prop · GB0354 · 1987-12-31 00:00:00 — Vid inskrivningsförrättningen skall inskrivningsnämndenbesluta om frikallelse och om undantagande från tjänstgöringsskyldighet.Nämnden skall ocksä besluta om inskrivning av den soin inte frikallats, beslutaom uttagning för utbildning enligt 6 § värnpliktslagen och om den värnpliktigestillhörighet till militärområde, flottan eller kustartilleriet enligt 7 § värnpliktslagen. Uttagningen enligt 6 § värnpliktslagen avser utbildning a) vid försvarsgren eller vidtruppslag eller vapenslag inom försvarsgren, b) i särskild tjänst eller i särskildtjänstgöring, c) till befattning eller grupp avbefattningar samt d) vid förband eller utbildningsanstalt. Vid uttagningen enligt a) bestäms alltså vid vilkenförsvarsgren armén, marinen eller flygvapnet utbildningen skall ske. Uttagningentill armén avser dessutom truppslaget infanteriet, pansartrupperna m. fl. och vid marinen vapenslaget, dvs. flottan eller kustartilleriet. Uttagningen enligt b) avser utbildning till särskildabefattningar för apo tekare, läkare, tekniker m. fl. Gemensamt för dessa befattningar är att de i 13 störreutsträckning än de rent militära befattningarna bygger på att den Prop.1987/88:54 värnpliktige genomgått eller avser att genomgå viss kvalificeradcivil utbildning. Till övriga befattningar sker uttagning enligt c). Därvidtas den värnpliktige ocksä ut till någon av följande grupper av befattningar: menig E, F eller G eller menig i bevaknings- ellerdepåtjänst. Uttagningen enligt d) slutligen avgör vid vilkenutbildningsmyndighet den värnpliktige skall grundutbildas. 1 krigsorganisationen finns ca 3 000 olikabefattningar beträffande vilka det i varje särskilt fall bestämts de lägstakrav som uppgifterna i varje befattning ställer på den värnpliktige.Befattningskraven avser individens psyke och fysik, hans hälsotillstånd,kunskaper och färdigheter. Kraven är ställda mot de förhållanden ochpåfrestningar som antas uppstå ytterst i en krigssituation. Kraven uttrycks ien niogradig skala där nio står för det högsta kravet. De psykiska kraven är relaterade till frågorna ombefälslämplighet och psykisk funktionsförmåga. De fysiska kraven i sin turavser kroppslängd, muskelkraft, fysisk arbetsförmåga, synskärpa, färgsinne ochhörsel. Underlaget för inskrivningsnämndens ställningstagande tasfram genom prövningsverksamheten under inskrivningsförrättningen (13 § andrastycket värnpliktslagen). Föreskrifterom prövningsverksamheten finns i kungörelsen(1969:379) om inskrivning och redovisning av värnpliktiga (IK). Av 26 § IKframgår att prövningsverksamheten omfattar medicinsk undersökning avseende deninskrivningsskyldiges hälsotillstånd och fysiska kvalifikationer i övrigt ochpsykologisk undersökning som sammantaget skall ge underlag för bedömning avhans lämplighet för uttagning till befattning eller grupp av befattningar.Provningsverksamheten omfattar även inhämtande av personuppgifter från deninskrivningsskyldige. På grundval av resultatet av inskrivningsprövningenbedöms dennes duglighet till krigstjänst och, i förekommande fall, hanslämplighet för annan tjänstgöring inom totalförsvaret (27 § I K). Den sombedöms duglig till krigstjänst tas ut för utbildning enligt 6 § värnpliktslagen(28 § I K) och erhåller tillhörighet enligt 7 § samma lag (29 § IK). Prövningsverksamheten genomförs av läkare, psykologer ochkonsulen ter samt biträdande personal vid inskrivningsmyndigheterna på värnplikts kontoren enligt av värnpliktsverket utfärdade föreskrifter. Tjänstbarhets prövningen, dvs. bedömningen av den värnpliktiges duglighet till krigs tjänst, grundar sig däremot på tillämpningsföreskrifter utfärdade av försva rets sjukvårdsstyrelse. De sistnämnda föreskrifterna finns intagna i en sär skild handbok med "Bestämmelser för medicinsk undersökning och utvärdering". Bestämmelserna följer det internationella diagnossystem som utarbetats av och som fast ställt för klassifikation av sjukdomar. Förutom sjukdomar innehåller dia gnossystemet även medicinska särvariabler, inbegripet sociala faktorer av 14 betydelse för inskrivningsverksamheten. Nedsättningar av tjänstbarheten som framkommer vid denmedicinska Prop. 1987/88:54 och psykologiska undersökningen anges med engraderad diagnos som fastställs av inskrivningsöverläkaren. Huvuddelen av de diagnoser som noteras i samband medläkarundersökningen föranleder inget beslut om vare sig frikallelse ellerundantagande. Många av diagnoserna innebär dock en begränsning av möjligheternaatt ta ut den värnpliktige till vissa befattningar med särskilda krav. Den psykologiska undersökningen består av fyra skriftligadelprov och intervju med en psykolog. Det sammanvägda resultatet av delprovenger uttryck för den värnpliktiges allmänbegåvning, normalfördelad i en niogradigskala "provgrupp" där nio är högsta värde. Vid intervjun görpsykologen en bedömning av den värnpliktiges psykiska funktionsförmåga ochbefälslämplighet. Även dessa kriterier uttrycks var för sig i en normalfördeladniogradig skala. Befälslämplighet åsätts dock enbart sådana som tillhörprovgrupp 5 eller högre. Vid psykologintervjun och läkarundersökningen görsdessutom en bedömning för att urskilja värnpliktiga 1. som varaktigt har eller under värnpliktstjänstgöringbedöms få psykisk sjukdom eller betydande psykiska besvär som leder till oförmåga att fullgö ra någon värnpliktstjänstgöring, 2. för vilka ett uppenbart säkrare bedömningsunderlagkan förväntas fö religga nästkommande år, 3. vilkas uttagning bör påverkas av hänsyn tillpsykiska förhållanden. När psykiska besvär, störningar eller sjukdomstillstånd konstateras av nu angiven art, krävs i regel en fördjupad och tidsmässigtmer omfattande intervju än vad som normalt är fallet. Iakttagelserna ochbedömningarna vid dessa intervjuer sammanfattas av psykologen i ett särskiltutlåtande, i förekommande fall med förslag till graderad diagnos. Föreligger osäkerhet om bedömningen, diskuteras ärendetmed chefspsykologen eller inskrivningsöverläkaren vid värnpliktskontoret. Vidbehov utförs ytterligare en intervju av chefspsykologen eller någon annanpsykolog. Särskilt svårbedömda ärenden kan även föranleda att en psykiatrikersom står utanför inskrivningsorganisationen konsulteras. Den psykologiskaundersökningen avslutas i dessa ärenden med att inskrivningsöverläkarenöverväger innehållet i utlåtandena och efter en egen bedömning av tjänstbarhetenbeslutar om graderad diagnos. Både i dessa ärenden och i ärenden som intepasserar inskrivningsöverläkaren anges förhållanden av psykologisk ellerpsykiatrisk art som bör inverka på den värnpliktiges uttagning. Även uppgifter om den värnpliktiges sociala förhållandenkan inverka på uttagningen. Bedömningen görs i förekommande fall efter samtalmed en konsulent och kan avse exempelvis behov av uttagning till förband medtjänstgöring nära hemorten. Det samlade resultatet av prövningsverksamheten meddelas mönstringsförrättarenoch utgör underlag för dennes besked till den värnpliktige i fråga om tjänstbarhet,tillhörighet och preliminär uttagning. Vid mönstringen färden värnpliktigeupplysning om möjligheterna till uttagning med hänsyn till resultaten avprövningen. Han får även tillfälle att uttrycka öns- kemål omsin uttagning samt tid och plats för grundutbildningen. Han får Prop.1987/88:54 ocksä besked om att han kan framföra erinringar mot den preliminära uttagningengenom att skriva till inskrivningsnämnden. Om den värnpliktige inte har någonerinran, beslutar inskrivningsnämnden om hans värnpliktsförhållanden iöverensstämmelse med det besked som lämnats av mönstringsförrättaren. Den som blir inskriven skall tilldelas en inskrivningsbok(20 § värnpliktslagen) och vissa andra handlingar enligt 49 § I K. beslut fär överklagas tillvärnpliktsnämnden. Mot värnpliktsnämndens beslut fär talan inte föras (21 och24 §§ värnpliktslagen). Det finns en möjlighet att bestämma om ny tjänstbarhetsprövningav den som blivit frikallad. Regeringen har med stöd av 3 § andra stycket värnpliktslagenföreskrivit att den som frikallats är skyldig att på kallelse avinskrivningschefen inställa sig till ny inskrivningsförrättning. Han får ävenefter egen ansökan inställa sig till inskrivningsförrättning senast det är dåhan fyller (24 § I K). L3.3 Prövning av tjänstbarheten efter inskrivningen Bedömningen av den värnpliktiges tjänstbarhet efterinskrivningen sker på i princip samma grunder som vid inskrivningsförfarandet.Således åsätts den värnpliktige i förekommande fall en graderad diagnos.Däremot är den administrativa ordningen vad gäller inhämtandet avbeslutsunderlaget delvis annorlunda, beroende pä i vilket sammanhang tjänstbarhetsprövningenaktualiseras. Om den värnpliktige inte fullgör värnpliktstjänstgöring vidtillfället, brukar frågan om prövning av hans tjänstbarhet i regel väckasgenom att ett läkarintyg eller ett vårdintyg företes. Det kan ske pä denvärnpliktiges eget initiativ men ocksä på initiativ av en värdmyndighet pägrund av föreskriven uppgiftsskyldighet (15 18 §§ I K). Ärendena handläggs avvärnpliktskontoren, som gör en bedömning och fattar beslut utan att denvärnpliktige behöver inställa sig. Vid samtliga större militära utbildningsmyndigheter finnsgranskningsnämnder för frågor rörande den värnpliktiges tjänstbarhet.Granskningsnämnderna har enbart rådgivande funktion och består av en militärtjänsteman som ordförande och tvä andra ledamöter, den ena militär tjänstemanoch den andra läkare. Under tid då den värnpliktige fullgörvärnpliktstjänstgöring prövas hans tjänstbarhet vid medicinsk undersökningutförd av förbandsläkare. Om det konstateras att den värnpliktiges tjänstbarhetär nedsatt i förhållande till vad som gällde vid inskrivningstillfället eller viden senare prövning, avger förbandsläkafen ett utlåtande med förslag om ändringav den värnpliktiges värnpliktsförhållanden. Förslaget kan gälla frikallelse,undantagande eller annan uttagning. fortsatta handläggning av ärendetmed anledning av förbandsläkarens förslag kan innebära att det avgörs i sak,eller att det överlämnas till värnpliktskontoret för beslut.Granskningsnämndens yttrande skall regelmässigt inhämtas . Värnpliktsverkethar delegerat till den utbildningsredovisande myndigheten att besluta iärenden om undantagande, förutsatt att den värnpliktige går med på att hanhemförlovas. har dock förbehållit sig beslutanderätten i defall den värnpliktige fullgör sin grundutbildning och tidigare undantagits fråntjänstgöringsskyldighet. Den utbildningsredovisande myndigheten får ocksåbesluta om att ge den värnpliktige en annan uttagning, om det finns medicinskaskäl. Som förutsättning för detta gäller att den värnpliktige kan utbildas vidsamma utbildningsmyndighet och att den nya uttagningen inte medför längregrundutbildning. Beslutanderätten är dock inte delegerad till den utbildningsredovisandemyndigheten i ärenden rörande kompani- eller plutonsbefälsvärnpliktiga. Utbildningsmyndighetensoch värnpliktskontorets beslut kan överklagas till värnpliktsnämnden (22 § varnpliktslagen).Nämndens beslut kan inte överklagas (24 § värnpliktslagen). 2.1 Frikallelse, undantagande och befrielse m. m. Mitt förslag: Uttrycken frikallelse, undantagande ochbefrielse i värnpliktslagen ersätts med det gemensamma uttrycket befrielse. Bestämmelsernavad gäller grunderna för befrielse frän värnpliktstjänstgöring anpassas så attde överensstämmer med praxis. En enhetligåldersgräns införs för befrielse från värnpliktstjänstgöring både vidnaturalisation och vid långvarig utlandsvistelse. Reglerna i sekretesslagen(1980:100) om sekretess i inskrivningsärenden anpassas till den ändradeterminologin. VK 83:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s.91 120). Remissinstanserna:Förslaget till ett samordnat begrepp biträds med få undantag. Försvaretssjukvårdsstyrelse anser att förslaget vad gäller befrielsebegreppet ökarrisken för missförstånd och därför undergräver rättssäkerheten. Liknandeuppfattning framför styrelsen i fräga om det föreslagna systemet för bedömningav tjänstbarheten. föreslår att ett särskiltregistreringssystem införs för tjänstbarhetsnedsättningar hos värnpliktiga.Hovrätten för förordar att ordet undantagande väljs som nygemensam term. Övriga remissinstanser biträder förslaget eller har inget atterinra däremot. Skälen förmitt förslag: Det svenska militära försvaret är grundat på allmänvärnplikt för män. Med den allmänna värnplikten följer 2 1987/88. en skyldighet för den som omfattas av värnplikten attdelta i landets väpna- Prop. 1987/88:54 de försvar av krig ellerkrigsfara och att genomgå värnpliktsutbildning. Syftet medvärnpliktsutbildningen är att ge den värnpliktige möjligheter att i samverkanmed andra i förband lösa uppgifter i den militära krigsorganisationen.Tjänstgöringen under krigsförhällanden innebär självfallet mycket allvarligarisker, stora påfrestningar och uppoffringar för den enskilde individen, både ifysiskt och psykiskt hänseende. Men även utbildningen innebär uppoffringar ochutsätter den värnpliktige för risker och påfrestningar. Mot denna bakgrund ärdet enligt min mening naturligt att det finns undantag frän de med den allmännavärnplikten förenade skyldigheterna. Detta ligger i såväl den enskildes somsamhällets intresse. I ett system med allmän värnplikt måste undantagen hängadirekt samman med förhållanden och förutsättningar hos den enskilde. Det ärdärför nödvändigt att de beslutande myndigheterna skaffar sig kännedom om denvärnpliktige som individ och gör en bedömning av hans individuella förutsättningaratt tillgodogöra sig värnpliktsutbildningen och att ytterst klara avtjänstgöring i en krigssituation. Bedömningen måste göras mot bakgrund avkunskaper och erfarenheterom förhållandena under värnpliktstjänstgöring ochdessas inverkan pä den värnpliktige. Det nuvarande systemet för inskrivning av värnpliktiga ochredovisning av försvarsmaktens personal infördes i slutet på 1960-talet.Systemet togs fram på grundval av betänkandet (Fö 1966:5) avgivet av inskrivnings- och personalredovisningsutred-ningoch beslutades av 1968 ärs riksdag (prop. 1968:34, SU 92, rskr. Det nyasystemet innebar bl. a. att de medicinska och psykologiska prövningarna vidinskrivningarna utvidgades och förbättrades så att det i betydligt störreutsträckning än tidigare blev möjligt att redan vid inskrivningarna skilja utvärnpliktiga som inte var tjänstbara. Dessa skulle annars frikallas förstsedan de påbörjat grundutbildningen. En annan viktig förändring genomfördes i början av1980-talet när uttagningen av värnpliktiga med placering i handräckningstjänstersattes med placering i bevaknings- eller depåtjänst (prop. 1981/82:102 bil.2, FöU 18, rskr. Förändringen innebar att de handräckningsvärnpliktiga istörre omfattning kunde användas i krigsorganisationen och att ingen längretogs i anspråk för utbildning, om han av medicinska skäl inte kunde krigsplaceras.Samtidigt höjdes minimikraven på de värnpliktiga, vilket ökade antaletfrikallelser något. I övrigt har ordningen för tjänstbarhetsbedömningen av devärnpliktiga legat i stort sett fast. Verksamheten har dock varit föremål förett kontinuerligt översyns- och utvecklingsarbete vad gäller vetenskapligametoder, administrativa rutiner och organisation m. m., allt inom gränsernaför varje myndighets ansvarsområde. Ett exempel på detta, som jag berört inledningsvis,är den nu tillämpade modellen för den psykologisk-psykiatriska bedömningen avvärnpliktiga vid inskrivningen. Ett annat exempel är den försöksverksamhet sombedrivits av värnpliktsverket beträffande samma bedömningar av värnpliktigaunder pågående grundutbildning. Jag återkommer i det följande till dessafrågor. VK 83 haringående studerat och redovisat statistiska uppgifter från in- Prop. 1987/88:54skrivningsverksamheten vad gäller tjänstbarhetsprövningen av värnpliktiga.Motsvarande uppgifter om avgångarna efter inskrivningen redovisas också.Därutöver lämnas en närmare redogörelse för de problem som finns i nuvarandesystem för tjänstbarhetsprövning och kritiken mot det tilläm-! pade förfarandetvid frikallelse. I likhet med VK 83 finner jag det klarlagt att dennuvarande ordningen för prövning av värnpliktiga i huvudsak fungerar bra. Detfinns därför inte någon anledning att göra någon genomgripande förändring avsystemet. Jag instämmer i VK 83:s bedömning att det är otillfredsställande atten värnpliktig kan klassificeras som psykiskt sjuk utan att någon psykisk sjukdomi vedertagen bemärkelse föreligger hos honom. Genom stämplingseffektenriskerar han att onödigtvis få sina förutsättningar att t. ex. göra siggällande på arbetsmarknaden försämrade. Det är ocksä i sig själv allvarligt omden som har påvisade sociala svårigheter enbart av den anledningenklassificeras som sjuk. för VK83;s ställningstaganden tillämpadesemellertid publikation Klassifikation av sjukdomar 1968 (Ijärdeupplagan 1981) vid bl. a. tjänstbarhetsprövningen av värnpliktiga. Denna publikationhar sedermera ersatts med en ny version, Klassifikation av sjukdomar 1987, somtillämpas fr. o. m. . Genom den nya versionen har enligt minmening möjligheterna till klassificering utvidgats avsevärt vad gällerförhållanden eller faktorer som, utan att kunna betecknas som sjukdom ellerskada, är av betydelse för individens hälsotillstånd. Därigenom harförutsättningarna för en adekvat personbedömning avsevärt förbättrats. VK 83 :skritik mot prövningsförfarandet har därför inte längre samma giltighet. En annan viktig förutsättning för ett bättre personbedömningssystemär att den värnpliktiges tjänstbarhet prövas samlat utifrån alla sådana individuellafaktorer som påverkar hans tjänstgöringsförmåga. Denna helhetssyn pä denvärnpliktige måste därför omfatta såväl medicinska och psykologiska somsociala förhållanden. Det är angeläget att systemet för tjänstbarhets-bedömningav de värnpliktiga vidareutvecklas mot en sådan helhetssyn. De nuvarande kriterierna i värnpliktslagen för frikallelseär av gammalt datum. Kriterier såsom "lyte" och "beståendekroppslig svaghet" är förlegade utifrån dagens språkbruk. De olikauttrycken används felaktigt och blandas ihop. Det finns därförredan av dessa skäl anledning att anpassa bestämmelserna till dagensförhållanden och överväga om terminologin bör ändras. Ett led i strävan mot en helhetssyn är att samordna de ifråga om tjänstbarhet använda uttrycken frikallelse och undantagande meduttrycket befrielse från värnpliktstjänstgöring. Uttrycket befrielse skallliksom tidigare avse förhållanden som är helt knutna till den värnpliktige som individ.Det bör understrykas att användningen av ett gemensamt uttryck inte syftar tillnågra förändringar av de principiellt sett olika grunder som tillämpas i dagoch som innebär att tjänstgöringsskyldigheten bortfaller för den värnpliktige.Förhållandena kan alltså vara att hänföra till den värnpliktiges fysiska och psykiska status men ocksä till såväl formella faktorer naturalisation, Prop. 1987/88:54 militärtjänst i utlandet och långvarigutlandsvistelse som till sociala, ekonomiska och liknande omständigheter, s.k. synnerliga skäl. Att sammanfatta alla dessa grunder i uttrycket befrielsebör leda till att det inte längre uppfattas som lika negativt attinskrivningsförrättningen för den enskilde inte mynnar ut i uttagning tillutbildning. Varje beslut om befrielse från värnpliktstjänstgöringmåste självfallet motiveras med ett klart och tydligt angivande av de skäl på vilketbeslutet grundar sig. Det bör därför enligt min mening inte finnas någon riskför att rättssäkerheten sätts i fara, om de olika grunderna för individuellaundantag frän värnplikten sammanfattas i en term. Ordet befrielse har redan en väl inarbetad betydelse sompå ett naturligt sättsvararmot att man i det enskilda fallet gör avkall pä demed den allmänna värnplikten förenade skyldigheterna. Skyldigheterna betraktasoftast som en uppoffring av den värnpliktige till nytta för samhället. Jaganser därför att utredningen har valt den för ändamålet lämpligaste terminologin. Utvecklingen på det medicinska och psykologiska områdetoch dessa vetenskapers relation till angränsande vetenskapsgrenar har medförtatt lagbestämmelsernas formuleringar rörande den värnpliktiges tjänstbarhet intelängre står i fullständig harmoni med den faktiska tillämpningen. Bland de värnpliktiga finns de som vidbedömningstillfället måste betraktas som i och för sig tjänstbara men där detfinns omständigheter som gör att värnpliktstjänstgöringen kan befaras medförastora risker för den värnpliktiges hälsa och innebära påtaglig nedsättning avhans prestationsförmåga. Enligt praxis anses dessa värnpliktiga kunnafrikallas utan att förutsättningarna för frikallelse föreligger vid en strikttillämpning av bestämmelserna. På motsvarande sätt frikallas ocksåvärnpliktiga som redan har en nedsättning av prestationsförmågan som i och försig inte utgör ett absolut hinder för fullgörandet av värnpliktstjänstgöringen,men som erfarenhetsmässigt innebär en allvarligt ökad risk för ytterligare nedsattprestationsförmåga. Den som exempelvis redan har en hörselnedsättning kanvisserligen fungera väl vid det givna tillfället. Han riskerar dock att få sinhörsel ytterligare försämrad om han utsätts för buller. För honom kan alltsåvärnpliktstjänstgöringen innebära ett större risktagande än vad som ärrimligt. På liknande sätt riskerar en psykiskt svag individ, som vanligtvisfungerar bra, att drabbas av svåra problem, om han utsätts för sådanapåfrestningar som normalt förekommer under värnpliktstjänstgöringen. Det är enligt min mening angeläget att de nyabestämmelserna om befrielse utformas i överensstämmelse med den praxis somutbildats vid bedömningen av den värnpliktiges tjänstbarhet. I detta sammanhang vill jag också något beröra ansvarsfördelningenmellan de myndigheter som medverkar i prövningen av värnpliktigas tjänstbarhet.Utöver vad som har framgått av det tidigare anförda finns bestämmelser om dettadels i förordningen (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten, dels ikungörelsen (1969:379) om inskrivning och redovisning av värnpliktiga. har, med reservation för de uppgifter somligger på Prop. 1987/88:54 inskrivningsnämnderna, ansvaret för prövningen avden värnpliktiges tjänstbarhet. Med stöd av 60 § i nu nämnda kungörelse skallvärnpliktsverket i samråd med försvarets sjukvårdsstyrelse meddelaföreskrifter avseende medicinsk undersökning eller bedömning, och i samråd föreskrifter avseende psykologisk undersökningeller bedömning. Verket bestämmer däremot utan något särskilt samrådsförfarandeom handläggningsgången och grunderna för besluten i dessa ärenden. Ansvaretinnefattar alltså även sådana frågor som administrativa rutiner och därmedsammanhängande teknik. Det s. k. fackansvaret för hälso- och sjukvården inomförsvaret åvilar försvarets sjukvårdsstyrelse. Inom detta område utfärdarstyrelsen föreskrifter för vården bl. a. av de värnpliktiga under tid dä dessaär i tjänst. Styrelsen svarar också för inriktningen av det försvarsmedicinskaforsknings- och utvecklingsarbetet. På ankommer det bl. a. attför totalförsvarsändamål bedriva forskning inom de medicinska ochbeteendevetenskapliga forskningsgrenarna. Anstalten skall också främjatillämpningen av den psykologiska verksamheten hos myndigheterna inomförsvarsdepartementets verksamhetsområde. Mellan värnpliktsverket, sjukvårdsstyrelsen ochforskningsanstalten sker i enlighet med den fastlagda rollfördelningen enkontinuerlig samverkan och ett utbyte av erfarenheter inom resp.ansvarsområde. Den medicinska och psykologiska prövningen av värnpliktiga kandärför utföras av inskrivningsnämnderna och värnpliktsverket med hänsyn tagentill vad utvecklingen påkallar beträffande uppnådda forskningsresultat ochvetenskapliga metoder. Jag har den uppfattningen att utvecklingen nått så långtatt de psykologiska prövningarna kan tillmätas ett självständigt värde sombedömningsinstrument rörande värnpliktigas tjänstbarhet. En konsekvens av dettablir att den värnpliktige skall åsättas en diagnos säsom för psykisk sjukdombara när en sådan sjukdom har konstaterats.