prop · GB03137 · 1987-12-31 00:00:00 — sådantutvidgat besöksförbud skall kunna träffa den som utan godtagbara skälåterkommande uppehåller sig i anslutning lill någons bostad eller arbetsplatsoch lar närmast sikte på den situationen atl den mot vilken förbudet avsesgälla försöker skrämma den som förbudet avses skydda genom alt ständigt dykaupp. i hans eller hennes närhet, men ulan att la någon direkt kontakt. Har någon sin arbetsplats förlagd till flera olikaplatser, kan förbudet avse anfingen huvudarbelsplalsen eller, flera olikaplatser där den som förbudet avser all skydda normall har sin tjänstgöring. Medannat ställe där den personen brukar vistas avses bl.a. sommarbostad ochliknande, liksom även annans bostad där den som förbudet avses skydda mer ellermindre stadigvarande uppehåller sig, t.ex. föräldrars eller fästmans bostad. Etl utvidgat besöksförbud enligt denna paragraf fårmeddelas endast om del kan antas att förbud enligt 1 § inte är tillräckligt.Normall bör man först utfärda etl vanligt besöksförbud enligl 1 § och avvaktaerfarenheterna av det, innan elt utvidgat förbud meddelas. Om det redan frånbörjan kan bedömas att ett vanligt förbud inte är tillräckligt, bör ingethindra att ett utvidgat förbud utfärdas direkt. Enligl denna paragraf skall ell besöksförbud förses med debegränsningar och undanlag som år påkallade med hänsyn till förhållandena i delenskilda fallet. Reglerna utgår från förutsättningen atl etl besöksförbud iprincip gäller generellt, dvs. omfattar alla typer av kontakter. Det är viktigtatt man redan i beslutet om besöksförbud såvitt möjligt anger de begränsningaroch undantag som enligl vad som redan då kan förutses är påkallade. Del kan t.ex.röra sig om atl fillåta kontakter som föranleds av frågor rörande gemensammabarn. All ett besöksförbud - oavsett vilka undanlag som ärupptagna i själva beslutet - inte omfattar kontakter som med hänsyn tillsärskilda omständigheter år uppenbart befogade framgår av 1 § fjärde stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om förbudets giltighetsfidoch om förlängning av förbud. Ämnet har behandlats i den allmänna mofiveringen(avsnitt 3.4). Enligt första stycket skall besöksförbud meddelas för visstid, högst etl år. Någon nedre gräns för ett besöksförbuds giltighet har inteangivits. Frågan om bestämmande av fristens längd i det enskilda falletbehandlas i den allmänna motiveringen. Vid bestämmande av tiden för besöksförbud skall ändamåletmed förbudet beaktas. Vidare bör, till följd av bestämmelsen i 1 § tredjestycket, ett besöksförbud inte ges längre giltighet än som krävs för att uppnåsyftet med förbudet. I andra stycket föreskrivs atl etl besöksförbud gälleromedelbart, om inte annat bestäms. Vid prövningen av en fråga om besöksförbudskall alltid övervägas om förbudet skall träda i kraft genast eller om del ärlämpligt alt skjuta upp förbudels ikraftträdande. Så kan t.ex. vara fallet omden mot vilken förbudet skall gälla är berövad friheten men kommer all frigesinom kort. Om förbudet skall gälla från en senare lidpunkt bör denna alllidvara exakt angiven. Bestämmelsen i andra stycket innebär att åklagarens beslutgäller även om någon begär rätlens prövning av beslutet. Rätlen har dockmöjlighet att besluta om inhibition (jfr 17 §). Besöksförbud som beslutals avrätten gäller ulan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. Den motvilken förbudet skall gälla skall alltid delges beslutet (jfr 5 §). I tredjestycket behandlas frågan om förlängning av förbud. Inget hindrar atl elt förbudförlängs , men förlängning får ske med högst etl år i laget. Någonabsolut längsta tid för be;»öksförbud har inte angetts i lagen. Elt förbud färförlångas endast orn de förulsållningar som anges i 1 § - eller i fråga om utvidgat besöksförbud 2 § - är uppfyllda. Har besöksförbudet överträtts börnormalt förbudet förlängas. Elt beslut om förlängning av förbud skall i principjämställas med ett vanligt beslut om förbud. Del innebär i fråga omhandläggningen alt del förfarande som gäller för ärenden om besöksförbud skälltillämpas också i ärenden som rör förlängning av tidigare beslutat förbud. I fråga om handläggning av ärenden om förlängningföreslogs i lagrådsremissen en uttrycklig regel om att samma regler skallgälla som vid handläggning av andra frågor om besöksförbud. Lagrådet har dockansett att det även utan en uttrycklig bestämmelse är klart att så skall varafallet. Någon sådan regel har därför inte tagits upp i förevarande lagförslag. I paragrafen sägs atl ett beslut om besöksförbud skalldelges den mot vilken förbudet skall gälla. Delta innebär att beslutet skalldelges i den ordning som anges i delgivningslagen. Bestämmelserna i 12 och 15 §§delgivningslagen, dvs. delgivning genom annan medlem i samma hushåll eller kungördsedd- givning, bör dock inte tillämpas på ärenden ombesöksförbud. På förslag av Prop. 1987/88:137 lagrådet har en uttryckligregel i sistnämnda hänseende tagils upp i förslaget. Delgivning kan enligl 3 § tredje stycket delgivningslageni vissa fall ske per telefon. Denna möjlighet kan utnyttjas i brådskande fallvid delgivning av beslut om besöksförbud, t.ex. om del är angelägel atl ettbesöksförbud träder i kraft omgående. Sker ddgivningen per telefon är detviktigt att innehållet i beslutet överbringas pä elt klart och otvetydigt sätt.Om möjligt bör åklagaren själv svara för sådan delgivning. Undanlag från delgivningsskyldighelen gäller i de fallbeslutet har meddelats muntligen i närvaro av den som åläggs beslutet (20 §delgivningslagen). I första hand tar bestämmelsen sikte på beslut av domstolsom meddelas vid en förhandling. Den kan emellerfid även tillämpas när åklagaremeddelar besöksförbud. En förutsättning är då att det framgår av någonhandling, t.ex. etl protokoll, att den som ålagts förbudet har varil närvarandeoch därigenom skall anses ha fått del av beslutet. I paragrafen har föreskrivits atl frågor om besöksförbudskall handläggas skyndsamt. Några särskilda lidsfrister för handläggningen hardäremot inte angivits. Skyndsamhetskravet gäller för alla myndigheter som har iuppgift atl handlägga frågor om besöksförbud. I paragrafen anges att det är allmän åklagare som prövarfrågor om besöksförbud. Vidare anges förutsättningarna för alt en åklagareskall ta upp en fråga om besöksförbud. Bakgrunden till bestämmelsen harbeskrivits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.1 och 3.5.2). En fråga om besöksförbud kan tas upp på begäran av den somförbudet avses skydda. Några formkrav för en sådan begäran finns inte. Det ärsåledes tillräckligt med en muntlig framställning till åklagaren. Det är emellertid inte nödvändigt att den som förbudetavses skydda själv vänder sig lill åklagaren med en begäran om besöksförbud.Någon annan kan för dennes räkning framställa en sådan begäran. Det kan t.ex.röra sig om en tjänsteman vid socialförvaltningen eller en polisman. Åklagaren har också möjhghet alt självmant la upp fråganom besöksförbud. Den möjligheten kan vara lämplig alt utnyttja i vissa fallnär den som förbudet avses skydda av rädsla inte vill framstå som den somformellt sett har tagit initiativet till ett förbud. Paragrafens/örito stycke behandlar frågan vilken åklagaresom är behörig att besluta om besöksförbud. Reglerna har utformats med utgångspunkt i lagrådets förslag. En fråga om besöksförbud kan först och främst fas upp av 44 åklagareni den ort där besöksförbudel helt eller huvudsakligen avses bli Prop.1987/88:137 tillämpat.I normalfallet är det den ort där den som förbudet avses skydda år Vidare ger reglerna möjlighet för åklagaren i den ort därden mot vilken förbudet avses gälla har sill hemvist eller mera varaktigtuppehåller sig all ta upp frågan om besöksförbud, om detta av något skäl skullevara lämpligare. Om den mot vilken förbudet avses gälla är misstänkt förbrott, som har belydelse för frågan om besöksförbud, kan det ibland varalämpligast alt frågan får prövas av den åklagare som är behörig alt väcka åtalför brottet. En möjlighet till detta har öppnats i andra meningen. I den mån en begäran om besöksförbud har ställts till enåklagare som inte är behörig, bör denne överlämna ärendet till någon som ärbehörig. Någon uttrycklig föreskrift härom behövs inte. Är flera åklagarebehöriga följer av 39 § åklagarinstrukfionen (1974:910) alt de skall samråda omvem som skall fullgöra åklagaruppgiflen. I andra stycket finns en allmän hänvisning lill reglerna i7 kap. RB om åklagare. Regeln innebär atl i ärenden om besöksförbud den normalafördelningen av åklagaruppgifter mellan de olika nivåerna inom åklagarväsendetgäller. Det betyder bl.a. att, i den mån en fråga fullföljs till högstadomstolen, riksåklagaren är allmän åklagare. Vidare blir regeln om att högreåklagare kan överta uppgifter från en lägre åklagare tillämplig. Regeln i andra stycket innebär också alt omjäv för åklagare blir tillämpliga. Paragrafen behandlar utredning av ärenden om besöksförbud.För sädan utredning får åklagaren enligtförsta stycket anlita biträde av polismyndighet.Utredningen leds alltid av åklagaren. Enligt andra stycket år vissa av reglerna i 23 kap. RBtillämpliga i fråga om utredningar i ärenden om besöksförbud. Det gäller 4 §,som innehåller bl.a. principen om att åklagaren skall iaktta objektivitet ochalt en utredning inte får bedrivas på ett sådant sätt atl någon i onödanutsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet. Vidareomfattar hänvisningen 6 §, enligt vilken förhör får hållas med var och en somkan antas lämna upplysningar. Dessutom omfattas reglerna om hämtning tillförhör i 7 § och kvarslannande för förhör i 9 §. Hänvisning har också skett tillreglerna i 10 § om förhörsvittne, bestämmelserna i 11 § om rätt atl ställafrågor vid förhör m.m. och reglerna i 12 § om förhörsmetoder m.m. Vissa av reglerna i 23 kap. gäller enbart den som ärmisstänkt för brottet. I ärenden om besöksförbud bör den mot vilken förbudetavses gälla jämställas med den misstänkte i fråga om några av dessa regler. Delgäller reglerna i 23 kap. 4 och 11 §§. En regel av denna innebörd har tagilsupp i paragrafens sista mening. Av delta följer alt andra regler i 23 kap. somenbart avser den misstänkte inte är tillämpliga. Sålunda är skyldigheten att kvarstannaför förhör inskränkt lill sex limmar för den som inte är misstänktför 10 § Prop. Paragrafen innehåller en bestärhmelse om rätt för deenskilda personer som berörs av frågan om besöksförbud all ta del avutredningen. Bakgrunden har tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt3.5.2). Det förslag lill lag om ändring i sekretesslagen som nuläggs fram innebär alt sekretess gäller i ärenden om besöksförbud för uppgifterom enskilds personliga förhållanden, om del kan antas alt den enskilde ellernågon honom närslående lider men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dockinte mot parterna, utom i fall som avses i 14 kap. 5 § sekretesslagen. Hänvisningen till sekretesslagen innebär för del förstaalt handling eller material inte fär lämnas ut, i den mån det av hänsyn tillallmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt alt sekretessbdagd uppgifti materialet inte röjs. I sådant fall skall åklagaren på annat sätt lämnaupplysning om vad materialet innehåller, om det behövs för all vederbörandeskall kunna la lill vara sin rätt och del kan ske ulan allvarlig skada för detintresse som sekretessen skall skydda. 1 ärenden om besöksförbud kan det finnasetl myckel starkt behov av att också gentemot en part skydda uppgifter som i deflesta andra sammanhang betraktas som harmlösa. Det kan t.ex. gälla uppgiftersom den som förbudet avses skydda har lämnat om adress eller telefonnummer. Iärenden om besöksförbud torde det ofta finnas skäl alt överväga i vilkenutsträckning och hur en part skall få del av uppgifter i ärendet om han begårdet. För del andra innebär hänvisningen fill sekretesslagen atlen parts rätl enligt RB atl ta del av uppgifter i förundersökning inte rubbas.Bestämmelsen i denna paragraf kan således inte ge part mindre rätl att ta delav uppgifter i förundersökning, om besöksförbudsfrågan prövas i samband med ensådan, än vad som följer av reglerna i RB. Paragrafen innehåller bestämmelser om att både den motvilken förbudet avses gälla och den som förbudet avses skydda i princip skallunderrättas om uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honomsjälv och beredas tillfälle atl yttra sig över dem, innan frågan ombesöksförbud avgörs. Bakgrunden till bestämmelsen har tecknats i den allmännamotiveringen (avsnitt 3.5.2). Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådetsförslag. I första stycket anges huvudregeln om kommunikation samtvissa undanlag från denna regel. Undantagen överensstämmer i sak med vad somgäller enligt 17 § förvaltningslagen. Sålunda öppnas möjlighet att avstå frånatt bereda de inblandade tillfälle att yttra sig om det framstår som uppenbartobehövligt atl inhämta yttrande, t.ex. om vederbörande i annan ordning redanframfört synpunkter på förbudsfrågan. Likaså kan åklagaren avstå från atlinhämta yttrande om del annars blir svårare alt genomföra beslutet i ärendeteller om avgörandet inte kan uppskjutas. Enligtandra stycket läggs det i åklagarens hand att bestämma i vilken form underrättelse skall ske. Med hänsyn till skyndsamhetskravet torde dock muntliga yttranden vara att föredra. 12 § Prop. Paragrafen innehåller regler för utformningen av åklagaresbeslut varigenom en fråga om besöksförbud avgörs. Bestämmelsen gäller även ifråga om s.k. negativa beslut, dvs. beslut atl inte meddela elt besöksförbud.Beslutet skall avfattas skriftligen. Närmare regler om vilka uppgifter beslutetskall innehålla finns i sex punkter i paragrafen. Av allmänna principer följeratt dagen för beslutet och namnet på den som fattat beslutet skall framgå. När det gäller uppgifter om den som förbudet avses skydda(första punkten) bör poängleras alt del inte är nödvändigt all uppgifter om vederbörandesadress, telefonnummer o.d. framgår av beslutet. Någon sekretess gäller inte förbeslutet (jfr förslaget lill lag om ändring i sekretesslagen) och det kan, sompåpekats i den allmänna motiveringen, i vissa fall finnas skäl all inte lämnaut uppgifter om adress m.m. Enligt andra punkten skall besöksförbudeis innebörd ochomfattning framgå av beslutet. Det innebär bl.a. att förbudets giltighetstidoch eventuella undanlag från besöksförbudel skall anges. Problemen kring deltahar berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2 - 3.4). I fråga om utformningen av ell utvidgat besöksförbud enligl2 § kan vissa praktiska problem uppkomma. Om t.ex. den som åläggs ellbesöksförbud och den som förbudet avses skydda är bosatta i samma fastighet,eller överhuvudtaget i samma bostadsområde, kan del vara svårt att på ellrimligt sätt utforma ett besöksförbud som tillgodoser den sistnämndes intresseav att inte bli störd i eller kring bostaden. En annan svårighet kan uppkommaom den som förbudet avses skydda arbetar på någon sådan inrättning som posleneller . Det ligger då i sakens natur atl elt besöksförbud somrör den personens arbetsplats inte utan vidare kan utfärdas. I fråga om undantag från moliveringsskyldigheten (tredjepunkten) finns vissa regler i 20 § förvaltningslagen, till vilka hänvisas i 13§ lagen om besöksförbud. Dessa innebär bl.a. att skälen för beslutet kanutelämnas om det är nödvändigt med hänsyn till enskildas personliga förhållanden.Vidare kan skälen i vissa fall utelämnas om ärendet har varit så brådskande attskälen inte har hunnit utarbetas. I sådana fall bör åklagaren på begäran ommöjligt upplysa om skälen i efterhand. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen(avsnitt 3.5.2) har i denna paragraf, som utformats enligt lagrådets förslag,förvaltningslagens regler i viss utsträckning gjorts tillämpliga påförfarandet hos åklagaren. Det gäller bl.a. reglerna om tolk, ombud, muntlighandläggning och motivering av beslut. Rättens prövning Prop. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna omrättens prövning av åklagarens beslut. Bakgrunden lill reglerna framgår av denallmänna motiveringen (avsnitt 3.5.3). Enligl paragrafen skall åklagarens beslut i fråga ombesöksförbud prövas av tingsrätten, om den som har ålagts besöksförbud ellerden som förbudet avses skydda begär del. Domstolens prövning har således gjortsberoende av all någon begär att beslutet prövas. Domstolen kan inte på eget inifiativpröva ett åklagarbeslut och kan heller inte, ulan att åklagaren först harbeslutat i frågan, ta upp en fråga om besöksförbud. En begäran om prövning får endast framställas av någon somberörs av beslutet, nämligen den som har ålagts förbud och den som förbudetavses skydda. Den som har ålagts ett förbud kan begära atl förbudet hävs ellerändras. En begäran om ändring av etl besöksförbud kan också framställas av densom förbudet avses skydda. Ett negativt beslut av åklagaren kan prövas påbegäran av den som förbudet avses skydda. Det finns inte några uttryckliga bestämmelser i lagen omvem som vid rättens handläggning skall anses som motpart till den som begärträttens prövning. I lagrådsremissen föreslogs alt åklagaren skulle varamotpart, om prövningen begärdes av den som ålagts besöksförbud. Efter förslagav lagrådet har emellertid denna konstruktion frångåtts. Som framgått av denallmänna motiveringen gäller i stället generellt alt del år de enskildapersonerna som är parter vid rättens handläggning. Om sålunda prövning begärtsav den som ålagts besöksförbud, är den som förbudet avses skydda motpart ochvice versa. Som lagrådet har påpekat kan detta anses följa redan av reglerna iförevarande paragraf. Som jag återkommer lill i det följande skall emellertidåklagaren vara skyldig att i vissa fall föra talan för den som förbudet avsesskydda. En begäran om prövning av åklagarens beslut skall görashos denne. Begäran kan vara skriftlig eller muntlig (jfr 2 § första stycketärendelagen). Vid en muntlig begäran skall åklagaren teckna ner behövligauppgifter om begäran. Det ankommer sedan på åklagaren att överlämna ärendettill rätt domstol. Någon tidsgräns för begäran om rättens prövning har inteangivits. I 23 § finns en bestämmelse om att åklagare kan ändraeller häva beslut i fråga om besöksförbud. Åklagarens möjlighet atl ompröva ettbeslut om besöksförbud gäller inte om beslutet redan är föremål för rätlens prövning. I paragrafen finns regler om domstols behörighet att prövaåklagarens beslut. Prövningen skall göras av den tingsrätt där åklagaren somhar prövat frågan om besöksförbud skall föra talan i brottmål i allmänhet. Detankommer på åklagaren alt se till att begäran om prövning vidarebefordras tillrätt domstol (jft 14 §). Om åklagaren normalt för talan vid flera domstolar, gerförevarande paragraf enligt ordalydelsen utrymme för att flera domstolar kanbli Del är emellertid naturligt atl åklagaren isådana fall vidarebeford- Prop. 1987/88:137 rar framställningen omprövning till den domstol som med hänsyn lill omständigheterna, t.ex. förbudelsomfattning eller parternas hemvist, ligger närmast till hands för att prövafrågan. Paragrafen, som närmast motsvarar 17 § i lagrådsremissenslagförslag, har utformats i enlighet med vad lagrådet förordat. \ första stycket upptas en regel om att åklagaren iprincip är skyldig all, om han beslutat om besöksförbud, vid rättens prövningföra talan för den som förbudet avses skydda. Bakgrunden lill regeln hartecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.3). Undantag frånskyldigheten har gjorts för det fallet alt särskilda skäl talar emot atlåklagaren för talan. Innebörden av denna undantagsregel har berörts närmare idet uttalande av lagrådet som citerats i den allmänna mofiveringen. I andra stycket finns en bestämmelse om atl rätten skallinhämta yttrande från åklagaren, om det inte är obehövligt, i de fall åklagareninte är part. Innebörden av delta har berörts i den allmänna motiveringen. mån åklagaren för talan för den som förbudet avses skydda, är det naturligtalt yttrandet avges utan särskild begäran från rätlen i anslutning till allåklagaren utför denna talan. Iparagrafen har tagits in en bestämmelse om s.k. inhibition. Regeln innebär alträtlen får förordna alt besöksförbudel tills vidare inte skall gälla. Om eltbesöksförbud inte tidigare utfärdats, får rätten meddela sådant förbud fram lilldess all ärendet avgjorts slutligt. Detta ger bl.a. möjlighet till ettomedelbart beslut om besöksförbud i sådana fall där nya omständigheterinträffat sedan ärendet anhängiggjorts hos rätten. Paragrafen behandlar tingsrättens sammansättning i ärendenom besöksförbud . I första stycket sägs atl tingsrätten vid avgörande av sakenskall bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Vid annan handläggning ärtingsrätten domför med en lagfaren domare. Det innebär att bl.a. olika förbereddseålgärderkan vidtas utan att nämndemän behöver medverka (jfr vad som sägs vid 19 § i frågaom nämndemäns medverkan vid muntlig förhandling). I och med atl nämndemän skallmedverka vid avgörande av dessa ärenden kommer tingsrätten i allmänhet alt hasamma sammansättning oavsett om en fråga om besöksförbud handläggs i mål omallmänt åtal eller enligt ärendelagen. I andrastycket har lagils in en föreskrift om att omröstningsreglerna i brottmål skallgälla i tillämpliga delar. Omröstningsreglerna i 29 kap. RB förutsätter attnämndemän kan medverka. Den viktigaste skillnaden i 4 1987/88.1 saml. förhållandetill omröstningsreglerna atl reglerna vid menings- Prop.1987/88:137 skiljaktighet leder till elt förmånligare resultat för dentilltalade. Det är naturligt att i ärenden om be.söksförbud jämställa den motvilken förbudet riktas med den tilltalade i förevarande hänseende. I paragrafen har tagits upp en bestämmelse om all partalltid har rätl all på begäran få lill stånd muntlig förhandling. Bakgrundenhar tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.3). Det är i och för sig inget som hindrar aft vittnesförhörhålls i ärenden om besöksförbud. Det bör emellertid påpekas all ärenden avdetta slag normall är av förhållandevis okomplicerad natur från ulredningssynpunktoch att del med hänsyn lill skyndsamhetskravet är viktigt att rätten bevakar atlbevisningen inte blir mer omfattande än nödvändigt (jfr 6 §). Om muntlig förhandling hålls, bör i allmänhethandläggningen avslutas och ärendet avgöras i direkt anslutning tillförhandlingen. Härav följer att tingsrätten bör ha densammansättning som krävs för att avgöra målet, dvs. en lagfaren domare och trenämndemän. Paragrafen behandlar frågan om fördelningen avrättegångskostnaderna. Som huvudregel gäller all vardera parten skall svara försin kostnad. Del innebär att den som begär prövning eller ändring av åklagarensbeslut aldrig kan åläggas all betala motpartens kostnad även om rättens beslutgår honom eller henne emot. Genom en hänvisning till bestämmelserna i 18 kap. 6§ RB har undantag dock gjorts för det fallet atl någon av parterna genomvårdslöshet eller försummelse i rättegången eller annars genom otillbörlig processföringhar orsakat en extra kostnad för motparten. Paragrafen anger vilka regler som gäller vidhandläggningen i domstol utöver dem som angetts i de föregående paragraferna.Bakgrunden har tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.3). Paragrafenhar utformats i enlighet med lagrådets förslag. Vid rätlens handläggning av ärenden om besöksförbud skallvissa angivna regler i ärendelagen tillämpas. Detta gäller dock inte om fråganöm besöksförbud handläggs i mål om allmänt åtal med stöd av bestämmelsen i Vidare sågs i paragrafens andra mening att enbegäran om prövning av åklagarens beslut i fråga om besöksförbud skall jämställas med en ansökan enligl ärendelagen. Av 14 § följer alt begäran om prövning skall ges in till åklagaren. Hänvisningarna till ärendelagen innebär bl.a. atlförfarandet i princip är skriftligt (jfr dock 19 §), atl i reglerna i RB omrättegången i tvistemål skall tillämpas i den mån inte ärendelagen eller lagenom besöksförbud innehåller särregler och atl rättens avgörande sker genombeslut. beslut kan föras genom besvär (jfr 49 kap. 2 § RB). Förhandläggningen i Prop. 1987/88:137 hovrätten skall bestämmelserna i 52kap.