prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Isamband med rältshjälpsreform fick rådgivningsinstitutet den utformningsom det har med del undantaget alt avgiften då bestämdes till en viss delav basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, I samband med de ändringarsom vidtogs i RHL är 1983 fastställdes avgiften till ett visst belopp i kronor.Enligt uttalanden i propositionen (prop, 1982/83:61 s. 49) bestämdes beloppetsä att det kom att något undersliga grundavgiften för allmän rättshjälp. Statenskostnader för rådgivning inskränker sig till den subventionering avrådgivningsavgiften som sker i de fall som avgiften sätts ner eller /87 var den totala kostnaden för rådgivningen . Institutetrådgivning har kommit att utnyttjas i allt mindre omfattning. Under budgetåret1974/75 lämnade de allmänna advokatbyråerna rådgivning vid 20 400 lämnades vid dessa byråer rådgivning vid 7 000 tillfällen. Deallmänna advokatbyråerna torde svara för uppskattningsvis nästan hälften avalla rådgivningar. Förklaringentill att antalet rådgivningar har sjunkit torde framför alltvara att ersättningen till den som lämnar rådgivning inte motsvarar dettimarvode som advokater och biträdande jurister debiterar sina klienter i andrasammanhang. eller remissinstanserna har närmare berört rådgivningsinstitutet. Enligtmin mening har rådgivningsinslilutel en viktig uppgift att fylla som en del avsamhällets rättshjälp, och det utgjorde en viktig del av rättshjälpsreformen.Inom rådgivningens ram kan enklare angelägenheter av, och det kan genområdgivning undvikas att tvister i onödan förs till domstol. Vid rådgivningenkan de enskilda i mänga fall få hjälp att upprätta enklare handlingar avjuridisk karaktär som äktenskapsförord, testamenten och köpekontrakt.Rådgivningen kan också vara ett komplement till reglerna om offentligförsvarare. Den som ställs inför domstol i enklare brottmål liksom den som stårinför valet att skriva på ett strafföreläggande kan ha ett behov av attrådgöra med en jurist. Även i förvaltningsärenden är rådgivning ofta fillräcklig. Frågan om rådgivning börtillåtas i vissa s. k, massärenden i en större omfattning än har inte belysts i delta lagstiftningsärende. Föreskrif terna finns - bortsett från undantaget rörande självdeklarationer - i 9 § RHF, Det är inte uteslutet alt i sitt arbete med rådgivnings- 87 institutet kommer attberöra frågan om tillämpningsområdet. Eftersom de Prop. 1987/88:73 aktuellaföreskrifterna finns huvudsakligen i RHF berör jag emellertid inte fråganvidare i detta ärende. Detär angeläget att informafion sprids om rådgivningsinstitutet så att det återkommer till användning i önskvärd omfattning. är i färd med etlarbete med den inriktningen. Men det är inte bara en fråga om informafion. Detär också en fråga om att den som meddelar rådgivning får en skälig kompensationför sitt arbete. Detär enligt min mening rimligt alt den som lämnar rådgivning får ersättning försitt arbete med ell belopp som svarar mot den ersättning han skulle ha fält omallmän rättshjälp hade beviljats. Somjag nämnde i avsnittet 2,4,1 bör rådgivningsavgiften också kopplas till grundbeloppetför rätlshjälpsavgiflen. Avgiften för rådgivning i bör enligt minmening vara lika stor som grundbeloppet. Grundbeloppet bör, som jag förordadei det nämnda avsnittet, fastställas av till ett beloppsom svarar mot limkostnadsnormen i taxan för gemensam ansökan omäktenskapsskillnad (,). Liksomför närvarande bör även rådgivningsavgiften kunna sättas ner eller eftergeshelt i enlighet med de föreskrifter som bestämmer. Utrymmet föratt efterge rådgivningsavgiften helt bör i likhet med vad jag (avsnitt 2,4,1)förordade för rättshjälpsavgiflens del vidgas i jämförelse med vad som gäller . Rättshjälpskommitténhar i sitt organisationsbetänkande under rubrikenlagt fram olika förslag till förändringar avrättshjälpens organisation. Som jag nämnde inledningsvis (avsnitt 1) beslötregeringen att ge i uppdrag all bl, a,lägga fram förslag till de författningsändringar som krävs för att införa ADB-teknikenvid rättshjälpshanteringen. Det förutsattes därvid alt del i samband med dessaförändringar uppkommer behov av att ompröva rättshjälpens organisation. Detuppdrogs därför åt alt även lägga fram förslag om hurrättshjälpens administration bör organiseras. Lagrådet har berörtorganisationsfrågan och anför följande. Detfår dock anses angeläget att arbetet på en revision av rättshjälpssystemetfortsätter. Lagrådet noterar med tillfredsställelse att bl, a, sådana frågorsom gäller domstolars och andra myndigheters beslutsbefogenheter är underutredning. Lagrådet vill i sammanhanget understryka det önskvärda i att olika rältshjälpsfrågorinte bara handläggs inom den myndighet som är bäst skickad för uppgiften utanockså hanleras på den nivå inom myndigheten som är mest rationell. Denna frågaberördes i prop, 1978/79:90, där det ansågs böra övervägas att i vissa falllåta domstolar avgöra rättshjälpsärenden i en mindre kvalificeradsammansättning än den som gäller för själva saken (prop, s, 495 o, 517), För egen del inskränkerjag mig till att konstatera att lagrådels synpunkter är i linje med de allmännasträvandena att förenkla den praktiska hanteringen av rättshjälpen. Denförändring som lagrådet efteriyser rymmer emellertid flera komplikationer ochtorde kräva ändringar i bl, a, . Jag avstår därför från alt nunärmare ta upp frågan. Det är emellertid inte uteslutet all saken kan komma iett nytt läge när har avlämnat sin rapport om den framtidahanteringen av rättshjälpsärendena. Jag vill tillägga attförutsättningarna för flera av de förslag som kommittén har lagt fram i sittorganisationsbetänkande kan komma att förändras med anledning av vaddomstolsverket kommer fram till. Detta gäller t. ex, förslagen att minskaantalet rättshjälpsnämnder till en och att slopa besvärsnämnden förrättshjälpen. Sådana förslag bör därför i huvudsak tas upp till behandlingförst i ett senare sammanhang. Åtskilliga av kommitténsövriga förslag i fråga om organisationen kan emellertid med fördel övervägasredan nu. Jag tar upp dem i det följande. 2.13.2Vissa myndigheters behörighet i frågor om allmän rättshjälp Mitt förslag: ,patenlbesvärsrälten och statens va-nämnd skall inte längre besluta i frågor omallmän rättshjälp. Behörigheten överflyttas till rältshjälpsnämnderna. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag. Kommittén föreslår också attkonkursdomaren skall anses som domstol i RHL:s mening (organisationsbetänkandets, 188-191), Remissinstansernalämnar förslagen ulan erinran (remissammanställning , 102-154), Skälen för mitt förslag:Under åren 1980-1982 förekom det hos endast två ärenden därallmän rättshjälp aktualiserades. förekom det inte någotsådant ärende hos patent-besvärsrälten. Dessa förhållanden talar enligt minmening för alt dessa myndigheters beslutsbefogenheter i rältshjälpsfrågorflyttas till rättshjälpsnämnderna; det är inte rationellt att dessa domstolarskall upprätthälla kunskap om och rutiner för rättshjälp. Några olägenheter medatt flytta över beslutsbefogenheterna till rättshjälpsnämnderna torde intefinnas. Jag förordar därför att kommitténs förslag i denna del genomförs. Vid statens va-nämndförekom sammanlagt 54 ärenden där rättshjälpaktualiserades. Efter det att flertalet angelägenheter rörande fastigheter år1983 undantogs från rättshjälpens område har emellertid, enligt vad jag harinhämtat hos nämnden, rättshjälp inte beviljats i något fall. Vad jag sadeom och patenlbesvärsrälten gäller därför även statensva-nämnd. Jag föreslår således att också va-nämndens beslutsbefogenheter pårättshjälpens område flyttas till rältshjälpsnämnderna. Eftersomkonkursdomarinstitutionen upphävs i och med den nya kon- kurslagen (1987:672) harkommitténs förslag rörande konkursdomarens ställning i rättshjälpssammanhangblivit inaktuellt. 2.13.3Vissa myndigheters behörighet i frågor om offentligt biträde Mitt förslag:Frågor om offentligt biträde i angelägenheter som rör kastrering enligt lagen(1944:133) om kastrering skall prövas av rättshjälpsnämnd och inte som avsocialstyrelsen. Utskrivningsnämndernas beslut i rätlshjälpsfrägor skallöverklagas till psykiatriska nämnden och inte som till besvärsnämndenför rättshjälpen. Psykiatriska nämndens beslut i rättshjälpsfrågor skall inte gåatt överklaga. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag. Kommittén föreslår också attkriminalvårdsstyrelsens och övervakningsnämndernas beslut om rättshjälp vidvissa verkställighetsfrågor skall överklagas till kammarrätt resp,kriminalvårdsnämnden i stället för som till (organisationsbetänkandet s, 208-212), Remissinstanserna: Förslagetatt ulskrivningsnämnds beslut skall överklagas hos psykiatriska nämndentillstyrks av de instanser som har berört det. Förslagen i övrigt har lämnatsulan erinran (remissammanställning II s, 102-154), Skälenför mitt förslag: Enligt de uppgifter som kommittén redovisar i organisalionsbelänkandet(s, 211) förekommer fall av kastrering utan vederbörandes samtyckeutomordentligt sällan. Frågorom offentligt biträde i denna typ av ärenden börvara minst lika sällsynta. Av motsvarande skäl som i fråga om bl, a,(avsnitt 2,13,2) bör därför beslutsbefogenheten irättshjälpsfrågor i enlighet med förslaget överföras från tillrättshjälpsnämnderna. Närdel gäller val av instans för överprövning av beslut om offentligt biträdelägger kommittén fram tvä ändringsförslag. I angelägenheter rörandeförverkande av villkorligt medgiven frihet enligt 26 kap. (41 §10 RHL) beslutar övervakningsnämnd. Dess beslut i sakfrågan överklagas till kriminalvärdsnämndenmedan rättshjälpsbesluten överprövas av . Iangelägenheter rörande verkställighet utomlands av frihetsberövande påföljdenligt lagen (1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m. m. eller lagen (1972:260) om internationellt samarbeterörande verkställighet av brottmälsdom (41 § 11 RHL) beslutar, beroende pä denärmare omständigheterna, övervakningsnämnd eller . Ettbeslut i sakfrågan överklagas fill kriminalvårdsnämnden resp, kammarrätt. Rördet överklagade beslutet däremot en fråga om offentligt biträde, prövasöverklagandet av . skall avskaffas tvingar kommittén att föreslåen ny besvärsordning. Enligt förslaget skall kriminalvårdsnämnden resp,kammarrätt pröva besvär även i rättshjälpsfrågor. Någotförslag om alt avskaffa lägger jag inte fram idetta lagstiftningsärende. Eftersom några andra skäl för en ändring inte verkarfinnas förordar jag all nuvarande ordning tills vidare behälls oförändrad. Kommitténsandra ändringsförslag rör ärenden inom den psykiatriska vårdlagstiftningen (41§ 1 och 2 RHL), beslut i en sakfråga överklagas tillpsykiatriska nämnden, medan dess beslut i rältshjälpsfrågor överprövas . prövar också psykiatriskanämndens beslut i rältshjälpsfrågor. Kommittén föreslår att en besvärstalanangående utskrivningsnämnds beslut om rättshjälp skall föras hos psykiatriskanämnden och att psykiatriska nämndens beslut i samma frågor inte skall kunnaöverklagas. Kommitténs skäl för förslaget är i första hand att besvärsnämndenskall avskaffas. Detfinns beträffande ärenden inom den psykiatriska vårdlagstiflningen enligt minmening anledning att inta en annan ståndpunkt än beträffande de förslag omändrad fullföljdsordning som jag behandlade. För att rätt kunna bedömabehovet av offentligt biträde m, m, i angelägenheter rörande den psykiatriskavårdlagstiftningen krävs en relativt god kännedom om de ibland särprägladeförhållandena på detta område. En sådan kännedom har psykiatriska nämnden.Därtill kommer - som kommittén varit inne på - att sekretessen gentemotpatienten själv enligt 7 kap, 3 och 6 §§ sekretesslagen (1980:100) kanupprätthällas hos psykiatriska nämnden men inte hos besvärsnämnden förrättshjälpen och att den föreslagna beslutsordningen torde främja en snabbhandläggning. Jag anser därför att överprövningen av utskrivningsnämndernasbeslut i rältshjälpsfrågor bör ske hos psykiatriska nämnden och inte . Som en följd av detta bör psykiatriskanämndens beslut i rältshjälpsfrågor inte få överklagas. Jag förordar såledesalt kommiltéförslagel i denna del genomförs. Fråganom formerna för prövning av sådana frågor som avses i 41 § I RHL är förnärvarande föremål för överväganden inom . Dessa övervägandenkan leda till att motsvarande prövning skall ske hos någon annanmyndighet än . Trots det bör den av mig föreslagna förändringen genomförasför tiden fram till dess att en sådan nyordning kommer till stånd. 2.13.4Behörigheten att fastställa biträdesersättning Mitt förslag: Om ettbiträde har underlåtit att begära ersättning vid den behöriga domstolen därföralt han saknade kännedom om att angelägenheten varit anhängig där eller pågrund av annat ursäktligt misslag, skall rältshjälpsnämnden ha behörighet attbesluta om ersättningen. Kommitténs förslagöverensstämmer med mitt förslag (organisationsbe- Prop. 1987/88:73 länkandets, 196-204), Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran (remisssammanställning II s,99-149), Skälenför mitt förslag: Det förekommer att en angelägenhet, biträdet ovetande, harvarit anhängig vid domstol under ärendets handläggning.Rättshjälpsnämnderna anser sig i den situationen inte vara behöriga att beslutaom ersättningen till biträdet. Detsamma sägs ha förekommit i fall där endasten mindre del av en angelägenhet har varit föremål för domstols prövning medanhuvuddelen har handlagts utomprocessuelll. Del har i sädana fall hänt attbiträdet blivit utan den ersättning som han sakligt sett varit berättigad till. Detär inte fillfredsställande att ett biträde utan egen förskyllan riskerar attbli ulan ersättning pä grund av svårigheten att i varje enskilt fall slå fastvilken myndighet eller domstol som är behörig att besluta om ersättningen. Fränstatens sida saknar det i dessa fall betydelse vem som fattar beslutet omersättningen. Det är därför angeläget att ta till vara varje möjlighet att minskarisken för orättvisa resultat i enskilda fall. Kommitténsförslag innebär alt rättshjälpsnämnderna i vissa fall ges en subsidiär behörighetatt besluta om ersättningen, om biträdet har underlåtit alt begära ersättninghos behörig domstol. Förutsättningen för alt nämnden skall kunna besluta omersättning är enligt förslaget att biträdet saknade kännedom om attangelägenheten har varit anhängig vid domstol eller all underlåtenheten berorpå ett ursäktligt misstag från hans sida. Förslaget har, som jag nämnde,biträtts av många remissinstanser. Enligt min mening utgör förslaget en lämpliglösning på de problem som finns, och jag förordar att en bestämmelse med den avkommittén föreslagna innebörden förs in i 22 § RHL, Eftervissa påpekanden av lagrådet har den aktuella föreskriften i förhällande tilllagrådsremissen formulerats om. Jag återkommer till den saken i specialmotiveringeni anslutning till 22 §, Kommitténanser alt den rättssökande inte bör kunna åläggas ansvar för denrättshjälpskostnad som uppkommer dä rättshjälpsnämnd med stöd av den nyaundantagsbestämmelsen beslutar om ersättning åt biträdel. Denna slutsats harkritiserats av vissa remissinstanser. Föregen del hyser jag förståelse för de som riktar invändningar mot kommitténsståndpunkt. Den rältssökande kan ju dra fördel av alt hans biträde inte får sinersättning fastställd av domstolen, vilket rätteligen borde ha skett, Å andrasidan kan det förekomma situationer där den rältssökandes motpart har ålagts äterbetalningsskyldighetför rättshjälpskostnaderna och i det läget är det inte rimligt att den rältssökandeåläggs att betala en högre rätlshjälpsavgifl och tilläggsavgift. Det kan juinte i det läget komma i fräga att nämnden ändrar domstolens beslut omåterbetalningsskyldighet. Förall uppnå en tillfredsställande ordning skulle alltså krävas en mer omfattande reglering. Med tanke på att den av mig föreslagna regeln förutsätts bli tillämpad endast i undantagsfall, bör inte lagen tyngas med regler av den omfattningen. Jag förordar därför att det i stället tas upp en 92 föreskrift med den avkommittén föreslagna innebörden, nämligen att staten alltid står förkostnaderna för biträdesersättningen, när denna bestäms med stöd av den nyabestämmelsen. Prop,1987/88:73 2.14 Verkställighet av avräkningsbeslut m. m. Mitt förslag: Vidrättshjälp för bodelning skall rättshjälpsavgiften betalas till bodelningsförrättaren,-Ingaändringar genomförs i fråga om verkställbarheten av beslut om rättshjälpsavgiftm, m. Kommitténs förslag: I att rätts-hjäipsnämnds beslut att fastställarättshjälpsavgift och tilläggsavgift skall få verkställas i enlighet med vadsom gäller för allmän domstols dom, dvs, utmätning skall kunna ske direkt pägrundval av beslutet (ADB-betänkandet s, 37-38). Remissinstanserna:Förslaget har berörts av endast tre instanser. det, lämnar förslaget i sak utan erinran ochrättshjälpsnämnden i tillstyrker det. Skälen för mitt förslag:Ett beslut av rättshjälpsnämnd om rättshjälpsavgift och tilläggsavgift är inte exigibelt, dvs, innan utmätning kan ske måste en exekuiionsurkundutverkas. Vanligtvis sker det genom en ansökan hos en tingsrätt ombetalningsföreläggande. Kommittén anser att den ordningen inte ärtillfredsställande ulan föreslår att dessa beslut skall kunna verkställasdirekt. Kommittén utgår i sinaresonemang från att motsvarande beslut av domstol är exigibla och hänvisar här tillvissa uttalanden som gjordes i samband med rättshjälpsreform (prop,1978/79:90 s, 511), När det gäller innebördenav gällande ordning har högsta domstolen i etl avgörande (NJA 1986 s, 426)gjort vissa uttalanden som tyder på att inte heller beslut av domstol attfastställa rätlshjälpsavgifl eller tilläggsavgift kan anses exigibla. Såvitt gäller själva avräkningennoterar högsta domstolen att förfarandet tar sikte på den rältssökandes resp,biträdets ekonomiska mellanhavanden med staten. Enligt samma avgörande kanemellertid etl särskilt upprättat avräkningsbesked aldrig läggas till omedelbargrund för verkställighet, inte ens om avräkningen har gjorts av domstol. Omdäremot avräkningen har tagits in i domstolens avgörande, torde utmätning kunnaske direkt i de fall som avräkningen utvisar all den rättssökande ellerbiträdet blir betalningsskyldig till staten. Däremot kan, enligt högstadomstolens beslut, inte heller en sådan avräkning läggas till grund förutmätning hos den rättssökande för biträdels fordran pä rättshjälps- ochtilläggsavgift. Vidbedömningen av kommitténs förslag måste hänsyn alltså tas till att förutsättningarnaför förslaget i och med del refererade avgörandet delvis har förändrats. För egen del måste jagförst konstalera all ett beslut att fastställa rätlshjälpsavgiften ocheventuell tilläggsavgift inte är av sådan art att del börkunna läggas till grund för omedelbar verkställighet, vare sig beslutet Prop.1987/88:73 har meddelats av domstol eller rätlshjälpsnämnd. Den rättssökandeförutsätts betala maximibeloppet i förskott till biträdet. Biträdet har ävenmöjlighet att kräva förskott för tilläggsavgiften och det bör han normaltgöra. I de fall där rältshjälpsavgiflen motsvarar eller understigermaximibeloppet förutsätts den rättssökande alltså ha betalat hela beloppet tillbiträdet. I de fätaliga fall då rältshjälpsavgiflen jämkats och överstigermaximibeloppet skall den överskjutande delen av rätlshjälpsavgiflen betalastill staten, medan maximibeloppet förutsätts redan ha erlagts till biträdet.Det fastställda beloppet för rättshjälpsavgiften resp, tilläggsavgiften skallsåledes normalt sett aldrig motsvara den rättssökandes verkliga återståendebetalningsskyldighet på grund av den beviljade rättshjälpen. Att lägga ettsådant beslut direkt till grund för verkställighet förefaller mindre lämpligt.Vidare skulle en ordning innebärande att beslut att fastställa rättshjälps-resp, tilläggsavgiften är exigibla strida mot den i RHL i övrigt vägledandetanken alt avgifterna skall betalas till biträdel i förskott. Redan mot den nuangivna bakgrunden framstår kommitténs förslag som tvek-' samt, Avräkningenhänför sig, som jag nämnde tidigare, endast till förhällandet mellan statenoch biträdel resp. staten och den rältssökande. Den situationen alt enavräkning med ett biträde föranleder ett krav från staten mot biträdet kanförekomma, men det torde närmast tillhöra de rena undantagsfallen. Någotpraktiskt behov av en ändring med tanke på just dessa fall föreligger knappast. Enavräkning med en rättssökande kan däremot ibland föranleda ett krav frän statenmot den rättssökande. Del kan vara fallet när något biträde inte harförordnats, exempelvis vid allmän rättshjälp för bodelning, eller omrättshjälpsavgiften har jämkats uppåt. Besvärsnämndenför rättshjälpen har i sitt avstyrkande remissyttrande över kommitténs förslagi denna del anfört följande. Om betalningsskyldighet med visst belopp inte harålagts i dom eller beslut, utvisar beviset om avräkningen endast resultatet avdenna, Avräkningen innefattar flera faktorer, däribland rättshjälpsavgiftenoch kostnaderna för rättshjälpen, och del finns en risk för alt felaktigheteroch misstag har förekommh exempelvis i fråga om rättshjälpskoslnaderna.Avgiftssystemet ger mycket goda möjligheter för en rationell hantering utan attavräkningen behöver läggas till grund för omedelbar verkställighet, I desällsynta fall där någon del av rättshjälpsavgiften inte har betalats innan avräkningengörs bör av rättssäkerhetsskäl den sedvanliga ordningen med domstolsförfarandeanvändas för att få betalningsskyldigheten fastställd. Bakgrundentill kommitténs förslag torde egentligen vara att kostnaderna för skiftesmanvid bodelning införts som en rälishjälpskostnad, medan det i dessaangelägenheter däremot inte går att få etl rättshjälpsbiträde förordnat.Antalet fall där maximibeloppet för rätlshjälpsavgiflen skall betalas tillstaten har alltså ökat, vilket enligt kommittén medför onödigt arbete och extrakostnader. Sometl bättre sätt att komma till rätta med de av kommittén angivna svårigheterna har besvärsnämnden i sill remissyttrande föreslagit, att skif- 94 tesmannenbör åläggas att förskottsvis kräva in avgifterna på samma sätt Prop. 1987/88:73som biträdet hade fått göra om sådant hade förordnats. Jag biträder det förslaget,som för övrigt i sak torde överensstämma med vad skiftesmännen brukar göra iärenden utan rättshjälp. Därigenom kan man fillgo-dose del huvudsakliga syftetmed kommitténs förslag utan att behöva beröva de rältssökande den trygghet somen domstolsprövning av betalningsskyldigheten ger. Jag föreslår därför att 27§ RHL ändras så att rätlshjälpsavgiften i dessa fall skall betalas inte tillstaten utan till bodelningsförrättaren, 2.15 Ikraftträdande m. m. Jagförordar att de av mig nu föreslagna ändringarna i RHL träder i kraft den IjuH1988, Kommitténföreslär att äldre bestämmelser alltjämt skall gälla i de angelägenheter därrättshjälp har beviljats före ikraftträdandet. Några remissinstanser påpekaralt en sådan ordning skulle innebära tillämpningssvårigheter och förordar atttiden för ansökan om rättshjälp i stället skall vara avgörande. Jagföreslår att tiden för ansökan om rättshjälp skall avgöra om de nya bestämmelsernaskall tillämpas. Jag förordar att övergångsbestämmelserna utformas i enlighethärmed. Denna princip bör enligt min mening upprätthällas fullt ut. Deltainnebär bl, a, all de angelägenheter som vid ikraftträdandet är anhängiga vidmarknadsdomstolen, patenlbesvärsrälten eller statens va-nämnd skall slutreglerasdär. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom justiliedeparlemenlel upprättatsförslag till 1, lagom ändring i rättshjälpslagen (1972:429), 2, lagom ändring i . Förslagenhar, med undanlag för ändringen i 36 § RHL, granskals av lagrådet. 4.1 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen(1972:429) Idet följande anger jag under varje paragraf inledningsvis till vilket avsnitt iden allmänna motiveringen som de kommenterade ändringsförslagen hänför sig, Ändringarna innebär altmarknadsdomstolen och patenlbesvärsrälten vid tillämpningen av RHL inteskall anses som domstolar. Vad som i lagen 95 sägs om domstol skall inteheller längre gälla statens va-nämnd. En ansö- Prop.