prop · GB03120 · 1987-12-31 00:00:00 — Behov av det stöd och den kontroll en skyddsUllsyninnebär för att motverka fortsatt brottslighet föreligger uppenbarligen även isådana fall. Det är, med undantag för s. k. kontraktsvärd, ingen förutsättningför att döma till skyddstillsyn att den dömde förklarar sig villig att underkastasig övervakning och eventuella föreskrifter. Skyddslillsyn kan således ådömas även motsträvigapersoner. Har den som en gång dömts till skyddstillsyn återfallit i brott, ärdet emellertid naturligt att domstolen skall kunna beakta på vilket sätt dendömde skött den tidigare skyddstillsynen. Har han bemödat sig om samarbete ochanpassning till de krav som domen har inneburit, kan detta trots återfallettala för en förnyad skyddstillsyn. Däremot kan bristande samarbetsvilja ochannan misskötsamhet bidra till att man tidigare än vad som annars skulle havarit fallet övergår från kriminalvård i frihet till fängelse. Såsom berörts under remissbehandlingen gör sig liknandesynpunkter gällande även i de fall dä en person som är dömd till skyddsfillsyn haråsidosatt sina åligganden i sådan grad att åklagaren efter framställning fränövervakningsnämnden har väckt talan enligt 28 kap. 8 § om undanröjande avskyddstillsynen. Med kommitténs förslag, enligt vilket en fängelsedom alltidskulle förutsätta antingen betydande straffvärde, tidigare brottslighet ellerviss art av brott, skulle det enligt vissa remissinstanser saknas förutsättningarför att i dessa situationer undanröja skyddslillsynen och i stället döma tillfängelse. Misskölsamheten har ju inte påverkat någon av de grundläggandeförutsättningarna för alt döma till fängelsestraff. Bestämmelserna i 4 § har avfattats med vissthänsynstagande till denna kritik. Den av kommittén föreslagna avfattningen kanlas lill intäkt för att fängelse skulle vara uteslutet i andra situafioner ände som särskilt nämns. Av förevarande paragraf framgär det pä etl tydligaresätt atl påföljdsvalet är beroende av en allmän avvägning mellan skäl, somtalar för olika påföljder, och alt exempelvis straffvärdet, även om fängelsestraffinte ådöms i det konkreta fallet, vid beslutet bör vägas in som en faktor som isig med större eller mindre styrka talar för en frihetsberövande påföljd. Påmotsvarande sätt skall det när det gäller skyddslillsyn enligt 9 § beaktas, omdet finns anledning atl anta att påföljden kan bidra till all avhälla den dömdefrän fortsatt brottslighet. Misskötsamhet påverkar självfallet den bedömningen. Paragrafen motsvarar nuvarande 26 kap. 4 § första ochandra styckena. Några gmndläggande förändringar av bestämmelserna ompåföljdsvalet för unga lagöverträdare har inte gjorts. De aktuellabestämmelsema har i sak ändrats endast i elt avseende. Utgångspunkten är enligtparagrafen inte längre åldern vid domen utan åldern vid brottet.Regleringen blir således i 102 detta hänseende densammasom i fråga om strafflindring på gmnd av Prop. 1987/88:120 ungdom, se 29kap. Naturligt är atl ju närmare 21-ärsgränsen man kommer desto svagareblir skälen som med hänsyn till gärningsmannens ungdom talar för ickefrihetsberövande påföljd. Beträffandeåldersgruppen får enligt nu gällande bestämmelse fängelseådömas endast när det av hänsyn fill allmän laglydnad föreligger särskildaskäl för frihetsberövande. I den nya paragrafen har "särskilda skäl medhänsyn lill allmän laglydnad" bytts ut mot uttrycket "med hänsyn tillgärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det". Vad somför ungdomar både över och under'främst kan medföra att fängelse mästeådömas är atl den begångna gärningen har ett högt straffvärde. För den högreåldersgruppen kan det emellertid ocksä förekomma alt tidigare lagföringarutesluter annan påföljd än fängelse. Vidare kan för denna grupp inte sällanbrottets art så starkt tala för fängelse alt en sådan påföljd får väljas, t.ex.vid rattfylleri. Uttrycket "annars finns särskilda skäl för del"syftar således på tidigare brottslighet eller brottels art. Alt lagtexten harändrats är inte avsett att leda till någon förändrad praxis. Om fängelse ådöms,kan regelmässigt en minskning av straffet ske med stöd av 29 kap. 7 §.Avslutningsvis kan anmärkas alt det för åldersgruppen är svårt atlange situationer där tidigare lagföringar eller brottets art leder lillbedömningen atl fängelse måste ådömas, något som också nuvarande praxis ger vidhanden. Bestämmelserna,som motsvarar nuvarande 33 kap. 2 §, är i sak oförändrade. Inomregeringskansliet bereds frågan om ny lagstiftning angåendepsykiatrisk tvångsvård och i samband därmed även behandlingen av psykisktstörda lagöverträdare. Etl förslag härom kan beräknas föreligga (jämför vad som sägs under 29 kap. 3 § 2 punkten). I avvaktan på detta harendast den ändringen gjorts atl bestämmelsen i nuvarande 33 kap. 2 § andrastycket, som inte är särskilt vägledande och inte slår i samklang med den nyaregleringen i övrigt, har slopats. Frägan om böter eller skyddstillsyn skallådömas får bedömas utifrån i första hand brottets straffvärde och omförutsättningar för att ådöma skyddstillsyn föreligger. Bestämmelsernai 4 § är grundläggande för valet mellan fängelse å ena sidan och villkorlig domoch skyddslillsyn ä den andra. Som framgär av den paragrafen skall rättennämligen vid päföljdsvalet fästa särskilt avseende vid sädana omständighetersom talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Iförevarande paragraf anges de allmänna förutsättningarna för att döma lill villkoriig dom. I huvudsaklig överensstämmelse med gällande rätt framgär att påföljden främst är avsedd för sädana fall där det saknas 103 särskildanledning att befara att den filltalade gör sig skyldig till fortsatt Prop.1987/88:120 brottslighet. Bedömningen av om så är fallet får i vanlig ordning görasmed ledning av personundersökning och andra uppgifter om den tilltaladespersonliga förhållanden. I sammanhanget bör uppmärksammas atl personundersökninginte är en förutsättning för atl domstolen skall kunna döma till villkorligdom (jämför prop. 1978/79:76). Om det aktuella brottet utgör återfall, bördetta naturligtvis beaktas särskilt. Förstagångsbrott och annan tillfällighetsbrottslighetbör mycket ofta kunna leda till villkorlig dom, om inte hinder för delta ansesföreligga med hänsyn till brottslighetens art eller dess straffvärde. Del böremellertid framhållas att det även vid återfallssituationer kan föreliggaomständigheter som gör att förutsättningarna för att den tilltalade skallupphöra med fortsatt brottslighet framstår som bättre än eljest. Hans socialasituafion kan exempelvis ha förbättrats påtagligt eller han kan på annat sättha förändrat sitt beleende så att äterfallsrisken inte längre framstår sompåtaglig. Även i sådana fall kan fömtsättningar för villkorlig dom föreligga. Till skillnad mot fängelsestraffkommittens förslag, enliglvilkel villkorlig dom i princip alltid skulle förenas med ett bötesstraff,innebär förevarande paragraf att detta endast är en huvudregel. Som undantag frän denna huvudregel anges det fallet attett bötesstraff med hänsyn till andra följder av brottet skulle drabba dentilltalade alltför hårt eller det finns andra särskilda skäl mot alt döma tillböter. Vad gäller andra följder av brottet kan som exempel påsädana anföras en del av billighetshänsynen enligt 29 kap. 5 §. Vidare syftaspå den praxis som finns att böter ibland inte döms ut när dentilltalade i domen åläggs skadestånd. Andra särskilda skäl mot attdöma till böter kan vara den tilltalades ekonomiska situation. Storleken av bötesstraffet får i överensstämmelse mednuvarande praxis relateras till brottets svårhet. Viss vägledning kan, liksomvid kombinationen skyddstillsynböter, hämtas från straffmätningsreglerna i 29kap. Hänsyn måste dock alltid tas till att böter i detta fall endast är etttillägg till den villkorliga domen. I förevarande paragraf regleras de allmännafömtsättningarna för att döma till skyddstillsyn. Gmndläggande för valet mellan fängelse å ena sidan ochvillkorlig dom eller skyddsfillsyn å den andra är bestämmelserna i 4 §. Somframgår där .skall rätten vid val av påföljd fästa särskilt avseende vid sådanaomständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Bestämmelserna är av betydelse när det gäller valet såvälmellan fängel se och skyddstillsyn som vid valet mellan skyddslillsyn och villkorlig dom. I likhet med vad som gäller i fräga om villkorlig dom är de avvägningar som 104 påföljdsvalet förutsätterockså beroende av om och i vilken utsträckning Prop. 1987/88:120skyddstillsyn kan kombineras med andra påföljder. I 10 § finns bestämmelser omskyddslillsyn i förening med böter och i 11 § om skyddslillsyn i förening medfängelse. Iförsta stycket markeras atl syftet med skyddstillsyn är att bidra lill att dendömde avhåller sig frän fortsatt brottslighet. Påföljden är således inte avseddatl komma till användning om det helt saknas anledning alt anta att den dömdekan komma atl återfalla i brott. Givelvis kan det även beträffande enförslagångsbroltsling framstå som lämpligt att döma till skyddslillsyn om detkan antas att han till följd av missbruksproblem eller andra sociala ellerpersonliga problem har behov av slöd och hjälp. I praktiken torde valet mellanskyddstillsyn och villkorlig dom snarare ske utifrån behovet av slöd och hjälpän med hänsyn fill den förmodade prognosen i det enskilda fallet. Det är endastom det helt saknas anledning alt anta att en skyddstillsyn kan bidra till attden tilltalade avhäller sig från fortsatt brottslighet som påföljden får ansesvara utesluten med hänsyn lill bestämmelserna i förevarande paragraf. Sä kan,förutom när det över huvud taget inte finns någon äterfallsrisk, vara fallet omdel framstår som klart alt den tilltalade inte kommer att låta sig påverkas avskyddstillsynen. Såsom har berörts under 4 § kan den slutsatsen inte drasenbart av den omständigheten att den tilltalade förklarar att han inte ärvillig att underkasta sig någon övervakning eller några andra krav som ärförenade med skyddstillsynen. Men har den tilltalade gravt misskött sinaförpliktelser fill följd av en tidigare skyddslillsynsdom kan det sägas att detsaknas anledning att anta att en ny skyddslillsyn kan bidra till att hanavhäller sig från brott. I en sådan situation kan ett fängelsestraff vara detenda alternativ som återstår. Normaltsett torde emellertid gränsdragningen mellan skyddstillsyn och fängelse mindrebero på om förutsättningar för skyddstillsyn enligt första stycket föreliggerän pä hur starka de skäl är som finns enligl 4 § för att döma fängelse.Även om skyddsfillsyn i och för sig skulle kunna antas bidra till att dentilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet kan annan påföljd änfängelse vara utesluten med hänsyn till straffvärdet, den tilltalades tidigarebrottslighet eller brottets art. Någon absolut riktlinje för hur bedömningen idet enskilda fallet bör ske finns inte. Resultatet måste alltid bero av enavvägning mellan skälen för olika påföljder. Ju starkare anledning det finnsatt anta atl den tilltalade skall låta sig rätta genom en skyddslillsynsdomdesto större är ocksä utrymmet för att underlåta atl döma till fängelse. Vidavvägningen skall också möjligheten att förena en skyddstillsyn med fängelsebeaktas. I28 kap. I § kvarstår endast grundfömtsättningen för atl döma till skyddstillsynnämligen att påföljden ej bedömts kunna stanna vid böter. Beträffande deinskränkningar som finns i nämnda paragraf av möjligheten attådöma skyddstillsyn gäller följande. Dennuvarande bestämmelsen i 28 kap. 1 § första stycket sista meningen att skyddstillsyn inte får ådömas om mera ingripande påföljd är påkallad behövs inte med hänsyn fill bestämmelsen i 4 §. Andra stycket i nuvarande lydelse av 28 kap. 1 § har också utgått eftersom det efter socialljänsfiagens (1980:620) ikraftträdande knappast ger någon riktig bild av hur avvägning- 105 en mellan skyddstillsynoch vård inom sker. Avsikten är Prop. 1987/88:120 dock inteatl ändra nuvarande ordning enligl vilken vård inom bör gesföreträde då lagöverträdaren är under 18 är. Av4 § följer att presumtionen vid påföljdsvalet är för fängelse om gärningen harbetydande slraffvärde. Med hänsyn härtill är nuvarande tredje stycket i 28 kap.I § inte längre behövligt. I28 kap. 1 § Qärde stycket finns vissa bestämmelser som rörkontraktsvården. Dessa har arbetats in i andra stycket i förevarande paragraf. Iandra stycket anges i tre punkter förhållanden som kan beaktas som särskildaskäl för atl välja skyddstillsyn. Regleringen tar sikte pä fall därstraffvärdet, den tilltalades tidigare brottslighet eller brottslighetens artgör att fängelse normalt borde följa på brottet (se 4 §). Uppräkningen avomständigheter är endast avsedd alt vara exemplifierande. Dennapunkt tar sikte på en förbättrad personlig eller social situafion. För att beaktasenligt punkten skall dock förbättringen vara påtaglig och avse förhållanden somkan antas ha samband med den tilltalades brottslighet. Exempel kan vara denalkoholiserade tjuven som underkastat sig nykter-hetsvärdande åtgärder medresultail i positiv riktning. Även förändringar när det gäller exempelvisarbete eller bostad kan cniellertid beaktas om de kan antas ha haft samband medbrottsligheten. Kommittén anger i sitt förslag som ytterligare en förutsättningatt förbättringen har skett genom den tilltalades egen medverkan efter brottet.Denna ytterligare inskränkning av tillämpningen har inte någon motsvarighet imitt förslag. Man skall således regelmässigt kunna ta hänsyn till förändringarav den personliga och sociala situationen hos en kriminellt belastad person somt.ex. under pågående rehabilitering har återfallit i brottslighet vilken kanantas ha varit av mer tillfällig karaktär och som inte är av alltför allvarligbeskaffenhet. Avsikten är således alt denna punkt bl. a. skall omfatta de nu intesällan förekommande fallen där den bedömningen görs att en framgångsrikt påbörjadrehabilitering skulle spolieras eller allvarligt försvåras genom verkställighetav ett fängelsestraff Idenna punkt anges som särskilt skäl för skyddstillsyn att en tilltalad undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans brottslighet. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i kommitténs förslag, knyter ganska nära an till föregäende punkt och har även viss anknytning till punkt 3. En skillnad mot punkt I är att förevaran de punkt endast avser fall dä den tilltalade är föremål för behandling för missbmk eller något annat sådant förhållande. I motsats till punkten I krävs inte heller att någon förbättring skall ha skett. Behandlingen kan ju exempelvis ha påbörjats sä atl någon bedömning i det hänseendet inte är möjlig alt göra. Bestämmelsen lar sikte pä atl den tilltalade genom 106 egetinitiativ eller pä annat sätt är föremål för viss behandling. Behandling- Prop.1987/88:120 en skall avse förhållande som kan antas ha samband med den aktuellabrottsligheten. Det är som framgår av lagtexten i första hand fräga om olikaformer av vård eller behandling mot missbruksproblem. Även annan behandlingkan bli aktuell. Som exempel kan nämnas behandling mot klepto-mani ellerexhibitionism eller av sexuella problem, (jämför vad som sägs beträffande dens. k. kontraktsvården, prop. 1986/87:106 s. 35). Som en tredje omständighet anges situationen att missbrukav beroendeframkallande medel eller nägot annat särskilt förhållande sompåkallar värd eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till atlbrottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att undergå lämpligbehandling som enligt en för honom uppgjord plan kan anordnas i samband medverkställigheten. Denna punkt saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Denutgör en del av regleringen av den s. k. kontraktsvärden (se prop.1986/87:106). Bestämmelserna om kontraktsvärd har sakligt oförändrade tagits ini den nya regleringen. Förutom i denna paragraf återfinns de i 28 kap 6 a §. Någon förändrad tillämpning avreglerna är inte avsedd. Här gäller fortfarande vad som uttalas i den nämnda propositionen; Omständigheterna enligl detta stycke är inte uttömmandeangivna. Utöver faktorer i de föreskrivna punkterna finns del andra skäl sommed särskild styrka kan tala för en inte frihetsberövande påföljd. Vad som hartagils med är de vanligast förekommande omständigheterna av detta slag. Somexempel på en omständighet som inte räknas upp kan nämnas självmordsrisk, ävenom sådan ibland kan falla under psykisk ohälsa enligt 29 kap. 5 § första stycket 6. Kan sådan beläggasgenom tillförlitlig utred ning, talar den givetvis pä samma sätt som för annan påföljd än fängelse. Möjligheten att kombinera skyddstillsyn med böter finnskvar, se 28 kap. 2 §. Återstoden av den paragrafen motsvaras av förevarandeparagraf. I denna har den fidigare förutsättningen för dennapåföljdskombinalion som har avsett den tilltalades lillrättaförande ochhänsynen till den allmänna laglydnaden ersatts med uttrycket brottslighetensslraffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet. Det rör sigalltsä här om samma omständigheter som de som anges i 4 § andra stycket.Syftet är alt ge bestämmelsen en avfattning som är mera konkret och vägledandeför praxis i överensstämmelse med en av principerna i mitt förslag. I praktikeninnebär detta icke någon förändring. De nämnda omständigheterna beaktas när frågan om kombination av skyddslillsyn och böter avgörs. Storleken av bötesstraffet fär bestämmas efter sammagrunder som , dvs. del får beaktas alt böterna endast utgör ett komplement till skyddstillsynen. Ju högre straffvärdet är eller ju mer omfattande den tilltalades tidigare brottslighet är, desto högre bör naturiigtvisbötesstraffet 107 Även sädana frägorsom om domen ocksä medför skadeståndsskyl- Prop. 1987/88:120 dighet ellerom den tilltalade annars har en betydande skuldbörda bör kunna beaktas. Såsmåningom nås den punkt dä kombinationen skyddstillsyn och böter inte kananvändas utan att, om skyddstillsyn skall kunna väljas, påföljden mästekombineras med fängelse. Ävenmöjligheten att kombinera skyddstillsyn med fängelse finns alltsä kvar, se 28kap. 3 § första stycket. I nuvarande lydelse av den paragrafen talas om allmänlaglydnad. Detta har i förevarande paragraf sin motsvarighet i begreppenbrottslighetens straffvärde eller den tilltalades tidigare brottslighet.Brottslighetens art (jämför under 4 §) utgör däremot inte skäl för atttillgripa kombinationen skyddstillsyn- fängelse. Om fängelse ådöms med hänsyntill brottets an:, utdöms regelmässigt korta fängelsestraff Fängelse skall däanvändas ensamt och inte kombineras med skyddstillsyn. Skäletför ändringen jämfört med nuvarande lagtext är detsamma som för motsvarandeändring i 10 §, nämligen att klarare ange i vilka fall kombinationen skallkomma till användning. FöiTJtsättningenför att kombinera en skyddstillsyn med fängelse är att det är oundgängligenpåkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller den tilltaladestidigare brottslighet. Med det valda uttrycket markeras att det liksom enligtden motsvarande nuvarande bestämmelsen skall krävas mycket starka skäl för atttillgripa kombinationen. Möjligheten atl förena en skyddstillsyn med fängelsebör utnyttjas endast i de fall då alternativet är alt dömaden tilltalade tilletl längre fängelsestraff. Avsikten är således inte att kombinationen meraallmänt skall användas för att skärpa skyddslillsynspäföljden. Om en sådanskärpning anses nödvändig i ett enskilt fall skall delta normalt ske genom atlskyddsfillsynen kombineras med etl bötesstraff enligt 10 § (jämför NJA 1982 s.17). Fängelsestraffkommitténföreslog att mer än två månaders fängelse skulle kunna ådömas, endast om dettaskulle vara särskilt påkallat med hänsyn till gärningens straffvärde. Underremissbehandlingen har detta förslag rönt viss kritik. Även jag finnerförslaget i denna del obefogat. Det ligger i sakens natur att även här någonform av straffmätning skall ske. Ju högre straffvärde ett brott har, destostön-e anledning finns det att bestämma ett högre fängelsestraff ikombinationen. Inskränkningen till att enbart brottels straffvärde kan påkallalängre fängelsestraff än får anses olämplig. Ett tremånadersstrafftorde kunna krävas ocksä i vissa återfallssituationer. Paragrafen innebärdäriör att nuvarande ordning bibehålls och att det följaktligen inte ställs uppnågra särskilda förutsättningar för att ådöma ett långt kombinationsstraff Atlbeakta i detta sammanhang är dock att tre månaders fängelse i kombination medskyddstillsyn i praktiken motsvarar sex månaders "vanligt" fängelsemed halvtidsfrigivning. 31 kap. Prop. Formuleringen i andra stycket har efter lagrådetspåpekande ändrats sä alt ett överlämnande lill vård inom fårkombineras med böter om brottslighetens straffvärde eller art eller dentilltalades tidigare brottslighet påkallar det. Förutsättningarnaöverensstämmer således med vad som gäller beträffande möjligheterna att dömatill skyddstillsyn resp. förordna om fortsatt skyddstillsyn jämte böter. 10 § och 34 kap. 6§. Kapitlet har, eftersom några regler om nedsättning ochuteslutning av påföljd inte längre finns i det, fått en ny rubrik. Paragraferna 1,2,4 och 9 föreslås upphävda. Bestämmelsen i1 § har i sak oförändrad överflyttats fill I kap. 6 §. Motsvarighet till 2 §återfinns i 30 kap. 6 §. Bestämmelser motsvarande 4 § första stycket ingår i 29kap. 7 § första stycket och i 29 kap. 3 § första stycket 2, medan andra ochtredje styckena svarar mot 29 kap. 3, 5 och 6 §§. De nuvarande bestämmelserna i9 § ersätts av 29 kap. 5 §. Med anledning av att 33 kap. 7 § upphört atl gälla den 1januari 1988 '(SFS 1987:761) har hänvisningen i förevarande paragraf justerats. Vad som i sak ändras i detta kapitel är främstbestämmelserna om förverkande av villkorligt medgiven frihet. Den nya regleringenfinns i 4 §. Ändringarna har berörts i avsnitt 3.5 i samband med frågan omvilken betydelse tidigare brottslighet skall ha för påföljdsbestämningen förnya brott. I första hand skall återfall i brott regleras genom påföljdsvaletoch förverkande av villkorligt medgiven frihet, se 29 kap. 4 §. Förverkande harför närvarande funktionen att utgöra en sanktion i fråga om det villkorbeträffande brottsfrihel som gäller för villkorligt frigivna. I den nya regleringenpreciseras när förverkande får ske och hur stor del av den villkorligt medgivnafriheten som bör förverkas. Möjligheten lill delförverkande kvarstår således. Första stycket år oförändrat. Etl förverkande får såledesäven i fortsättningen ske endast när det nya brottet har begåtts . I det nya andra stycket regleras vilka hänsyn som skallvara vägledande vid beslut om förverkande. Regleringen är avsedd att ansluta relativt nära till hur tillämpningen i praxis i allmänhet torde vara . väsentligt skäl till dennanärmare lagreglering är emellertid att någon fast Prop. 1987/88:120 ochallmänt accepterad praxis inte synes föreligga. Genom en lagreglering börförutsättningarna att åstadkomma en enhetlig rättstillämpning öka väsentligt. Stycketger endast olika exempel på omständigheter som skall beaktas vid bedömningen avförverkandefiågan. Även om de torde vara de viktigaste i sammanhanget, är detsjälvfallet inte uteslutet att även andra synpunkter kan komma i fråga. Ibestämmelsen anges till en början att det skall beaktas öm den tidigare och dennya brottsligheten är likartade. Är det fråga om brottslighet av helt olikaslag, skall förverkande normalt inte ske. Kraven på att brottsligheten skallvara likartad skall emellertid inte ställas alltför högt. Olika former avvinningskriminalitet får normalt anses vara likartade även om tillvägagångssättetoch den juridiska mbriceringen skiljer sig åt. Delsamma gäller olika former avbrott som innefattat våld mot person. Vidsidan av fall där brottsligheten är likartad nämns ocksä att den i båda fallenhar varit allvarlig. I sådana fall kan förverkande komma i fråga även ombrottsligheten inte är likartad. Enligtbestämmelsen skall vidare hänsyn las till om den nya brottsligheten är svårareeller lindrigare än den tidigare. Ju svårare brott återfallet avser, destostarkare skäl talar för elt fullständigt förverkande.