prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — delar inte betänkandets tro pä atlstatsbidragen bör vara det sätt på vilket missbruksvårdens utformning skallpåverkas. Vad gäller resurser saknar inte samhället totalt sett medel. Vad sombehövs är friare möjligheter alt disponera de medel samhället totalt settsatsar på missbruksvård och missbrukels effekter. En friare resursanvändning av de medel som samhälletsatsar pä dessa sektorer skulle myckel snabbt öka kapaciteten inom vårdsektornoch den förebyggande missbruksvården. Exempelvis kunde förtidspensioner ochsocialbidrag ersättas i många fall med samhällsnytligt arbete, alkoholförtäringi samband med bilkörning helt förbjudas och slutligen dyrbar sjukhusvård föralkoholskadade kombineras/ersättas med missbmksvård. Enligl betänkandet är de tillgängliga vårdplatserna för fåi förhållande till behoven. Brislen är särskilt påtaglig förnarkotikamissbrukarna. Särskilda statliga medel föresläs utgä för alt utvecklaLVM-vården. Medel bör även utgå till den vård som erbjuds utanför LVM-hemmen. Enspeciell ledningsgrupp med företrädare frän och de bådakommunförbunden skall fördela dessa pengar. delar åsikten alt medel behövs för atttillskapa nya och bättre värdalternativ inom missbruksvärden. Utvecklingen bördock inte långsiktigt styras utifrån beviljande av projektbidrag utan utifrånsamhälleligt fastlagda mäl som respektive huvudmän har all rätta sig efter.Emellertid behövs sannolikt projektbidrag under ell inledningsskede för atlstyra, stimulera och påskynda utvecklingen. Kommunstyrelsen konstaterar all de föreslagnaförändringarna kan få avsevärda konsekvenser från kostnadssynpunkt. Förslagetatl utvidga grunderna för tvångsvården så atl den kan bli aktuell i etltidigare skede av missbruket bör rimligtvis leda lill atl etl ökat antal beredsvärd med slöd av LVM. På kan behovet av vårdplatser öka ytterligaretill följd av bl. a. HIV/AIDS-epidemins utbredning bland de intravenösanarkotikamissbrukarna. Det kommer atl behövas elt särskilt statsbidrag förutvecklingen av LVM-vården vid sidan av del reguljära statsbidraget. Eltsådant stimulansbidrag bör komma såväl kommun som enskilda huvudmän till del.Detta för att kunna utveckla en ny behandlingsinriktad LVM-vård och för utvecklingav behandlingsresurser för HIV-positiva missbmkare. En utvecklad och strukturerad öppenvård, utslussning ocheftervård efter behandling, handledning och utbildning av personal innebäravsevärt ökade kostnader för missbrukarvården som lill en del måste finansierasav statsbidrag. Uteblivna insatser eller onödigt sena insatser i ljuset avbl. a. HIV/ AIDS-epidemins utbredning bland intravenösa narkotikamissbrukare, kan medföra utomordentligt stora kostnader för samhället. Här måste dock stal, landstingskommuner och kommuner ta ell gemensamt ansvar för atl klara delta. En begränsning av HIV-smitlans utbredning och ell minskalmissbruk avsåväl alkohol som narkotika innebär stora kostnadsbesparingar för Prop.1987/88:147 samhället. Förutom alt en satsning på missbmkarvård är enhumanitär Bilaga 3 insats kan det dessutom i ett längre perspektiv varaekonomiskt lönsamt. Missbrukarvårdenmåste dock på kort sikt tillföras avsevärda ekonomiska resurser för atl klaraalt vända utvecklingen. Kommunstyrelsen vill framhålla att den kommunalasocialvården är beredd att la sin del av detta ansvar men atl det måste ske medavsevärda resursförstärkningar. Socialvärdsnämndenkan instämma i socialberedningens förslag, att det behövs fler päinstitution, speciellt för klienter som kräver särskilt noggrann tillsyn enligtLVM § 18. Del finns också planer, i viss män verkställda, på en utbyggnad avdenna vård. Å andra sidan får man inte gå i den fälla som f.d. JO på i sin utredning om hemmen för särskilt noggrann tillsyn enligt LVU §12. Där har det minskade upptagningsområdet inneburit atl klienter av olikasvårighetsgrad blandats, varav följt att den specifika kunskapen om desvåraste grupperna uttunnats. Dettorde därför även i fortsättningen vara nödvändigt med samarbete inom störreregioner än länen. Detta är emellertid inte något som behöver medföra krav pååtergång till statligt huvudmannaskap. Nämnden tror heller inle att det finnspolitiskt underlag för en sådan ändring. Örebroläns landsting har förståelse för att beredningens förslag mäste tvinga framresurser till bättre vård och tidigare ingripande. Förvaltningsutskottetskonkreta erfarenheter är alt den statsbidragsreformen som skett sedan 1983varit nödvändiga för att förändra en stelnad inslilutionsstruktur men atl delinte i längden är rimligt att verkställighet av enligt lag utdömd tvångsvårdskall vara beroende av olika huvudmäns eventuella frivilliga engagemang ochvilja att satsa på ekonomiskt riskfyllda institutionsresurser. Sammanfattningsviskan därför sägas, atl utskottet anser lagförslaget i sin helhet som en bra ochlogisk utveckling mot bakgmnd av de erfarenheter och kunskaper som finns i dagomkring missbmkssituationen i landet, men alt de konstruktiva ambitionernariskerar alt raseras om resurser till kvalitativt god vård inte tillskapas.Vidare är det realistiskt att tro, atl en vårdlag oavsett hur den utformas -enbart kan vara etl komplement till mer grundläggande generella socialpolitiskaåtgärder för att förhindra uppkomst och vidmakthållande av missbruk. Helamissbruksvården lider av allvarliga resursproblem. Om tillräckliga resurserhade avsatts för förebyggande vård och frivillig värd.så atl denna blivit effektivoch attraktiv, så hade behovet av tvängsingripande sannolikt kraftigtreducerats. Ökad satsning på vård i elt tidigt stadium hade sannolikt ocksåbidragit till en lägre totalkostnad för samhället, genom all vårdtidernaförkortals och bättre rehabiliteringsresultat uppnåtts. TCOanser också all ökade resurser bör ges som stöd till frivilliga organisationer som är en viktig resurs i missbruksvården. Frivilligorgani sationernas insatser är ett värdefullt komplement lill samhällets värd och ansvar både i del förebyggande arbetet och i det nätverk som bör finnas runt missbmkaren. TCO anser alt denväsentligaste åtgärden inom missbmksvården för att Prop. 1987/88:147 uppnåelt förbättrat vårdresultat är atl utöka resurserna. Delta krävs för atl Bilaga3 möjliggöra en satsning på personalen. Det gäller alt satsa på lönerna,utbildning, metodutveckling och forskning, yrkesrollsutveckling och arbetsmiljö. Ettallvarligt problem är att del i stort sett saknas LVM-en-heter ilandet. Även om en viss planerad utbyggnad pågår, torde inom överskådligframlid antalet vårdplatser på LVM- instilutioner vara gravtunderdimensionerat. Det är också väsentligt att andra vårdresurser förmissbrukargrupperna i form av polikliniker och missbmksteam bibehålls ochförstärks och inle försvinner som pä vissa håll . Socialberedningenanser att tvångsvärden i fortsättningen mäste ha högt ställdarehabiliteringsmål. Detta kräver en ny typ av kvalificerad tvångsvård som istort sett saknas . LVM-vården mäste rustas upp. Kunskaps- ochmetodutvecklingen mäste stimuleras, löner och andra anställningsvillkor förpersonalen måste förbättras. Dessutom bör särskilda ekonomiska satsningargöras i form av elt särskilt statsbidrg för alt utveckla LVM-vården. LOvill starkt understryka behovet av en sådan satsning. Den riskerar annars alt bli en form av förvaring utan särskiltframgångsrika resultat. Effektiv vård kräver kunnig och engagerad personal.Kraftiga satsningar på personalen säsom beredningen föreslår - är enavgörande förutsättning för att utveckla missbrukarvårdens kvalitet. Vimenar dock atl hela missbmkarvårdens status måste höjas. Inte minst denkommunala som ju fått vidkännas sämre resurseroch ett försämrat arbetsklimat. En viktig del av samhällets stöd tillmissbrukarvården är därför enligt vår uppfattning en kraftig ekonomisk satsningpå såväl metodutveckling och kunskapsuppbyggnad som personalutveckling för altfå till stånd etl nyll engagemang och ett nytt intresse för missbrukarvårdenöverhuvudtagel. Eftersomtvångsvårdens roll i missbmksvården fastställs av statsmakterna, är del därförenligt BRF:s mening rimligt alt en utökad tvångsvård åtföljs av ett ökatekonomiskt åtagande från statens sida. Detta riktade bidrag till LVM-vården börockså kompletteras med ett rejält påslag av det generella bidraget, som variloförändrat . I resurstillskottet bör också medräknasökade utbildningsinsatser och personalför-slärkningar. RFHLuppfattar det ekonomiska lägel inom vårdsektorn så, alt det inte finns utrymme för både en kraftig utbyggnad av den frivilliga narkoman vården i form av särskilda öppenvårdsenheter (narkomanvärdsbaser) och ett differentierat utbud av bra behandlingshem och en samtidig kraftig utbyggnad av LVM-vården i enlighet med beredningens förslag. måsteske på det andras bekostnad och en prioritering måste företas. 14 1987/88. RFHL bedömer det sä attsatsningen i första hand måste göras inom Prop. öppenvårdssidan (så altdyr tvångsvård kan förebyggas) och pä bra be- Bilaga 3 handlingshem som kan gesekonomiskt utrymme för utvecklingsarbete, så att missbrukargrupper somi dag hamnar i marginalen kan erbjudas bra narkomanvård och gmppersom man har problem med kan erbjudas en bättre värd. Vägen lillframgång för svensk narkomanvård går via kunskaps- ochmetodutveckling och god framförhällning i rekrytering och utbildning av morgondagenspersonal. Den vägen blir svårframkomlig om beredningens förslag omutvidgad tvångsvård går igenom. Attresurser satsas på att bygga ut vårdformer som bygger på frivillighet ochsamspel med den enskilde. kan samhället inle tillgodose den efterfrågansom finns på goda värdinsatser. Del behovet behöver täckas i stället för attsatsa resurser på en tvångsvård som ingen vill ha och som därför inte blirframgångsrik. Altdet måste finnas kvalificerade vårdallernativ även för de missbmkare som är isvagast situation. De insatser som görs för att bygga uppkvalificerad vård kommer inle de sämst ställda missbrukarna fill dd.Utbyggnaden görs i stor utsträckning i privat regi och vänder sig lill i förstahand missbmkare med relativt ordnad social situation och god prognos. AL/?0föreslår bl. attett utökat ekonomiskt stöd till klientrörelsen möjliggörs, atlekonomiska resurser ställs till förfogande för utbildning i bl. a. motivationgällande personal på LVM-hem, socialsekreterare saml annan personal inommissbmksområdet. attbehandlingsinnehållet på befintliga LVM-institufioner utreds och förbättras, atlresurserna för öppenvården utökas. /OCr/NTOframhåller bl. Ovanhar konstaterats alt kriminalvården saknar resurser för att i tillfredsställandeomfattning kunna sälta in nödvändiga sociala stöd- och behandlingsåtgärder.Detsamma gäller, som tidigare betonats, . Missbmksarbetet och deförebyggande insatserna är till följd av samhällets ekonomiska svårigheter lågtprioriterade. Enförsta nödvändig uppgift är nu att förhindra urholkning. Bådesamhällsinstanserna och de frivilliga organisationerna måste ges tillräckligapersonella och ekonomiska förutsättningar för atl bedriva meningsfulltvårdarbete, inte minst bland dem som av fri vilja och egen kraft efterfrågarsådan. Oberoendeav inställning till tvånget som metod bland vuxna missbmkare måste det dockframstå som meningslöst att utöka vårdtidens längd och grunderna förtvångsingripanden om det inte ställs erforderliga ekonomiska resursertill förfogande. Vårdmetoderna måste utvecklas. Del är inte rimligt attfinansiera fortsatt och utökad tvångsvård (med tvivdakfi-ga behandlingsresultat)pä bekostnad av social service och förebyggande insatser. 6 Övrigaförslag Prop. Tvåav remissinstanserna vill utvidga möjligheterna lill kontrollåtgärder undervårdtiden enligt LVM. RÅ anser att en "fullständig kroppsbesiktning börkunna göras när missbukaren vårdas på ett LVM-hem". Kammarrätten iStockholm framhåller att domstolen i tidigare yttrande ifrågasatt om interegler motsvarande dem i 52 a-c §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstaltrörande kroppsbesiktning och föreläggande att lämna urinprov bör införas iLVM. Domstolenvidhåller alt en sådan lösning är motiverad. Med tanke på spridningen av AIDSbland spmtnarkomaner bör även föreläggande att lämna blodprov kunna komma ifråga. Tilläggas kan att inom kriminalvården AIDS-test erbjuds vid intagningoch att erbjudandet accepteras av de flesta. 6.2 Vilande LVM-beslut och "tvångsvist kontaktmannaskap'' Socialberedningenföreslår alt rättens beslut om vård enligl LVM upphör alt gälla om vården intehar påbörjats från den dag beslutet vann laga kraft. Länsstyrelseni avstyrker förslaget. Ett beslut om tvångsvärd börverkställas relafivt omgående. Det finns, enligt , annars en riskatl liden används som "en form av villkorligt anstånd". Tvåremissinstanser föreslår att fristen föriängs. Fristenskulle kunna förlängas lill förslagsvis och ett nytt begreppinföras i lagen - nämligen anstånd med verkställighet. kansocialnämnden aktivt verka för att ge klienten erforderligt stöd i form avbostad och arbete eller utbildning samt i övrigt personligt stöd ellerbehandling för att klienten skall kunna varaktigt komma ifrån sitt missbruk.Troligen skulle många, vilka annars intas på LVM-hem, härigenom kunnakvarstanna ute i samhället och vårdas genom frivillig medverkan och såledesantalet tvängsvårdade minska. Kammarrättenifrågasätter också om inte nägon form av "tvångsvisa förebyggandeätgärder" eller "tvångsvist kontaktmannaskap eller övervakning"vore värt atl pröva. Omman med förebyggande åtgärder, som efter beslut av länsrätt tvingades på enmissbmkare, kunde undvika bara några få fall av tvångsvård, vore en bestämmelsei någon fnän motsvarande 14-15 §§ nykterhelsvårdslagen att förorda. Främst deunga missbrukarna skulle man kunna nä med sådana åtgärder. RNS anser att fristen förverkställigheten av etl LVM-beslut bör förlängas Prop. 1987/88:147 frånföreslagna . RNS anser vidare att förslaget Bilaga 3 saknar s. k. mdlanåtgärder, dvs. mindre men tvingande åtgärder, genomfördai hemkommunen. RNSanser det vara både humant och ekonomiskt att införa någon eller någramdlanåtgärder såsom föreskrift och övervakning. Dessa åtgärder skulle i så fallbeslutas av SN och kunna överklagas till länsrätl. FMNtar inle uttryckligen ställning i dessa frågor men ifrågasätter omman helt skall utesluta s.k. "mdlanåtgärder" exempelvis "vilandeLVM-beslut" med föreskrifter om alt påbörja behandling. Med nuvarande ochföreslagen utformning av lagen blir det en "antingen eller"situation. antingen frivilliga åtgärder eller institutionsplacering i vartfall inledningsvis. Jämför exempelvis kontraklsvärdens möjligheter. Dessaställer emellertid ytteriigare krav pä kvalificerade resurser inom den öppnavården. Lagrådsremissens lagförslag Prop. Bilaga 4 1 Förslag till Lag om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs följande. 1 § De i I §socialtjänstlagen (1980:620) angivna målen för samhällets socialtjänst skallvara vägledande för all värd som syftar till att hjälpa enskilda människor atlkomma ifrån missbruk av alkohol, narkotika eller andra beroendeframkallandemedel. Vården skall bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt ochintegritet och skall sä långt det är möjligt utformas och genomföras isamverkan med den enskilde. 2 § Vård inomsocialtjänsten ges en missbrukare i samförstånd med honom enligt bestämmelsernai socialtjänstlagen (1980:620). En missbrukare skall dock beredas vårdoberoende av eget samtycke under de fömtsättningar som anges i denna lag(tvångsvård). För tvångsvårdens innehåll och utformning gällerbestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte nägot annat anges i denna lag. 3 § Tvångsvården skall syfta till atl motiveramissbrukaren atl frivilligt medverka lill fortsatt behandling och stöd för att komma ifrån sill miss bruk. 4 § Tvångsvård skall beslutas, om nägon till följd av ettfortgående missbruk av alkohol, narkotika eller annat beroendeframkallande medel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inle kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen (1980:620) eller pä nägot annat sätt och han till följd av missbruket 1. utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa förallvarlig fara, 2. uppenbarligenäventyrar sina levnadsförhållanden i övrigt, eller 3. kan befaraskomma all allvarligt skada sig själv eller någon närslående. Om någon ges vård med stöd av lagen(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, hindrar dettainle etl beslut om tvångsvärd enligt denna lag. 5 § Länsrättenbeslutar om beredande av tvångsvård. 6 § Myndighetersom i sin verksamhet regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldigaatt anmäla till om de får kännedom om alt någon kan antas vara ibehov av vård enligt denna lag. Detta skall dock inte gälla myndigheter inomhälso- och sjukvården i vidare män än som följer av andra stycket. En läkare skall göra anmälan fill , om han isin verksamhet kommer ikontakt med någon som kan antas vara i behov av vård enligt denna lagoch han bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård ellerbehandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom 7 § skallinleda utredning, när den genom anmälan enligt Prop. 1987/88:147 6 § eller på något annat sätt har fält kännedom om att det kan finnas skäl Bilaga 4 atl bereda nägontvångsvård. Myndighetersom anges i 6 § första stycket är skyldiga att lämna allauppgifter som kan vara av betydelse för en sådan utredning. 8 § När en fråga uppkommit om attbereda en missbrukare tvångsvård skall socialnämnden lämna enredogörelse för missbrukarens förhållanden samt för tidigare vidtagna och förplanerade åtgärder. skall också ange i vilket hem intagning kanske och vilken vård utanför hemmet som planeras, om intagning sker. 9 § skall i sambandmed att redogörelsen enligl 8 § upprättas utse en tjänsteman hos nämnden somskall svara för kontakterna med missbmkaren och med olika vårdgivare. 10 § När utredningen har inlettsskall , om det inte är uppenbart obehövligt, besluta omläkarundersökning av missbrukaren saml utse en läkare för undersökningen.Läkaren skall i elt intyg ange missbrukarens aktuella hälsotillstånd. 11 § Anser efterutredning att det finns skäl alt bereda någon tvångsvård, skall länsstyrelsenansöka om sådan vård hos länsrälten. Tillansökan skall fogas de uppgifter socialnämnden lämnat enligt 8 § och, om detinte möter synnerligt hinder, etl läkarintyg om missbmkarens aktuellahälsolillslånd. Omansökan inle innehåller läkarintyg eller om det behövs av något annat skäl, fårrätten besluta om läkarundersökning. 12 §Har rätten beslutat om tvångsvård skall socialnämnden se lill att beslutet verkställs genom atl missbmkaren bereds vård i elt hem som avses i 22 § eller, i fall som avses i 24 § första stycket, på sjukhus. Rättensbeslut upphör alt gälla, om vården inte har påbörjats frän dendag då beslutet vann laga kraft. Beslutetupphör också att gälla om missbrukaren, sedan vården har påbörjats, i följd antingen har vistats olovligen utanför ett hem som avses i22 § eller varit intagen i häkte eller kriminalvårdsanstall. 13 §Socialnämnden eller polismyndigheten fär besluta att en missbmka re skall omhändertas, om 1. detär sannolikt atl han kan beredas vård med slöd av denna lag, och 2. rättensbeslut om vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sill hälsotillstånd allvarligt försämrat, om han inle får omedelbar vård, eller på gmnd av all del fördijgger en överhängande risk för att han lill följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller nägon närstående. beslut om omhändertagande inte avvaktas, får beslut omomhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot somnämnden har förordnat. Beslutet skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. Närlänsstyrelsen har ansökt om tvångsvård, fär även rätten besluta att missbmkaren skall omhändertas. 14 § En läkare skall göra anmälan fill socialnämnden,om han i sin Prop. 1987/88:147 verksamhet kommer i kontakt med någon som kan antas Bilaga 4 behöva las om hand enligt denna lag och han bedömer atldenne inte kan beredas tillfredsställande värd eller behandling genom läkarensegen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. 15 § eller polismyndigheten beslutat omomedelbart omhändertagande, skall beslutet genast underställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frägan om värd. skall genast underrättas om beslutet. fattat beslutet, skall myndigheten genast underrättasocialnämnden om sitt beslut. 16 § Innan ett beslut om omhändertagandeunderställs rätten skall den myndighet som fattat beslutet, om det inte möter hinder, låta den omhändertagne få del av handlingarna i ärendet saml underrätta honom om hans rätt att 1. yttra sigskriftligt lill rätlen inom en viss angiven tid, 2. begära muntligförhandling, och 3. erhållarättshjälp genom offentligt biträde. Myndigheten skall också upplysa honom om att rätten kankomma att avgöra målet även om yttrande inte lämnas. 17 § Rätten skall så snart det kan ske och senast från det att beslutet underställdes rätten eller, om beslutet inte är verkställt när det underställs, från det att beslutet verkställdes, pröva om omhändertagandet skall bestå. Denna tid får förlängas lill , om del på grund av någon särskild omständighet är nödvändigt. Om det inte finns skäl för omhändertagande, skall rättengenast upphäva beslutet. 18 § Om omhändertagande har beslutats enligt 13 § förstaeller andra stycket, skall ansökan om tvångsvård ha kommit in lill länsrätten inom från det länsrätten meddelade beslut att omhändertagandel skulle beslå. Har ansökan inle kommit in inom denna lid eller finner länsrätten att det inte längre finns skäl för omhändertagande, skall länsrätten upphäva beslutet om omhändertagande. Elt beslut om omhändertagande upphör att gälla när rätlenavgör frågan om vård enligt denna lag eller om den omhändertagne häktas. 19 § skall se fill att den som äromhändertagen enligt 13 § utan dröjsmål bereds vård i etl hem som avses i 22 § eller, i fall som avses i 24 § första stycket, på sjukhus. 20 § Tvångsvården skall upphöra så snart syftet med vårdenär uppnått och senast när vården har pågått (vårdtid). Vården skall anses påbörjad när missbmkaren på gmnd av beslut om om händertagande eller tvångsvård inställt sig vid eller förts till ett hem som avses i 22 § eller ell sjukhus. Vården upphör genom beslut om utskrivning enligl 25 §. 21 § Som vårdfid räknasinle den tid då missbrukaren Prop. 1. olovligen vistas utanför elthem som avses i 22 § eller Bilaga 4 2. är häktad eller intagen ikriminalvårdsanstall. 22 §Tvångsvård lämnas genom hem som drivs av landstingskommuner eller kommuner och som är särskilt avsedda alt lämna vård enligl denna lag (LVM-hem). Ett sådant hem skall ledas av en styrelse. Styrelsenföreslär värden vid hemmet i den män uppgiften inte har överlåtits på ensärskild föreståndare. 23 § För missbrukare som behöverstå under särskilt noggrann tillsyn skall del finnas LVM-hem som är anpassadeför sådan tillsyn. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,beslutar vilka hem som skall vara sådana hem. 24 § Värden skall inledas påsjukhus, om fömtsättningar för sjukhusvärd är uppfyllda och del anses lämpligtmed hänsyn till den planerade vården i övrigt. Omnägon behöver sjukhusvård , skall han beredas tillfälle tillsådan värd. Överläkarenvid den sjukhusenhet där missbmkaren värdas skall se till atl socialnämndeneller den som förestår vården vid LVM-hemmet genast underrättas, om missbmkarenönskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Överläkaren får besluta altmissbrukaren skall hindras att lämna sjukhuset som behövs för atlsäkerställa att missbmkaren kan föras över till etl LVM-hem. 25 §Om intagning i och om utskrivning från elt LVM-hem beslutar den som förestår vården vid hemmet. Densom förestår vården vid ett LVM-hem får besluta att en intagen skall flyttastill elt annal LVM-hem, om det anses lämpligt från vårdsynpunkt och den somförestår vården vid det andra hemmet samtycker till överflyttningen.