prop · GB033 · 1987-12-31 00:00:00 — En arbetstagare skall sålunda följa givna föreskrifter saml användade skyddsanordningar och iaktta den försiktighet i övrigt som behövs för atlförebygga ohälsa och olycksfall. Ilagen anges ocksä vilkel ansvar i skyddshänseende som finris för dem somframställer eller överlåter anordningar eller ämnen som sedan utnyttjas iarbetslivet och för dem som upplåter lokaler eller markområden för arbete.Lagen utvecklar också de regler som är infördes om ett särskillskyddsansvar för dem som driver verksamhel på elt gemensamt arbetsställe. Fråganom de anställdas medverkan vid utformningen av arbetsmiljön, som haft enframträdande roll redan vid reform av arbetarskydds-lagstiftningen,fördes genom arbelsmiljölagen än mer i förgrunden. En strävan skall sålundavara all anordna arbetet så att den anställde själv kan påverka sinarbetssituation. Genomarbelsmiljölagen infördes nya regler när det gäller de anställdas medverkan vidarbetsmiljöns utformning. Skyddskommittéernas och skyddsombudens deltaganderedan på planeringsstadiet har uppmärksammats yllerligare och skyddsombudensmöjligheter atl ingripa utvidgats. Den enskilde arbetslagaren har numera enuttrycklig rätl all i farosiluatio-ner avbryta sitt arbete för alt rådgöra medskyddsombud och arbetsledare. All lokal tillsyn enligt arbetsmiljölagen skergenom yrkesinspektionens olika distrikt. Påföljdsreglernai arbelarskyddslagen kompletterades genom delreform. Bl.a. fickyrkesinspektionen möjlighet atl förelägga vite. Arbetsmiljölagen bygger vidarepä denna gmnd. Arbetarskyddsmyndigheler-nas befogenheter atl göra direktaingripanden har stärkts. Nya regler har ocksä införts om fullföljd av talan.Bl. a. får huvudskyddsombud eller, om sädant inte finns, annal skyddsombud föratalan mot beslul i ärende enligl arbelsmiljölagen. Liksomarbetarskyddslagen lar lagen upp särskilda regler om minderåriga. Den allmännaminimiåldern för tillträde fill arbete höjdes med hänsyn fill bestämmelserna omskolgång. Iarbetsmiljölagen har efter är 1977 gjorts ändringar huvudsakligen ge nom lagarna 1980:428, 1982:674 och 1985:321 om ändring i arbetsmiljö- 37 Genom laggjordes arbetsmiljölagen tillämplig på skeppsljänst på örlogsfartyg.Sjöfartsverket blev tillsynsmyndighet enligl arbetsmiljöiagstiftningen förörlogsfartygens del. Genom lag överfördes arbetsmiljölagens regler omarbetstidens förläggning till den nya arbetstidslagen (1982:673). 1985 ärslag, slutligen, innehöll nyheter i fråga om företagshälsovård samt arbets-,anpassnings- och rehabiliterings verksamhel. Samlidigl med atl arbelsmiljölageninfördes gjordes omfattande ändringar i sjösäkerhetslagen. Dessa ändringarbyggde på fartygsmiljöulred-ningens första delbetänkande och utgjorde ett led isträvandena alt anpassa lagstiftningen pä delta omräde fill vad som gällde päland. Ändringarna avsåg huvudsakligen skyddsarbetet pä fartygen. Skyddsarbeteteffektiviserades och skyddsombuden fick vidgade befogenheter. Skyddsombudskulle utan undanlag finnas pä alla fartyg med minsl fem ombordanställda.Begreppet huvudskyddsombud introducerades. Skyddsombud skulle kunna utsesgemensamt för flera fartyg inom ett och samma rederi. Skyddsombudens uppgifterbreddades och grundläggande regler om deras verksamhel fördes in i lagen.Skyddskommitté skulle finnas på fartyg med minst femton ombordanställda ochäven på andra fartyg om de ombordanställda begärde del. Ävenskyddskommittéernas uppgifter breddades. Ändringar isjösäkerhelslagen av belydelse har därefter gjorts genom lagarna 1979:1107 och1981:318 om ändring i lagen om säkerheten på fartyg. lag innebarändringar främst av bemanningsreglerna men också av ansvarsreglerna. 1981 årslag rörde tillsynen i sjösäkerhelshänse-ende. 2.2 Behovet av åtgärder 2.2.1 Arbetsmiljön på fartyg Mitt förslag:Reglerna om arbetsmiljön pä fartyg anpassas till arbetsmiljölagens regler. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De remissinstanser som ullalat sig fillstyrker utredningens förslag. Skälen för mitt förslag:Som jag har redovisat har reglerna om arbetsmiljön pä fartyg redantill en del anpassats lill reglerna i arbetsmiljölagen. I vissa avseenden hardock nägon anpassning ännu inte skett. Sålunda har en hel del av bestämmelsernai 3 kap. en lydelse som ansluter till den numera upphävda arbetarskyddslagen. I samband med altarbetsmiljölagen infördes gjordes vissa överväganden om författningensutformning (se prop. 1976/77:149 s. 219). Enligt vad som dä anfördes kan enuppräkning av olika åtgärder till skydd mol skador i arbetslivet av naturligaskäl aldrig bli fullständig. När del gäller arbetsmiljölagens uppläggningansågs det, med hänvisning till den mängd olika verksamhetsområden som skulletäckas, inte lämpligt atl i lagen eller dess lillämpningsförordningmeddela några detaljföreskrifler om arbetsmiljöns utformning. En sädandetaljreglering skulle dessutom inte vara förenlig med all regler av della slagav den ansvariga myndigheten måste kunna anpassas lill den snabba ulvecklingenmed minsta möjliga tidsutdräkt. Dessa uttalandenfår alltjämt anses giltiga. Del finns skäl all yllerligare minskadetaljregleringen även såvitt gäller reglerna om arbetsmiljön på fartyg. Reglerna iden nuvarande sjösäkerhetslagen syftar formellt främst lill alt - efter mönsterfrån arbetarskyddslag - undanröja faktorer som är riskablaför den arbetandes säkerhet och alt förebygga vissa speciella yrkessjukdomar.Denna tekniska och fysiologiska syn pä arbetsplatsens hälsorisker har efterhand avlösts av en insikt atl man för all värna om hälsan bör sträva efterbästa möjliga arbetsförhållanden också från social och psykologisk synpunkt.Arbetsmiljölagen ger uttryck för denna insikt. Det är angeläget att reglerna omarbetsmiljön till sjöss moderniseras på motsvarande sätt. Den nya lagstiftningen måste dessutom driva fram effektivainsatser mol dåliga arbetsmiljöer. Ingripanden mäste kunna ske på ell tidigtstadium även när arbetsförhållandena har sådana negativa verkningar på hälsansom yttrar sig först efter lång lid. Efter mönster från arbetsmiljölagenföreslår jag atl regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigasall utfärda generella föreskrifter om olika slag av förhandsbedömning.Härigenom skapas en ordning som även till sjöss ger tillfälle till förhandsbedömningi etl läge då åtgärder i ell visst skede kan bli styrande för möjlighetema attforma arbetsmiljön i ett senare skede. Jag vill emellertid framhålla all nägon fullständigöverensstämmelse mellan bestämmelserna om arbetsmiljön i land och den till sjössknappast kan åstadkommas. Förhållandena skiljer sig ål i åtskilliga hänseenden.Sjöfartens i hög grad internationella prägel medför också att vad som skallanses vara en god arbetsmiljö påverkas av förhållandena i andra traditionellasjöfartsnationer. 2.2.2 Tillämpning av utländsk lagstiftning på svenskafartyg och svensk lagftiftning på utländska fartyg Mittförslag: Några nya möjligheter lill dispens från den svenska lagens tillämpninginförs inle i detta sammanhang, inte heller regler om tillämpning av svensk lagpä ulländska fartyg. Utredningensförslag: Utredningen föreslär att möjlighet till dispens införs efter mönsterfrån sjömanslagen (belänkandet del II s. 40 f). Remissinstanserna har inte uttalat sig i frågan. Skälen förmitt förslag: Sjömanslagen och även mönstringslagen (1983:929)innehåller möjligheter till dispens från de svenska bestämmelsema då ettsvenskt fartyg hyrts ul helt eller delvis till en utländsk redare. Utredningenhar, främst med tanke på arbetsmiljöreglerna, föreslagit en motsvarandemöjlighet såvitt gäller lagen om säkerheten på fartyg. Som utredningen påpekatkan del, då elt svenskt fartygs drift upplåtits fill elt utländskt rederi ochfartyget har satts i trafik kanske i en annan världsdel, vara mindre lämpligtall tillämpa svenska regler om skyddsverksamheten pä en i huvudsak utländskbesättning, som är van vid helt andrå bestämmelser i ämnet. Del kan enliglutredningen å andra isdan vara önskvärt atl kunna fillämpa svenska bestämmelserpå elt utländskt fartyg som en svensk redare hyrt in för all förslärkakapaciteten hos en linje som i övrigt trafikeras med svenska fartyg. En del av problemen medskeppslega har behandlats i promemorian (Ds K 1978:8) Skeppslega till utlänning(bare-boal charter). Utgångspunkten för denna promemoria var de formelltotillfredsställande förhållanden som kan inträda, om ell svenskt fartyg hyrs utfill en utlänning genom etl avlal som i huvudsak utformats enliglinternafionell förebild. Elt sådant avtal förutsätter vanligen att åtminstonevissa svenska offentligrättsliga föreskrifter inle tillämpas. Förslagen ipromemorian har inte lett fill någon lagstiftning utan frågorna i samband medskeppslega är nu föremål för en mera omfattande utredning av skeppslegoutredningen(K 1985:01). har fill uppgift bl.a. att la ställning tillom det i bör införas utökade möjligheter alt meddela dispens fränsvensk lagstiftning vid uthyrning respekfive att tillämpa svensk lagsfiftningvid inhyrning. Ävenom det finns skäl som talar för fartygsmiljöulredningens förslag omdispensmöjlighel m. m. även i lagen om säkerheten på fartyg, kan delkonstateras all man levt med problemet med svensk respektive utländskarbetsmiljö- och säkerhetslagsliflning under ganska lång lid. Svårigheterna börinle bli särskill myckel störte med den nya lagen. Skeppslegoutred-ningensbelänkaride bör därför lämpligen avvaktas innan man tar sluUig ställning. 212.3Arbetsmiljöbestämmelsernas tillämplighet på olika arbetstagare Mitt förslag:Bestämmelserna om arbetsmiljön till sjöss görs tillämpliga på alla som utförfartygsarbele, vare sig de är alt anse som ombordanställda eller ej. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: De bådaremissinstanser som uttalat sig tillstyrker förslaget. 'Skälen för mitt förslag:Arbelsmiljöbestämmelserna i sjösäkerhetslagen är tillämpliga endast påarbetstagare som är anställda ombord på fartyget (ombordanställda). Begreppetombordanslällning innefattar också det fallet alt arbetstagaren är anställd avrederiet men alt en befattning på fartyget tilldelats honom. Rederianställningär regel och alltså myckel vanligare än del fidigare systemet medanställning på ell bestämt fartyg. Fränarbetsmiljölagens tillämpning undantas enligl 1 kap. 3 § i den lagen skeppsljänstpå andra fartyg än örlogsfartyg. Skeppsljänst kan enligl förarbetena lillsjöarbelslidslagen (1970:105) ulföras endasl av sådana arbetstagare vilkasvistelse ombord är av viss varaktighet, i princip minst . För enarbetstagare som arbetar lill sjöss men som byter fartyg oftamed korta mellantider lill lands kan även en kortare lid än föranledaalt arbetet betraktas som skeppsljänst (prop. 1970:29 s. 40). Det fordras inlealt arbetstagaren skall vara anställd av redaren. Han anses ulföra skeppsljänstäven om han är anställd av en annan arbetsgivare, exempelvis en entreprenörför intendenlurtjänsten ombord. Den nu lämnaderedogörelsen har tagit sikte på svenska fartyg som befinner sig i . Sålånge fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, är den nu berördagränsdragningen mellan de båda lagarnas tillämpningsområden inte av sä storbetydelse. Båda lagarna får anses innehålla en ganska tillfredsslällandereglering av hithörande förhällanden, även om arbelsmiljölagen inle är anpassadför tillämpning ombord. Går fartyget ulom riket, blir lägel däremot strax etlannat, eftersom arbelsmiljölagen i princip inte gäller utanför Sverigesgränser (prop. 1976/77:149 s.213f). Del förekommer alltså fall dä arbetstagareombord pä svenska fartyg inle skyddas av nägon svensk arbetarskyddslagsliflningannal än indirekt såtillvida atl en bestämmelse som skyddar de ombordanställdaofta verkar lill förmån även för annan arbetskraft ombord. Problemetvilka regler som skall gälla i fråga om arbetarskyddet för dem som utför arbeteför ett fartygs räkning men som inte är ombordanställda utan följer medfartyget mera tillfälligt är av åtskillig praktisk betydelse. Del kan t.ex.vara fräga om en inspektör frän ett klassificeringssällskap eller reparatörervilka söker avhjälpa etl fel som har uppstått under fartygets pågående resa.Listan pä sädana personer kan göras läng, någol som står i visst samband medalt moderna fartyg i regel är tekniskt komplicerade men har en förhållandevisfåtalig besättning. Den specialkunskap och den arbetskraft som finns ombordmåste då ofta förstärkas utifrån. Det kan emellertid också vara fråga om mindrekvalificerat arbete, exempelvis enkla underhållsarbeten som utförs avarbetstagare som gär ombord i en hamn och lämnar fartyget i nästa. Detmåste anses klart otillfredsställande, alt en del arbetstagare på svenskafartyg inte omfattas av någon arbetarskyddslagsliflning. Alla som arbetar förfartygets räkning bör i princip ställas lika, även om vissa regler särskill böravse de ombordanställda, vilka pä etl annal sätl än de tillfälligt medföljandearbetstagarna har sin tillvaro förlagd lill fartyget. Mitt förslag: Nuvarandebestämmelse i 9 kap. 1 § andra slyckel sjösäkerhelslagen all endast redarenskall kunna anställa den som ingär i minimibesättningen och tillhör däcks-eller maskinpersonalen mjukas upp. I fortsättningen skall minimibesättningarkunna anställas även av fartygels ägare. Dessutom införs möjligheter lilldispens. utredningens förslag:Utredningen har föreslagit möjligheter lill dispens Prop. 1987/88:3 fränregeln. och lillstyrker att dispens skall kunnameddelas, medan personalorganisationerna avstyrker det. Skälenför mitt förslag: Regeln att de som ingär i minimibesättningen och tillhördäcks- eller maskinpersonalen skall anställas av redaren infördes är 1973 påförslag av 1964 ärs sjömanslagskommitlé. Kommittén aktualiserade frägan om enbegränsning av friheten all överlåta pä förelag utanför rederiet alt somentreprenör anställa personal för farlygsdriften. Härvid föreslog kommittén atlden ifrågavarande personalen skulle vara anställd av redaren eller den som iredarens ställe brukade fartyget. Skälet för den nya regeln var, enligtkommittén, alt del inle kunde anses förenligt med redarens och befälhavarensansvar för sjösäkerheten ombord atl sådan personal inom däcks- ochmaskinavdelningarna som tillhörde minimibesättningen i sillanställningsförhållande var beroende av någon annan än redaren. Genom allregelns räckvidd begränsades till personal som tillhörde däcks- eller maskinavdelningarnalämnade den enligl kommillén rimligt utrymme för den ofta tillämpade ordningenalt driften av ekonomiavdelningen överläts på etl specialföretag som anställdeerforderlig personal (SOU 1971:6 s. 26 och 103). 1973:40 s. 182 uttalade dåvarande chefen för kommunikationsdepartementetalt han biträdde kommitténs uppfattning. Emellertid förordade han denbegränsningen i kommitténs förslag atl anslållningsförhållande endasl skulle fäförekomma med den som var alt anse som redare. Den nuvarande regeln i 9 kap. 1§ andra stycket sjösäkerhelslagen är utformad i enlighet härmed. har i en framställning lill kommunikationsdepartementetföreslagit att möjlighet införs till dispens från den ifrågavarande regeln. Enuthyrning av farlygsdriften till elt annal svenskt rederiförelag såvitt gällerdäcks- och maskinavdelningarna hade enligl föreningen ibland visat sig vararationell och ekonomiskt riklig. Vid sammanslagning av flera rederiers trafikför all möta svår konkurrens hade del l.ex. varil mesl rationellt om ellförelag stått som redare av fartyget och skött driften under del atlanställningsförhållandet för viss personal stått kvar i ett annat rederiförelagsom dä inle kunnal anses som redare av just del fartyget. Enligl redareföreningenvore det olyckligt om konstruktioner av denna art, som kan visa sig nödvändigaför ett eller flera rederiers fortlevnad, omöjliggjordes av en alltförstelbent lagstiftning. har i sittyttrande över redareföreningens skrivelse till styrkt förslaget. I sitt remissvar har verket bl. a. uppehållit sig vidsituatio nen vid s. k. bare-boat charter, dvs. dä ell fartyg hyrs ul obemannat eller i huvudsak obemannat. I sådana situationer är befraktaren i allmänhet all anse som redare. Enligt verket tillämpas lagen - utan stöd i lagtexten - sä all ägaren i slället för befraktaren anställer befälhava ren och evenluelll maskinchefen. Verkel föreslår all del övervägs om denna praxis kan lagfästas. Om i stället möjligheter till dispens skulle införas för denna situation, kompliceras frågan av att del vid bare-boal 42 chartertill ulländska redare redan nu vanligen sker en dispensprövning Prop. 1987/88:3dels hos regeringen angående dispens från sjömanslagen och dels hos arbetsmarknadsstyrelsenangående dispens från kungörelsen (1974:262) om anställningstillslånd förufiänning på svenskt fartyg. Det vore enligt verket mindre praktiskt om entredje dispensmyndighet, , nu skulle tillkomma. Isill remissvar pekar verkel vidare på tvä andra typsiluationer där dispensborde ifrågakomma. Det ena fallet är när en överenskommelse görs mellan tvåetablerade rederier. Del andra fallet är då nägon med endast begränsaderfarenhet av rederiverksamhel finner sig böra överlåta ansvaret förbemanningen lill någon med bättre kunskaper på della omräde. Deombordanställdas organisafioner har i sina remissvar avstyrkt redareföreningensförslag. De pekar på risken alt man öppnar vägen för s. k. bemanningsbolageller managementbolag. Härmed avses bolag som varken är fartygsägare ellerredare och som har som enda uppgift atl bemanna fartyg. Den som är anställd iell sådant bolag saknar lagligt slöd för inflytande i redarens verksamhet. Hansanställningstrygghet är dålig genom atl redaren när som helst kan säga uppavtalet med bemanningsbola-gel, vilket då inle längre kan erbjuda sinaanställda några arbetsuppgifter. Dessutom försämras säkerheten förarbetslagarnas lönefordringar. Farlygsmiljöutredningenhar föreslagit en dispensregel av samma innebörd som den som redareföreningenföreslagit. Som skäl härför har utredningen anfört all del i undantagsfallvisat sig vara påkallat med möjlighet till dispens. Som exempel nämnerutredningen atl fartygets ägare själv bör kunna anställa i första handbefälhavaren men kanske ocksä andra ombordanställda, även om en befraktare -särskill en utländsk befraklare -har övertagit flertalet av redarfunktionerna.Det kan ocksä enligl utredningen vara fråga om atl någon ulan fullständigredarerfarenhel blir redare för elt fartyg för eller att ellkonkursbo finner sig vara ägare och redare av ett fartyg. I dessa fall kan detenligt utredningen vara lämpligt atl överlåta ansvaret för bemanningen till eltväletablerat svenskt rederi. Utredningenerinrar om ell par lagbestämmelser som innebär atl de ombordanställdasintressen tillgodoses i ett väsentligt avseende. Enhgt 61 § sjömanslagengäller, i fall dä en i sin anställning har en annan arbetsgivare änredaren, alt redaren svarar jämte arbetsgivaren för dennes skyldigheter motsjömannen enligl lagen i fräga. Utredningen nämner ocksä 244 § sjölagen omsjöpanlrätl i fartyget för fordran mot redaren som avser lön lillombordanställda pä grund av deras anställning på fartyget; sjöpanträtlen gälleräven om fordringen riktar sig mol fartygets ägare som inte är redare eller molden som i egenskap av befraktare eller eljest handhar fartygets drift iredarens ställe. Avremissinstanserna har redareföreningen tillstyrkt utredningens förslag, medanSvenska sjöfolksförbundet och Svenska maskinbefälsförbun-del har avstyrkt del. Föregen del vill jag anföra följande. Dennuvarande regeln innehåller ell kategoriskt förbud för annan än 43 redarenatl anställa den personal som ingår i minimibesättningen och Prop. 1987/88:3tillhör däcks- eller maskinpersonalen. Skälet för denna regel är alt del inlekan anses förenligt med redarens och befälhavarens ansvar för sjösäkerhetenombord alt denna personal i sitt anställningsförhållande är beroende av annanän redaren. Vidare kan hänsynen lill personalens anställningstrygghet åberopassom ett ytterligare skäl att behålla regeln oförändrad. yttrande över redareföreningens framställning framgär atlfartygets ägare - även om han inte är atl anse som redare - i vissa fall kan haelt legitimt intresse av alt vilja anställa viss personal själv. Uppenbart äralt den aktuella regeln i sjösäkerhelslagen inle lar sikte på dessasituationer. Atl fartygels ägare anställer personalen kan inte anses inverkamenligt på sjösäkerheten eller på personalens anställningstrygghet. Jagförordar därför den ändringen i regeln alt både ägaren och redaren får anställaden personal som ingår i minimibesättningen och fillhör däcks-ellermaskinpersonalen. Erfarenhetenhar visat atl det finns situafioner då även annan än redaren och ägaren börkunna fä anställa den ifrågavarande personalen. Del är här fråga omundanlagsfall, och dispens från tillämpning av huvudregeln bör kunna ges avregeringen eller den myndighet som regeringen utser. Vid dispensprövningen börsamräd ske med de ombordanställdas organisationer. Jagkommer alt i specialmötiveringen fill 5 kap. 12 § i milt förslag till ny lag omsäkerheten på fartyg närmare redogöra för i vilka situationer jag anser alldispens bör kunna beviljas. Asbestoch asbesthalliga produkter har använts . De har därför fått enbred spridning. Asbest återfinns inom praktiskt tagel allasamhällsområden, bl.a. som isolering i fartyg. Det problem som är aktuellt idet här sammanhanget är emellertid hanteringen av asbest som last på fartyg. Sjöfartsverkethar med åberopande av förordningen (1965:908) om säkerheten pä fartyg utfärdatföreskrifter (SJÖFS 1976: A3) om asbest på fartyg. Föreskrifterna är inleslraffsankfionerade. Deövergripande bestämmelserna finns i 9 kap. 4§ lagen saml i 3 kap. 12 § och 9kap. 4 § förordningen om säkerheten pä fartyg. Bestämmelserna avser vad somskall iakttas för all undvika ohälsa och olycksfall. Inle heller dessabestämmelser är slraffsanktionerade. Ibakgrunden till asbeslkommissionens förslag om införande av straff sanktion för brott mol sjöfartsverkels föreskrifter om asbest finns en händelse . Elt svenskt lorrlaslfarlyg hade lastat krokidolit blå asbest i en sydafrikansk hamn, varvid föreskrifter överträtts i flera avseenden. anmälde saken till åklagare med åberopande av ansvarsbestämmelser i 324 § sjölagen (brister i gott sjömanskap) eller 3 kap. 9§ (framkallande av fara för annan). Åklagaren fann dock saken inle kunna leda till åtal, vare sig enligt dessa lagrum eller enligt lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor. Det är givelvis angelägelalt del finns möjlighet atl beivra överträdelser av de regler som utfärdas medstöd av lagen. Under avsnitt 2.2.1 harjag översiktligt redogjort för mittförslag lill nya regler om arbetsmiljön på fartyg. Som jag närmare kommer allutveckla i specialmotiveringen ger de föreslagna reglerna goda möjligheter altåstadkomma en effektiv slraff-sankfionering av den typ av föreskrifter som dethär är fräga om.. Mitt förslag: Enmöjlighet införs atl göra undantag från den svenska livsmedelslagstiflningensåvitt gäller fartyg och luftfartyg. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Två remissinstanser har yttrat sig och tillstyrker utredningens förslag. Skälenför mitt förslag: Regler om livsmedelshantering finns i livsmedelslagen(1971:511) och i livsmedelsförordningen (1971:807). Livsmedelslagen reglerar iskilda avdelningar bl.a. livsmedels beskaffenhet - även vatten räknas i principsom livsmedel - och vidare märkning och saluhällande av livsmedel, personalhygien,livsmedelslokaler och tillsyn över efterlevnaden av lagen jämtetillämpningsföreskrifter. Den centrala tillsynen utövas av slatenslivsmedelsverk, medan länsstyrelser och miljö- och hälsoskyddsnämnder utövartillsyn inom länen och kommunerna. Enligt livsmedelsförordningen har även bl.a. försvarets sjukvårdsstyrelse och lantbruksslyrelsen vissa centralatillsynsfunktioner, varvid dock samråd med livsmedelsverket förekommer. Del råder inle nägontvekan om att den svenska livsmedelslagstiftningen som sådan också ärtillämplig pä fartyg.