prop · GB03104 · 1987-12-31 00:00:00 — Vidöverträdelse av beslut eller föreskrift enligt denna lag får tingsrättenmeddela handräckning för att åstadkomma rättelse. Ansökan om hand-räcknig fårgöras av och statens historiska museer samtlänsstyrelsen. 1fråga om handräckning finns bestämmelser i 17 § handräckningslagen (1981:847). 1ärende enligt 2 § andra stycket och 7 § får , om det behövs,meddela föreskrift att gälla tills vidare i avvaktan på att ärendet avgörsslutligt. Beslutav i ärenden enligt 2 § andra stycket, 9 § och 19 § andra stycketfår överklagas hos kammarrätten. Detsamma gäller i fråga om beslut om sådanaföreskrifter som avses i 18 § tredje stycket och som meddelas av annanmyndighet än regeringen. Beslut i övrigt enligt detta kapitel av länsstyrelseneller riksanfikvarieämbetet och statens historiska museer får överklagas hosregeringen. Kommunenfår överklaga beslut enligt 2 § andra stycket, 9 § första tillQärde stycket och 12 § andra stycket. Byggnadsom är märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller som ingår i ettkulturhistoriskt märkligt bebyggelseområde får förklaras för byggnadsminne avlänsstyrelsen. Ifråga om byggnad som tillhör staten gäller de bestämmelser som regeringen meddelar om statliga byggnadsminnen. Övergår statligt bygg nadsminne till annan ägare än staten skall det därmed utgöra ett byggnads- 152 minne enligt denna lag. Bestämmelsernai detta kapitel gäller inte byggnad som är fast fornläm- Prop. 1987/88:104 ning eller kyrkobyggnad enligt denna lag. När en byggnad förklaras för byggnadsminne skall genomskyddsföreskrifter anges på vilket sätt byggnaden skall vårdas och underhållassamt i vilka avseenden den inte får ändras. Om det behövs får föreskrifterna också innehållabestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick attbyggnadsminnets utseende och karaktär inte förvanskas. skall i görligaste mån utformas isamförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde.Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som äroundgängligen nödvändigt för att bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriskavärde. Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne kanväckas efter ansökan eller på eget initiativ. Ansökan att en byggnad skall förklaras för byggnadsminneskall innehålla uppgift om vilken fastighet byggnaden är belägen på, omfastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. 1 ansökningen bör även angesvilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras för byggnadsminne. Då fråga väckts om att en byggnad skall förklaras förbyggnadsminne, får i avvaktan på ärendets slufiiga prövning,meddela förbud mot åtgärder som kan minska eller förstöra byggnadens kulturhistoriskavärde. Förbudet får gälla för av högst . Om det finnssynnerliga skäl får det förlängas, dock högst för varje gång. får, utan att fråga väckts ombyggnadsminnesförkiaring, föreskriva att anmälan till skallgöras, innan byggnad som kan antas komma ifråga som byggnadsminne, rivs ellerändras på ett sätt som väsentligt minskar dess kulturhistoriska värde. Väcker inte fråga ombyggnadsminnesförkiaring inom en . månad från det anmälan kom in, fåråtgärden vidtas utan hinder av denna lag. skall för anteckning i fastighetsbokenofördröjligen underrätta inskrivningsmyndigheten, då fråga väckts om att enbyggnad skall förklaras för byggnadsminne eller förordnande enligt 6 §meddelats. Sådan underrättelse skall också göras då beslut om byggnadsminnevunnit laga kraft, då ansökan om byggnadsminnesförkiaring avslagits och dåbeslut om byggnadsminne hävts. Om ett statligt byggnadsminne har övergått till att blibyggnadsminne enligt denna lag, skall utfärda förklaring omdetta. 9 § Prop. 1987/88:104 eller den som arbetar på uppdrag har rätt att Bilaga 1 2 fåtillträde till byggnader med tillhörande markområde samt att där vidta deåtgärder och undersökningar som behövs för lagens tillämpning. Ägareoch innehavare till särskild rätt till fastighet har rätt till ersättning avstaten om skyddsföreskrifter 1. utgörhinder för rivning av en byggnad och skadan därav är betydande i förhållandet till värdet av berörd del av fastigheten, eller 2. påannat sätt innebär att pågående markanvändning avsevärt försvå ras inom berörd del av fastigheten. Ersättningenligt första stycket får om det är lämpligt utgå med årliga belopp med rättför sakägaren eller staten att erhålla omprövning vid ändrade förhållanden. att synnerligt men uppkommer vid användningen avfastigheten, är staten skyldig att lösa fastigheten om ägaren begär det. Bestämmelsernaenligt första stycket äger motsvarande tillämpning då meddelatförbud som sägs i 5 §. Ersättning som därvid utgår skall om det finns skäl,avräknas som ersättning som sedermera kan komma att utgå med stöd av dennaparagraf. Vidtillämpningen av första och tredje styckena skall även beaktas andra beslut omskyddsföreskrifter som avses i 14 kap. 8 § första stycket 2 och 3 plan- ochbygglagen (1987:10), under förutsättning att besluten meddelats inom tio årföre det senaste beslutet. Föreskrifterna om förlust av talan och rätt tillersättning eller inlösen i 11 och 12 §§ eller bestämmelserna i 15 kap. 4 §plan- och bygglagen gäller därvid inte. Harfråga väckts om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, fårlänsstyrelsen med angivande av de skyddsföreskrifter som avses utfärdadeförelägga den som vill göra anspråk på ersättning eller inlösen att inom vissfid, , göra anmälan därom till , vid påföljd atthan annars skall ha förlorat sin talan. Avtaleller det som uppenbart fömtsatts gälla mellan staten och sakägare i fråga omersättning skall även gälla den som senare förvärvar sakägarens rätt. Träffasinte överenskommelse om ersättning eller inlösen åligger det den som vill göraanspråk därpå att väcka talan mot staten hos fastighetsdomstolen. Talan skallväckas från det ersättningsgmndan-de beslutet vunnit lagakraft. Annars är rätten till ersättning eller inlösen förlorad. Rättatt föra talan enligt första stycket tillkommer inte den som förlorat sagdarätt enligt 11 §. Statenfår, när fråga väckts om att förklara en byggnad för byggnadsmin ne, väcka talan vid fastighetsdomstolen mot sakägare om fastställande av de villkor som skall gälla beträffande ersättning. Om beslut av det innehåll som förutsätts vid fastighetsdomstolen inte kommer till stånd från det målet avgjorts genom lagakraftägande dom, skall domen ej längre vara bindande för parterna. 13 § Prop. 1987/88:104 Om en fastighet till följd av en byggnadsminnesförkiaring minskar i värde Bilaga 1.2 så att den kan antas utgöra full säkerhet förborgenär, skall nedsätta den ersättning som fastighetsägaren ärberättigad till enligt 10 §. Bestämmelsen gäller dock endast om borgenären hadepanträtt i fasfigheten när ersättningsrätten uppkom och om ersättningen skallutgå med hela beloppet . Om en borgenär lider skada, därför att nedsättning inteskett i enlighet med första stycket, är han berättigad till ersättning frånstaten. Ersättningen lämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsammagäller om borgenär lider förlust genom att ersättning blivit för lågt beräknadoch den inte blivit prövad av domstol till följd av överenskommelse mellanstaten och fastighetsägaren eller av annan anledning. Talan om ersättningenligt detta stycke skall väckas hos fastighetsdomstolen. I fråga om ersättning eller inlösen enligt 10 eller 13 §andra stycket skall expropriationslagen (1972:719) tillämpas i den månavvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag. Ersättning för minskning av fastighetens marknadsvärde ifall som avses i 10 § skall bestämmas som skillanden mellan fastighetensmarknadsvärde före och efter beslutet. Därvid skall bortses från förväntningarom ändring av markanvändningen. Ersättning för skada enligt 10 § första stycket I. skall minskas med ett belopp sommotsvarar vad som enligt samma punkt skall tålas utan ersättning. Om staten begär det och det inte är uppenbart oskäligt,skall domstolen förordna att ersättning enligt 10 § första stycket skallbetalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts. Ogillas talan om ersättning eller inlösen som har väcktsav sakägare, kan domstolen förordna att han skall bära sina egna kostnader, omhan befinns ha inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegångenuppenbart inletts utan skälig grund, får domstolen dessutom förplikta honom attersätta staten för dess rättegångskostnader. Ändring och hävande av byggnadsminne Om det är nödvändigt att ändra ett byggnadsminne i stridmot skyddsföreskrifterna för att byggnaden skall vara till nytta eller omändringen kan anses påkallad av särskilda skäl, får ge tillstånddärtill. får ställa de villkor för tillståndet som ärskäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren fåravse hur ändringen skall utföras samt erforderlig dokumentation. Om bibehållandet av ett byggnadsminne medför hinder ellerolägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse fårlänsstyrelsen jämka skyddsföreskrifterna eller häva byggnadsminnesförklaringen.Länsstyrelsen får också häva en byggnadsminnesförkiaring om den framstår somändamålslös. Vid beslut om att häva en byggnadsminnesförkiaring elleratt jämka skyddsföreskrifter får , om det är skäligt, förordna att den som begär hävandet eller jämkningen skall bekosta särskild dokumentafion av byggnaden. Beslut enligt första och andra styckena får också fattasav regeringen. 17 § Bilaga 1.2 Försummar ägare av byggnadsminne den vård, som åligger honom enligt skyddsföreskrifterna, får förelägga honom att inom viss skä lig tid vidta erforderliga åtgärder. Föreläggandet får inte omfatta åtgärder som med hänsyn till byggnadens användning ochomständigheterna i övrigt är oskäligt betungande. Fullgörs inte föreläggandet,får utföra åtgärderna på ägarens bekostnad. Om ett byggnadsminne har ändrats i strid mot meddeladeskyddsföreskrifter får förelägga ägaren att återställa ändringenom det är möjligt. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Tingsrätten får meddela handräckning för att avbrytapågående förstörelse av ett byggnadsminne eller för att återställa det. Även iannat fall får handräckning meddelas om det behövs för att bestämmelse i dettakapitel skall efterlevas. Ansökning om handräckning får göras av ellerallmän åklagare. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i 17 § handräckningslagen(1981:847). Till dagsböter döms den som 1. i strid motmeddelade skyddsföreskrifter river eller på annat sätt förstör ettbyggnadsminne eller ändrar det utan tillstånd enligt 15 §, 2. bryter motförbud som meddelats enligt 5 § eller förordnande enligt 6§. Överklagande m. m. beslut enligt 16 § får överklagas hosregeringen. Beslut i övrigt överklagas hos kammarrätten. Beslut enligt 1, 5 eller 6 § skall lända tillefterrättelse utan hinder av förd klagan. Vad som stadgas i detta kapitel om ägare skall,då byggnaden innehas såsom fideikommiss eller med ständig besittningsrätt,gälla innehavaren. (förslag utformas efter beredningen avkyrkobyggnadsutredningens förslag, jfr. bilaga I). Skydd mot utförsel av vissa äldrekulturföremål Äldre svenska och utländska kulturföremål, som sägs idetta kapitel och som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet, fårinte föras ut ur landet utan särskilt tillstånd. Med svenskt kulturföremål avses föremål, som är eller kanantas vara 15" framställt i eller i ett annat land av en svensk. Med utländskt kulturföremål avses föremål, som ärframställt i ett annat land avannan än en svensk. De gränser som har vid denna lags ikraftträdandeär avgörande Bilaga 1 2 vid bestämmandet enligt lagen av vad som skallanses som och vem som skall anses som svensk. Den somvill föra ut ett kulturföremål ur landet skall ha tillstånd fill utförseln,om föremålet är av det slag som anges i 4 till 6 §§. Föremål, som har framställts , oavsett värde: a) trycktaskrifter, kartor och bilder samt b) handskrifter påpergament eller papper. Mer än föremål oavsett värde: a) dryckeskärl,seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor, b)folkdräkter ochbroderad eller mönstervävd folklig textil, c) bonadsmåleri, d) möbler, speglar och skrin, e) golvur, väggur och bordsur, f) signerade fajanser, g) musikinstrument samt h) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen. Mer än föremål med ett värde över 50000kronor, i den mån föremålet inte kan hänföras under punkt 2: a) målningar,teckningar och skulpturer, b) föremål avkeramik, glas och porfyr, c) föremål avguld, silver och brons med undantag av mynt och medaljer samt d) ljuskronor och vävda tapeter. Mer än föremål med ett värde över 2 000kronor, i den mån föremålet inte kan hänföras under punkt I eller 2: a) samiskaföremål, b) icke trycktaprotokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper, c) handritadekartor och ritningar samt d) tekniska modeller och prototyper samtvetenskapliga instrument. Utländska kulturföremål, som kan antas ha kommit tillSverige 1840, och som har ett värde : a)möbler, speglaroch skrin, b)golvur, vägguroch bordsur, c)musikinstrument, d) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen, e) målningar, teckningar och skulpturer, f) föremål av keramik, glas och elfenben, g) föremål av guld, silver och brons med undantag avmynt och medaljer samt h) ljuskronor och vävda tapeter. Tillståndkrävs även för utförsel av en del av ett föremål som anges i 4 eller Ett kulturföremål får föras ut ur landet utan tillstånd om 1. föremålets ägare flyttar från för attbosätta sig i ett annat land, 2. föremålet genom arv, testamente eller bodelning harförvärvats av en enskild person som är bosatt i annat land, 3. föremålet förs ut av en offentlig institution här ilandet eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och det skall föras tillbaka till , 4. föremålet försut av en enskild person för att användas i samband med offentligkulturverksamhet och det skall föras tillbaka till eller 5. föremålet ärtillfälligt inlånat från utlandet. Prövningen av ansökningar om tillstånd till utförsel Tillståndtill utförsel av kulturföremål skall ges, om föremålet inte är av storbetydelse för det nationella kulturarvet. Även om föremålet har stor betydelse för det nationellakulturarvet får tillstånd ges till utförsel om föremålet förvärvas av eninsfitution i utlandet. Frågor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl.biblioteket, och statens historiska museer, ,statens konstmuseer eller Stiftelsen (tillståndsmyndigheter). För varje slag av föremål som anges i 4 och 5 §§föreskriver regeringen vilken tillståndsmyndighet som skall pröva ansökan omtillstånd. Handläggningen av tillståndsärenden m. m. Ansökan om tillstånd skall ges in tillriksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Om ansökningen enligtföreskrift meddelad med stöd av 9 § skall prövas av annan tillståndsmyndighet,skall ansökningen överlämnas till denna. Rör en ansökan mer än en av tillståndsmyndigheternabeslutar riksanfikvarieämbetet och statens historiska museer vilkenfillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillståndsmyndighetenfår fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övrigatillståndsmyndigheter som är berörda. I sådana ärenden skall ansökan avslås, omnågon av de berörda tillståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skallbeviljas. Den som ansöker om tillstånd att föra ut ett föremål skalltill ansökningen foga två svartvita fotografier av föremålet. Fotografierbehövs dock inte, om ansökningen avser föremål som avses i 4 § I a) och 4 b).Fotografier behövs inte heller, om tillståndsmyndigheten medger undantag fråndetta krav. Sökanden skall på begäran av tillståndsmyndigheten ställaföremålet till dess förfogande för granskning. 13 § 158 Förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas även i fråga om tillståndsären- den somhandläggs av Stiftelsen . Beslut i ett sådant Prop.1987/88:104 ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman somstyres- Bilaga 1 2 mannen utser. Har en tillståndsmyndighet avslagit en ansökan om tillståndtill utförsel, får beslutet överklagas hos kammarrätten. Andra beslut, som en tillståndsmyndighet har meddelatenligt detta kapitel får inte överklagas. Även om ett kulturföremål är av stor betydelse för detnationella kulturarvet, får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge attföremålets förs ut ur landet. Om ansvar för olovlig utförsel av kulturföremål och förförsök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff förvamsmuggling. Denna lag träder i kraft Genom lagen upphävs lagen (1942:350) om fornminnen,lagen (1960:690) om byggnadsminnen och lagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål. Beslut som harmeddelats med stöd av någon av de lagar som anges under 2 skall fortsätta attgälla. Har beslut omskyddsföreskrifter eller beslut om förbud enligt 7 § lagen om byggnadsminnenmeddelats av före den , skall äldre bestämmelser omersättning tillämpas. Vid tillämpning av 3 kap. 10 § femte stycket skall dockersättningen beräknas enligt nya lagen, oavsett när de beslut som avses iparagrafen har fattats. I mål enligt 10 § i vilka talan väckts före den I juli1987 skall i stället för ,14 § andra stycket tillämpas 12 § andra stycket lagen(1960:690) om byggnadsminnen. Punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna tilllagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål skall fortsätta att gälla. Förteckningöver remissinstanserna Prop-1987/88:104 Bilaga 1.3 Efterremiss av betänkandet har yttranden kommit in från: Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer (RAÄ) Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ)Kammarkollegiet () StatskontoretStatens vägverk Överbefälhavaren för civil beredskapChalmers tekniska högskola Domkapifiet i i länLänsstyrelsen i i iÖstergötlands län Centralorganisationen /SR (/SR) Kungl.Vitterhets Historie och Antikvitets ()i (LO) () Riksförbundetför hembygdsvård allmännyttiga bostadsföretag () landsantikvarier FöreningenSveriges länsantikvarier Länsmuseernas samarbetsråd Svenska föreningen forbyggnadsvård Bilaga 1.3 har inhämtat yttrande från nämnd förförsamlings- och pastoratsförvaltning. UHÄredovisar yttranden från , , , och Umeåuniversitet. redovisar yttrande från humanistiska ochsamhällsvetenskapliga fakultetsnämnden. redovisaryttranden från historisk-filosofiska utbildnings- och forskningsnämnden,samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden och juridiska fakultetsnämnden. Uppsalauniversitet har inhämtat yttrande från historisk-filosofiska sektionsstyrelsen. Domkapitleti har inhämtat yttrande från Samfällighetens kyrkor. Länsstyrelseni har inhämtat yttrande från lantbruksnämnden ochskogsvårdsstyrelsen. Länsstyrelseni har inhämtat yttrande från kommun ochVästerbottens museum. /SRhar inhämtat yttrande från . SABOhar inhämtat yttrande från AB . Lundskommun har inhämtat yttrande från , som i sin tur inhämtatyttrande från stadsarkitektskontoret, fastighetsnämnden och stadsantikvarien. Överbefälhavarenhar inhämtat yttrande från fortifikationsförvaltning-en. 11 1987/88. Betänkandet Kulturhistorisk tillsyn över kyrkliga Prop.1987/88:104 miljön (Ds C 1986:11) Bilaga 2.1 Sedanlänge har staten tillsyn över kyrkobyggnaderna, begravningsplatserna och dekyrkliga inventarierna. Tillsynen över kyrkobyggnaderna ochbegravningsplatserna innefattar en prövning där inte endast kulturminnesvårdensintressen beaktas utan också allmänna lämplighetsöverväganden görs. Tillsynenöver de kyrkliga inventarierna har däremot enbart en kulturhistoriskinriktning. Förkyrkobyggnader gäller att det krävs att stafiigt godkännande för att uppföra,förändra eller riva en kyrkobyggnad. Statens tillsyn över kyrkobyggnadernautövas av och statens historiska museer (i betänkandetanvänds för enkelhetens skull enbart riksanfikvarieämbetet som namn på dennamyndighet). I detta arbete biträds av länsmuseerna ellermotsvarande organ. Detär länsstyrelserna som utövar den statliga tillsynen över begravningsplatserna.Det krävs godkännande från dessa myndigheter för att anlägga, utvidga ellerförändra en begravningsplats. Förutomden nu nämnda statliga tillsynen utövar även kommunala organ en tillsyn överkyrkobyggnaderna och begravningsplatsei-na främst genom byggnadslagstiftningen.Det förekommer alltså i många fall en dubbel prövning. Någonsådan dubblerad prövning förekommer inte då det gäller de kyrkligainventarierna. Den statliga tillsynen, som utövas av ,över inventarierna är baserad på kulturhistoriska grunder och går ut på attinventarierna inte får skingras eller förfaras. biträdsav länsmuseerna eller motsvarande organ även då det gäller inventarierna. Föratt en byggnad skall få användas som kyrka krävs - förutom det ovan nämndastatliga godkännandet - att byggnaden invigts av biskopen. Upphörkyrkobyggnaden att fylla en funktion inom den kyrkliga organisationen är detregeringen som prövar om byggnaden skall avlysas som kyrka. Frånolika håll har framförts önskemål om förändringar av den statliga tillsynen.Önskemålen har i huvudsak gått ut på att tillsynen skall begränsas till en påenbart kulturhistoriska grunder baserad tillsyn och att beslutanderätten ifrågor rörande den kyrkliga miljön skall decentraliseras. Vårafrämsta uppgifter har varit att förenkla dagens omfattande regelsystem rörandeden särskilda, statliga tillsynen över den kyrkliga miljön samt att pröva omdenna tillsyn kan koncentreras till en på enbart kulturhistoriska grunderbaserad tillsyn och om ansvaret för den fortsatta tillsynen kan decentraliseras. Isamband med behandlingen av de båda sistnämnda uppgifterna har vi haft aU taställning till en rad delfrågor, vilka anges i våra direktiv. Slutligenhar vi också haft som uppgift att föreslå hur man skall handlag- 162 ga ärendenrörande övertaliga kyrkor, dvs. sådana som inte behövs inom Prop. 1987/88:104den kyrkliga organisationen, samt att utreda om det kan överlämnas åt Bilaga2.1 något kyrkligt organ att avlysa kyrkor och bestämma om kyrkobyggnadensfortsatta användning. F samband med behandlingen av de övertaliga kyrkorna harvi också haft att ta ställning fill frågan om vem som skall ha kostnadansvaretför en övertalig kyrkobyggnad som bör bevaras av kulturhistoriska skäl. Omfattningen av den statliga tillsynen över den kyrkligamiljön Vi föreslår att den statliga tillsynen över den kyrkligamiljön i fortsättningen skall begränsas till en enbart på kulturhistoriskagmnder baserad tillsyn. Enligt vår mening kan det nämligen inte längre ansessom en statlig uppgift att pröva lämpligheten av utformningen av nyakyrkobyggnader eller begravningsplatser. Den statliga tillsynen bör därförenligt vår mening begränsas till att tillgodose kulturminnesvårdens intressen. För kyrkobyggnader innebär detta att vi föreslår att det intelängre skall krävas något statligt godkännande vid uppförandet av nyakyrkobyggnader. Däremot menar vi att det även i fortsättningen skall krävasgodkännande av någon statlig myndighet vid förändringar av merparten av befintligakyrkobyggnader. Denna statliga tillsyn skall emellertid främst ha till syfteatt bevaka att kulturhistoriska värden inte går till spillo vid förändringarav kyrkobyggnaderna. Vi föreslår att samtliga kyrkobyggnader som uppförts föreutgången av skall vara underkastade regler om en statlig tillsyn somskall tillgodose kulturhistoriska intressen. Det finns emellertid senaretillkomna kyrkor som också har stort kulturhistoriskt värde. Vi föreslår därföratt ges möjlighet att besluta att kyrkobyggnader somuppförts efter utgången av skall underkastas bestämmelserna om tillsynpå kulturhistoriska gmnder. Att den statliga prövningen begränsas på angivet sättinnebär inte någon förändring av den prövning som sker enligtbyggnadslagstiftningen. Här föreslår vi inte några förändringar. Beträffande begravningsplatserna menar vi att dekulturhistoriska aspekterna inte har någon större betydelse vid anläggandet av nya, frilig gande begravningsplatser. Vi anser därför att församlingarna själva i stor utsträckning bör bära ansvaret för dessa.