prop · GB03107 · 1987-12-31 00:00:00 — Det gäller ocksåen principiell nyhet i vår brottmålshantering, som i viss mån får karaktären avförsöksverksamhet. Mot den nu angivnabakgrunden godtar jag kommitténs förslag att bestämmelserna om målsägandebiträdetas in i en särskild lag. En annan sak är att man i den lagen givetvis i såstor utsträckning som möjligt bör utnyttja tekniken att hänvisa till vad somgäller enligt mer allmänna regler, i första hand RB och rättshjälpslagen. Dennya lagen bör som kommittén har föreslagit kallas lag om målsägandebiträde. Lagrådet har inte haftnågot att erinra mot att reglerna om målsägandebiträde i huvudsak tas in i ensärskild lag. Lagrådet har emellerfid föreslagit en del tekniska justeringarav den i lagrådsremissens föreslagna lagtexten, som bl. a. innebär attordningsföljden mellan bestämmelserna i viss mån ändras. Jag har ingen erinranmot lagrådets förslag i denna del och förordar att reglerna utformas i alltväsentligt i enlighet med vad lagrådet har föreslagit. Jag återkommer närmare tilldessa frågor i specialmotiveringen. 3.11Kostnaderna för en reform Min bedömning: Reformenkan reformer på rättshjälpsområdet -ändrade resurser. -i förening med andra föreslagna genomföras inom ramen för oför- Skälenför min bedömning: Kommittén har räknat med att en reform i enlighet med dessförslag vilket omfattade bara sexualbrott skulle kosta staten 2,5 milj. kr.per år. När det till att börja medgäller att uppskatta antalet ärenden där målsägandebiträde kan komma i fråga,bör först konstateras att uppskattningar av denna typ är behäftade med storosäkerhet. För sexualbrottens del bör man enligt min mening med utgångspunktfrån antalet anmälda sexualbrott och erfarenheterna från bl. a. kunnaräkna med att biträde kommer att förordnas i ca 1 000 ärenden . Härtill kommer att enligt mitt förslag målsägandebiträde skall kunnaförordnas även i vissa andra typer av mål, om det kan antas att målsäganden harett särskilt starkt behov av biträde. Med hänsyn till de restriktivt utformade fömtsättningarnakan det antas att antalet förordnanden i dessa typer av mål kommer att stannavid ca 500 . Sammanlagt bör det alltså röra sig om ca 1 500 mål . Man får utgå från attstorleken på biträdets arbetsinsats relateras i första hand till den nedlagdatiden. Man kan i detta sammanhang utgå frän en kostnad om . Betydligtsvårare blir det när man skall beräkna den genomsnittliga För det första måste man beakta att bara en liten Prop. 1987/88:107del av de anmälda sexualbrotten överhuvudtaget går till åtal och rättegång. mån målsägandebiträde förordnas i de ärenden som inte går till åtal, kanman räkna med att det i inte så la fall blir fråga om en tidsmässigt måttliginsats från biträdet, kanske ett par fimmar. har ju reformen tillsyfte att stödja målsägandena så att de i större utsträckning skall väga ochorka fullfölja sin brottsanmälan. Man kan därför räkna med att förundersökningarav de slag som omfattas av reformen i större utsträckning går till åtal ochrättegång, om reformen genomförs. Det är emellertid inte säkert att alla demålsägande som haft biträde under förundersökningen har något behov avfortsatt hjälp under rättegången, och det är självfallet inte meningen attförordnande av målsägandebiträde skall utesluta anlitandet av stödpersoner.Tvärtom kan dessa utgöra en värdefull ersättning för och ett bra komplementtill målsägandebiträdena, särskilt i de kurativa delarna. Tilldessa osäkerhetsmoment rörande tidsåtgången kommer att det inte finns någotnärmare underlag för att bedöma hur stor den genomsnittliga fidsåtgången kanbli i mål som föranleder åtal och rättegång. Minslutsats är emellertid att en reform med målsägandebiträde kan komma att leda ökad belastning på rättshjälpsanslaget med ungefär det belopp som kommitténberäknat, alltså ca 2,5 milj. kr. Denna ökning uppvägs emellertid av denminskade belastning på anslaget som torde bli följden av de förslag tillförbättringar inom rättshjälpssystemet som regeringen lagt fram (prop.1987/88:73). Totalt torde dessa båda reformer alltså kunna genomföras inomramen för nuvarande resurser. Reformenbör träda i kraft den och börja tillämpas . Någrasärskilda övergångsbestämmelser torde inte behövas. Detta innebär att målsägandebiträdefår förordnas även i de mål där förundersökning redan inletts vidikraftträdandet. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om målsägandebiträde samt 2. lag om ändring irättegångsbalken. Förslagen har granskats av lagrådet. 6.1Förslaget till lag om målsägandebiträde Paragrafen upptar vissa allmänna förutsättningar förförordnande av målsägandebiträde och anger de typer av mål där det kan bliaktuellt att förordna ett sådant biträde. Reglerna motsvarar 1 § och 2 § förstaoch andra styckena i lagrådsremissens lagförslag och överensstämmer med vadlagrådet förordat. Som framgår av paragrafen kan målsägandebiträde oavsettvilket slags brott det gäller - förordnas först sedan förundersökning harinletts. Det torde i allmänhet vara polisens eller åklagarens rubricering avgärningen i detta skede som avgör om biträde skall förordnas. I tveksamma fallkan samråd ske med den som leder fömndersökningen innan biträde förordnas. Målsägandebiträde kan förordnas när som helst under måletshandläggning, både under förundersökningen och sedan åtal väckts. Biträde kanockså förordnas först i högre rätt. Biträde kan förordnas även för den som äromyndig. Förordnande av biträde för den som är underårig kan förväntas bli ettpraktiskt vanligt fall. Första stycket behandlar mål om grövre sexualbrott. Därgäller en stark presumtion för att målsägandebiträde skall förordnas. Domstolenfår underlåta att förordna biträde bara om det kan antas att målsägandensaknar behov av biträde. Exempel på detta är att målsäganden redan har ettbiträde i målet eller motsätter sig att biträde förordnas. Det får således iallmänhet anses onödigt att förordna målsägandebiträde i ett mål där målsägandenredan fått ett biträde enligt rättshjälpslagen. Om behovet av sådana uppgiftersom normalt ankommer på ett målsägandebiträde inte kan tillgodoses avrättshjälpsbiträdet, kan det emellertid vara lämpligt att i stället förordnadetta till målsägandebiträde. Presumtionsregeln omfattar inte bara mål om fullbordatsexualbrott enligt de angivna paragraferna utan även mål om försök till sådantbrott. Det torde även utan något uttryckligt stadgande vara självklart attregeln omfattar även mål om medverkan till grovt sexualbrott. I andra stycket anges vissa typer av mål där biträde kanförordnas under förundersökning och rättegång, om det med hänsyn till målsägandenspersonliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsägandenhar ett särskilt starkt behov av biträde. De berörda brottstyperna räknas uppunder tre punkter. Den första punkten innefattar de sexualbrott enligt 6 kap.brottsbalken som inte omfattas av presumtionsregeln i första stycket. Det skallalltså vara fråga om sexuellt ofredande, koppleri, grovt koppleri, försök tillkoppleri, försök till grovt koppleri, förförelse av ungdom eller förberedelseeller stämpling till sexualbrott enligt vad som sägs i 6 kap. 12 § . I den andra punkten tas upp de brott enligt 3 eller 4 kap.brottsbalken som har fängelse i straffskalan samt försök till sådant brott. Till dessa brott ,_ hör misshandel som inte ärringa, försök till mord, olaga frihetsberövande Prop. 1987/88:107 och olagahot. Enligttredje punkten kan biträde förordnas även i mål om rån eller grovt rån ellerförsök till sådant brott. Föratt biträde skall få förordnas i mål enligt andra stycket krävs att det medhänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kanantas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av biträde. I den allmännamotiveringen har förutsatts att förordnande i dessa fall skall ske med stor restriktivitet.Det räcker inte med att det gäller ett sådant brott som ingår i uppräkningen,utan brottet skall i det enskilda fallet ha varit av kvalificerat slag och hainneburit en svår kränkning av offret. Vidare bör bevisläget och det processuellaläget i övrigt vara sådant att man måste räkna med att målsäganden kommer attutsättas för ingående eller pressande förhör. Ytterligare en förutsättning börvara att målsägandens fysiska och/eller psykiska tillstånd är sådant att haneller hon kan antas ha väsentlig nytta av ett juridiskt biträde. Det kan t. ex.vara fråga om en målsägande som är psykiskt särskilt känslig eller enmålsägande som är mycket ung eller mycket gammal. I många fall torde det vara tillräckligtatt målsäganden åtföljs av en stödperson enligt 20 kap. 15 § RB. Paragrafenmotsvarar 2 § tredje stycket i lagrådsremissens lagförslag och överensstämmermed vad lagrådet förordat. Iparagrafen tas upp vissa fall där biträde inte får förordnas. Det gäller sådanasituationer där det står klart att något allmänt åtal inte kommer till ståndeller inte kommer att fullföljas. I enlighet med vad som angetts i den allmännamotiveringen skall målsägandebiträde i sådana fall inte kunna förordnas. Detfallet att åklagaren beslutat att allmänt åtal inte skall väckas innefattar treolika situationer, nämligen dels att åklagaren beslutat att inte inledaförundersökning, dels att åklagaren beslutat att lägga ned en påbörjadförundersökning, dels att åtalsunderiåtelse beslutats. Av reglerna följer ocksåatt det inte kan anses ingå i biträdets uppgifter att hjälpa målsäganden medett överklagande i ansvarsdelen. Iparagrafen anges målsägandebiträdets uppgifter. Dessa har utvecklats närmare iden allmänna motiveringen. I enlighet med ett påpekande av lagrådet har iparagrafen uttryckligen angetts att det i målsägandebiträdets uppgifter inteingår att bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledningav brottet, om detta görs av åklagaren. Lagrådet har i anslutning till dennaparagraf anfört följande. Avformuleringen att målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandens intressen "i målet", dvs. i brottmålet, följer att biträdet inte ärbehörigt att bistå målsäganden med en skadeståndstalan i fall då en sådan talan förs i särskild ordning enligt reglerna för tvistemål. Om ansvars- och skade- 38 ståndsfrägor från börjanhar handlagts gemensamt i ett mål där målsägan- Prop. 1987/88:107 den har haftett målsägandebiträde och skadeståndstalan sedan avskiljs, blir alltså målsägandebiträdetobehörigt att bistå målsäganden i den delen, målsägandebiträdet kan emellertid,under de förutsättningar som anges i rättshjälpslagen, förordnas tillrättshjälpsbiträde i den fortsatta skadeståndsprocessen. Ommålsägandens skadeståndstalan avskiljs till handläggning som tvistemålkvarstår i allmänhet inte det särskilda behov av stöd och hjälp som motiverarförordnande av målsägandebiträde. Jag instämmer därför i vad lagrådet anfört idenna del. Jag vill erinra om de begränsningar i rätten till rättshjälpsbiträdesom gäller i mål som rör mindre belopp (jfr 20 § andra stycketrättshjälpslagen). Paragrafeninnehåller vissa regler om förordnande, byte och entledigande av målsägandebiträdesamt en hänvisning till om rättegångsbiträde. Paragrafen motsvarar46 §§ i lagrådsremissens lagförslag. Iparagrafens/ör.sra stycke anges att målsägandebiträde skall förordnas päbegäran av målsäganden eller när det annars finns anledning till det. Frågan omförordnande skall tas upp så snart målsäganden begär biträde eller när fråganav annan anledning blir aktuell, t. ex. därför att undersökningsledarenanmäler behov av biträde. Begäran om biträde kan ske formlöst, t. ex. pertelefon. Att det är domstol som är behörig att ta upp biträdesfrågan framgår av7 § i förslaget. Iandra meningen i första stycket anges vem som kan förordnas till målsägandebiträde.Detta sker genom en hänvisning till motsvarande regler för biträdesförordnandevid allmän rättshjälp i 21 § rättshjälpslagen. Därvid avses paragrafen i desslydelse fr. o. m. den (jfr prop. 1987/88:73 s. Enligtandra stycket får byte av biträde och s. k. substitution ske under sammaförutsättningar som vid allmän rättshjälp med biträdesförordnande. Itredje stycket behandlas frågor om entledigande av målsägandebiträde. Biträdetskall till att börja med entledigas, om det är påkallat med hänsyn till förhållandenai målet. Så kan vara fallet t. ex. om åklagaren lägger ned åtalet i viss del.Detsamma gäller när målet avgjorts och överklagande sker endast beträffande endel av målet; i sådana fall kan beslut om entledigande komma att fattas av denhögre rätten. Entledigande bör även ske om det visar sig att målsäganden, sedanåtal väckts, inte behöver höras vid huvudförhandlingen. Detkan i detta sammanhang påpekas att rätten lika lite som när det gälleroffentliga försvarare behöver fatta något formellt beslut om entledigande isamband med att man avslutar handläggningen av målet, t. ex. genom dom. Ombiträdesförordnandet urspmngligen avsett ett grovt sexualbrott som omfattats av presumtionsregeln i 2 § första stycket och åklagaren därefter ommbricerar gämingen fill att gälla ett brott som avses i 2 § andra stycket, 39 skall biträdet i principentledigas om inte rekvisiten enligt 2 § andra stycket Prop. 1987/88:107 äruppfyllda, dvs. att målsäganden har ett särskilt starkt behov av målsägandebiträde.Det ligger emellertid i sakens natur att man i denna situation får varaförhållandevis liberal vid tolkningen av det nämnda rekvisitet för förordnande. Iövrigt skall biträdet entledigas om det finns skäl för det. I denna del gällersamma regel som enligt 21 § rättshjälpslagen gäller för entledigande avrättshjälpsbiträde. Regeln ger bl. a. möjlighet till entledigande om biträdetmissköter sitt uppdrag, t. ex. stör ett under förundersökningen hållet förhörpå så sätt att det kan yara till men för utredningen eller i övrigt uppträderolämpligt under förundersökning eller rättegång. Iparagrafens fiärde stycke sägs att om rättegångsbiträde skall iövrigt tillämpas i fråga om målsägandebiträde. Hänvisningen innebär till attbörja med att de i RB föreskrivna allmänna behörighetsvillkoren m. m. förrättegångsbiträden (12 kap. 25 §§ och 6 § andra stycket jämförda med 12 kap.22 § RB) gäller även för målsägandebiträden. Vidare gäller regeln i 36 kap. 5 §andra stycket om undantag från vittnesplikten. De särregler i fråga omfullföljd av talan rörande rättens beslut angående biträde som finns i 49 kap.4 § första stycket 4, 5 och 7 kommer också att gälla i fråga om målsägandebiträde.Detsamma gäller reglerna i 18 kap. 7 § och 31 kap. 5 och II §§om möjligheterna att ålägga ett försumligt biträde ett ansvar förrättegångskostnader. Lagrådethar i anslutning till denna paragraf anfört bl. a. följande. Lagrådethar ingen erinran mot förslaget att vissa regler i rättshjälpslagen skalltillämpas även i fråga om rättshjälpsbiträde. Det får också anses lämpligt attgöra en hänvisning till bestämmeler om rättegångsbiträde.Meningen måste emellertid vara att biträdesregler blirtillämpliga bara i den mån situationen inte täcks av bestämmelserna i den nuaktuella lagen eller i rättshjälpslagen. Så t. ex. torde bestämmelserna omavvisning i 12 kap. 5 § (jfr 12 kap. 22 § samma balk) inte blitillämpliga. Vad som har sagts kommer klarare fram, om hänvisningen tillrättegångsbalken omformuleras något och dessutom placeras efter den aktuellalagens särskilda regler om förordnande och entledigande av målsägandebiträdeoch efter hänvisningarna till rättshjälpslagen. Detbehöver anges i den aktuella lagen att rätten fattar beslut inte bara i förordnandefråganutan också när det gäller byte av målsägandebiträde, rätt för biträde att rättanågon annan i sitt ställe och entledigande av målsägandebiträde. En lämpligordning synes vara att rättens behörighet att fatta beslut i olika frågorbehandlas i en särskild paragraf mot slutet av lagen. I20 kap. 14 § sägs att om en målsägande är omyndig och brottetbl. a. rör egendom som den omyndige inte själv råder över, hansställföreträdare är behörig att ange eller föra talan om brottet. Motsvarandebehörighet tillkommer den omyndiges vårdnadshavare, om brottet rör denomyndiges person. Det kan alltså ankomma på en ställföreträdare eller en vårdnadshavareatt begära förordnande av målsägandebiträde. Skulle emellertid den omyndigeoch hans eller hennes ställföreträdare eller vårdnadshavare ha motstridigaintressen, kan en god man behöva förordnas för att föra den omyndiges talan ochdärmed också ansökaom att målsägandebiträde förordnas (se härom SOU 1986:49 s. 103 Prop.1987/88:107 ff).Att god man kan förordnas när det är en omyndig och hans eller hennes förmyndaresom har motstridiga intressen följer direkt av 18 kap. 2 § andra . Bestämmelsen torde emellertid kunna tillämpas analogtnär det är fråga om förhållandet omyndig - vårdnadshavare (jfr regeringsrättensavgörande RÅ 83 2:19). Somframgår av I § kan målsägandebiträde förordnas först sedan förundersökning harinletts. kan emellertid en målsägande komma att bli utsattför förhör vid vilket han eller hon kan ha behov av ett biträde. Lagrådetåterkommer till den frågan i kommentaren till 23 kap. 10 § . Detförhållandet att ett målsägandebiträde i princip har samma ställning som etträttegångsbiträde enligt medför bl. a. att biträdet kanöverklaga domstolens avgörande endast efter fullmakt från målsäganden. Ettöverklagande från målsägandens eller målsägandebiträdets sida kan behöva göras,om målet innefattar både ansvars- och skadeståndsfrågor och målsäganden villgå vidare. Förs målet i sin helhet vidare till högre rätt, är målsägandebiträdetbehörigt att bistå målsäganden även där. Om emellertid åklagaren avstår frånatt föra målet vidare i ansvarsdelen och överklagande bara sker såvitt gällerfrågan om skadestånd, upphör målsägandebiträdets behörighet. Den som har varitbiträde kan emellertid fortsätta att ta till vara målsägandens intressen iegenskap av ombud eller eventuellt som biträde enligt rättshjälpslagen. Somhar framhållits i remissprotokollet torde rätten lika lite som när det gälleroffentliga försvarare behöva fatta något formellt beslut om entledigande av målsägandebiträdei samband med att handläggningen av målet avslutas genom dom. Ett entledigandebesluttorde inte heller behövas, om åklagaren lägger ned åtalet i dess helhet ochmålet till följd därav avskrivs. Lagrådethar i det föregående påpekat att ett målsägandebiträde inte längre blirbehörigt att bistå målsäganden i frågor som gäller skadestånd, om talan i dendelen avskiljs från brottmålet. Att så är fallet torde inte behöva angesuttryckligen i beslutet om avskiljande. Föregen del har jag inget att erinra mot vad lagrådet sålunda anfört. Lagtextenhar utformats i enlighet med lagrådets förslag. Paragrafenbehandlar målsägandebiträdets rätt till ersättning och motsvarar 7 § i dettill lagrådet remitterade förslaget. Paragrafen har utformats i allt väsentligti enlighet med lagrådets förslag. I fråga om rätten till ersättning hänvisas iparagrafen till reglerna om ersättning till biträde enligt 22 §rättshjälpslagen (1972:429). Skälen för detta anges i den allmänna motiveringen(avsnitt 3.8). Hänvisningenfill reglema om rättshjälpsbiträde innebär bl. a. att regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, kan fastställa taxa som skall fillämpasvid bestämmande av ersättning. Närdet gäller frågan vilka arbetsuppgifter som skall vara ersättningsgilla hänvisas i huvudsak till vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.8). Med hänsyn till syftet med målsägandebiträde ligger det i sakens natur att man intar en förhållandevis generös attityd när det gäller ersättning för kurativa åtgärder men att en bedömning måste ske 41 av om sådana åtgärdervarit befogade med hänsyn till förhållandena i det Prop. 1987/88:107 enskildafallet. Ensärskild fråga är hur man från ersättningssynpunkt skall se pä den situationenatt biträdesförordnandet avser bara ett av flera brott som behandlas vid enhuvudförhandling. Det torde av praktiska skäl i många fall vara ogörligt attskilja ut biträdets mer allmänna arbete med stöd åt målsäganden och låtaersättning utgå endast för den del av målet som själva förordnandet avser.Däremot bör man i princip inte låta ersättning utgå för arbete som klart avserendast en del av målet som inte omfattas av förordnandet. tordedet emellertid vara svårt att utforma en rättegång så att målsägandebiträdetkan utnyttja den fid som blir över medan en sådan del av målet behandlas. Isådana fall bör ersättningen avse även sådan nödvändig spilltid. Närmålsägandebiträdet för målsägandens talan om enskilt anspråk i brottmålet kommerbiträdet att ha samma uppgifter som ett rättshjälpsbiträde. Praktiska hänsynkräver att målsäganden i dessa fall skall kunna få ersättning för bevisningoch utredning i skadeståndsdelen i samma utsträckning som om han beviljatsallmän rättshjälp i målet. En regel om detta har tagits upp i förevarandeparagraf, som motsvarar 8 § första stycket i lagrädsremissens lagförslag.Bestämmelsen har bmfits ut till en särskild paragraf efter förslag av lagrådet. Iförevarande paragraf, som i allt väsentligt utformats i enlighet med lagrådetsförslag, har samlats bestämmelser om behörighet att fatta beslut i frågor somrör målsägandebiträde. Paragrafen motsvarar delvis 4 § första stycket och 8 §andra stycket i lagrådsremissens lagförslag. Iparagrafens första mening anges att det är rätten som fattar beslut i frågorsom anges i lagen. Vilken domstol som är behörig att förordna målsägandebiträdeföljer av allmänna regler (jfr 19 kap. 1 och 12 §§ RB och avsnitt 3.7 i denallmänna motiveringen). fall som anges i 6 §, dvs. när det blir aktuellt med bevisning och utredningmed anledning av talan om enskilt anspråk, har målsägandebiträdet i andrameningen i paragrafen givits behörighet att själv fatta beslut i sammautsträckning som enligt 24 § rättshjälpslagen föreslagits gälla för biträde vidallmän rättshjälp fr.o.m. (jfr Prop. 1987/88:73). Som framgår av 3 §omfattar bilrädesförordnandel i de fall där åklagaren för skadeståndstalan för målsägandens räkning inte skadeståndsdelen. Reglerna i andra meningen i förevarande paragraf är därför inte tillämpliga i den situationen. Paragrafen, som i sak helt motsvarar 9 § ilagrådsremissens lagförslag, behandlar skyldigheten för den tilltalade ochandra att återbetala statens kostnader för målsägandebiträdet. Reglerna harutformats med motsvarande bestämmelse om rättshjälp åt misstänkt i brottmålsom förebild (jfr 38 § rättshjälpslagen). När utredningen leder till åtal och fällande dom kan dentilltalade förpliktas att ersätta kostnaderna för målsägandebiträdet i sammautsträckning som enligt 31 kap. 1 § RB gäller beträffande kostnader som enligträttens beslut utgått av allmänna medel. En förutsättning för att återbetalningsskyldighet skallkunna åläggas den tilltalade för kostnaderna för målsägandebiträdet skall iprincip vara att han döms för det brott som föranlett att biträdet förordnats.Döms den tilltalade med tillämpning av t. ex. en mildare straffbestämmelse änden som var aktuell när biträdet förordnades, kan det - som jag strax återkommertill - bli aktuellt att ålägga honom att betala biträdeskostnaderna t. ex. omrubriceringsfrågan saknat betydelse för frågan om förordnande av biträde. När det gäller kostnader för bevisning och utredning iskadeståndsdelen innebär hänvisningen till i förevarande paragrafatt den tilltalade kan bli ersättningsskyldig i den utsträckning som anges i31 kap. II § RB. Målsägandens kostnadsansvar i fråga om målsägandebiträdetföljer, som framgått av den allmänna motiveringen, reglerna i 31 kap. 3 och 4 §§RB. Att målsägandebiträdet i vissa fall kan bli skyldig att ersätta kostnadersom han vållat framgår av 31 kap. 5 §. Lagrådet har i anslutning till denna paragraf anförtföljande. Hänvisningen till innebär att bl. a.reglerna i 31 kap. 1 § blir tillämpliga. Fälls den tilltalade till ansvar,skall han alltså i princip ersätta statsverket kostnaderna för målsägandebiträde.En gräns för återbetalningsskyldigheten sätts dock bl. a. genom hänvisningen tillmaximibeloppet för rättshjälpsavgift i 31 kap. I § första stycket sistameningen.