfällen. Jag anser därför i likhet med utredningen att något centraltregister inte bör införas. Det kan däremot övervägas att låta uppgifter om förvaltarskapföras in i register av mera speciell karaktär, t. ex. tnskrivningsmyndigheternasregister. Det ankommer pä regeringen att utfärda föreskrifter om det. Det sagda innebär inte atttredje man kommer att sakna möjlighet att fä veta huruvida motpartens egendomstår under förvaltning. Tredje man kan fä visshet genom att höra sig för hosöverförmyndaren eller fingsrätten. För att tredje man inte skall behöva vändasig till flera fingsrätter bör det, på samma sätt som jag har förordatbeträffande sädana godmanskap som avses i nuvarande 18 kap. 3 § ,införas föreskrifter som medför att ett förvaltarskap i princip är inskrivetvid den tingsrätt inom vars område huvudmannen bor. 2.5 Processuella frågor m. m. Mitt förslag:Frågor om godmanskap och förvaltarskap skall handläggas som domstolsärenden. Iärenden om anordnande eller upphörande av förvaltarskap skall nämnd delta itingsrättens avgöranden. Detsamma gäller i andra ärenden som rör förvaltarskapeller godmanskap, om de är tvistiga. I övrigt är tingsrätten domför med en ensamdomare. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med milt förslag (se betänkandet s. 185). Remissinstanserna: Enremissinstans anser att frägor om anordnande eller upphörande av förvaltarskapskall handläggas som mål och atl tingsrätten i icke tvistiga mål av detta slagskall vara domför med ensamdomare. En annan remissinstans vill att nämnd skalldelta i ärenden om omprövning av förvaltarskapets omfattning även när de inteär tvistiga. I övrigt har utredningens förslag i denna del tillstyrkts ellerlämnats utan erinran. Skälen för mitt förslag:Enligt gällande bestämmelser handläggs frägor om omyndigförklaring ellerhävande av omyndigförklaring som mål, medan andra frågor om förmynderskap och godmanskaphandläggs som ärenden. Jag ser det som en fördelom samma handläggningsform tillämpas när det gäller frågor om förvaltarskap ochfrågor om godmanskap. Om det t. ex. vid prövningen av en ansökan om förordnandeav förvaltare visar sig tillräckligt att en god man utses, kan rätten då inomramen för det inledda förfarandet meddela ett godmansförordnande. Omsamma handläggningsform skall användas, framstår det som mest naturligt atttillämpa ärendelagens handläggningsregler. Frågor om förvaltarskap och godmanskapbör alltsä handläggas som domstolsärenden. Frägor om anordnande ochupphörande av förvaltarskap är så pass ingripande för den enskilde att nämndalltid bör delta i avgörandet. Enligt gällande bestämmelser skall nämnd ingå irätten även i andra fall, om ärendet är tvistigt. Den ordningen bör bestå. Iövrigt bör rätten vara domför med en lagfaren domare. 2.5.2Initiativrätten i ärenden om godmanskap och förvaltarskap Mitt förslag: Iärenden om anordnande, omprövning eller upphörande av godmanskap eller förvaltarskapfär ansökan göras av överförmyndaren, förmyndare, den enskilde, om han , samt den enskildes make och närmaste släktingar. Detsamma gäller i ärendenom entledigande av god man eller förvaltare. Frägor om upphörande ochomprövning samt om entledigande får också väckas av den gode mannen ellerförvaltaren. En god man som förordnas när hjälpbehovet beror på sjukdom o. d.får ansöka om förordnande av förvaltare. Domstolen får också självmant ta uppalla dessa frågor. Förmynderskapsutredningensförslag: Saknar motsvarighet fill bestämmelserna rörande generell möjlighetför rätten att självmant ta upp frågor om anordnande av godmanskap och förvaltarskapsamt rörande god mans och förvaltares rätt att begära omprövning av uppdragetsomfattning. Överensstämmer i övrigt i allt väsentligt med mitt förslag (sebetänkandet s. 179 och 185). Remissinstanserna: Ett parremissinstanser anser atl frågor om anordnande av godmanskap och förvaltarskapskall kunna tas upp självmant av rätten. Från ett håll ifrågasätts om närmastesläktingar skall fä ansöka om förvaltarförordnande. Skälen för mitt förslag:När det gäller kretsen av ansökningsberätligade kan de nuvarande bestämmelsernaom omyndigförklaring utgöra en lämplig utgångspunkt. Enligt dessa är den somansökningen avser, make, närmaste släkfingar, överförmyndaren och förmyndarebehöriga att göra ansökan om omyndigförklaring (se 10 kap. 10 § ).Hävande av omyndigförklaring kan begäras av den omyndige, hans förmyndare och överförmyndaren.Dessa personer bör i fortsättningen ha rätt att ansöka om god man eller förvaltareeller att begära att uppdraget omprövas eller upphör. En god man ellerförvaltare har i regel goda möjligheter att fortlöpande bilda sig enuppfattning om huvudmannens hjälpbehov. Det är därför lämpligt att även godemän och förvaltare ges möjlighet att hos rätten ansöka om omprövning avuppdragets omfattning. Det kan förekommasituationer då ett behov av god man eller förvaltare blir känl för rätten utanatt någon ansökan därom har gjorts. situation är att det i enpågående rättegång visar sig alt förvaltare behöver förordnas för någonderaparten. Rätlen bör därför ha möjlighet att själv ta initiativ i frågor av dettaslag. Även när det gäller omprövning och upphörande av godmanskap eller förvaltarskapbör rätten ha motsvarande möjlighet, liksom i frägor om entledigande av godman eller förvaltare. 2.5.3Utredningen i ärenden om förordnande av god man eller förvaltare Mitt förslag: Denenskilde skall beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske. I ärenden omförordnande av god man i fall då hjälpbehovet beror pä sjukdom e.d. och iärenden om förordnande av förvaltare skall ocksä make, närmaste släktingar,överförmyndaren, vårdinrättning, omsorgsnämnd och socialnämnd yttra sig, omdet inle är obehövligt. I ett sådant ärende gäller som huvudregel att denenskilde skall höras muntligt. Rätten får inte förordna förvaltare utan läkarintygeller motsvarande utredning om den enskildes hälsotillstånd. Detsamma gällerförordnande av god man när hjälpbehovet beror på sjukdom e.d., om förordnandetsker utan att den söm behöver hjälp har lämnat sitt samtycke. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt förslag (se betänkandet s.178 och 184-185). Remissinstanserna: Fleraremissinstanser ställer sig positiva till att en noggrann utredning görs ochtill en huvudregel som innebär att den enskilde skall höras munfiigt. Fränenstaka håll ges uttryck för andra uppfattningar. När det gäller utredningenom den enskildes hälsofillständ vill flera remissinstanser ha mera preciseradekrav på läkarintyg eller psykologutlåtande. Skälen för mitt förslag:Det är viktigt att behovet av god man eller förvaltare blir ordentligt klariagtinnan förordnande därom meddelas. En grundregel bör vara att den enskildebereds tillfälle att yttra sig, om det kan ske. Har den enskilde själv gjortansökan, bör han få tillfälle att yttra sig över det material som har tillförtsav andra. Om exempelvis överförmyndaren har lämnat förslag på vem som skallutses till förvaltare, bör sålunda den enskilde yttra sig över förslaget. I ärenden om förordnandeav god man när hjälpbehovet beror på sjukdom, hämmad förståndsutveckling,försvagat hälsotillstånd o.d. liksom i ärenden om förordnande av förvaltaremåste det vara ordentligt klariagt att ett hjälpbehov föreligger och att dettainte kan tillgodoses på något mindre ingripande sätt, t. ex. genom en anhörig.Rätten bör därför, om det inte är obehövligt, inhämta yttrande frän denenskildes make och närmaste släktingar samt från överförmyndaren,vårdinrättning där den enskilde vistas och omsorgs- eller socialnämnd som harhaft kontakt med honom. För att rätten skall få enriktig bild av den enskildes hälsotillstånd och hans hjälpbehov kan det ocksåmänga gånger vara av värde atl han hörs muntligt. De regler som gäller i ansökningar om omyndigförklaring kan härvid tjäna somförebild.