prop · GB03164 · 1987-12-31 00:00:00 — Styrelsen till-lämpar således dentidigare standarden SS 021050. Bosladsslyrelsen anser därför all kommitténsförslag alt ändra den fastställda standarden SS 021051, ilånesammanhang skulle medföra orimliga konsekvenser. Styrelsen föreslår i slälletatl man i taxeringssammanhang mäter enligl SS 021051 men i första hand mäter brutloareansom grund för en slorlek och med ledning därav bestämmer bo- ochbiutrymmesareorna schablonmässigt. Enligt planverket bör svensk standardtillämpas. Föreslagna förenklingar avstyrker verket bestämt eftersomstandarden omfallar såväl begrepp som mälregler. Verkel anser emellertid alldel bör vara tillåtet atl i besvärliga mälsilualioner allernalivi uppskatta l.ex.bo- och biuirymmesarea enligt vissa hjälpregler. LMV menar atl de svårighetersom är förknippade med alt bestämma småhusens slorlek i första hand består avklassificeringsproblem, inle mätproblem. Förbättrade regler för mätning ivindsvåning, slutlningsvåning och i anslutning lill tjocka innerväggar ser verkelsom angelägna all få lill ständ. Verkel avråder dock från alt införa någon formav förenklad mätmetod av den typ som prövats av kommittén. Länsrätten iÖstergötlands län, SCB, Entreprenörjöreningen och år tveksamma lillkommitténs förslag om mälregler i sluttnings-våning. Skälen för mitt förslag och min bedömning: Värdefaktorn slorlekför småhus bestäms enligt 8 kap. 3 § FTL med hänsyn lill småhusels bostadsytaoch dennas fördelning på olika våningar. Vidare stadgas all slorieks-klassenför småhus med en storlek som motsvarar högst i etl plan intefärgöras större än alt den motsvarar bostadsyta. I I kap. 7 § FTFanges hur storleken skall klassindelas. RSV har i sina föreskrifter vid AFT-81använt beteckningen värdearea. Denna värdearea inkluderar enligl föreskrifternadels bostadens yla, dels yta av bostadsrum och kök ovan mark som på grund avrumshöjden inle betraktas som bostadens yla, dels tillägg för biutrymmenas yta.Därvid anknöt endast bostadens yta och biutrymmenas yta till svensk standard SS021050. Till-lägget i värdearean för yla av bostadsrum och kök ovan mark, vilkenegentligen inle betraktades som bostadens yla enligt standarden på grund avrumshöjden, gjordes för all även fånga in för bostadsändamål använda utrymmen idet äldre byggnadsbeståndet. Fr. o. m. gäller en delvis omarbetadsvensk standard SS 021051. Standarden innehåller inle några rekommendationer omnär och på vilket sätt de olika begreppen skall användas. Del uttalas atlmyndigheter som utfärdar bestämmelser i fråga om byggande, finansiering. m. kan föreskriva särskilda regler som skall beaktas i sam- 29 band medarea- och volymberäkning. Följandeändringar i standarden som är av intresse i nu förevarande Prop. 1987/88: 164sammanhang har företagits. Indelningen i primär och sekundär bruksarea förbostad har ersatts av begreppen boarea resp. biarea. Anknytningen tillbruksarean görs genom att boarean och biarean mäts som bruksarea, dvs. vad somfinns innanför omslutande byggnadsdelars insida. Boarea är således bruksareaför boulrymmen medan biarea är bruksarea för biutrymmen. Till skillnad fråntidigare föreligger inga särskilda krav på rumshöjd eller värmeisolering föratt ett utrymme skall kunna hänföras till boulrymme. Regeln att mellanväggareller vertikala schakt tjockare än 0,5 m skulle räknas bort har ändrats så attnumera inte hela väggen/schaktet utan endasl vad som överstiger 0,3 m skallborträknas (dvs. vad som blir kvar innanför 0,15 m från resp. begränsningsyta). Enligl standarden avses med boulrymme utrymme för boendeinrättat ovan mark huvudsakligen avsett för vistelse, hygien, viss förvaring,kommunikation m.m. Biutrymme är utrymme i anslutning till bostad, huvudsakligeninrättat för sidofunklioner till boende som pannrum, garage, förråd m. m. Istandarden är dessa utrymmen ytterligare exemplifierade. För all ett utrymmeskall vara mälvärl fordras enligl standarden att rumshöjden uppgår lill minsl1,9 m. Vid snedtak godtas även delar med lägre rumshöjd under förutsättning attvåningsplanet har en rumshöjd av 1,9 m på en bredd av minst 0,6 m. Därvid mätsfram till etl vertikalplan 0,6 m utanför höjden 1,9 m. Med slutlningsvåningavses här våning som delvis ligger under mark, men vars golv utefter minsl en fönslerförseddfasad i huvudsak ligger i nivå med eller över omgivande mark. Isluttningsvåning utgörs boulrymmel av de utrymmen som tidigare här benämnts boulrymmeunder förutsättning atl de är belägna vid den angivna typen av fönster-fasad.Även om utrymme för hygien, viss förvaring och kommunikation inte ligger vidfönsterväggen räknas del som ingående i boulrymme i sluttningsvåning. Som framgått har del visat sig vara svårt alt göraytterligare förenklingar i svensk standard. Således kvarstår tidigare reglerför hur man beräknar arean i våning under snedtak och i slutlningsvåning, dvs.i de avseenden som förorsakade de största mätproblemen vid AFT-81. Mol bakgrundav denna situation vill jag i del följande ge min syn på hur denna värdefaktori fortsättningen lämpligen bör bestämmas. Jag vill först erinra om de övergripande målsättningarvilka bör gälla när dessa regler utformas för fastighetstaxeringen.Värdefaktorn måste för det första naturligtvis bestämmas så atl den avspeglarmarknadens prissättning av storleken. Alltför kraftiga schabloniseringar ärdärför uteslutna. Vidare bör bestämmelserna vara lättförståeliga - elt krav somframstår med särskild skärpa efter vunna erfarenheter av AFT-81. Kravet påkontinuitet bör också i möjlig mån iakttas. Härtill kommer dessutom intressetav alt ha en gemensam standard för myndigheter och organisationer. Enligl minmening talar starka skäl för alt mätreglerna även i fortsätt ningen skall anknyta till svensk standard. Del torde inte heller råda någon annan uppfattning bland tillämpande myndigheter. Jag anser all anknyt ningen till standarden bör komma till uttryck i lagtexten genom all begrep pen bo- och biulrymmesyta anges. Atl ytterligare i författning precisera 30 När mätreglerna för fastighelslaxe- Prop. 1987/88: 164ringen närmare utformas bör uppmärksamhet riktas på attverkställighets-föreskrifter inte får föreskriva åligganden som går ulöver vadsom framgår av FTL. Anknytningen i lagtexten till bo- och biutrymmesytaulvisar atl en viss värdemässig skillnad föreligger mellan dessa, vilkel liksomtidigare bör kunna beaktas vid sammanräkningen av den s.k. värdearean. För allskillnaden mellan bo- och biutrymmesytorna skall bli beaktad på ett riktigt sätlkrävs dock att de lätt kan avgränsas från varandra. Som LMV betonat varmätproblemen vid AFT-81 lill stor del hänförliga till klassificeringen avutrymmena. Främst gällde väl detta sluttningsvåningarna. Vad avser snedtaksvåningarnatorde problemet där emellertid främsl ha varit på vilket sätt man skulle mäta.Oklar deklarationsinformation kan vara en förklaring till detta. Som jagredovisat förordar kommittén i sådana fall vissa avsteg från svensk standard.Remissinstanserna avvisar dock myckel bestämt ell frångående av standarden.Även jag finner en sådan åtgärd oacceptabel. Vad däremot beträffar sluttningsvåningar har fleraremissinstanser haft vägande invändningar mot den av kommittén föreslagna schablonmelodenför beräkning av bo- och biulrymmesyta. BST säger sig ha försökt men intefunnit ett enklare uppmälningssätt. Enligt mitt förmenande finns det i och försig risk för atl en sådan uppmätning som kommittén här föreslår framstår som alllförschablonarlad och avvikande från en marknadsmässig bedömning. Del man vinner ienkelhet i detta avseende kan ocksä befaras leda lill att överklagandena idessa ärenden ökar. Emellertid visar undersökningar atl mätfelen är vanliga ihustyper med slullningsvåningar. Någol måste därför göras. Svensk standard kan enliglvad jag har erfarit inle ändras i denna del i sådan tid atl den kan ligga tillgrund för nu aktuell lagstiftning. Som jag tidigare uttalat bör mätreglerna vidfastighetstaxeringen anknyta till denna standard. Därför framstår det somsärskilt angeläget alt deklaranterna ges en riklig information om dennastandard. Vad slutligen angår tjocka mellanväggar eller vertikalaschakt synes förekomsten av sådana vara av ringa omfattning i småhus.Standardens regel alt man skall göra avräkning för dessa ytor i de fall deöverstiger 0,3 m torde därför inte komma all förorsaka några betydande problemvid fastighetstaxeringen. Även här anscrjag således att standarden bör vidhållas. Som jag nämnt bör mätreglerna anknyta till svenskstandard. Det vore emellertid värdefullt om förenklingar kunde göras i svenskstandards mälregler. Enligt vad jag har erfarit har BST tillsall enarbetsgrupp för alt förbättra och förenkla de regler som enligl kommitténföranleder särskilda bekymmer. Jag har vidare inhämtat atl del är möjligl alt BSThinner ändra svensk standard i sädan tid alt de nya bestämmelserna i svenskstandard kan läggas till grund för mätningen vid småhustaxering. Jagkan därför få anledning alt återkomma i denna fråga när resultatet av dellaarbete föreligger. Som jag tidigare nämnde uppställs inte längre någrasärskilda krav på värmeisolering för atl ett utrymme skall kunna hänföras till boulrymme. Den värdepåverkan som förekomsten av värmeisolering har bör beaktas 31 vidutformningen av värdefaktorn standard. Jag delarkommitténs bedömning all del finns anledning att avskaffa klassindelningen fördenna värdefaktor. Vad jag nu nämnt föranleder ändringar i 7 kap. 3 § och 8kap. 3 § FTL. 1987/88: 164 Mittförslag: Nuvarande äldersklassificering ändras så alt nybygg-nadsärel blir avgörande.Korrektion skall endasl göras för tillbyggnader och sådana större ingrepp ibyggnaden som avser all ändra dess användning. Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt. Remissinstanserna: Kommitténs förslag har mottagitspositivt. Endast LMV år tveksamt till den nya innebörden av åldersbegreppel. Verkelframhåller också alt skillnaderna i normala belåningsförhållanden inle kanbeaktas i åldersklassificeringen på samma säll som tidigare med en åldersfaktorsom bygger på nybyggnadsäret. LMV har vid förberedelsearbetet årstaxering av hyresfastigheter även uppmärksammat atl betydelsen avfinansieringsformen ökal sedan AFT-81. Motsvarande svårigheter kan enligl verkelförväntas vid småhustaxeringen i fråga om skillnader i belåningsförhållandenmellan permanenthus och fritidshus. Kammarrätten i vill fästauppmärksamheten på att förslaget innebär all en ålderdomlig planlösning kanändras ulan alt vare sig ålder eller standard slår igenom i höjda poäng sålänge fastighetsägaren håller sig inom storleken och användningen. Länsrätteni anser atl förslaget principiellt är välgrundat. Huruvida delleder lill ell materiellt rikligt eller i alla fall bättre resultat beror enligllänsrälten av del genomslag de olika arbetskostnaderna ges i de nyavärderingsreglerna för standard resp. ålder. TCO anser det självklart atlhänsyn även måsle tas lill ombyggnader som avser all modernisera huset efter dekrav som gällt vid tiden för ombyggnaden. Enligl TCO bör uppgift lämnasavseende ombyggnad hänförlig till tilläggsisolering, utbyte av fönster, byte avuppvärmningssystem inkl. modernisering, modernisering av planlösning genomborttagande eller flyttning av innerväggar samt byte av köksinredning. Skälen för mitt förslag: Enligt 8 kap. 3 § FTL gervärdefaktorn ålder ullryck för småhusels sannolika återstående livslängd. Dennabestäms med hänsyn lill småhusels nybyggnadsår, omfattningen av lill- och ombyggnadersaml tidpunkten för dessa. Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarandehögst fär inle göras större än all den motsvarar . RSV har iföreskrifter meddelat hur åldern närmare skall beräknas. Med del åldersbeslämningssystem som infördes genom AFT-81,enligl vilket alla ombyggnader skulle beaktas, följde onekligen vissa problem.Dessa rörde främst svårigheter atl få fram tillförlitliga uppgifter om årtaloch kostnader för om- eller tillbyggnader när sådana hade skett. Dessutomupplevdes det som onaturligt all moderniseringar av kök och sanilel ellerliknande tillmättes betydelse trots all dessa hade vidtagits för kanske tjugoeller . Mol bakgrund bl. a. härav framslår del som nödvän- digt atlåtergå till en åldersbeslämningsmetod liknande den som tidigare gällde vid 1975års fastighetstaxering. Inriktningen bör härvid vara att åldern på husets byggnadsslommeges en avgörande betydelse för bestämning av värdeårel. Enligt min meningförutsätter detta atl underhållet av husstommen och dess utrustning i ställetbeaktas vid standardklassificeringen av småhuset. Denna fräga återkommer jagdock lill . Jagföreslär således att elt småhus ålder bör begränsas lill all avse nybyggnadsäretmed kortektion för tillbyggnader och sådana störte ingrepp i byggnaden somavser alt ändra dess användning, t. ex. ombyggnad av förtåd eller vind till boulrymme. Vad jag nu föreslagit föranleder ändringar i 8 kap. 3 § FTL.Närmare regler för bestämning av elt småhus värdeår kan meddelas av RSV. 1987/88: 164 Mittförslag: Småhusets standard skall liksom bestämmas med hänsyntill dess byggnadsmaterial och utrustning. Min bedömning: Minst femlon slandardklasserskall finnas för ell nybyggt småhus. Underhåll och älder skall i fortsättningenbeaktas vid slandardbedömningen. Endasl sådana omständigheter som är relevanta ochsom har en entydig värdeinverkan skall därvid beaktas. Den s. k. frågelistanomarbetas så atl indelningen görs i fem huvudområden (exteriör, interiör,energihushållning, kök saml sani-let). För varje huvudområde skall jämförelsekunna göras med normalstandard. Fastighetsägaren ges möjlighet atl påtalaomständigheter som inle beaktats i frågelistan. Kommitténsförslag: Standardbedömningen görs efter en annan modell än den nuvarande.Förslaget kan i korthet sägas utgä från alt bedömningen görs med hjälp av enpoänglista med frågor av typen finns/finns inte. I förekommande fall skallkompletterande frågor ställas om utrustningens eller inredningens ålder. Listanföreslås bli indelad i avsnitt inom områdena exteriör, interiör,energihushållning, kök och sanilel. Inom vart och ett av dessa områden bör igenomsnitt spridningen vara åtminstone 10-15 poäng. Antalet klasser kan enligt kommillénknappast undersliga 15. Möjlighet skall finnas för fastighetsägaren alt påtalaomständigheter som bör föranleda avvikelser från vad som följer av poänglislan.Del utkast till lista som kommittén utformat (jfr betänkandet s. 132 ff.)beskriver inom varje delområde dels elt normalallernaliv, dels där så kanförekomma elt nollal-ternaliv. Enligt kommittén behöver normalallernativet inleligga i mitten av poängskalan utan skall fånga in den oftast förekommande, mesttypiska småhusstandarden. Efter en beskrivning av normalallernativet skallfölja elt antal kryssfrågor som skall föranleda tillägg eller avdrag frännormalpoängen. Vissa utrustningsdetaljer bör därvid väga mer än andra. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser invänder mot atl frågelistan är alltför detaljerad.Kammarrätten i är också skeptisk lill den skisserade modellen.Avgörande härför är alt modellen inle visals vara 3 1987/88. meraändamålsenlig än vad dagens system skulle vara efter vissa förbäil- Prop.1987/88: 164 ringar. Den är krånglig och leder inle lill en rättvisaretaxering. Deklarations- och granskningsarbetet underlättas självfallet ommånga fastigheter faller inom "normalhuset". En inle oväsentlignackdel blir dä i slället atl värdefaktorn standard förlorar i betydelse. Om åandra sidan en mer begränsad krets hamnar inom normalen blir det desto fler somfår svara på etl stort antal kompletterande frågor. Kammarrätten ser därförhelst all den nuvarande standardmodellen behålls men bearbetas i tvåhänseenden. Dels bör verkligt värdehöjande detaljer fångas in, dels borenåldersbedömning bli möjlig belräffande vissa utrustningsdetaljer. Även statensinstitut för byggnadsforskning påtalar all frågor saknas om underhållsnivån. Kammarrätteni ser kommilléns utkast till standardfrågor som en klar förbättringäven om del blivit detaljrikt. Särskill betydelsefullt anser man del vara allutrustnings- och inredningsdetaljernas älder beaktas. Bostadsstyrdsen lillstyrkerförslaget atl ell s. k. normalulförande anges. En tydlig verbal beskrivning av normalallernativetmed elt mindre anlal exempel på avvikelser bör enligl styrelsen leda lill klaraförenklingar av metoden. RSV konstaterar alt förslaget ökar omfallningen avförberedelsearbetet på etl sätt som inger allvarlig oro. Även LMV anser alllidsaspekten här väger tungt. Verkel framhåller alt när modellen är kalibrerad måsleden kunna testas i en provvärdering. För della krävs atl de egenskapsdata somfinns tillgängliga från tidigare laxeringar kan transformeras till det nyasystemet på ett tillförlitligare säll. Del anses därför vara av slor vikt atlde av LMV nämnda momenten är genomförbara inom de tids- och resursramar somgäller för förberedelsearbetet. LMV anser vidare all slandardfaklorn fungeratrelativt väl från värderingsleknisk synpunkt. De förbättringar som man ansermöjliga alt göra avser i första hand den pedagogiska utformningen. Verketanser atl vissa brister i kommilléns modell medför all ett syslem med frågor enliglen princip liknande den som tillämpades vid AFT-81 bör övervägas. Man bör ocksåbeakta standardbedömningen i grupphusområden. Enligl tekniska högskolan var detfrämsta syftet med den poänglista som användes vid AFT-81 alt på etl objektivt sätlförmedla en bild av byggnadens standard. För detta syfte var poänglislaklart bättre än sitt rykte. Högskolan tror atl kommitténs förslag är heltoanvändbart. SCB anser alt den metod som tillämpades vid AFT-81 med enbartfrågor och alternativa svar ger ell tillförlitligare resultat. SFF har ingetalt erinra mol om slandardbedömningen utgår från en poängskala med frågor avtypen finns/finns inle kompletterad med uppgifter om ålder. Däremot finns ingetsom tyder på all alla detaljfrågor som inryms i förslaget leder till etlbättre slutresultat än en poänglabell av modell förbättrad på depunkter där erfarenheten visat att brister förelegat. Sparbanksföreningenbetonar atl, även om kommitténs förslag är på rätt väg, det föreligger en riskför icke önskvärda marginaleffekter och regionala orättvisor. Skälen för mitt förslag och min bedömning: Enligl 8 kap. 3§ FTL be stäms standarden med hänsyn lill småhusets byggnadsmaterial och utrust ning. För elt nybyggt småhus skall finnas minst fem slandardklasser. Komplellerande föreskrifter har meddelats av RSV bl.a. i form av en 34 Klassificeringenav småhusens standard hör lill de mer omdiskuterade Prop. 1987/88: 164 delarnavid AFT-81. Vad som upprörde känslorna finns del säkert flera förklaringartill. Taxeringsmyndigheterna måste i denna fråga befalla sig med uppgifter omsmåhusen som den enskilde fastighetsägaren kunde anse föga vägledande vidtaxering eller inle värdehöjande. Deklaralionsfrägan om färgat kakel och saniletsporslini badrum och frågor om viss utrustning kan vara exempel på detta. En annanorsak kan ha varit all en likvärdig poängsältning gjordes på vissautrustningsdetaljer, vilka av den enskilde kan ha uppfattats som myckel olika ikoslnadshänseende. Bidragande kan ocksä ha varit all standarden i värdelabellernabeaktades i skikt om två poäng. I vissa situationer fordrades således allfastighetsägaren måste fä poängsumman nedsatt med två poäng för allbyggnadsvärdet över huvud skulle reduceras. Skillnader i bedömningen mellannästan likvärdiga grannhus i della avseende upplevdes säkerligen i många fallsom orättvisa. De här anförda länkbara delförklaringarna av alt just småhusslandardenblev så ofta ifrågasatt, förtjänar enligl min mening stor uppmärksamhet. Dettaföljer av atl man även i fortsättningen kommer all vara tvungen all förlila sigpå fastighetsägarnas uppgifter om småhusens ulrustningsnivå för attstandardbedömningen skall kunna göras. Det finns nämligen enligl min meninginget annat värderingslekniskt förfarande än atl med hjälp av svar på enfrågelista indikera standarden. Därför bör ansträngningarna riktas mot atlframdeles söka utforma standardfrågorna så all de blir mer neutrala i dettahänseende och inte i onödan väcker irritation genom sin utformning. Kommitténsskiss till frågelista innebär en förbättring i delta avseende. Innan jag närmare gär in pä de riktlinjer som bör följasvid slandardklas-sificeringen vill jag någol uppehålla mig vid det nya syslemsom kommittén skisserat såvitt avser tanken atl ha ett normalallernaliv somutgångspunkt. Kommittén har hänfört prismässigt relevanta slandardolikhetermellan i övrigt likvärdiga småhus lill de fem områdena exteriör, interiör,energihushållning, kök saml sanilel. Jag finner en sådan indelning varaändamålsenlig. Emellertid skall, enligl kommitténs modell, varje sådant områdeinledas med en beskrivning av vad som betecknas som normal standard.Deklaranten skall utifrån denna information själv bedöma om hans småhus fallerinom denna ram eller inte och ange avvikelser med hjälp av en frågelista. Jaganser all detta är atl komplicera frågelistan i onödan. Förutom del arbete sommåsle läggas ned på atl definiera vad som skulle motsvara normal standard krävsäven alt denna definition stäms av mol de därefter följande frågorna såvittavser poängsättningen. Jag kan också föreställa mig att deklaranten skulle bliförbryllad om han måsle jämföra sitt hus med etl normalhus, särskill om normalhuseilill äventyrs blev felaktigt definierat. En viss risk föreligger även för atldel poängulslag som denna modell ger leder till för slor avvikelse frånmarknadsvärdet. Det förefaller mig enklare med elt syslem där deklaranten på enfrågelista "kryssar för" den utrustning som han anser atl just hanssmåhus har, varefter bedömningen av helhetsbilden överläts lill fastighetslaxeringsnämnden.Alt denna frågelista sedan bör utformas på ell lite annoriunda sätt jämfört medden tidigare återkommer jag strax lill. Jag kan således inte förorda den del av kommitténs förslagsom avser 35 modellenmed ett normalhus. Emellertid harjag under hand inhämtat att LMVvidareutvecklat den av kommittén skisserade modellen. LMV:s modell byggersåledes på atl frågorna är uppdelade i de fem huvudområden som kommitténföreslagit. all vara kopplad lill en detaljerad beskrivning av eltnormalhus menar LMV all systemet med frågelista kan kompletteras medangivelser av poänginlervall inom varje huvudområde, vilka får utgörariktlinjer för hur stor delsumman bör vara för viss typ av hus, exempelvispermanenthus och fritidshus. Meningen med denna information är att nämnden medslöd därav ges möjligheter atl jämka delsummorna, om det är uppenbart atlpoängsumman enligt deklarationen inte ger en rättvisande bild i del enskildafallet. Också fastighetsägaren kan då fä en uppfattning om huruvida hans småhushar en jämförelsevis normal standard eller inle. Om denna modell utformas säall den även lämnar en viss möjlighet för ägaren atl få beaktad nägonomständighet som inte framgår av den standardiserade frågelistan, bör mängaolägenheter som var förknippade med 1981 ärs frågelista vara eliminerade. Jagbiträder därför en sådan lösning. Dennärmare utformningen av frågelistan bör det ankomma på RSV atl göra tillsammansmed värderingsexperlis. Jag vill här endast uppehålla mig vid de riktlinjer somi delta sammanhang bör gälla. De utgångspunkter som kommittén funnit lämpligaför all bestämma standarden ställer jag mig hell bakom. Som jag tidigare berörtangående värdefaktorn ålder bör värdeinverkan av småhusets underhåll och älderpä dess utrustning vägas in vid standardklassificeringen. Vidstandardbedömningen bör endasl sådana omständigheter beaktas som är relevantaoch har en entydig värdeinverkan. För alt få en helhetsbild måsle avnödvändighet åtskilliga frågor ställas. Del är dock viktigt atl frågelistan inlegörs så omfångsrik och detaljerad att den upplevs som betungande. Del är också väsenlliglatl frågorna utformas på sådant säll alt de är lätta alt besvara. Antalet slandardklasserbör inle vara mindre än femton för alt slora skiklgränser skall undvikas. Vad jag nu föreslagit föranleder ändringar i 8 kap. 3 § FTL.