prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — I fråga om kyrkotomter börtillstånd alltid krävas för utvidgning av den, för nybyggnad på tomten ellerför väsentlig förändring av befintliga byggnader,murar, portaler eller andrafasta anläggningar. 3.5.3Tillsynens omfattning och inriktning i fråga om nya byggnader och anläggningar. Mitt förslag: Föratt uppföra en ny kyrka eller anlägga en kyrkotomt, som inte skall vara begravningsplats,skall inte längre krävas godkännande av någon stafiig myndighet. Domkapitletsyttrande skall dock liksom inhämtas över förslag till ny kyrka ellerkyrkotomt. Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.Några har kommenterat det behov av inomkyrklig rådgivning i kyrkobyggnadsfrågorsom uppkommer när den statliga rådgivningen inom tillsynsverksamhetens ramupphör. anser det vikfigt, att församlingaroch kyrkliga samfälligheter kan tillgodogöra sig de erfarenheter och denfackkunskap som finns hos bl. a. RAÄ samt att staten bör samordna dessaresurser för utvecklingsarbete. Skälen för mitt förslag:Jag föreslår att den statliga tillsynen över nybyggnader av kyrkor ochnyanläggning av kyrkotomt slopas. För att liturgiska synpunkter skall blitillräckligt beaktade är det emellertid enligt min mening nödvändigt attdomkapitlet förblir remissinstans i kyrkobyggnadsärenden. De kyrkobyggnader som uppförs skiljer sig i olika hänseenden från äldre tiders kyrkobyggnader. Denutida kyrkobyggnaderna inrymmer i många fall förutom gudstjänstrummet ävenlokaler för annan församlingsverksamhet. Skillnaden är liten mellan åena sidan kyrkobyggnader samt å andra sidan församlingshus och andra byggnaderför huvudsakligen annan församlingsverksamhet än gudstjänst även om de ocksåinrymmer något andaktsrum. Det finns därför enligt min mening ingen anledningatt kräva statligt godkännande för den ena men inte för den andra byggnadstypen. Mittförslag medför att nya kyrkobyggen i princip endast underkastas sedvanligbygglovsprövning (jfr avsnitt 3.7). Den kommunala bevakar attbyggnadsföretaget inte strider mot eventuella planbestämmelser ellerområdesbestämmelser. Den prövar också byggnadens utseende och konstmktion iövrigt i förhållände till i PBL uppställda krav på nya byggnader avseende bl.a. placering och utformning med hänsyn till stads- eller landskapsbilden (3kap. I § PBL). RAÄ:s granskning har dock gått in också på dessa områden, varvidämbetet lämnat råd till de församlingar som önskat det. Denna service upphör ioch med att RAÄ:s fillsyns-ansvar för nybyggnader och nyanläggning slopas. Närsom i dessa fall kulturminnesvårdsaspekten inte motiverar ett stafiigtöverinseende är det enligt min uppfattning inte heller en statlig uppgift attdelta i de kyrkliga kommunernas byggnadsplanering. Det är snarare eninomkyrklig angelägenhet att församlingar och kyrkliga samfälligheter får denhjälp som behövs. Jag förutsätter därför att den inomkyrkliga rådgivning somredan finns i fråga om nybyggnader och förvaltning av kyrkobyggnader samtinventarier byggs ut i den takt som kyrkans egna resurser medger. De kyrkligaorganen bör kunna räkna med att RAÄ bidrar med råd och kunskaper i denomfattning som följer av ämbetets övergripande ansvar för landetskulturhistoriskt värdefulla miljöer. Somjag framhållit (avsnitt 3.5.2) kan det dock i vissa fall vara motiveratatt nya kyrkobyggen också granskas av den statliga kulturminnesvården. Detgäller när nya anläggningar skapas i gammal miljö. 3.5.4Tillsynens omfattning och inriktning i fråga om kyrkliga inventarier Mitt förslag: Föratt avyttra, reparera, förändra eller flytta kyrkliga inventarier avkulturhistoriskt värde skall krävas RAÄ:s fillstånd. Denna tillsyn skalltillgodose kulturhistoriska intressen. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser fillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.Föreningen har efterlyst klarare direktiv för vårdenav gravvårdar på kyrkogårdar. Skälen för mitt förslag:Den statliga tillsynen över de kyrkliga inventarierna har redan en önskadkulturminnesvårdande inriktning. Mitt förslag innebär därför ingen förändring idetta avseende. 1 fråga om beslutsordningen föreslår jag dock denförändringen, att de nuvarande regeringsärendena i stället skall avgöras avRAÄ. Jag återkommer till frågan om hur fillsynen skall utövas (avsnitt 3.5.5). I anslutning till deföreslagna föreskrifterna i kulturminneslagen om tillsynen över de kyrkligainventarierna bör i en tillämpningsförordning närmare anges vad som skall fallaunder begreppet kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde, inbegripet detkonstnärliga värdet. RAÄ bör få besluta att ett föremål är ett sådantinventarium. Ett sådant beslut bör kunna överklagas till regeringen.Beträffande gravvårdarna tillgodoses ett önskemål om klarare direkfiv, genomatt även sådana föremål kan komma att klassificeras som kyrkliga inventarier omde har ett kulturhistoriskt värde. Jaghar vidare erfarit att chefen för överväger att i begravningslagstiftningenföreslå bestämmelser om bl. a. bevarande av vissa gravvårdar, när gravrättenhar upphört. Upplåtaren av gravrätt -den som anordnar begravningsplats - skallenligt dessa överväganden bl. a. beakta kulturhistoriska värden. Jag förutsätteratt i tveksamma fall vägledning söks genom samråd med ellerRAÄ. Jag kommer att senareutveckla frågan om den kulturhistoriskt motiverade tillsynen avbegravningsplatser. Redan här kan jag emellertid säga att den bör omfatta såvälde av församlingarna som de av kommunerna förvaltade begravningsplatserna. Motdenna bakgrund finns det skäl att ha regler om statlig fillsyn överkulturhistoriskt värdefulla inventarier även på kommunala begravningsplatser.Det kan röra sig om sådana gravvårdar eller inventarier i begravningskapell m.m. som är av särskilt värde. Likaså är en fortsatt statlig tillsyn motiverad ide fall församlingen överlåter en begravningsplats på kommunen. Inventariernasom följer begravningsplatsen bör då åtnjuta fortsatt och oförändrat skydd. En bestämmelse om attkommunen i tillämpliga fall skall upprätta förteckningar överbegravningsplatsernas kulturhistoriskt värdefulla inventarier bör därför tasin i kulturminneslagen. RAÄ bör ha ett fillsynsansvar för dessa inventariermotsvarande det som jag har föreslagit för de kyrkliga inventarierna. Jagåterkommer i specialmofiveringen till bestämmelsens närmare utformning. Inormalfallet bör dock de bestämmelser om samråd enligt begravningslagen som jagnyss refererat till vara tillräckliga för att säkra en god omvårdnad avkommunernas begravningsplatsinventarier. 3.5.5Hur tillsynen över kyrkobyggnader, kyrkotomter och inventarier skall utövas Mitt förslag:Tillsynen över att de kulturhistoriska värdena skyddas när det gällerkyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkliga inventarier skall utövas av RAÄ.Ämbetet prövar i första instans ansökan om tillstånd till sådana åtgärder som,enligt vad jag har föreslagit, skall fordra medgivande från kulturminnesvårdandemyndighet (avsnitt 3.5.2). Vid behov skall höras. RAÄ:s beslut idessa ärenden får överklagas till kammarrätten. Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt förslag, med den skillnaden att jag också föreslår attdomkapitlet vid behov skall höras i frågor om kyrkliga inventarier. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget:bl. a. länsstyrelserna i och samt FöreningenSveriges länsantikvarier förordar dock en decentralisering av prövningen tilllänsstyrelserna, som bör tillföras de resurser som behövs för denna verksamhet. Skälen för mitt förslag: Iutredningens uppdrag ingick att överväga på vilka myndigheter ansvaret bör vilaför den fortsatta statliga tillsyn som är angelägen från kulturminnessynpunkt.Därvid skulle förutsättningarna för att decentralisera ansvaret noga prövas. I direktivenslogs vidare fast att Prop. 1987/88:104 det inte finns ekonomiskt utrymme förnågon ökning av de samlade personalresurserna för vare sig den centralastatliga kulturminnesvården eller länsstyrelserna. En utgångspunkt föröverväganden om decentralisering skulle därför vara att eventuellaförstärkningar av resurser och kompetens måste åstadkommas genom omfördelningarinom befintliga ramar. Utredningen har visat att en decentralisering tilllänsstyrelserna i och för sig är möjlig och att den medför bl. a. ett kortareavstånd mellan beslutande myndighet och berörda kyrkliga kommuner, ettkoncentrerat tillsynsansvar till samma myndighet, en kortare beslutsväg mellanmyndigheten och länsmuseerna. Det är emellertid inte praktiskt möjligt att, medbibehållande av de ekonomiska ramarna för länsantikvarierna, lägga sådanaomfattande nya uppgifter på länsanfikvarierna. Detta framhålls också av utredningen. Jag har efter noggrant övervägande kommit till sammaståndpunkt som utredningen. De förstärkningar som kan göras avlänsantikvariernas ekonomiska resurser bör inte nu tas i anspråk för sådananya uppgifter som har diskuterats. Jag föreslår därför att RAÄ även ifortsättningen skall utöva den statliga tillsynen över kyrkobyggnader,kyrktomter samt kyrkliga inventarier. Jag delar utredningens bedömning att dennuvarande organisationen fungerar bra. Det är omvittnat att RAÄ sköter sinaåligganden kompetent och smidigt. De av besluten närmast berörda - församlingaroch kyrkliga samfälligheter - förefaller inte uppleva något stort avstånd fillbeslutsfattarna. Ett visst mått av decentraliserad handläggning ryms inom dennuvarande organisationen genom länsmuseernas medverkan. Därtill kommer denserviceinriktning som RAÄ givit tillsynsverksamheten. Den har blivit entillgång för de kyrkliga kommunerna i deras förvaltning av kyrkobyggnader ochinventarier. Att ansvaret för den kulturhistoriskt inriktade tillsynen ärcentralt placerat har enligt min mening de fördelar som ligger i nationellöverblick, effektivt utbyte av erfarenheter, enhetlig bedömning ochtillräckligt underlag för att upprätthålla en bred specialistkompetens. Till RAÄ skall enligt mitt förslag föras även ärendena omavyttring av kyrkliga inventarier (jfr avsnitt 3.7). I dessa ärenden beslutar regeringen, medan övriga förändringar som rör de kyrkliga inventariernahandläggs av RAÄ. Ämbetet har som remissorgan till regeringen handlagt ävenavyttringsärendena som till sitt antal är mycket få. Någon nämnvärd ökning avRAÄ:s arbetsbörda räknar jag därför inte med. Delegeringen ligger i linje medde strävanden som finns att avlasta regeringen förvaltningsärenden. Jag anseratt det är av vikt att ett kyrkligt organ får tillfälle att anlägga teologiska och liturgiska brukarsynpunkter på kyrkorummets utformning såväl vid bedömningen av byggnadsärenden - liksom - som i frågor som rör de kyrkliga inventarierna. Detta organ bör även i fortsätt ningen vara , som i nya stiftsorganisation anses få ansvar för bl. a. gudstjänstfrågorna och kyrkliga lärofrågor (jfr prop. 1987/88:31). Det är emellertid inte nödvändigt att hörs i de ärenden där det liturgiska intresset inte berörs. RAÄ bör få bedöma när 62 det är påkallat att höra . RAÄ bör ha möjlighet attställa vissa villkor i samband med att tillstånd ges t. ex. till en ombyggnadav en kyrka. Sådana villkor måste enligt min mening vara skäliga med hänsyntill de förhållanden som föranleder ombyggnaden. Villkoren kan avse t. ex. attombyggnaden skall ske med visst material eller viss teknik men kan också avseåtgärder för dokumentation i samband med förändringen. Förfarandet motsvararvad jag tidigare föreslagit om tillstånd till förändring av byggnadsminne. RAÄ:s beslut i fråga omgodkännande av åtgärder som rör kyrkobyggnader, kyrkotomter och kyrkligainventarier av kulturhistoriskt värde bör få överklagas till kammarrätten. 3.5.6Tillsynen över begravningsplatser; gällande bestämmelser m. m. Begravningsplatserstår under statlig tillsyn enligt bestämmelserna i lagen (1963:537) om gravrättm. m. och begravningskungörelsen (1963:540). Begravningskungörelsensbestämmelser om tillsynen vid anläggande m. m. av begravningsplatser innebärbl. a. att bör beredas tillfälle att meddela allmänna råd innanförslag upprättas att anlägga, utvidga eller eljest väsentligt ändra enbegravningsplats. Ett färdigt förslag skall granskas av , somskall höra . Förslaget får utföras först sedan det har godkänts avlänsstyrelsen. I fråga om anläggandet av en enskild begravningsplats skalllänsstyrelsen underställa ärendet regeringens prövning. Denstatliga tillsynen syftar till både en allmän lämplighetsprövning och enprövning på kulturhistoriska grunder. Därtill kommer den kommunalabyggnadsnämndens granskning av förslag till byggnader, murar och parkeringsplatser,eftersom dessa är bygglovspliktiga enligt PBL. I flertalet fall harbyggnadsnämnden upprättat planer för hela anläggningen. Något krav pådetaljplan för begravningsplatser finns dock inte uppställt i PBL. Även i frågaom begravningsplatser förekommer således en dubbel prövning. Minaförslag syftar också här till att förenkla handläggningen genom att denstatliga prövningen inskränks till att huvudsakligen tillgodose detkulturminnesvårdande intresset. 3.5.7Tillsynens omfattning och inriktning i fråga om nya begravningsplatser Mitt förslag: Föratt anlägga nya begravningsplatser skall inte längre krävas godkännande avnågon statlig myndighet. I stället bör krav på bygglov enligt PBL införas. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Samtliga utom två instanser tillstyrker eller har inget att erinra motförslaget. i och kyrkokame-rala förening, somanser att bygglovskrav medför detaljreglering, förordar den nuvarandeordningen. i påminner om det stafiiga fillsynsansvaretenligt miljöskyddslagen (1969:387) som föreskri- Prop. 1987/88:104 ver enfortlöpande tillsyn från miljöskyddssynpunkt. Skälenför mitt förslag: En genomgripande princip för mina förslag om den statligatillsynen av den kyrkliga miljön, är att den skall begränsas tillkulturminnesvårdens intressen. allmänna lämplighetsprövning avnya begravningsplatser bör därför upphöra. Denna bör i stället kunna göras avde kommunala byggnadsnämnderna. I8 kap. 2 § PBL anges de anläggningar, förutom byggnader, som för närvarandekräver bygglov. Dit hör t. ex. fritidsanläggningar, motorbanor ochcampingplatser. Sådana anläggningar är liksom begravningsplatser arealkrävandeoch medför konsekvenser för dem som bor intill dem. De kan också påverkalandskapsbilden. Byggnadsnämndernahar redan nu befattning med frågor om begravningsplatser genom att uppförandeav byggnader och murar eller anläggande av parkeringsplatser i anslutning tillsådana är bygglovspliktiga. Detbör anmärkas att förutom de enskilda frågor om bygglov i anslutning tillbegravningsplatser som kommunerna redan nu prövar, har kommunerna också oftaatt ta ställning fill en mängd andra allmänna lämplighetsfrågor. Det gällernär begravningsplatsen ligger eller avses ligga inom område med detaljplan.Ofta anger då detaljplanen begravningsplatsens lokalisering t. ex. med hänsynfill omgivningen och till allmänna kommunikationer. Andra frågor som kanregleras genom detaljplanen kan vara begravningsplatsens storlek, placeringenav tillfartsvägar, skyddsanordningar för att motverka störningar frånomgivningen m. m. Sådana planer antas av kommunen med stöd av PBL och de harupprättats efter samråd med bl. Detfinns alltså tungt vägande skäl för att också anläggande av begravningsplatserbör vara en bygglovspliktig åtgärd enligt 8 kap. 2 § PBL. Jag föreslår därfören ändring av PBL med denna innebörd. Kravet på bygglov bör gälla även enskildabegravningsplatser. Det bör gälla såväl vid anläggandet av nyabegravningsplatser som vid ändringar och utvidgningar av befintliga. Nären detaljplan saknas innebär bestämmelserna i begravningskungörelsen attlänsstyrelsen och inte kommunen skall ta ställning i motsvarande frågor somalltså har karaktären av planfrågor. En sådan ordning är inte förenlig med deprinciper som ligger till grund för PBL. Detta förhållande är således ettytterligare motiv för mitt förslag. Genombygglovskravet blir också (5 kap. 1 §) om när detaljplanskall upprättas ofta tillämpliga i fråga om begravningsplatser. Prövning avmarkens lämplighet och reglering av miljöns utformning skall således undervissa förutsättningar ske genom detaljplan när det gäller anläggningar som ärbygglovspliktiga enligt 8 kap. 2 §. Det gäller t. ex. om anläggningen fårbetydande inverkan på omgivningen eller om den skall förläggas inom ett områdedär det råder stor efterfrågan på mark för bebyggelse. I andra fall, t. ex. närdet gäller en mindre utvidgning av en begravningsplats eller anläggandet av enmindre sådan kan det dock räcka med prövningen vid ansökan om bygglov ellerförhandsbesked. Jagvill också understryka att mitt förslag inte berör det tillsynsansvar 64 somenligt annan speciallagstiftning miljöskyddslagen - vilar på statliga Prop. 1987/88:104 myndigheter i fråga om begravningsplatser och andraanläggningar. Någraremissinstanser har invänt att krav på bygglov medför en ökad reglering. Dettaär dock inte följden i praktiken. Eftersom länsstyrelserna enligt sin praxisför närvarande ställer samma krav som PBL, innebär förslaget emellertid enligtmin mening i praktiken inte en ökad utan en klarare reglering. Jagövergår nu till att behandla hur de kulturminnesvårdande aspekterna resp. dekyrkliga aspekterna på formspråk och symbolik bör beaktas inom ramen förkommunernas prövning. Dekulturminnesvårdande aspekterna gäller i första hand befintligabe-gravningsplater. Även till nya begravningsplatser kan emellertid kulturmiljövårdandesynpunkter vara knutna. Dessa bör då kanaliseras av vid detföreskrivna samrådet när en detaljplan upprättas. Medstöd av begravningskungörelsen utfärdar vidare statens planverk föreskrifteroch allmänna råd för anläggandet av begravningsplatser. har ocksågivit ut utredande eller upplysande rapporter i hithörande ämnen. Dessa harvarit av stort värde såväl för dem som ansvarar för frågor ombegravningsplatser som för dem som handlägger ärenden vid länsstyrelserna. Ävenom prövningen av nya begravningsplatser tas över av kommunerna finns det enligtmin mening ett statligt intresse av att planering och utveckling styrs i en församhället önskvärd utveckling. Det kan ske genom planverketsrådgivningsverksamhet. Genom att begravningsplatserna blir bygglovspliktigakan regeringen vid behov bemyndiga planverket att utfärda bindande föreskrifterbl. a. om det behövs för att tillgodose kulturmiljövårdande synpunkter på nyabegravningsplatser. Föratt säkerställa att kraven i fråga om symbolik och formspråk beträffandebegravningsplatser skall bli beaktade vid den kommunala prövningen skallenligt min mening en ansökan om bygglov beträffande en begravningsplatsinnehålla yttrande över förslaget. Att ett sådant yttrande bör ingåi underlaget för prövningen följer enligt min uppfattning av bestämmelserna i 3kap. 14 § PBL där det anges vilka aspekter som skall beaktas vidbygglovsprövningen av anläggningar enligt 8 kap. 2 §. I 8 kap. 20 § finnsvidare bestämmelser om vilka handlingar som skall åtfölja en ansökan ombygglov. I fråga om begravningsplatser bör yttrande härvid varaobligatoriskt. Jagförutsätter vidare att den som anordnar begravningsplats också inhämtarsynpunkter från företrädare för de andra trossamfund som kan förutses komma attanvända anläggningen. Här har också byggnadsnämnderna möjlighet att föreskrivaatt ett sådant yttrande skall finnas i underlaget för ansökan. Enligtnu gällande bestämmelser skall , när det gäller be gravningsplatser, ta ställning också till andra frågor än anläggandet av själva begravningsplatsen. Det kan röra sig om ekonomibyggnadernas storiek och utformning, vägar, gångar, gravkvarter och minneslundar, placeringen av skulpturer, den konstnärliga utsmyckningen av begrav ningskapell och val av växter. Det är enligt min mening inte en statlig uppgift att bestämma hur sådana frågor skall lösas. Detta bör i stället 65 5 1987/88. ankomma påden kyrkliga eller borgerliga kommun som anordnar begravningsplatser att - iförekommande fall efter bygglov - själva svara för utformningen av dessadetaljer. Många kyrkogårdsförvaltningar har omfattande kunskaper inom området.Det bör vara en inomkyrklig angelägenhet att se till att församlingar som intehar tillgång till en sådan kunskap får detta. Kyrkans centrala organ har redanordnat en rådgivningsverksamhet i sådana frågor. 3.5.8 Tillsynens omfattning och inriktning i fråga ombefintliga begravningsplatser Mitt förslag: Begravningsplatser som har anlagts före år1940 eller som ligger i anslutning till en kyrkobyggnad uppförd före detta årskall stå under statlig tillsyn. Anläggningar som har kommit till efter år 1939skall stå under statlig tillsyn om RAÄ beslutar det. Ett sådant beslut fåröverklagas till regeringen. Denstatliga tillsynen skall tillgodose kulturhistoriska intressen, inbegripet dekonstnärliga. Den innebär att utvidgningar och väsentliga ändringar fårföretas endast efter godkännande av en statlig myndighet. Godkännande krävsockså för att få uppföra, riva eller väsentligt ändra byggnader, murar,portaler eller andra fasta anordningar. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har erinrat mottillsynens inriktning enligt förslaget eller att detta förutsätter ett urvalav anläggningar som skall omfattas av den statliga tillsynen. iÖstergötlands län förordar liksom i fråga om kyrkobyggnader en flexibeltidsgräns efter anläggandet då tillsynsansvaret skulle uppkomma.Svenska kyrkans centralstyrelse, kammarrätten i och föreslår att tillsynen över begravningsplatseri stället regleras i en ny begravningslag. Skälen förmitt förslag: Mina förslag till enklare regler för tillsynen av den kyrkligamiljön bygger, som jag har understrukit, på principen att den statligaprövningen koncentreras till att tillgodose kulturminnesvårdens intressen. Denallmänna lämplighetsprövning som länsstyrelserna gör av planer på nyabegravningsplatser eller ändringar på och utvidgningar av dessa har jagföreslagit skall tas över av de kommunala byggnadsnämnderna genom att krav påbygglov införs (avsnitt 3.5.7). När det gäller befintliga begravningsplatsergör sig emellertid också kulturhistoriska aspekter gällande. Förbegravningsplatser torde dessutom, inom ramen för de kulturhistoriskaaspekterna, de konstnärliga ha särskild tyngd. Kyrkogården med omgivningar ärofta bygdens viktigaste kulturminnesmiljö. De kulturhistoriska - konstnärligaaspekterna väger kanske tyngst vid förändringar inom en befintligbegravningsplats. Det är viktigt att ändringarna sker varsamt med störstamöjliga hänsynstagande till de kulturhistoriska värde- Menäven när en befintlig begravningsplats utvidgas med en ny anläggning måsteenligt min mening stor varsamhet iakttas så att den nya delen utformas iharmoni med den äldre. De kulturhistoriska frågorna måste vidare inta enframskjuten plats när begravningsplatsen ligger eller skall anläggas kring enkyrkobyggnad och därför bör vara anpassad fill denna. I de fall jag nu nämnt ärdet således inte enbart den allmänna lämpligheten som får avgöra utformningenav inhägnad, byggnader, gångar och gravkvarter eller valet av växter. Denstatliga kulturminnesinriktade tillsynen bör därför enligt min mening omfattade nämnda ärendetyperna. En vikfigdel av denna statliga tillsyn bör vara en regel att åtgärder som syftar tillatt utvidga eller väsentligt ändra en begravningsplats för att få utföras måstegodkännas av en statlig myndighet med kulturminnesvårdande kompetens -. Jag utgår från att godkännande inhämtas i ett tidigt skede avplaneringsarbetet, som en naturlig del av detta. Vidare föreslår jag attgodkännande av samma myndighet alltid skall krävas för att få uppföra, rivaeller väsentligt ändra byggnader, murar, portaler eller andra fasta anordningarpå en begravningsplats.