prop · GB03147 · 1987-12-31 00:00:00 — Del är självfallet en mycketsvår uppgift med tanke på all klienternas möte med vården i allmänhet präglasav elt myckel starkt motstånd. Men det behöver inte' vara omöjligt om LVM-hemmetges rimliga fömtsättningar att klara uppgiften. Ur detta perspektiv är det enfördel att utveckla små behandlingsenheter med hög personaltäthet. Som framgått av vad jag har anfört bör LVM-vårdeninte inskränka sig till själva institutionsvistelsen. Inom ramen för denmaximala vårdtiden bör perioden på LVM-hemmet oftast kunna följas avförsöksvis anordnad värd i andra former. Värdperioden på institutionen bör i enlighet med vad jagnyss anfört utnyttjas för en noggrann bedömning av klientens situation ochplanering av de fortsatta behandlingsinsatserna saml elt aktivt molivationsarbete. Vidare bör framhållas atl del är elt oavvisligt krav atltvångsvården är väl integrerad i den övriga missbrukarvården. LVM-hemmen börvara nära knutna fill de långsikliga behandlingsenhelerna; de frivilligabehandlingshemmen, familjevården, olika behandlingsprogram i öppenvården etc.Det är vidare viktigt alt utan onödiga dröjsmål knyta an lill del som uppnåttsi molivationsarbetel och så snart det finns förutsättningar föra över klienten fillelt långsiktigt behandlingsprogram. Kompetens, handledning m.m. Som framhållits ställer narkotikamissbrukarna LVM-vårdeninför en utomordentligt svår behandlaruppgift. Ingen annan sektor inom missbru karvården möter klienter med ell sä massivt motstånd mot behandlingen och ställer så stora krav på personalens engagemang och personliga lämp lighet. Personalen måste därför besitta ett betydande mått av kunskap och erfarenhet om den skall ha rimliga möjligheter all klara uppgiften. En förutsällningför att LVM-vården skall kunna ges ett kvalificerat Prop. 1987/88:147 innehållär atl man kan rekrytera personal med lång och gedigen erfarenhet frånnarkomanvården och angränsande vårdområden. Även om personal-rekryteringen ärförknippad med betydande problem, kan situationen ändå - som socialberedningenframhåller - te sig gynnsam frän den synpunkten att det numera finns en välutbyggd narkomanvård såväl inom den frivilliga vården för vuxna missbmkare sominom av unga. Det torde därför finnas potentiella möjligheter attrekrytera personal med de kunskaper och erfarenheter som krävs till LVM-vården. Detär vidare angeläget att man skapar en behandlingsorganisalion som förmår hällapersonalens engagemang vid liv och som stimulerar kunskaps-ochmetodutvecklingen inom vårdområdet. I detta ligger både att verksamheten gesrimliga ekonomiska och andra yttre förutsättningar och att det finns utrymmeoch resurser för kontinuerlig och kvalificerad handledning och fortbildning avpersonalen. Tillbilden hör också att den personal som arbetar inom har en sädanplacering i värdkedjan att de inte automatiskt kan överblicka resultatet avsitt arbete. Personalgmppen återser i allmänhet inte de klienter som denlyckats föra vidare till mer långsikfiga behandlingsprogram utan endast dem somhar misslyckats och återkommer för nya värdperioder på LVM-hemmet. Det är ettav skälen till att det är angeläget att LVM-hemmen utvecklar metoder för enkontinuerlig uppföljning som kan ge en bild av i vilken män institutionens mäloch de individuella behand-hngsmålen uppnås. Detär också viktigt att ge personalen möjligheter till ett organiserat ochfortlöpande erfarenhetsutbyte med andra enheter inom vårdsektorn. Dettaunderlättas av alt vårdsektorn - även efter en utbyggnad - kommer att varaförhållandevis liten. Dethar, bl. a. under remissbehandlingen, framkommit att många av de missbmkare sombereds värd med stöd av LVM har mer eller mindre svära psykiska störningar. Dethar framhållits att LVM-hemmen har stora svårigheter att erbjuda dessa missbmkareadekvat vård. Dessa problem rör även missbmkarvårdeni övrigt. Jag vill erinra om att jag i lagrådsremissen (avsnitt 3.4) konstaterat atl såväl som psykiatrin i ökande omfattning kommer i kontakt med missbrukare med svåra psykiska störningar. Därvid harjag bl. a. understmkit att det inte får råda nägon tvekan om att psykiatrin har ett självklart vårdansvar för patienter där missbruket är en del av en tyngre psykiatrisk problemafik. Det krävs bl. a. att landslingen, som en del av den förändring som psykia trin genomgår, utvecklar vårdresurser för långsiktig rehabi litering av missbrukare med svåra psykiska störningar. Det kan enligt min mening inle accepteras att missbrukare med en sådan problematik bereds vård med stöd av LVM enbart av det skälet alt psykiatrin saknar adekvata vårdresurser. Jag har vidare framhållit behovet av en nära samverkan . mellansocialtjänsten och psykiatrin och därvid bl. pekat på socialtjänst- Prop.1987/88:147 ens behov av psykiatriska konsullafionsinsatser inom missbrukarvården. Somframgått av lagrädsremissen anser jag alt bör fä i uppdrag atlutarbeta en plan för hur vården av de psykiskt svårt störda missbmkarna kanförbättras. I det arbetet bör självfallet de problem som LVM-hemmen ställsinför i arbetet med dessa missbmkare uppmärksammas. 3 Forskning och statistik 3.1 Forskning om LVM-vården Socialberedningenkonstaterar att del har gjorts få uppföljningsundersökningar om tvångsvärdensresultat och effekter för olika grupper av missbmkare. Studier som möjliggörjämförelser mellan effekter av tvångsvård och andra vårdinsatser för tungamissbrukare saknas helt, liksom jämförelser mellan effekter av tvångsvård ochutebliven vård. Det saknas också studier som belyser tvångsvårdens effekter pålängre sikt. Jagdelar beredningens bedömning alt det är angelägel alt genom kvalificeradeforskningsinsatser följa tillämpningen av LVM och utvärdera de förändringar avlagstiftningen som jag i del föregående har föreslagit. Jag avser atl återkommatill regeringen med förslag om att delegafionen för social forskning fär iuppdrag att lämna förslag fill elt forskningsprogram inom området. Socialberedningenhar i sitt betänkande pekat på brister i den nuvarande statistiken om värd avmissbrukare m.m. Beredningen föreslär att stafis-tiska centralbyrån (SCB) ges iuppdrag att i samråd med göra en översyn av statistiken i syfteatt göra den mera tillförlitlig och användbar för planeringen avvårdresurserna. Jagkan instämma i atl det finns brister i nuvarande statistik. En del av dessabrister bör kunna åtgärdas inom ramen för den löpande stafisfiken. Det gällerdels rena kvalitets- och definitionsfrågor, dels vissa kompletteringar bl. a.av uppgifterna om utslussning under tvångsvård. Dämtöver finns problem medstatistiken som mer generellt gäller möjligheterna att följa och utvärdera denaktuella verksamheten. Det har bl. a. i olika sammanhang påpekats att hem förvård eller boende inle har nägon skyldighet att lämna statistiska uppgifter fillSCB, vilket kan begränsa möjligheterna att få in ett fullvärdigt stalistikunderiag.Jag avser att återkomma fill regeringen med förslag om att ge SCB i uppdrag atti samråd med lämna förslag till förändringar och omprioriteringarav den aktuella statistiken och åtgärder i syfte att säkerställa atterforderliga statistiska uppgifter kan samlas in. 4Statsbidragsfrågor m. m. Prop. Jaghar i det föregående redogjort för en rad åtgärder som syftar lill atl i enbred mening förslärka missbrukarvården. Socialberedningen konstaterar all missbmkarvårdensresurser totalt sett är underdimensionerade. Beredningen konstateraremellertid också att man inte kan se problemet så enkelt att det enbart handlarom atl lägga nya resurser lill redan befintliga. En central fräga är hur debefintliga resurserna utnyttjas och om det är möjligt att använda dem pä etteffektivare sätt. Jag instämmer helt i detta synsätt och menar att del finnsmöjlighet att ytterligare öka effekfiviieten i missbmkarvården. Socialberedningenkonstaterar att särskilt de lunga missbrukarnas vårdkonsumtion är omfattande.Mänga av dem återkommer gäng på gäng hos såväl primär- som landstingskommunalavärdgivare och, vilket särskilt gäller narkotikamissbmkarna, inomkriminalvärden. Denna bild är inte minst giltig för de missbmkare som blirföremål för insatser enligt LVM. Socialberedningens kartläggning visar allmånga återkommer för vård enligl LVM, i vissa fall per är. Därtillkommer alt vårdkontakter inom såväl den somatiska som den psykiatriska hälso-och sjukvården lill följd av missbruket är vanligt förekommande mellanvårdperioderna på LVM-hemmen. Vårdkostnaderna blir således höga även om ingaplanerade och långsikfigt syftande ätgärder sätts in, något som enligtberedningen tyvärr ofta är fallet. Tillbilden hör också atl de olika vårdsystemen fungerar som kommunicerande kärl iden meningen att förändringar i elt vårdsystem tenderar att skapa förändringarockså i andra. Således kan effektivare värdinsatser inom socialtjänsteninnebära stora kostnadsbesparingar inom främst hälso-och sjukvården. Det saknasdock lill stor del kunskaper om de samhällsekonomiska konsekvenserna av olikavärdinsatser. Jag delar beredningens uppfattning att de ekonomiska analysinslmmenlenbör vidareutvecklas. Del är av stor betydelse alt man får säkrarebeslutsunderlag för prioriteringar inom missbrukarvården. Del finns vidarebehov av bättre ekonomiska underlag för vårdresursplaneringen och för dediskussioner och förhandlingar som förs mellan huvudmännen om hur tillgängligaresurser skall fördelas. Som jag återkommer fill i det följande avser jag attföreslå regeringen alt ge riksrevisionsverkel (RRV) i uppdrag att analyseradessa frågor i samband med en granskning av effekterna av det nu gällandestatsbidragssystemet. Somjag har understrukit bör de tunga missbmkarnas värdbehov över en längre tidrymd beaktas i större utsträckning än vad som sker , oberoende av om värden ges i frivilliga former eller med stöd av LVM. Det är de långsiktiga, frivilliga vårdinsatserna som måste sättas i främsta rummet. Strävan bör vara att undvika den planlösa och destrukti va mndgång i vårdsystemet som alltför ofta kännetecknar de lunga miss bmkarnas vårdkontakter. En sådan inriktning av arbetet bör enligt min mening kunna leda fill att de befintliga resurserna används på ett effektiva re sätt. Under de år som gäll sedansocialljänstreformen genomfördes har den Prop. 1987/88:147 sektor inom denkommunala som är inriktad på individ- och familjeomsorgexpanderat förhållandevis kraftigt. Socialberedningen uppger att antaletsocialsekreterare inom individ- och familjeomsorgen har ökat med underåren 1982-1986. Det är dock inte möjligt atl ange hur stor del av resursernasom avsatts för missbrukarvård. Enligt min mening bör det i kommunerna finnasstora möjligheter att skapa en effektivare organisation genom bl. a. elt meraspecialiserat missbruksarbete. Jag anser alt de effekfiviielsvinsler som kanuppnås innebär att de totala kostnaderna för missbrukarvården inte behöver blihögre. Undersenare år har också den frivilliga institutionsvården byggts ut. Framför alltinom narkomanvården har det skett en kraftig utbyggnad av resurserna. En vissutbyggnad har också skett av inslitulionsplatser vid behandlingshem föralkoholmissbrukare. De nyfillkomna platserna för alkoholmissbmkare vänder sigi stor utsträckning lill missbrukare som har kvar åtminstone en del av sinsociala förankring. Omstruktureringen inom denna inslilulionsseklor har alltså varilbetydande. När del gäller inslitu-tionsplatser för alkoholmissbrukare gör jagbedömningen alt tillgången på sådana platser totalt sett svarar relativt väl molbehoven. Socialberedningen har dock pekat på att det i en omstruktureringssitualionfinns uppenbara risker för atl de tyngsta missbrukarnas behov inle blirtillgodosedda. Jag delar dessa farhågor och ser det som nödvändigt altkommunerna och huvudmännen för institutionerna uppmärksammar delta ivårdresursplaneringen. Frågan bör ocksä belysas i den utvärdering som skallligga till grund för ställningstaganden om hur statsbidragssystemet till missbrukarvårdm. m. bör vara utformat fr. o. m. . Underde har del skett en omfattande utveckling av narkomanvärden, inleminst i form av särskilda insatser för bekämpningen av HIV/AIDS. Regeringen harlämnat ell omfattande slöd till huvudmännen för att påskynda utbyggnaden av nyaenheter inom narkomanvården. kvarstår dock elt behov av ytterligareutbyggnad av vården för narkotikamissbrukare. Regeringen har i propositionen (prop.1987/88:79) om åtgärder mol AIDS poängterat behovet av en offensiv narkolikapolitik.Utöver tidigare beslutade satsningar har bl. a. föreslagilsatl medel skall anvisas för fortsatta förebyggande åtgärder inomnarkomanvården, all elt extra bidrag ges lill kommuner och landsting samt atl etlsärskilt statsbidrag utgår för alt stimulera utbyggnaden av LVM-vården förnarkotikamissbrukare. Etl intensifierat samarbete mellan ochkriminalvärden har kommit lill sländ och utvecklas vidare. Regeringen harvidare i årets budgetproposition föreslagit närmare 5,5 milj. kr. för altstimulera utvecklingsarbetet inom narkomanvården. De ändringar av LVM somjag har föreslagit torde medföra ökade kostnader för kommunerna främst lill följd av utbyggnaden av LVM-vår den för narkotikamissbrukarna. Jag återkommer i det följande lill inrikt ningen av det särskilda statsbidraget för denna utbyggnad. Även när del gäller alkoholmissbrukarna kan de föreslagna lagändringarna medföra kostnadsökningar för kommunerna. Dessa bör emellertid kunna kompen- 239 seras genom en viss omstmktureringinom vårdsektorn. Som jag tidigare Prop. 1987/88:147 konstaterat har endastcirka en fjärdedel av platserna vid de LVM-hem som huvudsakligen vänder sigtill alkoholmissbrukare disponerats för värd enligl LVM. De övriga platsernahar disponerats för vård enligt socialtjänstlagen. Jag anser atl en någothögre andel av platserna vid dessa LVM-hem bör kunna användas för vård enligt LVM,förutsatt att den nödvändiga utbyggnaden av öppenvårdsalternaliven kommer fillstånd. Den ökning av plalsantalet för alkoholmissbrukare vid hem för särskiltnoggrann tillsyn som kan erfordras, bör enligt min mening kunna tillgodosesgenom att vissa av de befintliga LVM-hemmen anpassas för sädan tillsyn.Socialstyrelsen har regeringens bemyndigande atl besluta vilka hem som skallanses som hem för särskilt noggrann tillsyn. Förvaltningsdomstolarnakan inledningsvis komma att belastas av en viss ökning av antalet ärendenenligt LVM. Ökningen av vårdfidens längd och den allmänna effektiviseringen av missbrukarvårdenbör dock medföra att enskilda missbrukare inte återkommer så ofta som idagsläget. Jag gör därför bedömningen alt domstolarnas arbete kan utföras inomnuvarande resursramar. Länsstyrelsernakan också åtminstone inledningsvis få en ökad ärendemängd. Förslagen om ellökat utredningsansvar för socialnämnderna kommer dock alt uppväga ökningen avantalet ärenden. Min bedömning är alt de förslag som jag lämnat inte kommer altinnebära ökade resursbehov hos länsstyrelserna. Deförslag i övrigt som gäller akfivare insatser av socialnämnden torde inte ledatill några kostnadsökningar för kommunerna. Uppgifterna bör, som jagframhållit, genom organisatoriska förändringar. 4.2 Statsbidrag till missbrukarvård m. m Efteren överenskommelse mellan statens förhandlingsnämnd och de båda kommunförbundenbeslutade om en ny konstruktion av statsbidragen lill missbrukarvården(prop. 1984/85:151, SoU 26, rskr. Utgångspunktenför statsbidragssystemet är att främja målen för och stödja enutveckling av värdinnehållet. Bidraget skall även medge handlingsfrihet vidutveckling och förändring av verksamheten. Syftet är att gekommunerna frihet all välja de för deras behov och förutsättningar lämpligastevårdformerna. nya bidragssystemet är de tidigare statsbidragen lill driften av hem förvård eller boende respektive till alkoholpolikliniker och vårdcentraler förnarkotikamissbrukare sammanförda lill ell gemensamt statsbidrag. Ett viktigtsyfte med sammanslagningen var alt luckra upp gränsen mellan institulionsvårdoch öppen vård. Statsbidraget utgår i formav kommunbidrag, platsbidrag och omstmktu- reringsbidrag. Kommunbidraget kan fritt disponeras av kommunerna för olika typer av insatser och lill olika verksamheter, bl. a. sådana som drivs av organisationer, stiftelser eller annan huvudman med ideell inriktning. Det baseras huvudsakligen på del genomsnittliga antalet vårddagar som varje kommun utnyttjat vid statsbidragsberättigade institutioner under 240 åren 1983och 1984. Kommuner som haft låg utnyttjandegrad garanteras ett Prop.1987/88:147 bidrag motsvarande av del genomsnittliga antalet värddagar perI 000 invånare i riket som helhet. Ett genomförande fullt ut av principen att kommunernaskall ha hela kostnadsansvaret för vården ansågs dock äventyra existensen avvissa insfitutioner som krävs för värden av de mest utsatta grupperna. Dessainstitutioner har stora upptagningsområden och hög personaltäthet. Därför utgårelt platsbidrag till huvudmän för sådana institutioner med ett bestämt beloppper plats. I huvudsak utgörs dessa institutioner av de tidigare statligaungdomsvårdsskolorna och nykterhelsvårdsanstallerna. De institutioner somtidigare var statsbidragsberälligade, dvs. de statliga ungdomsvårdsskolornaoch nykterhelsvårdsanstallerna samt de tidigare erkända och enskildavårdanstalterna, kan också erhålla omstmktureringsbi-drag, vilket skallunderlätta en nödvändig omstrukturering av institu-fionsvården och ge berördahuvudmän en viss kompensation för de kostnader som uppstår vid avveckling avhela institutioner eller delar av dem. Det nya statsbidragssystemet trädde i kraft den 1 januari1986 och skall gälla , dvs. fram till utgången av år 1989.Bidragsbeloppet för har fastställts till 825 milj. kr. Fördelningen avbidraget sker efter årliga förhandlingar mellan staten och kommunförbunden.Kommunbidraget uppgår för är 1988 lill drygt 657 milj. kr. och platsbidragettill ca 160 milj. kr. I samband med att etl nytt statsbidragssystem infördes beslutadesäven om särskilda medel för att utveckla institutionsvården eller alternativtill denna. 10 milj. kr. fördelas ärligen till olika projekt. Jag har fidigare konstaterat att de nya reglerna förstatsbidrag till missbrukarvård m.m. har lett till kraftiga minskningar avplatsantalet vid LVM-hemmen. Detta har inneburit en nödvändig omstmkturering avinstitutionerna. Öppenvårdsalternaliven tycks dock, enligt socialberedningen, inleha fillkommit i samma takt som inslitutionsplatserna har avvecklats. Även omdel ännu är för tidigt att dra några säkra slutsatser om utvecklingen i övrigtfinns det mycket som talar för att detta kan leda till en nedmst-ning avvårdmöjligheterna för i första hand de tyngsta alkoholmissbrukarna.Socialberedningen framhåller atl det kan finnas skäl atl överväga atl gå över lillett statsbidragssystem som innehåller starkare garantier för att de sämstställda missbrukarnas vårdbehov blir tillgodosedda. I samband med alt det nya statsbidragssystemet genomfördesfick i uppdrag att följa utvecklingen inom vårdområdet. Ipropositionen 1984/85:151 om statsbidrag till missbrukarvård m.m. anförs bl.a.följande (s. 24). Jag föreslår atl , bl. a. mot bakgrund avden önskvärda utvecklingen mot en samlad värdresursplanering, eftersamråd med de båda kommunförbundén till skall redovisa ensammanställning av de förändringar som har skett inom missbmkarvården m.m.Materialet skall bl.a. ligga till gmnd för fortsatta ställningstaganden i frågaom statsbidraget. väntas lämna en första redovisning senareunder Vidare avser jag attåterkomma lill regeringen med förslag om alt ge RRV i uppdrag atl bl. a.analysera effekterna av slatsbidragssystemet. RRV bör även undersöka vilkaanalysinstrument som kan användas vid ekonomiska och andra utvärderingar av missbrukarvården.Redovisningen av detta uppdrag bör ske . Jag är inte nu beredd atlla ställning till hur bidragssystemet bör utformas . Utvecklingeninom området bör analyseras noga. I denna analys bör bl. a. resultaten av RRV:soch granskningar ingå. 4.3 Särskilt statsbidrag för vård av narkotikamissbrukarevid hem för särskilt noggrann tillsyn Min bedömning:Inom ramen 35 milj. kr. bör statligt driftbidrag ges för platser avsedda förnarkotikamissbrukare vid hem för särskilt noggrann tillsyn med . Inom ramen bör få disponera 3 milj. kr. för särskildainsatser riktade lill huvudmännen under ell uppbyggnadsskede. Kvalitativa kravbör anges för statsbidraget. bör snabbt komma i gång medplaneringen av utbyggnaden. Socialberedningensförslag: Socialberedningen föreslär etl komplellerande statsbidrag inriktat päall stödja fillkomsten av kvalificerade LVM-resurser i första hand avsedda förnarkotikamissbrukare. Bidraget bör ges formen av projektbidrag.Projektorganisation och projektinnehåll bör arbetas fram i samråd mellanberörd huvudman och ell projeklsekrelarial på . Medlen börfördelas av en ledningsgrupp med företrädare för och de bådakommunförbunden (betänkandet s. 355 358). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i frågan betonar vikten avresurstillskott för utbyggnaden av platser för narkotikamissbrukare vid hemmenför särskilt noggrann tillsyn och behovet av särskilda statsbidrag förändamålet. Statskontoret anser all resurser för elt prestalionsrdaterat komplellerandebidrag bör kunna skapas genom omfördelning av nuvarandeanslag för utvecklings- och försöksverksamhet samt särskilda medel förbekämpningen av AIDS. Skälenför min bedömning: Socialberedningen anger alt de i praktiken tillgängligaresurserna för vård av narkotikamissbrukare på hem för särskilt noggranntillsyn var 22 platser. Köerna till dessa platser var långa. Under är1987 har två nya sådana hem tillkommit i . Flera remissinstanser harpåtalat de stora bristerna pä platser för narkotikamissbrukare i hem försärskilt noggrann tillsyn. Enliglsocialberedningen visar erfarenheterna entydigt alt det finns etl behov avkvalificerade resurser speciellt avsedda för tvångsvård av narkotikamissbrukare.Jag instämmer i denna bedömning. Atl sådana särvärds-resurser erfordras kunde inlehelt förutses när det nu gällande slalsbidrags- HIV/AIDS-epidemin ställer nya krav på såväl den Prop. 1987/88:147frivilligt som den tvångsvis bedrivna narkomanvärden. Den kvalificerade Ivängsvårdenför narkotikamissbrukare har också visat sig vara långt dyrare än annan socialinstitutionsvård för missbrukare. Socialberedningen nämner alt dygnskostnadenkan uppgå lill . Jag instämmer i socialberedningensbedömning alt kostnader i denna storleksordning kan vara svåra att bära förenskilda kommuner, varför ell särskilt statsbidrag bör ges i syfte atl utjämnakommunernas kostnader för olika vårdformer. Den grundläggande principen attkommuner och landsting skall svara för missbrukarvården bör dock ligga fast. Enligtmin uppfattning är bristen på värdplatser för de tyngsta narkotikamissbrukarnautomordentligt allvariig. Inte minst med tanke på HIV/AIDS-epidemin mäste storaansträngningar göras för att komma lill rätta med denna bristsituation. Ipropositionen om åtgärder mot AIDS har regeringen föreslagit att 35 milj. kr.skall anslås under /89 som slöd för en utbyggnad av platser förnarkotikamissbrukare vid hemmen för särskilt noggrann tillsyn. Bidraget bör utgäfrän elt reservationsanslag lill insatser mot AIDS under femte huvudtiteln.Jag angav i den nämnda propositionen all jag i samband med förslag omändringar i LVM m. m. skulle återkomma fill den närmare inriktningen avbidraget och därmed sammanhängande frågor. Socialberedningenhar föreslagit etl kompletterande statsbidrag som bör ges formen avprojektbidrag och som skall täcka en viss del av kostnaderna för LVM-vården avnarkotikamissbrukare. Beredningenföreslär vidare att bidraget bör fördelas av en ledningsgrupp med företrädareför och de båda kommunförbunden. De olika projekten bör arbetasfram i samråd mellan berörd huvudman och etl särskilt projeklsekrelarial påsocialstyrelsen. Projeklsekrelariatet bör enligt beredningen förslärkas medexperter som kan bistå vid bedömningen av projekten och fungera som konsulterål de lokala projekten.