prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Frågan om hur pass utförliga kostnadsräkningar biträdena bör varaskyldiga att ge in har diskuterats i förarbetena till gällande lagregler ochhar också belysts i rättspraxis. Det kan starkt ifrågasättas om den nu diskuteradebestämmelsen är ägnad att medföra en skärpning av biträdenas åligganden ochdärmed en förbättrad kostnadskontroll i första instans. Det bör observeras attdet endast krävs "skäl" för att ett biträde skall få åberopa nyaomständigheter i den högre instansen. Till delta kommer att den föreslagna bestämmelsen stämmermindre väl med 37 § första stycket förvaltningsprocesslagen, där det beträffande mål , p som kräver prövningstillstånd sägs att omständighet ellerbevis, som kla- ganden åberopar först iregeringsrätten, får beaktas endast om det förelig- Prop. 1987/88:73 gersärskilda skäl. Med hänsyn till det anförda avstyrker lagrådet att paragrafeninförs. Föregen del kan jag till viss del förstå den kritik som lagrådet har framfört motlagrådsremissens förslag. Trots det anser jag att det finns behov av att hosbiträdena inskärpa viklen av att redan i första instans redogöra för deomständigheter som motiverar det begärda arvodet. Jag vidhåller därförförslaget i sak. Jag tillmötesgår dock lagrådets krifik på det sättet att jag imitt förslag anger alt det måste finnas särskilda skäl för att biträdet i högreinstans skall få åberopa nya omständigheter till stöd för sitt arvodesanspråk. Syftetmed den nya bestämmelsen är främst alt förhindra att biträdena först efter ettöverklagande lämnar en tillräcklig redovisning av sitt arbete och av deomständigheter i övrigt som motiverar den begärda ersättningen. En effekt avbestämmelsen bör bli att biträdena tillhandahäller den första instansen ettfullgott underlag för bedömningen av den begärda ersättningens skälighet.Därigenom kan onödiga överklaganden undvikas. Vidbedömningen av om det skall anses föreligga särskilda skäl måste hänsyngivetvis tas till omständigheterna i det enskilda fallet. Vid tillämpningenbör målsättningen vara att motverka ofullständiga kostnadsräkningar. Menutvecklingen får å andra sidan inte leda till att biträdena av rädsla för attgå miste om full ersättning överarbetar koslnadsräkningarna och belastar dessamed överflödig information. Delhar vid de myndigheter som har att fastställa ersättningar enligt RHL med tidenskapats en bred erfarenhet när det gäller att bedöma skälig arbetsinsats iolika typer av angelägenheter. Ett yrkande om en ersättning som kan ansesnormal för den ifrågavarande typen av angelägenhet behöver vanligtvis intemotiveras särskilt ingående. Om den begärda ersättningen däremot avviker fråndet normala, bör ersättningsbeloppet motiveras mer ingående. Ett biträde sombegär mer i ersättning än vad som är normalt måste med den föreslagna regelnräkna med alt han inte först i högre rätt får åberopa de särskildaomständigheter som motiverar det högre arvodel. Om arvodet motiveras exempelvismed att biträdet har särskild kompetens eller att ärendet rymt särskildakomplikationer, bör delta anges redan i första instans. Dennya bestämmelsen bör inte föranleda att de myndigheter som skall fastställaersättningarna oftare än ägnar sig åt skriftväxling rörande arvodesfråganmed biträdet. Det kan därför inträffa att ett beslut att fastställa ett lägreersättningsbelopp än det som har begärts meddelas ulan alt biträdet har berettstillfälle alt yttra sig i saken. Biträdet bör i ell sådant fall ges ett visstutrymme att utveckla sin talan i högre instans. Ikraftträdandem, m. Deförslagna ändringarna i RHL föresläs träda i kraft den , Äldre bestämmelserskall alltjämt tillämpas om rättshjälp har sökts före ikraftträdandet. Genomatt utan undantag upprätthålla denna princip blir övergångsbestämmelsernaenkla och därmed lätta att tillämpa, 8 1987/88. 4.2Förslaget till lag om ändring i Prop. Förslagetinnebär att det i en ny paragraf, 21 kap, 10 a §, tas upp en bestämmelse somstår i saklig överensstämmelse med den föreslagna nya 49 c §RHL, Lagrådet har ianslutning fill paragrafen anfört följande. Deomständigheter som har anförts mot den föreslagna 49 c § räUshjälpslagen talartill stor del också mot förslaget till 21 kap, 10 a § . Ävenenligt denna paragraf är det tillräckligt med "skäl" för alt nyaomständigheter skall fä åberopas i högre instans, och det kan starkt ifrågasättasom paragrafen kommer att medföra en bättre kostnadskontroll i underinslansen. Lagrådetförordar därför att även 21 kap, 10 a § får utgå. Dekommentarer som jag lämnat i anslutning fill 49 c § i RHL gäller även den nuifrågavarande paragrafen. Jag anser alltså att lagrådsremissens förslag trotsallt bör tas upp i mitt förslag, I likhet med vad jag anförde i anslutning tillden paragrafen bör del dock i paragrafen anges att det krävs särskilda skäl föralt ett biträde skall få åberopa nya omständigheter till stöd för sittarvodesanspråk i högre instans. Omförsvararen har begärt ersättning enligt brotlmälstaxan, torde det nästanalltid finnas särskilda skäl för att i högre instans tillåla försvararen altåberopa nya omständigheter till stöd för sitt anspråk. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1, lag om ändring i räUshjälpslagen(1972:429), 2, lag om ändring irättegångsbalken. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1987/88:73 Bilaga 1 Sammanfattning av rättshjälpskommitténs huvudbetänkande (SOU1984:66) Den allmänna rättshjälpen Vi lägger i detta delbetänkande - som utgör vårthuvudbetänkande - fram förslag som rör innehållet i den allmänna rättshjälpen,dvs, i princip den rättshjälp som kan ges i sådana rättsliga angelägenheter somtvister mellan enskilda, vissa förvaltningsrättsliga ärenden m. m.Utgångspunkten för vårt arbete är direkfiv som utfärdades (Dir, 1981:75). I dessa direktiv tas upp en rad frågor som skallbehandlas i utredningsarbetet. Ett genomgående tema i direktiven är kraven påatt vi skall lägga fram förslag som leder till besparingar för rättshjälpen ochtill förenklingar. Det poängteras dock att det grundläggande målet förrättshjälpssystemet - att den enskilde skall ha möjlighet att tillvarata sinarättsliga intressen oberoende av sin ekonomiska situation - inte får förlorasur sikte vid översynen. Med hänsyn till den vikt som i direktiven läggs vid attvåra förslag skall leda till besparingar redovisar vi i kap. 2 vissaprincipiella synpunkter i fråga om olika besparingsmöjligheter. Vi konstaterardär att möjligheterna att uppnå betydande besparingar genom förenklingar och avbyråkratiseringoch genom en förbättrad kostnadskontroll inte är så stora, 1 stället måstehuvudvikten läggas vid en fortsättning på den väg man har slagit in på,nämligen att överföra till försäkringsområdet en del av de ärendekategorier somi dag belastar den allmänna rättshjälpen. Besparingar bör också kunna uppnåsgenom ett ökat kostnadsmedvetande hos rättshjälpshavarna. Genom en kombinationav olika åtgärder kan man enligt vår uppfattning åstadkomma utgiftsminskningarför staten utan att dessa leder till någon försämring för de enskilda, 1 kap. 3 diskuterar vi syftet bakom bl. a, dekostnadsfördelningsregler som finns i (RB), Dessa regler har tilluppgift bl. a, att skapa kostnadsmedvetande hos parterna i en process. Dettaleder till processekonomi, vilket är väsentligt inte minst för parternasjälva. Vi slår fast att rättshjälpen inte får medföra att det nu nämnda syftethos förfelas. Det grundläggande målet för samhällets rättshjälp börenligt den uppfattning som vi redovisar i kap. 3 vara att bereda var och enmöjlighet att i rimlig utsträckning ta sin rätt till vara och se till att olikapersoners varierande ekonomiska förutsättningar inte leder till olikamöjligheter för dem att tillvarata sin rätt. Genom ett rättshjälpssystem som ärutformat på detta sätt främjas principen om allas likhet inför lagen. 1 kap. 3 konstaterar vi också att samhällets rättshjälpliksom bara skall 115 bidra till rätlshjälpshavarens egna kostnader, inte tillde motpartskostnader Prop. 1987/88: 73 han kan förpliktas utge. Ansvaretför motpartskostnader får i stället täckas av Bilaga 1rättsskyddsförsäkringen. Sambandet mellan rättshjälp och rättsskyddsförsäkringardiskuteras utförligt i kap. 4. Vi ställer där upp vissa principer för hur ettgenerellt ekonomiskt stöd i rättsliga angelägenheter bör vara utformat. Dessaprinciper - systemet skall omfatta alla som behöver ett sådant bistånd för atti rimlig omfattning kunna tillvarata sina intressen i rättsligt hänseende, detskall gälla alla slags rättsliga angelägenheter där det kan anses motiverat medett ekonomiskt stöd och det skall ha en egenavgift som är knuten till såväl denenskildes ekonomi som kostnaderna för den rättsliga angelägenheten - leder tillatt det inte finns möjligheter att slopa rättshjälpen och lita enbart till ettförsäkringssystem för bidrag till den enskildes egna kostnader, 1 ställetförordar vi en kombination av rättshjälp och rättsskyddsförsäkring på detsättet att försäkringen blir den enda stödformen inom vissa områden medanrättshjälpen utgör den enda formen för stöd i andra ärendekategorier. Rättshjälpens avgränsning med hänsyn till sakensbeskaffenhet diskuteras i kap. 5. Vi konstaterar där att det bör vara möjligtatt undanta vissa typer av angelägenheter från rättshjälpenstillämpningsområde. Förutsättningar härför är dock att det skall finnasmöjligheter för den enskilde att skydda sig försäkringsvägen, attförsäkringspremien inte är större än att det kan antas att den enskilde kanbetala den, att försäkringstäckningen är god och att konsekvenserna avavsaknaden av en försäkring vid ett rättsligt förfarande inte är oacceptabla urallmän synpunkt. Detta leder till att vi anser oss i stor utsträckning kunnaöverlåta på försäkringssektorn sådana angelägenheter som gäller skadestånd ochdär ett eventuellt skadestånd skall betalas genom en ansvarsförsäkring. På motsvarande sätt kan man från rättshjälpenstillämpningsområde undanta tvister som rör fastigheter, bilar, båtar m. m. ochsom omfattas av de rättsskyddsförsäkringar som finns. Vi föreslår däremot ingaundantag från rätten till rättshjälp bara av det skälet att sökanden har enallmän hemförsäkring med en rättsskyddsdel. Detsamma gäller de situationer dåden rättssökande i och för sig kan få hjälp av någon intresseorganisation. 1 kap, 5 behandlas också rätten till rättshjälp vidbodelning efter äktenskapsskillnad och boskillnad. Vi föreslår här att dennarätt begränsas till de angelägna fallen. Vi berör i detta kapitel också sådanafrågor som rör pilotfall, angelägenheter utomlands och lyxprocesser samttillämpningen av kravet på att sökanden skall ha ett befogat intresse av att fåsin sak behandlad. I kap. 6 behandlar vi personkretsen. När det gallerfysiska personer tar vi upp frågan om betydelsen av sökandens ekonomiskaförhållanden för hans rätt till rättshjälp. Där slås fast att de ekonomiskaförhållandena i sig inte har någon betydelse för denna rätt. Vi föreslår att ävenden som har en hög årsinkomst skall, till skillnad från vad som gäller,kunna beviljas rättshjälp. Sökandens ekonomiska situation har däremot enavgörande betydelse för storleken på den andel av rättshjiilpskostnaderna som rättshjälpshavarensjälv skall betala. Rätten till rättshjälp för näringsidkare och juridiskapersoner är enligt vårt förslag i princip oförändrad, Prop. 1987/88: 73 Vi konstaterar i kap. 7 att den enskildes andel av rättshjälpskostnaderna,Bilaga 1 rättshjälpsavgiften, har tre syften, nämligen att behålla den styrandeeffekten hos , att medverka till att olika parterfår en likvärdig processekonomisk situation och att hålla statens kostnader förrättshjälpen nere. Rättshjälpsavgiften bör därför vara utformad så att denrelateras både till rättshjälpskostnadernas storlek och till rätlshjälpshavarensekonomi. Våra överväganden leder fram till ett tvådelat avgiftssystem med enfast och en rörlig avgift. Den fasta avgiften är beroende enbart av rätlshjälpshavarensekonomi medan den rörliga är avhängig såväl därav som av kostnaderna i ärendet.Vi har lagt ökad tyngd vid den rörliga avgiften eftersom det är genom denna somman får ett bättre samband mellan förändringar i processkostnader och iavgiften. Vår strävan har varit att sänka den fasta avgiften för att på dettasätt förbilliga initialskedet av ett ärende för den enskilde. Även densammanlagda högsta avgiften har sänkts. Den är enligt förslaget mera realistiski förhållande till rätlshjälpshavarens ekonomi än den nuvarande maximalaavgiften, I anslutning till diskussionerna om rättshjälpsavgifternasstorlek behandlar vi vissa spörsmål av intresse i detta sammanhang, t, ex,frågorna om en differentierad avgift och en ny avgift i andra instans. Vi harfunnit att fördelarna med sådana lösningar är mycket begränsade. De leder ocksåtill komplikationer i andra avseenden. Det avgiftssystem som vi föreslår i kap, 7 får avgörandebetydelse för majoriteten av de rättsliga angelägenheter där rättshjälpförekommer, I ca 4000 av de totalt kanske 55000 ärendena med rättshjälp skulleemellertid, om inga förändringar föreslogs i övrigt, relationerna mellanparterna rubbas genom att rättsskyddsförsäkringen skulle täcka den fasta delenav rättshjälpsavgiften. Den likhet inför lagen som vi har eftersträvat skulledärmed inte kunna realiseras. Vi konstaterar emellertid i kap. 8 att det intestämmer med den s, k, sundhetsprincipen i försäkringsbranschen att meddelaförsäkringar till täckande av rättshjälpsavgiften och vi utgår därför från attförsäkringsinspektionen kommer att övervaka att så ej sker, (I förhållandetill kap, 8 finns en reservation,) I kap. 9 uttalar vi den uppfattningen att förmånerna vidallmän rättshjälp i stort sett är välavvägda , I några avseenden föreslårvi emellertid förändringar. Så är fallet t, ex, i fråga om utredare, sakkunnigaoch tekniska biträden. Syftet med de föreslagna förändringarna är här att fåett bättre utnyttjande av resurserna, att skapa bättre balans mellan parterna ien process och att få en enklare tillämpning av reglerna. Vi behandlar ocksåfrågorna om blodundersökning i faderskapsmål och ansvarsförbindelse vidsäkerhetsåtgärder, I båda dessa avseenden föreslås enklare regler än de somgäller f, n. Kap. 10 innehåller våra överväganden när det gälleromprövning av beslut i olika rättshjälpsfrågor, t, ex, frågorna om ändradbetalningsförmåga hos rättshjälpshavaren och om rättshjälpens upphörande. Som vi konstaterar i kap. 11 utgör ersättningen tillbiträden en betydande del av rättshjälpskostnaderna. Vi diskuterar ingåendemöjligheterna att få ett bättre underlag för besluten om biträdesersättning ochersättning till De förslag vi lägger fram bör förbättra dessa möj- Prop.1987/88: 73 ligheter. Även frågan om ersättning till utredare och sakkunnigabehandlas i Bilaga 1 detta kapitel, I kap. 12 behandlas ansvaret för rättshjälpskostnader ivissa fall. Vi tar t, ex, upp frågan om domstolen bör undersöka innehållet i enträffad förlikning och fördela kostnaderna i enlighet med resultatet avförlikningen. Vi föreslår emellertid inga ändringar i detta avseende i förhållandetill vad som gäller . Däremot föreslår vi i kap. 12 att en medpart skallfå ett ansvar för rättshjälpskostnader vid gemensam talan med en person som harrättshjälp. Härigenom motverkas att medparten "åker snålskjuts" påstaten. Vi tar också upp frågan om ansvaret förrättshjälpskostnader i bl, a, mål om äktenskapsskillnad efter gemensam ansökan,Inga ändringar i materiellt hänseende föreslås här men vi förordar vissarutiner som bör leda till förenklingar. Kap. 13 behandlar möjligheterna att uppnå förenklingar isystemet genom enklare materiella regler, ändrade rutiner och avbyråkratisering.Vi tvingas konstatera att stora genomgripande förändringar inte är möjliga.Våra förslag till ADB-stöd vid hanteringen av olika rätthjälpsfrågor kommerdock att innebära avsevärda förenklingar för de beslutande myndigheterna. Ävenen summering av övriga delförslag visar att åtskilligt bör kunna vinnas i frågaom förenklingar. Våra beräkningar av det ekonomiska utfallet av våraförslag redovisas i kap. 14. Vi räknar med en årlig besparing pårättshjälpsanslaget om mer än 40 milj, kr. Specialmotiveringen till författningsförslaget finns ikap. Vi har av flera skäl valt att utarbeta en helt ny lag, som vi harkallat lagen om rättshjälp (LR), Lagen är indelad i kapitel, vilket ökar dessöverskådlighet. Dispositionen under de olika rubrikerna är sådan attbestämmelserna i princip kommer i den följd de kan bli aktuella i ett enskiltärende, Lagen blir därför lätt att orientera sig i. Författningstexten harockså gjorts mera konkret för att göra det möjligt att hitta svaret på olikafrågor direkt i lagtexten. Vi har vidare strävat efter språkliga förenklingaroch har, där så har varit ägnat att öka överskådligheten, använt tabeller, 1största möjliga utsträckning har vi undvikit hänvisningar mellan olikaparagrafer. Det är vår uppfattning att dessa olika åtgärder bidrar tillåtskilliga förenklingar av den praktiska tillämpningen avrättshjälpslagstiftningen. Bilaga 2 Prop. 1987/88:73 Bilaga 2 Sammanfattning av rättshjälpskommitténs betänkande (SOU1985:4) Rättshjälp. Offentliga biträden, organisationsfrågor m. m. utgångspunktenför vårt arbete har varit de direktiv som utfärdades idecember 1981 (Dir 1981:75). I dessa direktiv tas upp en rad frågor somskall behandlas i utredningsarbetet. Vi har bedrivit vårt arbetei etapper och har tidigare lagt fram flera delbetänkanden.Här lämnar vi förslag i fråga om de delar av samhällets rättshjälp som viinte har behandlat tidigare. I och med detta är utredningsarbetet i enlighetmed de ursprungliga direktiven slutfört. Vårt arbete fortsätter emellertid med frågan omutvidgad rättshjälp åt i första hand kvinnor som utsatts för sexualbrotteller vissa andra våldsbrott, en fråga som vi genom tilläggsdirektiv,utfärdade , fått i uppdrag att utreda (Dir 1984:43). Ettgenomgående tema i de ursprungliga direktiven för vårt arbeteärkraven på att vi skall lägga fram förslagsom leder till besparingar för rättshjälpen och till förenklingar. Det betonas dockatt det grundläggande målet för rättshjälpssystemet inte får förloras ursikte vid översynen. Iavdelning II av betänkandet tar vi upp rättshjälps formen rättshjälp åt misstänkt i brottmål, dock inte frågan om rätten till offentlig försvarare, vilken vi tidigare behandlat i ett delbetänkande. Här berör vi i stället frågan om ersättning till offentlig försvarare (kap. 4), där vi föreslår en reglering som i stort överensstämmer medvåra tidigare förslag om biträdes- 119 ersättningvid allmän rättshjälp. Förslagen innebär Prop. 1987/88:73 utvidgade möjligheteratt erhålla både en mer nyanse- Bilaga 2 rad bedömning aversättningsfrågorna och ett bättre underlag förbesluten om ersättning. 5 behandlar vi förutsättningarna för vad vi kallar ekonomisk rättshjälp, dvs.annan rättshjälp åt misstänkt i brottmål än bistånd av en offentlig försvarare. I sak innebär inte våra förslag några förändringari förhållande till gällande rätt. Inte heller i fråga om förmånerna videkonomisk rättshjälp, som behandlas i kap. 6, lägger vifram förslag till ändrade regler. Dentilltalades ansvar för rättegångskostnader behandlas i kap. 7. Viföreslår att reglerna om den tilltalades betalningsskyldighetäveni fortsättningen skall vara utformade som ett system med återbetalningi efterhand och inte, som vid allmän rättshjälp, som ett system med förskottsbetalning.Vi har utarbetat en särskild tabell för återbetalningsskyldighetensstorlek i olika inkomstlagen. Aterbetalningsskyldighetensstorlek påverkas inte av om rättegången förs i eneller flera instanser. Så bör enligt vår uppfattning inte heller i fortsättningenvara fallet. Iavdelning III av betänkandet behandlar vi rättshjälpsformenrättshjälp genom offentligt biträde, där kap. 8och 9 upptar en redogörelse för gällande rätt såväl enligt RHL som enligt lagstiftningen på de olikavårdområden m.m. där sådan rättshjälp kan beviljas, våra övervägandenoch förslag i fråga om denna rättshjälpsform finns 1 kap. 10. Vi konstaterar där att detotala kostnaderna för denna rättshjälpsform är små i förhållande till kostnaderna för denallmänna rätts- hjälpen ochrättshjälp åt misstänkt i brottmål och att Prop, 1987/88:73 det därför är omöjligt atthär åstadkomma utgifts- Bilaga 2 minskningar för detallmänna som i absoluta tal kan jämföras med besparingarna på de andrarättshjälpsområdena . När dettill en början gäller frågan om i vilka ärendekategorier det skallfinnas möjligheter till rättshjälp genomoffentligt biträde har vi inte funnit skäl att föreslå förändringari förhållande till gällande rätt mer än i ett avseende. I fråga om utlänningarsom har tagits i förvar i ett ärende hos polismyndighet angåendeavvisning eller verkställighet av avvisning eller utvisning föreslår vi attden tid om minst en veckas förvarstagande som sätts somgräns för när rättshjälp skall kunna beviljas sänks tillmer än tre dagars förvarstagande. Deresonemang vi för om bl.a. syftet med ett offentligt biträde i LVU-målen ledertill förslag som innebär att det oftare än bör kunna förordnäs ett gemensamtbiträde för barnet och vårdnadshavaren i sådana mål och ärenden. Dagensregel att rättshjälp skall beviljas om det inte måste antasatt behov av biträde saknas, den s.k. presumtionsregeln, föreslår viskall behållas för utlänningsärendena och för mål och ärenden enligt LVU och LVI. I övriga ärendekategorierförordnäs offentligt biträde sällaneller mycket sällan trots att det i lagtexten finns en presumtionför att så skall ske. Vi föreslår attlagtexten skall ändras så att rättshjälp i dessa ärenden skall beviljas när detfinns behov av biträde. Avsikten härmed är dock inte att åstadkomma en minskning avantalet förordnanden av offentligt biträde jämfört med förhållandenai dag. Införandet avnågon form av kostnadsansvar för den en- Prop. 1987/88" 73 skilde diskuterasockså men tanken härpå avfärdas av Bilaga 2 flera skäl. Iavdelning IV av betänkandet tar vi upp olika organi-sationsfrågor. Vi föreslår i kap.11 att den nuvarande fördelningen av beslutsbefogenheter mellan rättshjälpsnämnd å enasidan och allmän domstol och allmän förvaltningsdomstolåandra sidan alltjämt skall gälla. I kap. 12 tar vi - mot bakgrund av bl.a. den minskningav antalet ärenden vid rättshjälpsnämnd som blir följden av våra förslag i huvudbetänkandet (SOU 1984:66) - uppfrågan hur många rättshjälpsnämnder som bör finnas . Slutsatserna blir här att endasten nämnd bör finnas och att det vid denna nämnd bör finnassex handläggartjänster och kanske nio - tio övriga tjänster.Var denna nämnd skall vara lokaliserad bör däremotutredas i annan ordning. i kap. 13. Vi föreslår att denna nämnd skall avskaffas. Skälen härtill är delsatt man därigenom kan komma ifrån de olägenhetersom har visat sig vara förbundna med det nuvarande systemet med dubbla besvärsordningar,dels att behovet av en särskild överinstans minskar påtagligt i en organisationmed bara en rättshjälpsnämnd som underinstans i stället för somtidigare sex resp. fyra rättshjälpsnämnder. I frågan om val av överinstans vid besvär över rättshjälpsnämndensbeslut i ärenden angående allmän rättshjälp har vi stannat för att den rättsligaangelägenhetens karaktär skall vara avgörande. Rättshjälpsnämndenskall med utgångspunkt i angelägenhetens art avgöra vilkendomstol som skall handlägga tvisten om en domstolsprövningblir aktuell. val av överinstans bör vara bindande. Domstolsverketsbefattning med rättshjälpsfrågor berörs i kap. 14. 15 diskuteras fördelningen av beslutsbefogenhe- Prop. 1987/88:73 ter.Vi föreslår här att , patentbe- Bilaga 2 svärsrätten ochstatens va-nämnd inte längre bör ha beslutanderätt i frågor omallmän rättshjälp. Här bör i stället rättshjälpsnämnden vara behörig myndighet. Vidiskuterar utförligt de problem och svårigheter somi vissa avseenden vållas av gränsdragningen mellan olika organsbeslutsbefogenheter.