prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — I sammanhanget vill jag hänvisa till mina uttalanden i denna frågai propositionen (1984/85:19) om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik.Där framhöll jag bl. (s. 40 f) att det är heh oacceptabelt att dessaklienter, som har dubbla symtom och särskih stora vårdbehov, inte kan erbjudasadekvat vård och ibland inle någon vård över huvud taget. Vidare uttalade jagföljande: F.n. pågår en utbyggnad av en decentraliserad psykiatrisk vård. Utöver en utbyggnad av öppenvården kommer differentierade och decentraliserade mindre behandlingshem att tillskapas för olika patientkalegorier, som är i behov av långtidsvård. Att i del skedet acceptera aU psykiatrin skall befrias från en uppgift som självklart ligger inom dess arbetsområde kan inte komma i fråga. Det är mot denna bakgmnd ytterst angeläget att landstingen, som ven del av den förändring som psykiatrin f n. genomgår, utvecklar vårdresurser för långsiktig rehabilitering av missbrukare med 28 I sammanhanget vill jag särskilt nämna behovet av mindrebehandlingshem, som kan erbjuda en kvalificerad behandling. Jagavser alt återkomma till regeringen med förslag om att ge iuppdrag alt med utgångspunkt från vad jag här har anfört utarbeta en plan förhur vården av psykiskt svårt störda missbrukare kan förbättras. Jag anser attsamråd härvid bör ske med . 3.5 Narkomanvården och AIDS/HIV Socialberedningenredovisar i betänkandet vissa överväganden och förslag sorn rör narkomanvårdenoch AIDS-bekämpningen. Dessa sammanfaller i allt väsentligt medutgångspunkterna för och innehållet i det åtgärdsprogram som redovisades ipropositionen om särskilda medel för bekämpningen av AIDS. Programmetgenomförs under budgetåren 1986/87 och 1987/88 (prop. 1985/86:171, SoU 25,rskr. anvisade 150 milj. kr. Av medlen har cahälflen använts för insatser inom narkomanvården. Ansträngningarnahar främst inriktats på dels all bygga ut den specialiserade öppnanarkomanvården, dels alt förstärka samordningen mellan kommunerna i olikaregioner och mellan socialtjänst, hälso- och sjukvård, polis och kriminalvård.Vidare har stöd till frivilliga organisationer för utveckling av alternativabehandlingsformer prioriterats. framlagda propositionen 1987/88:79 om åtgärder mot AIDS har jagangett att denna inriktning bör fullföljas. Därutöver föreslås i propositionenen utbyggnad av LVM-vården för narkofikamissbrukare. Sammanlagt föreslås atl230 milj. kr. anvisas för åtgärder mot AIDS under /89. Dessamedel skall bl. a. disponeras för insatser inom narkomanvården. 3.6 Missbrukarna och arbetsmarknaden Min bedömning:Socialstyrelsen och bör gemensamt ges i uppdrag attutveckla samarbetet mellan arbetsförmedling och socialtjänst. Samråd bördärvid ske med , riksförsäkringsverket.Landstingsförbundet och . Socialberedningensförslag: Socialberedningen redogör i sitt belänkande för en modell för hur ensamverkan mellan hälso- och sjukvården, , ocharbetsförmedlingen skulle kunna byggas upp. Beredningen anser sig inte hamöjlighet atl värdera enskildheterna i modellens konstrukfion men anser alt denutgör ett intressant uppslag för hur en förstärkt samverkan skulle kunnaorganiseras. Enligl beredningen vore del därför värdefullt om nyttan av dennaoch kanske andra liknande modeller kunde prövas praktiskt i enförsöksverksamhet i olika delar av Socialberedningenföreslår därför att får i Prop. 1987/88:147 uppdragalt i samråd med , . Landstingsförbundetoch dra upp riktlinjer för en sådan försöksverksamhet(betänkandet s. 210-215). Remissinstanserna:Socialberedningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av nästan allaremissinstanser. Två av remissinstanserna, RFHL och , är kritiska motförslaget. RFHL anser atl det är en "halvmesyr". Skälenför min bedömning: Socialberedningen konstaterar att de tunga missbrukarnasförankring på arbetsmarknaden har försvagats drastiskt . Den huvudsakhga orsaken fill delta kan enligt beredningen sökasi slmkturdla förändringar på arbetsmarknaden. som det nu i finnsbåde fler i arbete än någonsin fidigare och arbetslösheten har kunnat minskas,så har också kraven ökat. Allt fler lediga platser utannonseras med krav påsärskild utbildning eller erfarenhet. Dessaförändringar utgör en viktig del av förklaringen till missbmkarnas svårigheteratt hävda sig på arbetsmarknaden och därmed atl genom arbete klara sinförsörjning. Även personer som inte har missbruksproblem, men saknar utbildningeller har en icke efterfrågad utbildning och bristande arbetslivserfarenheter,har myckel svårt atl få en fast förankring på arbetsmarknaden. Delta gällerframför allt ungdomar, vilket återspeglas i den för svenska förhållanden högaungdomsarbetslösheten under större delen av . Förde yngre missbrukarna måste den grundläggande inriktningen vara atl klientenskall kunna återgå lill ett normalt liv där försörjningen sker genom egetarbete. För äldre missbrukare och personer som genom långvarigt missbruk fåttbetydande kroppsliga, psykiska och sociala skador, måste målet försocialtjänstens och andra myndigheters insatser anpassas mer till vad som ärrealistiskt alt uppnå. är dock arbete, arbelslräning ochregelbunden sysselsättning viktiga moment eftersom de skänker struktur ålvardagen, ökar självförtroendet och därmed ger individen möjlighet lill ettväldigare liv, som, om del inte präglas av drogfrihet, åtminstone kan leda lillett mer begränsat missbruk och högre grad av socialt fungerande. Svårigheternafinns dock inte bara inom . Även arbetsförmedlingarna möter ikontakten med missbrukare problem som ligger utanför deras kompetensområde ochsom ofta omöjliggör insatser inom det område där arbetsförmedlare ochyrkesvägledare har kompetens och resurser. Problemenfinns enligl min mening på flera plan. Arbetsförmedlingen möter missbrukare som inte är kända inom . Arbetsförmed lingen möter också missbrukare som kommer lill förmedlingen utan reell avsikt atl söka arbete eller som inte har förutsättningar att klara av elt sådant. Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten möter slutligen också missbrukare som har vårdats på institution eller i öppenvård och som behöver arbete som etl led i rehabilitering och utslussning lill elt normalt liv. Det har ofta i debatten ommissbrukarna och arbetsmarknaden framhål- Prop. 1987/88:147 lits attarbetsförmedlingarna ibland upplever ett starkt tryck både från andramyndigheter och missbmkarna själva atl ordna lämplig utbildning,beredskapsarbete eller prakfikplats i rehabilileringssyfle. I många fall fårarbetsförmedlingen konstatera atl den sökande inte har förutsättningar alttillgodogöra sig de insatta åtgärderna eller fullfölja en utbildnings- ellerarbetsplacering. Dessa problem har tagits upp i bl. a. betänkandet (Ds S1984:11) Offensiv narkomanvård IIoch berörs även i propositionen1984/85:19 om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik. Ibåda dessa sammanhang understryks atl arbetsmarknadsmyndigheterna inte harkompelens för att ge vård och behandling. Deras insatser skall och bör ha enarbelsmarknadsmässig inriktning. har i olika sammanhangframfört samma ståndpunkt och har då också framhållit alt arbetsmarknadsmässigainsatser inte skall fungera som alternativ lill vård och behandling. Verketvill inle heller fungera som kontrollorgan för att arbetssökande skall kunnauppbära ersättning från andra myndigheter. Detta gäller inte bara i förhållandetill . Åandra sidan framförs från ofta krav på alt arbetsförmedlingen börmedverka till atl även klienter med mer eller mindre uttalade missbruksproblemockså ges möjligheter till arbete. Stödinsatser i form av såväl behandling somutbildning och arbete/sysselsättning ses som integrerade delar av den totalarehabiliteringen. De ökande kraven pä utbildning och erfarenhet som arbetslivetställer gör behovet av sådana stödinsatser än mer markant, om dessa grupperskall få varaktigt fäste på arbetsmarknaden. Jagför min del anser det inte acceptabelt alt arbetsmarknadsmyndigheterna ställerkrav på alt enbart arbeta med helt färdigrehabiliterade arbetssökande. Det ärknappast meningsfullt atl försöka dra bestämda gränser mellan medicinsk, socialoch yrkesinriktad rehabilitering. De sociala rehabiliteringsinsatserna måstekunna fortgå och kunna stödjas av arbetsmarknadsåtgärderför atl ge den enskilde arbete, utbildning eller praktik. När del gällerpersoner med missbruksproblem är det dock rimligt atl en grundlägganderehabilitering har skett, så att det akuta missbruket i huvudsak har upphört.Pågående missbruk leder till hög frånvaro och studieavbrott, som medför attåtgärderna blir verkningslösa. Del är därför också en misshushållning med dearbetsmarknadspoliliska resurserna. Elt gott samarbete mellan i första handsocialtjänsten och arbetsförmedlingen med bl. a. en gemensam planering avrehabiliteringsinsatserna är enligt min mening en förutsättning för enframgångsrik rehabili-leringsverksamhel. Men samverkan krävs också med andramyndigheter och organisationer om rehabiliteringsinsatserna skall kunna görasså fullständiga och individuellt anpassade som möjligt. Bristenpå samverkan mellan olika rehabiliterande instanser har också uppmärksammals av den arbetsgrupp inom som ana lyserat socialbidragsutvecklingen under 1980-lalel. Arbetsgruppen häri sin slutrapport (Ds S 1987:2) Om socialbidrag - analyser av utvecklingen under 1980-lalel konstaterat atl omkring hälflen av alla socialbidragstagare är i behov av insatser från såväl socialtjänst som arbetsförmedling. behöver en så stor del avsocialbidragstagarna som en femtedel, främst Prop. 1987/88:147 missbrukare,ett gmndligare stöd från både socialtjänst och arbetsförmedling för alt kunnafå en varaktig förankring på arbetsmarknaden. Erfarenheterfrån olika projekt tyder på att hjälpinsatserna fungerar bättre om de genomförsi samarbete mellan och arbetsförmedlingen. Del framstår ocksåsom allt viktigare all även , som komplement lill arbetsmarknadsverketsinsatser, utvecklar aktiva metoder för att bättre kunna hjälpa arbetslösasocialbidragstagare. Mot denna bakgmnd och med anledning avsocialbidragsgmppens slutrapport beslutade ocharbetsmarknadsdepartementet atl ta initiativ till insatser som kanförstärka främst yngre missbrukares anknytning till arbetsmarknaden. Ett beloppom 2 milj. kr. avsattes i en första omgång för atl stimulera en utveckling inomområdet. Insatserna skall enligt givna riktlinjer inriktas såväl på atlutveckla metoder som på samarbetet mellan ocharbetsförmedlingen. En rapport, (Ds 1988:14) Samverkan mellan socialtjänst ocharbetsförmedling - en beskrivning och elt underlag för utveckling, om hurdetta samarbete kan utvecklas har tagils fram på gemensamt uppdrag avsocialdepartementet och . Denna rapport bör kunnatjäna som underlag för fortsatta gemensamma insatser på området. Förden personal inom socialtjänst, arbetsförmedling och arbetsmarknadsinstitutsom arbetar med för och arbetsförmedlingen gemensamma sökandebehövs ökade kunskaper om varandras verksamhet samt en gemensam syn på hursamarbetet skall bedrivas. och bördärför gemensamt ta initiativ till att lokala eller regionala utbildningar fördessa personalkategorier kommer till stånd. Jagavser alt återkomma till regeringen med förslag om atl ge arbetsmarknadsstyrelsenoch i uppdrag atl med utgångspunkt från vad jag här har anförtutveckla samarbetet mellan och arbetsförmedlingen. Samråd bördärvid ske med . Med anledning av atl dessa frågor rör även kriminalvården,särskilt när det gäller frigivningen av narkotikamissbrukare, bör samråd skeäven med . Jag har i denna fråga samrått med chefernaför justitie- och arbetsmarknadsdepartementen samt statsrådet . 3.7 De frivilliga organisationerna Defrivilliga organisationernas insatser på missbruksområdel utgör viktigakomplement lill den offentliga vården. Organisationernahar sin största belydelse när del gäller alt förebygga att missbruksproblem över huvud tagel uppkommer. och klientorganisalionerna lar aktiv del i den socialpolitiska debatten och bi drar lill att påverka samhällets attityder lill droger. Genom information sprider organisationerna kunskap om alkohol och droger liksom om nega tiva sociala och medicinska konsekvenser av missbruk. Elt starkt för- 32 eningsliv är ocksåbetydelsefullt för att bryta isolering och skapa gemen- Prop. 1987/88:147skåp. Inte minst ungdomsorganisationerna har här en viktig uppgift när detgäller att aktivera ungdomar och bidra till att skapa förhållanden och miljöersom motverkar uppkomsten av en drogkultur. Defrivilliga organisationerna fyller också en viktig uppgift när det gäller altmöta och motverka en begynnande utslagning av människor med missbruksproblem.En stor majoritet av dem som överkonsumerar eller missbrukar alkohol har kvarsin sociala förankring och kommer ofta inle i kontakt med . Denhjälp de kan få av sin närmaste omgivning är ofta utslagsgivande för hur derasmissbruksproblem utvecklas. Här spelar de frivilliga organisationerna en viktigroll. Ett exempel är kamrat-stödjande insatser på arbetsplatserna. Dennaverksamhet, där arbetskamrater stödjer andra som befinner sig i utsattasociala situationer, har vuxit kraftigt . Idénbakom det kamratslödjande arbetet - alt människor tar ansvar för och hjälpersina kamrater, även när de har problem - är naturligtvis inte ny. Den kantvärtom sägas vara en form av praktisk solidaritet som har gamla rötter i desvenska folkrörelserna. Fleraav de frivilliga organisationerna gör betydande insatser för de tungamissbrukarna. Länkrörelsen och andra organisationer som organiserar människorsom själva är berörda av missbruksproblemen spelar här en särskild roll. Fleraav de frivilliga organisationerna bedriver också socialt arbete bland lungamissbrukare, dels genom egna rådgivningsbyråer, dels som huvudmän förbehandlingshem för missbrukare. Iarbetet med de tunga missbrukarna spelar utslussningen från institutionsvårdenen viktig roll. För att de positiva resultaten av institutionsvistelsen skallbestå krävs fortsatta stödinsatser. Det är framför allt av stor belydelse atldet kring missbrukarna kan byggas upp vad som brukar kallas etl socialt nätverksom bl. a. kan fungera som ett skydd mot framtida påfrestningar. De frivilligaorganisationerna har kommit atl spela en viktig roll även iutslussningsarbetel bl. a. genom att utveckla samverkansmodeller somunderlättar en återgång till arbetslivet. Defrivilliga organisationerna har ofta en gemensam och uttalad syn påmissbmksproblemen, vilken ofta sätts in i en överordnad referensram som kanvara polifisk, religiös eller vårdideologisk. Delta skapar förutsättningar förett helhetsperspektiv på arbetet. All de ideologiska utgångspunkterna ärlydliga och gemensamma för dem som arbetar inom organisationen bidrar till atlarbetet kan bedrivas inom en enhetlig ram och ges en konsekvent utformning.För de missbrukare som från början eller med tiden omfattar utgångspunkternablir detta ell viktigt stöd. Defrivilliga organisationernas arbete präglas också ofta av elt djupt personligtengagemang. En stor del av arbetet utförs ideellt och av människor som ärstarkt övertygade både om målen och om arbetsformerna. Detta är viktigteftersom det personliga engagemanget är centralt i allt människovårdande arbeteoch som regel en förutsättning för alt nå framgång. Defrivilliga organisationerna, framför allt klientrörelsen, bygger på 33 3 1987/88. Man är med it. ex. länkrörelsen men går till . Medlemskapet ger en störretillhörighet till organisationen och en större identifikation med målen.Medlemskapet ger också andra fördelar. medlem kommer man ikontakt med andra människor i samma situation som man kan delaerfarenheter med. Kontakterna kan lättare leda till en gemenskap som omfattarockså andra sidor av livet än de problemfyllda. Defrivilliga organisationerna engagerar också i stor utsträckning före dettamissbrukare i sitt arbete. De före detta missbrukarna kan utgöra en viktigresurs i behandlingsarbetet under fömtsättning bl. a. att de har dislans tillsitt egel missbruk. I de frivilliga organisationernas arbete utgör också detidigare missbrukarna föredömen och levande exempel på att förändringar ärmöjliga. Jaganser, i likhet med socialberedningen, all det är angelägel att de frivilligaorganisationerna får ell omfattande stöd. Stödet kan framför allt ges genomekonomiska bidrag. I många fall är det också möjligt att utveckla former församverkan mellan de frivilliga organisationerna och socialtjänsten.Socialberedningen har i elt fidigare betänkande, (SOU 1986:19) Aktuellasocialtjänslfrågor framhållit all stöd till de frivilliga organisationernainte får ges i former som styr föreningarna och organisationerna. För attmångfalden skall bevaras är det viktigt alt respektera organisationernassjälvständighet. De måste få utvecklas på sina egna villkor. Jag delar denuppfattningen. Slutligenvill jag erinra om att nykterhetsrörelserna och vissa andra organisationer fåretl omfattande statligt slöd för sin verksamhet. Statsbidrag utgår dels i formav organisalionsstöd, dels som projektmedel till verksamheter idrogförebyggande syfte. Statsbidrag utgår också lill organisationerna förderas insatser i samband med rehabilitering av missbmkare. Ibudgetpropositionen (prop. 1987/88:100 bil. 7) harjag för nästa budgetårberäknat närmare 50 milj. kr. för bidrag till organisationernas insatser pådrogområdet. 4 En reviderad tvångsvårdslag för vuxna missbrukare LVMär en tvångslag inom . Den kan användas för att bereda vård ål vuxna missbrukare av alkohol eller narkotika som inte kan förmås alt medverka fill vård i frivilliga former enligl socialtjänstlagen. I LVM föreskrivs inledningsvis alt de i I § socialtjänstlagen angivna målen för samhällets socialtjänst skall vara vägledande för all vård som syftar till atl hjälpa människor att komma ifrån sitt missbruk. Där sägs också alt vården skall bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integri tet och så långt det är möjligt utformas och genomföras i samverkan med honom. I 11 § socialtjänstlagen finns vidare bestämmelser om socialnämn- 34 densansvar för att den enskilde missbrukaren får den vård och den hjälp Prop.1987/88:147 han behöver. Förutsättningar för vård enligl LVM är atl missbmkarentill följd av ett fortgående missbruk av alkohol eller narkofika är i trängandebehov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och att hans vårdbehov inle kantillgodoses enligl någon annan lag, t.ex. socialtjänstlagen. Dock får vårdenligl LVM beslutas även om någon för bereds vård med stöd avlagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV).Vidare fordras att den enskilde till följd av missbruket antingen utsätter sinfysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller kan befaras komma atlallvarligt skada sig själv eller någon närslående. Det är som skall utreda om det finns skälatl bereda någon vård enligt LVM och, om skäl härför föreligger, ansöka hoslänsrätten om sådan vård. Övergångsvis, fram till den , låg dennauppgift på socialnämnden. En ansökan om vård enligt LVM skall innehålla en redogörelseför missbmkarens förhållanden, för tidigare vidtagna åtgärder och för denplanerade vården. Elt läkarintyg som anger missbmkarens aktuella hälsotillståndskall förebringas, om möjligt redan när ansökningen lämnas in till rätten. Beslut om vård enligt LVM fattas av länsrälten. Om detinte är uppenbart obehövligt, skall rätten hålla munfiig förhandling. En sådanförhandling är obligatorisk, om någon av parterna begär del. Den enskildeskall regelmässigt ha rättshjälp genom etl offentligt biträde. Vården skall inledas på sjukhus, om det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården i övrigt och om fömtsättningarna försjukhusvård är uppfyllda. Vård med stöd av LVM skall lämnas genom ett hem som har enkommun eller en landstingskommun som huvudman och som enligt eninstitu-tionsplan är avsedd för att ge sådan vård. Hemmet skall stå underledning av en styrelse. För de missbrukare som behöver särskilt noggranntillsyn skall det finnas speciella hem som är anpassade för en sådan tillsyn. Biträde av polis kan begäras för att inställa någon fillett LVM-hem. Om någon avvikit från etl LVM-hem kan biträde av polis begäras föralt efterforska och hämta tillbaka honom. Den som är intagen på etl hem som är anpassat för särskildtillsyn får hindras att avvika från hemmet. De övriga hemmen har ingakvarhållnings-möjligheter. Däremot kan som nämnts den intagne hämtas tillbakanär han har avvikit. Under den inledande vården på sjukhus finns det inte någonmöjlighet all hålla kvar den missbrukare som vill lämna sjukhuset. Han kan inteheller hämtas tillbaka fill sjukhuset. Vård med stöd av LVM skall upphöra när syftet med vårdenhar upp nåtts. I normalfallet kan vården pågå . Vårdtiden får dock förlängas med ytterligare högst , om den intagne på grund av sitt hälsolillslånd behöver ytteriigare vård eller om del finns andra synnerliga skäl för en förlängning. Del är som beslutar om eventuell förlängning. bör missbmka ren, efter beslut av föreståndaren vid hemmet, på försök vårdas i annan form eller vistas i eget hem. Polisenfår omhänderta en missbrukare , om det är sannolikt Prop. 1987/88:147att han kan beredas vård enligt LVM och beslut om vård inte kan avvaktas pågmnd av att han kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat, om haninte får omedelbar vård, eller det föreligger en överhängande.risk att han pågrund av sitt tillstånd kommer alt allvarligt skada sig själv eller någon närstående.Rätten kan också besluta om omhändertagande sedan en ansökan omvård har anhängiggjorts hos rätten. Målenligt LVM skall handläggas skyndsamt. Ettomedelbart omhändertagande genom polisen skall genast underställas länsrätten.Rätten skall så snart det kan ske och senast från det altbeslutet underställdes rätten pröva om omhändertagandet skall bestå. I vissafall får utsträckas till . Inom från det länsrättenmeddelade beslut om att ett omhändertagande skall bestå, skall haansökt om vård. Om så inte sker, skall länsrätten upphäva beslutet omomhändertagande. Länsrätten skall också upphäva beslutet om den finner att detinte längre finns skäl för omhändertagandet. Etl sådant beslut upphör också närrätlen avgör frågan om vård eller om missbrukaren häktas. I de fallmissbrukaren är omhändertagen skall rätten avgöra frågan om vårdinom från den dag då ansökan kom in. Om det är nödvändigt får dennatidsfrist utsträckas. Undervårdfiden får missbmkaren utsättas för vissa kontrollåtgärder. Han får inteinneha alkoholhaltiga drycker eller andra bemsningsmedel, sprutor eller kanylereller något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet.Sådan egendom får omhändertas. Vidare får han kroppsvisileras och ytligtkroppsbesiktigas. Den som vistas på ett hem för särskild tillsyn får, som jagnyss nämnde, hindras atl lämna hemmet och vidare underkastas de begränsningarav rörelsefriheten som behövs för alt genomföra vården eller för andra intagnaseller personalens säkerhet. På etl sådant hem får också försändelser lill deintagna kontrolleras. Beslutetom LVM föregicks av en mångårig diskussion om hur den lagstiftning som skullereglera tvångsvården av vuxna missbrukare skulle utformas. Motsättningarna ifrågan var starka under hela arbetet på socialtjänstreformen. De rörde alltfrån den gmndläggande frågan om tvångsvård över huvud tagel kunde accepterastill om tvångsvården skulle begränsas till det akuta avgiftningsskedel ellerför att säkerställa genomförandel av elt längre behandlingsprogram. Detförslag som kom att ligga fill gmnd för LVM utarbetades efter det atthuvuddelen av reformen hade antagits i . Då fillsallessocialberedningen, efter framställning av , för att göra en översynav bestämmelserna om vård ulan samtycke inom socialtjänst- samt hälso- ochsjukvårdslagstiftningen. Beredningen fick i uppdrag atl med förtur utarbeta ettförslag beträffande vården av vuxna alkohol- och narkotikamissbrukare. Viktenav en bred politisk samling bakom det kommande lagförslaget underslröks. Beredningenutarbetade förslaget till LVM som, med vissa ändringar, antogs av , alltså kort innan socialtjänstrefor- 36