prop · GB0382 · 1987-12-31 00:00:00 — Fördet senare fallet gäller redan straffbestämmelser som meddelats med stöd avbemyndigandet i 15 § ellagen. Straffbestämmelserna, som endast innehåller böteri straffskalan, återfinns bl. a, i förordningen (1977:585) om elektriskmateriel m. m. Även i fortsättningen bör det vara möjligt att straffbeläggaotilläten befattning med bristfälliga elprodukter. dock ingå i straffskalan. Jagföreslår därför att det i ellagen införs en Prop. 1987/88:82 straffbestämmelse härom. Jagövergår nu till att behandla frågan om lämpligt påföljdssystem för åsidosättandeav den föreslagna registreringsskyldigheten. Som bakgrund till mittställningstagande vill jag inledningsvis nämna något om de straffrättsligasanktionsformer som är möjliga att använda. Ettbrott som begås i näringsverksamhet kan enligt gällande regler följas av olikastraffrättsliga sanktioner. Brottspåföljd kan ådömas den fysiska person som hardet straffrättsliga ansvaret för gärningen. Detta traditionellasanktionssystem har kompletterats med nya sanktionsformer. År1982 infördes sålunda bestämmelserom förverkande av ekonomiska fördelar vidbrott i näringsverksamhet. infördes regler om företagsbot. De nyasanktionsformerna regleras i 36 kap. . Enligtbestämmelserna om förverkande av ekonomiska fördelar är det möjligt attförverka sådan företagsekonomisk vinst som uppkommit hos näringsidkare tillföljd av att ett brott har begåtts i utövningen av dennes verksamhet. Bestämmelsentar inte enbart sikte pä direkta förtjänster av brott utan även på värdet avsådana ekonomiska fördelar som på ett mera indirekt sätt kan häriedas tillbrottet. Bestämmelsernaom företagsbot innebär att näringsidkare skall kunna åläggas företagsbot förbrott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet. För att företagsbotskall kunna utdömas krävs att brottsligheten har inneburit ett grovtåsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheteneller är av allvariigt slag och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligenkunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Boten skall bestämmas direkt ipengar till minst IOOOO kr. och högst tre milj, kr. Vidsidan av det traditionella straffrättsliga sanktionssystemet har på vissaområden också s. k. sanktionsavgifter införts. Härmed avses sådana straffavgiftersom kommit till vid sidan av eller i stället för skadestånd, vite, böter ochförverkande. Avgifterna är knutna till vissa bestämmelser på sådant sätt att enöverträdelse av bestämmelserna medför skyldighet att betala en avgift till detallmänna. exempel kan nämnas miljöskyddsavgift enligt miljöskyddslagen(1969:387), varselavgift enligt lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjandeåtgärder, vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder motvattenförorening från fartyg, överfidsav-gift enligt arbetstidslagen(1982:673), lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring avolja och kol och lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdetsamt byggnadsavgift m.m, enligt plan-och bygglagen (1987; 10). Avgifterav det här slaget kan ofta tillämpas i fräga om säväl juridiska som fysiska personer, I fräga om de subjektiva rekvisiten för avgiftsskyl dighetens inträde skiljer sig emellertid avgifterna i viss mån från varandra. Stundom krävs sålunda att den aktuella överträdelsen har skett uppsåt ligen eller av oaktsamhet, I andra fall åläggs avgiften enligt modeUen för strikt ansvar. På liknande sätt skiljer sig reglerna om de myndigheter som har att pröva avgiftsfrågorna. En del avgifter beslutas av de allmänna 52 Andraadministreras av förvaltningsmyndigheter, i vissa fall Prop. 1987/88:82 med möjlighet att överklaga ett avgiftsbeslut till domstol. Avgifternabestäms i regel enligt vissa schabloner som alla har det gemensamt att de utgårfrån ett mätbart moment - en parameter - i den aktuella överträdelsen. Somexempel kan i det sammanhanget nämnas vattenföroreningsavgiften som skallbestämmas med hänsyn till utsläppets omfattning och fartygets storlek enligt ensärskild tabell. Riksdagenhar angett vissa riktlinjer för användningen av sanktionsavgifter (prop,1981/82:142, JuU 53, rskr. Isamband med införandet av reglerna om företagsbot framhöll föredragandestatsrådet att sanktionsavgifter även i fortsättningen kan komma att spela enbetydelsefull roll när det gäller att genom punktinsatser komma till rätta medvissa slag av överträdelser (prop. 1985/86:23). Enligt uttalandet torde deriktlinjer som tidigare antagit alltjämt vara vägledande vidutformandet av nya avgifter. lämnade uttalandena utan erinran (JuU1985/86; 13. rskr. Utredarenhar föreslagit att en sanktionsavgift införs för överträdelser motregistreringsskyldigheten. Enligt förslaget bör avgiften i första hand tas uthos tillverkare och importörer och sättas så högt att den fär en avskräckandeeffekt. Det bör vidare överlämnas till tillsynsmyndigheten att åläggaavgiftsskyldighet, Ilikhet med utredaren anser jag att ett system med sanktionsavgift bör införas.Som stöd för min ståndpunkt vill jag åberopa främst följande omständigheter. Somjag tidigare framhållit blir registreringen av elartiklar ett av de väsenligasteinslagen i den nya elkontrollordningen. Det är därför mycket viktigt attregistreringsskyldigheten efterievs. Eventuella brott mot registreringsskyldighetenmåste kunna beivras snabbt och sakkunnigt. Sanktionssystemet måste ha enuttalad preventiv effekt. Ijämförelse med det straffrättsliga sanktionssystemet, inklusive värdeförverkandeoch företagsbot, är enligt min mening ett system med sanktionsavgifteravsevärt mera flexibelt. En avgift kan utformas med särskild inriktning på attkomma till rätta med missförhållanden inom vissa områden och kan därvid"skräddarsys" för just det område som det gäller. Jag har därförkommit fram till att ett system med avgiftssanktioner är lämpligare än enordning med straffsanktioner i det nu aktuella fallet. Jagövergår nu till frågan om hur en sanktionsavgift bör utformas. Jag har i dennadel beaktat de av antagna riktlinjerna för sanktionsavgifter i prop,1981/82:142, Avgiftsskyldighetenbör begränsas till att omfatta dem som yrkesmässigt överlåter eller hyr ut enelektrisk artikel utan att kravet pä registrering har iakttagits. Om annan änden som yrkesmässigt överiäter eller hyr ut elartiklar åsidosätter kravet påregistrering bör i stället straffsanktioner kunna användas. Både juridiska ochfysiska personer skall kunna åläggas betalningsskyldighet. Eftersom avgiftenskall verka prevenfivt måste den vara ekonomiskt kännbar. Bestämmelsernaom beräkning av avgiftsbeloppet bör i all möjlig ut sträckning konstrueras så att de utgår från ett mätbart moment i den 53 aktuella överträdelsen somgör det möjligt att förutse och fastställa hur stor Prop. avgiften skall bli i detsärskilda fallet. Jag föreslår att avgiften skall motsva- Bilaga 2 ra av det vederlagsom en överlåtare eller uthyrare har mottagit i samband med yrkesmässigöverlåtelse eller uthyrning av icke registrerade Avgiftsskyldighetenbör bygga på principen om strikt ansvar. En sådan konstruktion är enligt minmening försvarbar frän rättssäkerhetssynpunkt med hänsyn till att överträdelserpå området inte torde kunna förekomma annat än som en följd av uppsåt eller oaktsamhet.Det bör finnas en möjlighet att sätta ned avgiften eller efterge den i sädanafall då det framstår som oskäligt att ta ut full avgift. Denna möjlighet bördock användas restriktivt och endast i rena undantagsfall. Jagövergår härefter till frågan om i vilken ordning frågor om avgift skall prövas.Som jag tidigare nämnt beslutas en del sanktionsavgifter av de allmännadomstolarna. Andra administreras av förvaltningsmyndigheter. Det torde främstvara lämpligt att överlämna prövningen till domstol när avgiftsskyldighetengörs beroende av huruvida överträdelsen skett av uppsåt eller oaktsamhet ochnär reglerna är utformade på sådant sätt att det finns utrymme för betydande skönsmässigabedömningar. Ettgrundläggande krav när en ny sanktionsavgift införs är som nämnts en snabb ochsakkunnig behandling av den myndighet som beslutar om avgiften. Den nu avseddaavgiftsskyldigheten skall bygga på strikt ansvar och det blir därför inteaktuellt att göra bedömningen huruvida en överträdelse skett av uppsåt eller oaktsamhet.Avgiften skall beräknas utifrån ett mätbart moment i den aktuella överträdelsenoch det torde knappast bli svårt att fastställa avgiften i enskilda fall. Motdenna bakgrund finner jag det mest ändamålsenligt att låta enförvaltningsmyndighet besluta om betalningsskyldighet. Enligt min mening börstatens energiverk, i egenskap av elsäkerhetsansvarig myndighet, pröva frågorom sanktionsavgift. Detta bör, med hänsyn till frågans vikt, framgå direkt avlagen. Detbör finnas en möjlighet att få överklaga ett beslut om avgiftsskyldighet till kammartätt. Ettbeslut om påförd avgift bör vara direkt verkställbart enligt utsökningsbalken.Det bör dock finnas möjlighet att genom ett särskilt beslut förbjudaverkställighet av ett icke lagakraftvunnet avgiftsbeslut. Verkställighet börinte heller kunna ske om säkerhet ställs för avgiftsskyldighetens fullgörande. Denav mig föreslagna sanktionsavgiften bör - i enlighet med vad som normalt gällerför sädana avgifter - inte vara avdragsgill vid inkomsttaxeringen. För attuppnå detta föreslår jag att uppräkningen av icke avdragsgilla avgifter m.m. i20 § kommunalskattelagen (1928:370) kompletteras med den nya sanktionsavgiftenenligt ellagen. Jagövergår nu till frågan om vilka preskriptionsregler som bör gälla beträffandeden nya sanktionsavgiften. Förfordringar i allmänhet gäller enligt preskriptionslagen (1981:130) att depreskriberas efter tillkomsten, om inte preskripfionen avbryts . Enligtmiljöskyddslagen och lagen om åtgärder mot vattenförorening 54 fränfartyg gäller en kompletterande preskriptionsregel för påförd avgift, Prop.1987/88:82 En motsvarande preskripfionsbestämmelse bör införas beträffande dennu Bilaga 2 föreslagna sanktionsavgiften. Enligt bestämmelsen bör en avgiftbortfalla om inte verkställighet sker från det att beslutet vannlaga kraft. De föreslagna ändringarna i ellagen ochkommunalskattelagen bör träda i kraft den IjuU 1988. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom miljö- ochenergidepartementet upprättats förslag till 1, lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattandevissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 2. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370). Det under 2 angivna förslaget har upprättats i samråd medchefen för . Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 2.2. 4.1 Förslaget till lag om ändring i ellagen Som jag tidigare nämnt kräver det nya elkontrollsystemetatt vissa ändringar i ellagen genomförs. Ändringarna innebär att bemyndiganderegelni 15 §, förutom vissa redaktionella ändringar, förtydligas och utvidgas. Vidareinförs nya bestämmelser om registrering av elartiklar, sanktionsavgift, tiUsyn,straff och överklagande (1632 §§), De nya reglerna om överklagande och straffföranleder i sin tur dels att vissa ändringar görs i 2 § 6 mom, och dels att 2§ 9 mom. upphävs. 2 § 6 mom. Enligt lagrummet i gällande lydelse skall frågor om återkallelseav koncession prövas av den regeringen bemyndigar. I paragrafen finns vidareen bestämmelse om överklagande av beslut om återkallelse av koncession.Ändringen innebär att bemyndigandet fär ny lydelse och att regleringen av huröverklagande skall ske flyttas till en ny paragraf (31 §). Ellagen innehåller inga direkta bestämmelser om elsäkerhet,även om de risker som är förknippade med användning av el ligger tillgrund för lagens 55 bestämmelserom koncession och ansvar för skada m.m. Enligt15 § i dess Prop. 1987/88:82 nuvarande lydelse får regeringen eller denmyndighet som regeringen 2 bestämmer utfärda föreskrifter dels omelektriska anläggningar, anordningar som är avsedda att anslutas till en sådananläggning samt elektrisk materiel eller elektriska installationer, dels omavgifter för ansökningar enligt lagen eller enligt föreskrifter som harmeddelats med stöd av lagen. Med stöd av bemyndigandet har en mängdföreskrifter utfärdats som syftar till elsäkerhet. Paragrafen motsvarar i den nya lydelsen första stycketpunkt 1 och andra stycket i den gamla lydelsen. Bemyndigandet avser alltjämtelektriska anläggningar, anordningar som är avsedda att anslutas till sådanaanläggningar, elektrisk materiel och elektriska installationer, I förhållandetill den gamla lydelsen innebär den nya ett förtydligande av bemyndigandet.Någon saklig ändring av bemyndigandets omfattning är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 15 § första stycket punkt 2 i dengamla lydelsen. Den nya bestämmelsen innebär ett utvidgat bemyndigande. Som jagtidigare nämnt i den allmänna motiveringen skall elsäkerhetskontrollenfinansieras med avgifter som tas ut i samband med registrering av anordningaroch elektrisk materiel. Avgifterna skall finansiera inte bara medregistreringen direkt sammanhängande verksamhet utan även viss kontroll- ochstandardiseringsverksamhet, som utgör delar av kontrollsystemet, I den nya bestämmelsenges ett bemyndigande aU ta ut bl. a. en sådan registreringsavgift, Bemyndigandetsformulering medger att föreskrifter meddelas om att avgifter får tas ut förannan verksamhet hos en myndighet än sådan som avser kontroll och provning avanordningar och materiel. Som exempel kan nämnas den verksamhet som avser elsäkerhetstillsynenav elektriska anläggningar. Med en sådan anläggning menas enligt 1 § anläggningmed däri ingående särskilda föremål för produktion, upplagring, omformning,överföring, distribution eller nyttjande av ström, Avgiftsbemyndigandet avser också registreringsverksamhetav en riksprovplats som är bolag eller stiftelse 22 §), Nuvarande 16 § har fått den nya beteckningen 33 §, Ett viktigt inslag i den nya kontrollordningen är attvissa elartiklar skall vara registrerade samt att det skall vara förbjudet attyrkesmässigt överlåta eller hyra ut oregistrerade arfiklar. Paragrafeninnehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att registrera anordningaravsedda att anslutas till elektrisk anläggning eller elektrisk materiel. Registreringen av elartiklar är inte ettgodkännandeförfarande. Någon teknisk granskning skall inte förekomma. Avsikten är att registrering skall ske om den som begär registrering pä visst sätt visar att produkten har 56 kontrolleratsi enlighet med gällande svenska säkerhetskrav. 1987/88:82 eller uthyrning får påbörjas när registrering har skett. I en föreskrift som meddelas enligt paragrafen bör angesvad som skall registreras och vem som är skyldig att göra anmälan omregistrering. Registreringsskyldigheten kan avse den som tillverkar, importerareller yrkesmässigt överiäter eller hyr ut en artikel. Om registreringsskyldighetenomfattar mer än ett av dessa led i omsättningskedjan får registreringsskyldighetenanses uppfylld om artikeln har registrerats en gång. Med import avses bådeyrkesmässig införsel till landet och införsel för privat bruk. Den närmareutformningen av registreringsskyldigheten och registreringsförfarandet avsesske i administrativ ordning, Enligt paragrafen skall en särskild sanktionsavgiftbetalas til! staten av den som yrkesmässigt överlåter eller hyr ut en elartikelutan att kravet på registrering enligt 17 § har iakttagits. Om annan än den somyrkesmässigt överlåter eller hyr ut elartiklar överträder föreskrifter omregistrering kan straff ådömas med stöd av 27 §, Såväl juridiska som fysiska personer kan åläggas skyldighetatt betala avgift för underlåten registrering. Avgiftsskyldigheten bygger påprincipen om strikt ansvar. Paragrafens reglering av hur avgiften skall beräknas harutformats mot bakgrund av att det på ett enkelt sätt bör gä att förutse ochfastställa hur stor avgiften blir i det särskilda fallet. Enligt paragrafenskall avgiften beräknas för varje överlätet eller uthyrt exemplar och motsvara25% av vederlaget. Avgiften kan tas ut i alla försäljningsled sä länge kravetpå registrering inte har iakttagits, vilket innebär att avgift kan tas ut iflera led för samma produkt. Det ligger därför i sakens natur att avgiftensstorlek avseende en och samma vara kan variera beroende på om avgiften tas utav en grossist eller av en detaljhandlare. En konstruktion med strikt ansvar kan i vissa fall ledatill oskäliga resultat. Med hänsyn bl, a, härtill har en möjlighet att nedsättaeller efterge avgiften tagits in i paragrafen. Avsikten är att avsteg fränbetalningsskyldigheten endast skall göras i rena undantagsfall, I lagtextenhar detta kommit till uttryck genom kravet på att betalningsskyldighet endast färnedsättas eller efterges om det finns synnerliga skäl. Nuvarande 18 § har fått den nya beteckningen 34 §, Frågan om vem som skall handlägga ärenden omsanktionsavgift har behandlats i den allmänna motiveringen. Enligt paragrafenär det statens energiverk som skall pröva frågor om avgift, Beträffande preskription av fordringar på avgift enligt 18§ gäller allmänt reglerna i preskriptionslagen. Enligt den lagenpreskriberas en fordran tio 57 5 1987/88. år efter tillkomsten, ominte preskriptionen avbryts . 1987/88:82 feninnehåller en från preskriptionslagen avvikande preskriptionsregel av- Bilaga 2 seende beslut om avgift för underiåten registrering. Tidsfristen femår är densamma som gäller enligt 35 kap. 7 § och 8 § I i fråga om ådömdaböter resp, dä fängelse ej över ett är ådömts. Enligtparagrafen, som saknar motsvarighet i eliagens gällande lydelse, skalltillsynen över efterlevnaden av lagen utövas av den eller de myndigheter somregeringen bestämmer. Detär viktigt att olika säkerhetsaspekter på elmateriel samordnas och att risken isärskilda situationer, t, ex, i arbetslivet, beaktas. Tillsynsmyndigheternabör därför samråda med andra sektorsansvariga myndigheter. Somnärmare utvecklats i den allmänna motiveringen bör prövningen avregistreringsfrågor kunna överlämnas till en riksprovplats. Somjag tidigare nämnt är avsikten att den myndighetsutövning som består iregistreringsverksamhet av elektriska artiklar skall kunna överlämnas till en riksprovplatssom besitter särskild sakkunskap. Med riksprovplats menas en sådan provplatssom avses i lagen (1985:1105) om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m,m, Riksprovplats för elektriskt materiel är SEMKO, Enligt11 kap, 6 § tredje stycket regeringsformen kräver ett överiämnan-de avmyndighetsutövning till bl, a, bolag eller stiftelse stöd i lag. Paragrafeninnehåller ett sådant bemyndigande. Förriksprovplatsens verksamhet kan föreskrivas avgifter med stöd av 16 §, Enligtparagrafen har en tillsynsmyndighet rätt att få de upplysningar och handlingarsom behövs för tillsynen. Den som inte efterkommer en framställning enligtparagrafen kan föreläggas vite enligt 26 §. Paragrafenkan ses som en komplettering till 23 §, Första stycket ger tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen. Avsikten med paragrafen är främst att underiätta för tillsyns myndigheten att utöva tillsyn över verksamhet som bedrivs yrkesmässigt, I paragrafen uttalas därför att rätten till tillträde inte omfattar bostäder. Eventuella tvångsingripanden i bostiider som påkallas från elsäkerhetssyn punkt kan ske med stöd av bestämmelserom husrannsa kan, 1 den allmänna motiveringen har marknadskontroUen av elektrisk mate- 58 rielframhållits som ett viktigt inslag i den nya kontrollordningen. För att Prop.1987/88:82 möjliggöra en effektiv tillsyn av marknadsförda elartiklarhar andra stycket Bilaga 2 Enligt bestämmelsen ges en tillsynsmyndighet rättatt för provning ta ut etteller flera exemplar av en anordning avsedd att anslutas till elektriskanläggning eller elektrisk materiel som har införts på marknaden eller somskall införas på marknaden. Åtgärden kan vidtas hos tillverkare, importörer, grossister eller detaljhandlare. Av tredje stycket följer, att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om dels ersättning föruttaget prov, dels skyldighet att ersätta en tillsynsmyndighet för provning. Fjärde stycket är en nyhet i ellagen. Enligt bestämmelsenskall polisen pä begäran av en tillsynsmyndighet lämna det biträde som behövsför tillsynen. Genom paragrafen införs bestämmelser om detillsynsåtgärder som en tillsynsmyndighet kan vidta i enskilda fall. Enligt paragrafen är det möjligt att meddela deförelägganden och förbud som är påkallade från elsäkerhetssynpunkt för attlagen skall efterlevas. Ett föreläggande eller förbud kan alltså omfatta deskyldigheter som direkt framgår av lagen. Enligt stadgandet kan vidareförelägganden och förbud meddelas i de fall föreskrifter har meddelats med stödav lagen. Som exempel kan nämnas föreskrifter enligt 15 §, Paragrafen ger ävenmöjlighet att meddela förelägganden och förbud för att framtvinga efterievnadav ett tillståndsvillkor. Som tidigare nämnts är paragrafens tillämpningsområdeinskränkt till de fall dä ett ingripande är påkallat från elsäkerhetssynpunkt.Föreläggande eller förbud enligt paragrafen kan alltså inte meddelas t, ex,rörande lagens bestämmelser om skyldighet att tillhandahålla ström (2 § 4 mom,)eller att svara för skador (4 §). Paragrafen innehåller bestämmelser om vite. En tillsynsmyndighet har enligt 23 § rätt att pä begäranfå de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelsen kantillämpas både i fråga om tillsyn som gäller elsäkerheten och tillsyn avefterlevnaden av registreringsskyldighet enligt 17 §, Det kan t, ex, varanödvändigt att begära upplysningar eller ta del av handlingar för attregistrering enligt 17 § skall kunna ske eller dä sanktionsavgift enligt 18 §skall bestämmas. Enligt paragrafen kan en begäran enligt 23 § förenas med vite. Enligtparagrafen kan vidare ett föreläggande eller förbud enligt 25 § förenas med vite. Ett sådant föreläggande kan meddelas i den män det är påkallat från elsäkerhetssynpunkt för att lagen eller föreskrifter eller vill kor som har meddelats med stöd av lagen skall efterievas, 59 27 § Prop. 1987/88:82 Paragrafen innehåller ansvarsbestämmelser, tJiiaga z Av redaktionella skäl har straffbestämmelserna i 2 § 9mom, flyttats till första stycket punkterna 1 och 2 i förevarande paragraf.Straffmaximum har höjts till fängelse i högst . Straffbestämmelsen i första stycket punkt 3 avser den sombryter mot en föreskrift som meddelats med stöd av 15 §. Punkten avser även densom bryter mot föreskrift enligt 17 § om registrering. Enligt 29 § andra stycket skall inte ansvar ådömas förbrott mot föreskrift om registrering om sanktionsavgift skall betalas enligt18 § på grund av den uteblivna registreringen. Enligt andra stycket skall ifite dömas till ansvar i ringafall, Eliagens straffregler är subsidiära i förhållande tillbrottsbalkens. Det innebär att regler skall tillämpas om engärning kan hänföras till båda lagarnas brottsbeskrivningar. Ändringarna i ellagen innebär att en ordning med både viteoch straff kan komma i fråga vid ett och samma förfarande. Efter mönster iannan lagstiftning har en särskild bestämnrielse införts i första stycket omatt den som har åsidosatt ett vitesföreläggande eller överträtt ett vitesförbudej får dömas till straff för gärning som omfattas av föreläggandet ellerförbudet. Motsvarande bestämmelse finns i bl, a, 28 § lagen (1984:3) omkärnteknisk verksamhet. Andra stycket avser att reglera motsvarande förhållandevad gäller sanktionsavgift enligt 18 § och straff Enligt bestämmelsen skallinte ansvar ådömas för brott mot föreskrift om registrering enligt 17 § omsanktionsavgift skall betalas enligt 18 § till följd av den uteblivnaregistreringen. Genom paragrafen införs en möjlighet att förverkaelektriska anläggningar, anordningar avsedda att anslutas till sådan anläggningeller elektrisk materiel som varit föremål för brott enligt ellagen. Enligtparagrafen är det även möjligt att förverka värdet av sådant som inte längreinnehas. Även utbytet av ett brott kan förverkas.