prop · GB03139 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1987/88:139 om höjning av vissa ansvarsbelopp vid atom- och Regeringen föreslår att anta de förslag som hartagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . Det högsta belopp som innehavaren av en atomanläggningansvarar för vid en atomolycka höjs från 500 milj. kr. till 800 milj. kr. Vidare höjs det högsta belopp som elt fordons trafikförsäkringansvarar för vid en trafikolycka från 50 milj. kr. lill 100 milj. kr. Höjningensyftar till atl förbättra möjligheterna till ersättning för sådana meromfattande trafikskador som kan uppkomma t.ex. i samband med vägtransport avfarligt gods. Lagändringarna avses träda i kraft . 1 1987/88. Lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) Härigenom föreskrivs att 17 § atomansvarighetslagen(1968:45) skall ha följande lydelse. För innehavare av atomanläggning i äransvarigheten enligt denna lag begränsad lill för varje aiomolycka.Såvitt gäller anläggning enbart för framställning, behandling eller förvaringav obestrålal uran är ansvarigheten dock begränsad lill 100 miljoner kronorför varje olycka. Detsamma gäller i fråga om atomolyckor som uppkommer undertransport av sådant uran. För innehavare av atomanläggning utom riketbestämmes ansvarighetsbeloppet enligt anlägg-ningsstalens lag. I fråga omatomolycka som inträffar under transport av alomsubstans avser anläggningsinnehavarensansvarighet enligt denna lag för andra skador iin skada på transportmedleticke i något fall lägre sammanlagt belopp än . De belopp som anges i första stycket innefattar icke räntaeller ersättning för rällegångskoslnad. För innehavare av atomanläggning i är ansvarigheten enligt denna lag begränsad lill för varje atomolycka. Såvitt gäller anläggning enbart för framställning, behandling eller förvaring av obestrålal uran är ansvarigheten dock begränsad lill för varje olycka. Detsamma gäller i fråga om atomolyckor som uppkommer under transport av sådant uran. För innehavare av atomanläggning utom riket bestämmes ansvarighetsbeloppet enligt anläggningsstatens lag. 1 fräga om atomolycka som inträffar under transport av alomsubstans avser anläggningsinnehavarens ansvarighet enligl denna lag för andra skador än skada på transportmedlet icke i något fall lägre sammanlagt belopp än . Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1982:1275. Lagomändring i trafikskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs alt 14 § trafikskadelagen(1975:1410)' skall ha följande lydelse. Från eltfordons trafikförsäkring utgår Irafikskadeersättning med anledning av en ochsamma händelse med högst , ränta och ersättning förrättegångskostnader oräknade. Förslår beloppet ej lill gottgörelse åt var ochen som har rätt till ersättning ur beloppet, utgår i första hand ersättningför personskada. Ersättningarna till dem som ej kan beredas full gottgörelse nedsättesmed samma kvotdel för var och en. Kan efter inträffat skadefall befaras atlsådan nedsättning blir nödvändig, kan regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer förordna atl ersättning tills vidare skall utgå endastmed viss kvotdel. Från etlfordons trafikförsäkring utgår irafikskadeersättning med anledning av en ochsamma händelse med högst , ränta och ersättning förrättegångskostnader oräknade. Förslår beloppet ej till gottgörelse åt var ochen som har rätl lill ersättning ur beloppet, utgår i första hand ersättning förpersonskada. Ersättningarna till dem som ej kan beredas full gottgörelse nedsättesmed samma kvotdel för var och en. Kan efter inträffat skadefall befaras altsådan nedsättning blir nödvändig, kan regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer förordna atl ersättning tills vida: re skall ulgå endast med visskvotdel. Denna lag träder i kraft . Lagen omtryckt 1977:949. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars1988 Närvarande: statsminislerii , ordförande, ochstatsråden , . , , , . R. Carlsson.Johansson. Hulterström, , G. , Proposition om höjning av vissa ansvarsbelopp vid atom-och trafikskador För vissa skadetyper gäller en beloppsmässig begränsningav ersiitiningsan-svaret. Detta gäller bl.a. lör atomskador och trafikskador. 1 fråga enligt 17 S atomansvarighetslagen(1968:45) en atomanläggnings innehavare ansvarig upp lill högst 500 milj, kr.per olycka. Detta belopp gäller (prop. 1981/82:163, LU1982/83:15, rskr. Är 1986 uttalade i samband med behandlingen av prop.1986/87:18 om vissa åtgärder m.m. efter att tiden var mogen atlompröva beloppsgränserna för anläggningshavares och svenska statens ansvar vidatomolyckor. förutsatte att regeringen, mot bakgrund av vad riksdagenhade uttalat i anslutning lill lagstiftningsärende, tog upp frågantill prövning (NU 1986/87:12). Under lagstiftningsärendets beredning i justitiedepartemenlethar överläggningar hållils med företrädare förkärnkraftindustrin samt den svenska atomförsäkringspoolen angående förutsättningarnaför en höjning av anläggningsinnehavarnas ansvarsbelopp. För trafikskador gåWer enligl 14 § trafikskadelagen(1975:1410) atl högst 50 milj. kr. utgår från etl fordons trafikförsäkring somtrafikskadeersättning för en och samma händelse. har det både i och utomlandsinträffat ell antal svåra trafikolyckor i samband med transport av farligt godspå väg. Detta har aktualiserat frågan om en höjning av ansvarsbeloppet i trafikskadelagen. Under lagstiftningsärendets beredning i juslitiedepartementelhar överläggningar hållits med företrädare för försäkringsbranschenoch försäkringsinspektionen angående behovet av och förutsättningarna för ensådan höjning. 2 Atomskador Prop. 2.1 Den internationella bakgrunden Ansvaret för skador som uppkommer i samband med driften avkarnkraflan-låggningar (alomanläggningar) regleras i atomansvarighetslagen(1968:45). Denna lag bygger på två inlernationella konventioner, 1960 årsPariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område samt 1963 årskonvention om supplerande ersättning som antogs i (den s.k.tillaggskonventionen). är anslutet till båda konventionerna.Pariskonventionen har tillträtts av , , . , , , , ,, saml . Av dessa länder är samtligautom , och Turkiel också anslutna lill lilläggskonvenlionen. Enligl är innehavaren av enatomanläggning ansvarig för atomskador oberoende av vållande, dvs. Ansvaret skall vara begränsat till visst belopp för varje olycka ochskall vara läckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti. Enligl artikel 7 i Pariskonvenlionen kananläggningsinnehavarens ansvar bestämmas till 15 miljoner betalningsenhelereller särskilda dragningsrätter, SDR (1 SDR = ca ). Beloppet får docksältas högre eller lägre än detta riktvärde, dock lägst 5 miljoner SDR. Enligtartikel 10 måste innehavaren ha en försäkring eller annan ekonomisk garanti somtäcker det belopp som har beslämts enligl artikel 7. Genom lilläggskonvenlionen tillkom elt extraersättningssystem enligl vilket supplerande ersättning av statsmedel utgår iden mån ansvarsbeloppet enligt inte förslår till fullersättning ål de skadelidande. Systemet verkar i flera steg.Anläggningsinnehavarens ansvar utgör det första stegel. Eftersom ansvaret kanvariera i de olika konventionsslaterna, skall den stat däranläggningsinnehavarens anläggning är belägen bidra till att täcka skadorna medupp till 70 miljoner SDR (del andra stegel) eller omkring 570 milj. kr. Tilldel tredje steget, intervallet 70-120 miljoner SDR, skällde stater som äranslutna lill lilläggskonvenlionen (de s.k. Brysselstaterna) gemensamt betalaefter en särskild formel (art. 12). Till av del erforderligabeloppet skall staterna bidra i förhållande till sin bruttonationalprodukt,medan bidraget till de återstående fördelas i förhållande tillstaternas resp. kraftproduktion (baserad på kärnteknik) uttryckt i s.k. lermiskeffekt. Är 1982 antogs elt tilläggsprotokoll lillPariskonventionen och etl tilläggsprotokoll lill tillåggskonvenlionen. Genomdet senare protokollet höjdes beloppen för andra resp. tredje steget till 175miljoner resp. 300 miljoner SDR. Tilläggsprotokollen har ännu inte trätt ikraft. har tilllrätt protokollen och har också genomförtde lagändringar som är påkallade med anledning härav (prop. 1981/82:163, LU1982/83:15, rskr. Beträffande 1, 12 och 31 §§ atomansvarighetslagen hardessa lagändringar ännu inte satts i kraft. Så kan ske först när protokollenträder i kraft. 2.2 Ansvarsgränser i Prop. Som har nämnts inledningsvis har i atomansvarighetslagenanläggningsinnehavarens ansvar fastställts till 500 milj. kr. Fören anläggning som är avsedd enbart för framställning, behandling ellerförvaring av obestrålal uran - samt vid transport av sådant uran - ärmotsvarande belopp 100 milj. kr. Ansvaret skall vara täckt av en obligatoriskförsäkring, som skall motsvara av ansvarsbeloppet, eller av någon annanekonomisk garanti. Utöver de ersättningsregler som föranlelts avkonventionerna (28-31 §§) infördes i atomansvarighetslagen genom ändringarna år1982 ett fjärde steg. Enligl detta skall svenska staten, i de fall enanläggningsinnehavare här i riket är ansvarig, utge ersiitlning med sammanlagt3 miljarder kr. (31 a §). I detta belopp är ersättningarna för första - tredjestegen inräknade. gäller följande belopp: /W//y. Svenska staten,för olycka för vilken anläggningsinnehavare i är ansvarig 500 - 570 Svenska staten,gemensamt med övriga Brysselstater 570 - 975 Svenskastaten 975 - 3 000 För svenska staten innebär regelsystemet enligt vad som nuhar angetts ett ansvar om 70 milj. kr. (steg 2) -f- 28 milj. kr. (Sverigesandel i steg 3 som är beräknad till av 400 milj. -I- 2,02miljarder kr. (steg 4), eller sammanlagt ca . Slutligen bör här anmärkas att lagens tillämpningsområdevarierar för de olika stegen. Ansvaret i första stegel läcker även skada i andrastater än konventionsstater, om olyckan har inträffat i (3 §). I steg 2och 3 utgår ersättning för skada som har uppkommit i eller andraBrysselstater, på eller över det fria havet ombord på fartyg eller luftfartygsom är registrerade i eller andra Brysselslaler, på eller över del friahavet om skadan har tillfogals en Brysselstat eller medborgare i en sådan statsamt för skada på fartyg eller luftfartyg om de är registrerade i en sådan stal(29 §). Regeringen har enligt 3 § bemyndigats att förordna attersättning inom det första steget inte skall ulgå för skada i en stat som inteär konvenlionsslat i vidare mån än ersättning i den staten skulle ha utgått förskada i (reciprocitelsprincipen). Denna möjlighet'har ännu inte ulnylljals. För del fjärde steget gäller ytteriigare inskränkningar(31 a §). Till all börja med läcker statens ansvar skada i , ,och samt skador ombord på fartyg eller luftfartyg som ärregistrerade i dessa länder. Därutöver utgår ersättning lill svenska medborgareeller svenska juridiska personer oavsett var skadan har inträffat. Slutligentäcks även skada i en annan Brysselstat, inen endast enligt reciprocitelsprincipen. 2.3 Ansvarsgränser i andra länder Prop. Enligt senast tillgängliga uppgifter från alomorganNEA (), som administrerar konventionerna, uppgåransvarsgränserna i de 11 Brysselstalerna till följande belopp, såvitt gällerdet ansvar som skall vara täckt av försäkring: 4 000 milj. Bfr 7 500 milj. lire *) Avrundat belopp; kurser per . Det bör anmärkas atl en del länder ser översin lagstiftning i avsikt all ratificera protokoll. Man har därföranledning all vänta all de lägsta beloppen kommer alt vara ersatta avhögre gränser för ändrade systemetför anläggningsinnehavares ansvar i sin alomansvarslagstiflning. Den nya konstruktioneninnebär alt ansvaret skall vara täckt av försäkring upp lill 500 milj. DM.varefter en statsgaranii på 500 milj. Dessa belopp, totalt 1miljard , innebär ingen förändring i förhållande lill vad som gälldetidigare. Men därutöver gäller all ersättningskraven skall bäras avanläggningsinnehavaren. Detta ansvar behöver dock inte vara täckt av försäkringeller annan garanti. I förhållande till skadelidande i andra konventionsstalerär ansvaret alltjämt i princip begränsat. Som framgår av tabellen är spännvidden mellan högsta ochlägsta ansvarsbelopp stor - mellan . och 36 milj. kr. Tas även statsansvaret enligt tilläggskonventionen med,varierar tillgängliga skadeersättningsbelopp per olycka mellan ca 3,6miljarder kr. () och ca 330 milj. kr. 1 , och - som alla står utanförParis-Brysselsystemet -år del ansvar som skall vara läckt av försäkring salt lill380, 350 resp. 950 milj. kr. 1 finns därutöver ell särskiltförsäkringssystem, som sammantaget ger något . i tillgängligersättning per olycka. har ell ersättningssystem som liknar det iFörbundsrepubliken . Det ansvar som täcks av obligatorisk försäkringuppgår till ca . har ändrat sin lagstiftning medlagstiftningen i och som förebild.Österrike överväger anslutning lill Paris-Brysselsyslemet. 2.4Höjning av anläggningsinnehavarnas ansvarsbelopp Mitt förslag: Anläggningsinnehavarnas ansvarsbelopp höjs lill800 milj. kr. Beloppet för statens ansvar ändras inte. Skälen för mitt förslag: Visserligen ligger nuvarandeansvarsbelopp för innehavare av atomanläggningar i relativt högt vid eninternationell jämförelse. Detta förhållande kan emellertid inte tillmätasnågon avgörande betydelse när del gäller alt pröva frågan om ändring av deltabelopp. Utgångspunkten bör i stället vara alt ansvaret för atomskador i förstahand skall bäras av kärnkraftinduslrin (jfr NU 1986/87:12 s. 33). kananläggningsinnehavarna emellertid inte åläggas elt obegränsat ansvar, utan enbegränsning av ansvarsbeloppet måste ställas upp. Av väsentlig betydelse föromfattningen av anläggningsinnehavarnas ansvar blir därför möjligheten atl ienlighet med krav täcka ansvaret genom försäkring. Den nuvarande ansvarsgränsen, 500 milj. kr., fastställdesmed utgångspunkt i att kapaciteten på försäkringsmarknaden medgav attansvarsförsäkring tecknades för 600 milj. kr. Den höjning av ansvarsbeloppetsom då genomfördes förutsattes inte heller påverka kapaciteten påsakförsäkringsområdet i sådan omfattning alt säkerheten för de lån som lagilsi kärnkraftverken skulle påverkas i någon nämnvärd mån. Detsamma förutsattesgälla möjligheterna att ta upp nya lån (se närmare prop. 1981/82:163 s. 40 f). Enligl de uppgifter som i detta lagstiftningsärende harlämnats av svenska atomförsäkringspoolen torde kapaciteten på ålerförsäkringsmarknadennu medge att försäkring kan tecknas för elt belopp om närmare en miljard kr.Med den angivna förutsättningen atl försäkringen skall motsvara minst 120procent av ansvarsbeloppet skulle detta belopp nu kunna höjas frän 500 milj.kr. till 800 milj. kr. Denna höjning skulle visserligen medföra ell minskatutrymme för höjning av sakförsäkringarna. Med hänsyn till ökningen av dentotala kapaciteten på försäkringsmarknaden saknas det däremot anledning räknamed atl höjningen på ansvarssidan skall leda lill en sänkning på sakförsäkringssidan. Vid de överläggningar som hållils i ärendet har man frånkärnkraftindustrin förklarat sig kunna acceptera en höjning av ansvarsbeloppetav den storleksordning som jag nu har angett. Del har dock ifrågasatts om ensådan höjning inte bör anslå till dess protokoll har trått i kraft. Enhöjning redan nu till föreslagna 800 milj. kr. skulle nämligen innebära altanläggningsinnehavaren tvingas la över en del av ansvaret för den ersättningsom enligl lilläggskonvenlionen utgår i det tredje stegel. Man har samtidigtframhållit som angeläget atl höjningar inte görs med alltför korta lidsintervallermen inte heller så sällan att höjningarna blir alltför omfattande vid varjetillfälle. Del råder således enighet om all kapaciteten på ålerförsäkringsmarknadennu medger en höjning av ansvarsbeloppet lill 800 milj. kr. Jag anser det ocksåangelägel atl, såsom har framhållit, frågan om ansvarsgränsernaomprövas med rimliga tidsintervaller. Jag kan i det sammanhanget notera atl delnu har gått närmare det ifrågavarande ansvarsbeloppet senasthöjdes. I likhet med vad har uttalat finner jag därför alt tiden får anses mogen för sådan omprövning.Detta bekräftas ju Prop. för övrigt av vad som har framkommit om ökningen avtillgängligt belopp för Jag kan däremot inte ansluta mig till åsikten altanläggningsinnehavarens ansvar inte bör översliga del lägsta beloppet itilläggskonventionen. Som jag har anfört tidigare är utgångspunkten attansvaret för atomskador i första hand skall bäras av kärnkraftinduslrin. Deltagäller inte bara för del utan torde också vara ett grundläggandeelement i det internationella regelsystemet. Andra länder har ocksåbeloppsgränser som överstiger tilläggskonvenlionens undre gräns, t.ex. Belgienoch . Det finns därför inte något hinder mot alt nu göra denhöjning av ansvarsbeloppet som av försäkringsmässiga skål år möjlig. Det finnsinte heller någon anledning all överväga en begränsad höjning som bara skulleomfatta del nuvarande andra steget. Jag föreslår således atl ansvarsbeloppethöjs till 800 milj. kr. Skäl saknas enligl min mening för alt höja del lägrebelopp, 100 milj. kr., som gäller för obestråiat uran. Riskerna är nämligen härväsentligt lägre ån vid en reaktorolycka. Som jag har nämnt inledningsvis har också tagitupp frågan om en höjning av beloppet för statsansvaret (NU 1986/87:12). Dennafråga bör emellerfid övervägas först i samband med att protokoll harträtt i kraft. Detta beräknas inträffa under något av . Förstdå kan de stalsfinansidla konsekvenserna helt överblickas. Jag avser således atlåterkomma till denna fråga i samband med att 1, 12 och 31 §§ atomansvarighetslagenskall sältas i kraft. De grundläggande bestämmelserna om trafikförsäkring och omersättning för trafikskada finns som jag redan inledningsvis har nämnt i trafikskadelagen(1975:1410, omtryckt 1977:949). Ersättning för en trafikskada utgår ur denobligatoriska trafikförsäkringen. Trafikförsäkringsgivarnas ansvarighet förtrafikskador är dock beloppsmässigt begränsad, bl.a. av försäkringstekniskaskäl. Från etl fordons trafikförsäkring utgår enligl 14 § trafikskadelagenIrafikskadeersättning med anledning av en och samma händelse med för närvarandehögst 50 milj. kr. Detta belopp skall läcka såväl person- som sakskada, menersättningen skall i första hand ulgå för personskada. Räcker beloppet intetill, skall ersättningen till dem som inte kan beredas full gottgörelsenedsättas enligt vad som närmare anges i lagrummet. Iförarbetena till trafikskadelagen (prop. 1975/76:15, LU 1975/76:3, rskr. 113) framhöll föredraganden atl det var angelägel att systemet med trafikskadeersättning bereder ett så fullgott skydd i alla situationer attnågot behov inte uppkommer av ytterligare ersättning från andra källor, vare sig i form av skadestånd eller gottgörelse från annan försäkring. Maximibeloppet borde därför ligga på så hög nivå att man i realiteten kan tala om obegränsad 9 ansvarighet för trafikförsäkringsgivarna även vid olyckorav exceptionell Prop. 1987/88:139 eller katastrofal omfattning.Föredraganden antog vidare all det förelåg ringa sannolikhet för atlbegränsningsbeloppet inte skulle räcka till för all bereda full ersättning åtdem som har skadats vid en trafikolycka (prop. 1975/76:15 s. 98-99 och s. 273). Under senare lid har del både i och utomlandsinträffat flera svåra trafikolyckor där fordon för transport av.farligt godsvarit inblandade och som lett eller kunnat leda lill myckel omfattande skadorav katastrofkarak-lär. Här kan t.ex. erinras om den svåra olyckan i staden , då en tankbil lastad med bensin exploderade och lade ell helt kvarter i ruiner. sammaår inträffade en liknande olycka i , när en tankbil somtransporterade bensin välte och fattade eld i närheten av en bensinstation. Lyckligtvismedförde dock denna olycka inte samma ödesdigra konsekvenser som dennyssnämnda katastrofen i Herborn. Bl.a. dessa olyckor har gett upphov till en omfattandedebatt om vilka åtgärder som kan och bör vidtas för alt minska de risker som ärförknippade med transporter av farligt gods. Sådana åtgärder övervägs förnärvarande i annal sammanhang både inom och av ansvariga myndigheter. De händelser som jag här har berört utgör emellertid ocksåett starkt incitament till alt överväga om trafikskaddagens maximibelopp förtrafikskadeersättning behöver höjas för all offren för en framlida olycka avliknande art skall kunna beredas full gottgörelse för uppkomna skador. Inom FN:s ekonomiska kommission för (ECE) pågårarbete inlernationelll med en konvention om skadeståndsansvar vid transport avfarligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. Det torde emellertid dröjaännu innan detta arbete har slutförts och en eventuell konvention harträtt i kraft. Enligl min mening finns del inget som hindrar alt man innan konvenlionsarbetelhar slutförts nationellt genomför de förbättringar på området som ärmotiverade, särskilt som en höjning av ansvarsbeloppen ligger i linje med detinternationella arbetet. Vid trafikskadelagens tillkomst förelåg del somjag har berört enighet om del angelägna i all systemet med irafikskadeersättningbereder ell så fullgott skydd i alla situafioner att något behov inte uppkommerav ersättning från andra källor, vare sig i form av skadestånd eller gottgörelsefrån annan försäkring. Maximibeloppen borde därför ligga på en så hög nivå i realiteten kan tala om en obegränsad ansvarighet förtrafikförsäkringsgivarna även vid olyckor av exceptionell eller rentav katastrofalomfattning. Dessasyften med trafikförsäkringssystemel är givetvis lika angelägna som . Del kan emellertid på goda grunder ifrågasättas om del nuvarande begränsningsbeloppet om 50 milj. kr. verkligen är tillräckligt högt för all tillgodose önskemålet om fullgod ersättning åt offren även vid en mycket omfattande olycka. Härtill kommer den inverkan som 10 penningvärdesförsämringenhar haft på realvärdet i det begränsningsbelopp som gäller . Omsystemet med trafikskadeersättning skall kunna fylla sill syfte även iframtiden, menar jag all del redan av de anförda skälen står klart att enhöjning av begränsningsbeloppet nu är sakligt motiverad och önskvärd. Vid deöverläggningar som under lagstiftningsärendets beredning har ägt rum medföreträdare för försäkringsbranschen och försäkringsinspektionen har del inteframkommit några skäl som talar emot en sådan höjning. Den bör därförgenomföras . 3.3 Höjning av försäkringsbolagens ansvarsbelopp Mittförslag: Del nuvarande ansvarsbeloppet i 14 § trafikskadelagen höjs från 50milj. till 100 milj. kr. Skälen för mitt förslag: När del gäller alt bedöma hurmycket man kan höja ersättningsnivån måste flera faktorer beaktas. En förstaoch avgörande faktor är att det måste finnas möjligheter för de svenskatrafikförsäkringsbolagen alt ålerförsäkra sig på den internationella ålerförsäkringsmarknaden.En utgångspunkt är därvid atl man måste sälla etl "tak"' för denersättning som kan ulgå vid en olycka. Av försäkringslekniska skäl går delnämligen inte atl införa elt obegränsat ansvar, vilket i och för sig kunnatanses önskvärt från den synpunkten all alla länkbara skadefall skulle läckas inoberoende av en olyckas omfattning. Ersättningen bör således i enlighet med vadsom gäller vara begränsad till visst belopp (jfr prop.1975/76:15 s. 98). Andra omständigheter som också måste vägas in ibedömningen är dels höjningens inverkan på trafikförsäkringsbolagens kostnaderför ålerförsäk-ringspremierna, dels effekten på de somförsäkringstagarna har atl erlägga. Följande uppgifter ger viss ledning härvidlag. Antalettrafikförsäkrings-pliktiga fordon var vid ingången av ca 3,5 miljoner.Därav utgjorde antalet specialfordon för transport av farligt godsuppskattningsvis ca 3 000 -4 000. Trafikförsäkringens totala premieintäkt var ca 2400 milj. kr. och ca 2 500 milj. kr. Försäkringsbolagens sammanlagda ålerförsäkringspremier förtrafikförsäkringen var 1985 ca 34 milj. kr. Ålerförsäkringskoslnaderna ärolika för olika skikt. I de övre skikten som återförsäkrats gemensamtför alla bolag genom en särskild pool var premierna för skador i skiktet mellan6,75 milj. kr. och 26,75 milj. kr. ca 6,8 milj. kr. och i skiktetovanför 26,75 milj. kr. (med den lagstadgade gränsen pä 50 milj. inte merän ca 1,2 milj. kr. Beträffande skador i skiktet under 6,75 milj. kr. kannämnas alt de antingen utgjorde bolagens "självbehåll", dvs.