prop · GB0373 · 1987-12-31 00:00:00 — Denna rättshjälpsform omfattarrådgivning och därmed jämförlig åtgärd i nästan alla slags rättsligaangelägenheter under högst en fimme. Rådgivning är öppen för alla oavsettinkomst och sker mot en i lagen bestämd rådgivningsavgift (85kr, för varje påbörjad tidsperiod ). Avgiften är avsedd att täckakostnaderna för rådgivningen men den kan sättas ned eller efterges. Om detsker, ersätts mellanskillnaden av staten. Kompletterandebestämmelser rörande rättshjälp finns i rättshjälpsförordningen (1979:938, RHF), RHLhar under de som den varit i kraft ändrats . Engenomgripande reform, som byggde på rättshjälpsutredningens betänkande (SOU1977:49) Översyn av rättshjälpssystemet, genomfördes (prop, 1978/79:90,JuU 30, rskr, 268, SFS 1979:240). Domstolar och vissa andra myndigheter fick dåvidgade befogenheter att besluta i rättshjälpsfrågor och de vid lagenstillkomst inrättade rättshjälpsnämnderna minskade i antal från sex till fyra. Underförsta har härefter vidtagits en serie lagändringar somhar det gemensamt att de har syftat till att minska statens kostnader förrättshjälpen. Rättshjälps- ochrådgivningsavgifterna höjdes (prop. 1980/81:20, JuU 17, rskr. 65, SFS 1981:5), Ytteriigare höjningar genomför des (prop. 1981/82:28, JuU 19, rskr, 105, SFS 1981:1287), slopades möjligheterna till rättshjälp för bl, a. upp rättande av äktenskapsförord och testamente. Möjligheterna att fä allmän rättshjälp innan ett annat likartat mål (s, k. pilotfall) har avgjortsbegränsa- 21 des senare (prop,1981/82:28, JuU 52, rskr. 320, SFS 1982:299). Densenaste mer ingripande förändringen innebar bl. a. att fastighetstvister undantogsfrån rättshjälpens område och att biträde inte längre får förordnas i angelägenhetersom rör bodelning (prop. 1982/83:61, JuU 19, rskr, 172, SFS 1983:153), Entilläggsavgift infördes, vars storlek beräknas med utgångspunkt i biträdetsarvode. Genomändringar i 21 kap, RB (prop, 1983/84:23, JuU 7, rskr. 50, SFS 1983:920) begränsadesslutligen rätten till offentlig försvarare ät misstänkt eller tilltalad ibrottmål fr, o, m, den Ijanuari 1984,1 samband med ändringar i RHLuttalades att det mot bakgrund av den ekonomiska utvecklingen framstod somnödvändigt med en grundlig översyn av lagstiftningen. En kommitté,rättshjälpskommittén (Ju 1982:01), tillsattes i slutet av . (Dåvarande ledamöter: , ordförande, riksdagsledamöternaArne i , , och ,lagmannen samt riksdagsledamoten ) har - förutomdet delbetänkande (Ds Ju 1983:2) som ledde till begränsningarna av rätten tilloffentlig försvarare - även avlämnat dels ett huvudbetänkande (SOU 1984:66) Denallmänna rättshjälpen och dels ett delbetänkande (SOU 1985:4) Rättshjälp,Offentliga biträden, organisationsfrågor m, m. Dessa båda betänkanden benämns idet följande huvudbetänkandet resp, organisationsbetänkandet. Kommittén,som sett över RHL i dess helhet, lägger i huvudbetänkandet fram förslag till enny lag om rättshjälp. Kommittén föreslår ocksä flera sakliga ändringar. Dessaändringsförslag betingas huvudsakligen av målsättningen att minskabelastningen på rättshjälpsanslaget. De principiellt sett viktigaste förslageninnebär att vissa ytterligare angelägenheter undantas från rättshjälpensområde. Häribiand märks främst vissa angelägenheter rörande skadestånd ochangelägenheter som gäller motordrivet fordon, båt och husvagn. Kommitténföreslår emellertid också att inkomstgränsen för rätten till allmän rättshjälpslopas och att den totala egenavgiften vid allmän rättshjälp sänks något, Iorganisationsbetänkandet föreslår kommittén bl, a, vissa förändringar avrättshjälpens organisation. Antalet rättshjälpsnämnder bör enligt kommitténminskas till en och avskaffas. Sammanfattningarav de båda betänkandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1och 2 . Förteckningar över dem som har yttrat sig över betänkandenabör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3 och 4. Sammanställningaröver yttrandena har upprättats och finns tillgängliga hos justitiedepartementeti lagstiftningsärendena (dnr 235184 och 606-85), I det följande benämns dessabåda sammanställningar remissammanställning I resp, remissammanställning II, Regeringenhar (bilaga 5) uppdragit ät domstolsver ket att pä olika sätt förbereda en övergäng till ADB-teknik vid hanteringen av rättshjälpsärenden. Det är en fråga som rättshjälpskommittén behandla de i sitt delbetänkande (Ds Ju 1983:9) ADB-hanteringen av rättshjälps- 22 ärenden(ADB-betänkandet), Betänkandet har remissbehandlats, Prop.1987/88:73 Enligtregeringsuppdraget skall kommitténs förslag i ADB-betänkandet i allt väsentligtläggas till grund för verkets arbete. skall vidare lägga framförslag om hur rättshjälpens administrafion bör organiseras ochöverväga förändringar av domstolars och andra myndigheters befogenheter attbesluta i frågor om rättshjälp. Rättshjälpskommitténhar, som jag nämnde, i organisationsbetänkandet lagt fram vissa förslagtill organisatoriska förändringar på rättshjälpens område. Till den delförslagen berörs av det uppdrag som regeringen har gett tar jaginte upp dem . Vissa organisationsfrågor kommer jag dock att behandla(avsnitt 2.13). Ettviktigt led i rättshjälpsreformen var tillkomsten av de allmännaadvokatbyråerna . Staten hade huvudsakligen tre motiv för att inrätta egna advokatbyråer.De allmänna advokatbyråerna skulle möta den ökade efterfrågan pä kvalificerad juristhjälpsom antogs bli följden av rättshjälpsreformen. Vidare skulle den enskilde hamöjlighet att fritt välja mellan att anlita en privatpraktiserande eller enoffentligt anställd jurist. Slutligen skulle staten få kostnadsinsyn iadvokatverksamheten genom att direkt engagera sig i den. En annan princip somslogs fast var att verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna skulle bedrivasi konkurrens pä lika villkor med de enskilda advokatbyärerna och de allmännabyråernas debitering alltså ge full täckning för kostnaderna. Det förutsattesvidare att biträdesersättningarna i rättshjälpssystemet i stor utsträckningskulle kunna bestämmas enligt taxor, som utformades med ledning av kostnadernavid de allmänna advokatbyråerna. Detfinns nu 32 allmänna advokatbyråer. Tvä av dem har filialkontor på annan ort. Åtskilligaav de allmänna advokatbyråerna har haft problem med att få verksamheten lönsam.Detta har gällt såväl under uppbyggnadsskedet som under1980-talet, Regeringen har uppdragit åt riksrevisionsverketatt utvärdera verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna. Utvärderingenskall avse rättshjälpstaxornas utformning, de allmänna advokatbyråernasbetydelse för taxesättningen och vissa andra frågor som gäller sambandet mellande allmänna advokatbyråerna och rättshjälpssystemet. Uppdraget skall varaslutfört , Jagvill här slutligen nämna att ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) i enskrivelse till regeringen hemställt om åtgärder för förbättradrättshjälp i vissa hänseenden för utlänningar. Jag kommer att behandla vissadelar av DO:s skrivelse i detta lagstiftningsärende (avsnitt 2,2,4), Regeringen beslöt att inhämta lagrådets yttrande överförslag till ändringar i rättshjälpslagen och . Förslagen hadeupprättats inom på grundval av rättshjälpskommitténs betänkandenoch remissyttrandena. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 6. Lagrådets yttrande, somavgavs , bör fogas till protokollet som bilaga 7. I samband med att jag behandlar de olika sakfrå- 23 gornaoch de enskilda paragraferna i mitt förslag kommer jag in på lagra- Prop.1987/88:73 dets synpunkter. Jag kan emellertid redan nu säga att jag i alltväsentligt godtar lagrådets förslag till ändringar i de remitterade förslagen.Lagrådets granskning har också lett till vissa redaktionella ändringar ilagtexten. Sammanfattningsvistar jag i detta ärende upp främst frågor som rör den allmänna rättshjälpen.Mina ändringsförslag berör bl, a, den allmänna rättshjälpenstillämpningsområde, frågan om vilka personer som skall komma i fråga för allmänrättshjälp samt egenavgifterna. Jag tar också upp vissa enskilda frågor somberör rättshjälp åt misstänkt i brottmål, rättshjälp genom offentligt biträdeoch rådgivning. RHLträdde i kraft . Som jag inledningsvis berörde ställdes i motiventill RHL upp två viktiga krav pä samhällets rättshjälp. Det ena är atträttshjälp skall utgå i vaije rättslig angelägenhet där behov av rättshjälpföreligger vare sig det gäller ett ärende som behandlas av domstol eller av förvaltningsmyndigheteller det är fräga om rädfrågning eller biträde i övrigt. Det andra kravet äratt rättshjälp skall ges i sådan utsträckning att ingen av ekonomiska skäl ärförhindrad att ta till vara sina rättsliga intressen; dock skall denrättssökande i allmänhet efter förmåga bidra till kostnaderna förrättshjälpen. Rättshjälpsreformenhar i likhet med många andra sociala reformer visat sig bU dyrare än man fränbörjan förutsåg. För /74 var kostnaderna för rättshjälpen drygt62 milj, kr, medan kostnaderna för /87 uppgick till totalt drygt270 milj, kr. En analys av kostnadsutvecklingen och dess orsaker har gjorts iriksrevisionsverkets rapport blev det dyrare? Kostnadsutvecklingen förstatliga reformer (dnr 1983:334), Statens utgifter förde olika typerna av rättshjälp framgår av följande tabell. De ändringar i RHL som har gjorts har sägott som Prop. 1987/88:73 genomgående syftat till att uppnå besparingar på rättshjälpsanslaget.Ändringarna har huvudsakligen berört den allmänna rättshjälpen och de har, somtabellen utvisar, lett till icke obetydliga kostnadsminskningar. Genomavgiftshöjningarna har också kostnaderna för rådgivningsinstitutet minskat. Deändrade reglerna om offentlig försvarare ledde åtminstone för till attkostnadsutvecklingen dämpades. Däremot har rättshjälp genom offentligt biträdeknappast berörts alls av åtstramningarna. Tvärtom har kostnaderna förrättshjälp genom offentligt biträde nästan fyrdubblats som enföljd av det ökande antalet asylsökande och på grund av ny social lagstiftning. har haft som huvuduppgift att göra entotal översyn av RHL och att föreslå åtgärder som kan bidra till ytterligarebesparingar. Kommittén har på ett förtjänstfullt sätt undersökt olikamöjligheter att uppnå detta mål, I sitt arbete har kommittén främst inriktatsig på den allmänna rättshjälpen, eftersom denna rättshjälpsform varitden mest kostnadskrävande. har enligt sina direktiv haft attutgå från att den ursprungliga målsättningen med den allmänna rättshjälpenskall bibehållas. Den enskilde skall alltså även i fortsättningen ha möjlighetatt oberoende av sin ekonomiska situation ta sina rättsliga intressen till varapå alla områden. Mot denna bakgrund är det enligt kommittén endast med enkombination av olika åtgärder som det går att uppnå några mer betydandebesparingar. Kommittén har som sin huvudlinje valt att fortsätta på den väg sombeträddes är 1983 då fastighetstvisterna undantogs från rättshjälpen. Omytterligare ett antal ärendekategorier förs över från den allmännarättshjälpen till det privata rättsskydd som erbjuds av försäkringsbolagen,kan enligt kommittén betydande besparingar på rättshjälpsanslaget uppnäs utanatt de enskildas rättstrygghet påverkas i en oacceptabel omfattning. Genomdessa och andra åtgärder räknar kommittén med att det går att uppnå besparingarpå sammanlagt ungefär 45 milj, kr/år. Kommitténs principiella ställningstaganden i fråga omtänkbara besparingsåtgärder har godtagits eller lämnats utan erinran av nästanalla remissinstanser. Jag kommer i det följande att mer ingående redovisa deolika förslagen och mina egna ställningstaganden. Jag vill emellertid redan nuslå fast att jag i princip delar kommitténs uppfattning om tänkbara besparingsåtgärder. Jag vill emellertid slå fast att det enligt minmening inte är möjligt att nu ytterligare skära ner kostnaderna för den allmännarättshjälpen utan att den grundläggande målsättningen med denna rättshjälpsformsätts i fara. Den allmänna rättshjälpen har varit utsatt för utomordentligthårdföra besparingsåtgärder och den har härigenom urholkats pä ett olyckligtsätt. Som jag inledningsvis antydde var ju rättshjälpsreformen enjämlikhetsreform, som syftade till att förverkliga principen om allas likhetinför lagen, och den allmänna rättshjälpen var en hörnsten i reformen. Även om det i och för sig vore önskvärt är det inte möjligt att återställa rättshjälpens värde som social förmån till den nivå den hade pä , Men det är hög tid att ta åtminstone nägra steg i den 25 Dessa steg kan endast göras iform av omfördel- Prop. 1987/88:73 ningar inom en given kostnadsram. Jag har därför, när jag har utformat > mina förslag, utgått frän att den allmänna rättshjälpentotalt sett skall få kosta i stort sett lika mycket som . De besparingar som jag förordar bör enligt min mening iförsta hand användas för att ge fler människor än nu möjlighet att fä allmänrättshjälp. Detta kan ske genom en höjning av inkomstgränsen för rätt tillallmän rättshjälp och genom en sänkning av de rättssökandes egenavgifter. Jagär medveten om att en sänkning av avgifterna pä sätt och vis kan sägas stridamot en av kommitténs huvudtankar, nämligen att förstärka de rättssökandeskostnadsmedvetande. Avgifterna har emellertid enligt min mening nu nått ensådan nivå att de i många fall kan vara ett verkligt hinder för de rättssökandeatt ta sin rätt till vara. Jag kommer att utveckla detta och därmedsammanhängande frågor längre fram. Däremot vill jag redan redan nu ta upp frågan om en nyrättshjälpslag. Kommittén har i sitt arbete sett över RHL inte bara i sak utanockså från språkliga och systematiska utgångspunkter. Kommitténs arbete i dettaavseende har resulterat i ett förslag till ny lag om rättshjälp. Kommitténs lagförslag har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna.Många menar att lagförslaget är väl ägnat att läggas till grund förlagstiftning medan andra anser att förslaget har grundläggande brister i olikaavseenden. Det är emellertid en allmän uppfattning att lagförslaget -i störreeller mindre utsträckning - behöver arbetas om. Det nu sagda tar främst siktepä det kapitel i den föreslagna lagen om rättshjälp som behandlar den allmännarättshjälpen. För egen del håller jag med kommittén och mångaremissinstanser om att RHL bl. a. på grund av alla ändringar har kommit att blialltmer svårtillgänglig. Kommitténs lagförslag utgör utan tvekan enförbättring, men det torde ändå behöva överarbetas i inte obetydligutsträckning. De ändringsförslag som jag kommer att lägga fram innebärinte några principiella förändringar i rättshjälpssystemet. Den ursprungligamålsättningen med rättshjälpen behålls i stort sett oförändrad. Inte hellerföreslår jag i detta sammanhang några organisatoriska nyheter utan minaändringsförslag vilar på samma kompetensfördelning som gäller enligt RHL. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att RHL numera ärinarbetad och välkänd, åtminstone för dem som ofta kommer i kontakt med lagen,anser jag övervägande skäl tala för att ett förslag till en helt ny lag för närvarandeinte bör läggas fram. Jag har därför utformat mina förslag som ändringar i RHL. Lagrådet har beklagat att det inte har ansetts möjligt attnu ta ett större grepp i syfte att göra rättshjälpssystemet lättare atthandskas med. Lagrådet har emellertid sagt sig ha förståelse för att manbehäller den nuvarande lagens ram. Mitt ställningstagande i frågan om en ny lag om rättshjälpinnebär att flera av kommitténs förslag till förbättringar och förtydliganden av författ ningstexten inte kan tas upp i detta lagstiftningsärende. Detsamma gäller vissa ändringsförslag som är svåra att passa in i RHL och dess nuvarande systematik. Jag räknar emellertid med att både kommittéförslagen och 26 remissynpunkternai dessa delar skall kunna tas fill vara vid en framtida Prop. 1987/88:73revidering av RHL:s systematiska och språkliga utformning. 2.2 Den allmänna rättshjälpens tillämpningsområde 2.2.1 Rättshjälp i angelägenheter som rör skadestånd Mitt förslag:Rättshjälp fär som regel inte beviljas i angelägenheter som rör enskadelidandes rätt till ersättning för trafikskada eller fill ersättning förannan skada som kan betalas från en föreliggande ansvarsförsäkring. Denskadelidande får dock allfid beviljas rättshjälp, om angelägenheten gällerenbart annan skada än personskada eller om talan i saken har väckts viddomstol. Kommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. En skillnad är dock atträttshjälp enligt kommitténs förslag i vissa fall inte heller fär beviljas när skadevållareninte har men borde ha haft en ansvarsförsäkring (huvudbetänkandet s, 81-82). Remissinstansernahar i allmänhet lämnat kommittéförslaget utan erinran (remissammanställning I s.29-83). Skälen för mitt förslag:Ansvarsförsäkring är ett skydd mot sådana ekonomiska förluster som kan uppståpå grund av skadeståndsskyldighet. I vissa fall är försäkringen knuten till ettvisst objekt, exempelvis en fastighet, men i en hemförsäkring gäller ansvaretskadeståndsskyldighet i allmänhet. När det finns en ansvarsförsäkring riktarsig en skadeståndstalan formellt mot skadevållaren/försäkringstagaren, men isjälva verket är det skadevållarens försäkringsbolag som förutsätts betala etteventuellt skadestånd. Förhandlingarna förs på svarandesidan närmast iförsäkringsbolagets intresse. Det ekonomiska stödet från rättshjälpen kommersålunda i själva verket inte de enskilda utan försäkringsbolagen till godo.Även om det vid RHL:s tillkomst uttryckligen (prop. 1972:4 s, 240) förutsattes atträttshjälpen skulle vara primär i förhållande till eventuella försäkringar kandet hävdas att den nuvarande ordningen på detta område strider mot tanken atträttshjälpen i första hand skall tillgodose den enskildes behov av ekonomisktbistånd i rättsliga angelägenheter. När det gäller skada somkan ersättas genom trafikförsäkring enligt trafikskadelagen (1975:1410) riktasskadeståndsanspråken mot försäkringsgivaren, eftersom skadeersättningen utgårdirekt från trafikförsäkringen för fordonet. Den skadelidande kan i och försig välja att i stället kräva skadestånd enligt skadeståndslagen, varvid talanriktas mot skadevållaren personligen. Sådan talan torde emellertid i praktikenvara sällsynt. FöreRHL:s tillkomst betalade skadevållarens försäkringsbolag vid personskadanormalt även den skadelidandes kostnader för juridiskt bistånd underskaderegleringen. Frän försäkringsbranschens sida ansågs det nämligenvärdefullt att den skadelidandes intressen togs till vara av en kompetentperson. Detta underlättade för försäkringsbolaget att utan särskilt prövningsförfarandekomma fram till det skadeständsbelopp som den ska- Prop. 1987/88:73 delidandevar berättigad till. Efter RHL:s ikraftträdande har den skadelidande vidskaderegleringen i stället uppmanats att söka allmän rättshjälp. Om rättshjälpbeviljas, betalar försäkringsbolaget den rättssökandes rättshjälpsavgift ocheventuell tilläggsavgift, medan staten fär stå för överskjutande kostnader. Omallmän rättshjälp inte beviljas, står försäkringsbolaget i allmänhet för allakostnader för juridiskt bistånd under skaderegleringen. Blir det fräga om endomstolsprocess, betalar försäkringsbolagen däremot i allmänhet inte självmantden skadelidandes kostnader för rättegängen. Företrädareför försäkringsbranschen har under beredningen av detta lagstiftningsärendeförklarat att försäkringsgivarna inte motsätter sig att på nytt svara förkostnaderna för parternas juridiska bistånd vid skaderegleringen i de fallskadeersättningen skall utgå av en ansvarsförsäkring. Omman undantar de skadeståndsfrågor där ansvarsförsäkring föreligger frän områdetför den allmänna rättshjälpen, skulle det enligt rättshjälpskommitténsberäkningar medföra en årlig besparing pä rättshjälpsanslaget på 20 milj, kr.Det är enligt min mening uppenbart att denna möjlighet bör tas till vara. Derättssökandes behov av hjälp måste anses tillgodosett genom försäkringsbolagensåtagande när det gäller juridiskt biträde. Jag förordar därför att RHL ändras iprincipiell överensstämmmelse med vad kommittén har föreslagit. Detbör således enligt min mening i 8 § RHL tas upp ett nytt undantag från denallmänna rättshjälpens tillämpningsområde av innebörd att rättshjälp normaltsett inte får beviljas i angelägenheter rörande skadestånd. Jag har dock endelvis annan syn än kommittén på hur en sådan regel närmare bör utformas. Kommitténhar delat in de olika ansvarsförsäkringarna i tre olika grupper:trafikförsäkring enligt trafikskadelagen, försäkring knuten till innehavet aven fastighet eller en båt samt annan ansvarsförsäkring. Vid utformningen avsitt förslag har kommittén, såvitt gäller skadevållarens möjligheter att färättshjälp när skadan kan ersättas genom en försäkring knuten till innehavet aven fastighet eller en båt, förutsatt att rättshjälp inte heller skall fåbeviljas om denne inte har men borde ha skyddat sig med en försäkring. Somjag nämnde är skälet för att undanta skadeståndsfallen från området förallmän rättshjälp i första hand att det allmänna inte skall behöva betalakostnaderna för sådant rättsligt bistånd som slutligen kommerförsäkringsbolagen till godo. Redan på grund av detta bör enligt min meningundantaget begränsas till de fall där en trafikförsäkring eller ansvarsförsäkringfaktiskt föreligger. Detta bör gälla oavsett vilken typ av försäkring som äraktuell. Mitt ställningstagande gör det ocksä möjligt att förenkla regleringen, Ivissa situationer bör emellertid rättshjälp få beviljas även om skadeer sättningen kan betalas av en förefintlig trafikförsäkring eller ansvarsför säkring. Försäkringsbolagens åtaganden i fråga om den skadelidandes kostnader för juridiskt biträde vid skaderegleringen brukar begränsas till personskador. Vid andra skador - sakskador eller rena förmögenhetsska- 28 dor - får den skadelidandesjälv eller den allmänna rättshjälpen stå för Prop, 1987/88:73 dessakostnader. Det bör därför inte uppställas något hinder mot att allmän rättshjälpbeviljas den skadelidande vid annan skada än personskada. Lagrådethar i anslutning till förslaget förklarat att det skulle underlätta denpraktiska gränsdragningen mellan den allmänna rättshjälpen och försäkringsbolagensåtagande om försäkringsbolagen betalar kostnaderna även vid annan skada änpersonskada. Jaghar förståelse för lagrådets synpunkter. Under ärendets fortsatta beredning harjag emellertid från försäkringsbolagen erfarit att lagrådets förslag skulleföra för långt. Man har emellertid förklarat att de ifrågavarandeskaderegleringskostnaderna utgår ur skadevållarens ansvarsförsäkringockså i de fall där såväl personskada som annan skada har uppstått och attdetta inte vållar nägra problem. Enligtmin uppfattning skulle en ordning där kostnaderna för det juridiska biståndetäven i de s. k. blandade fallen fullt ut betalas av försäkringsbolagenunderlätta den praktiska gränsdragningen mellan den allmänna rättshjälpen ochförsäkringsbolagens åtagande och i allt väsentligt tillgodose lagrådetsönskemål. Jag förordar därför att allmän rättshjälp skall kunna komma i frägaför den skadelidande om angelägenheten enbart rör annan skada än personskada. Ävenden situationen att den skadelidande och försäkringsgivaren inte kan kommaöverens om skadeständsskyldigheten eller om skadeersättningens storlekpåkallar uppmärksamhet. Om tvist fortfarande föreligger sedan frågan prövats inågon av de särskilda nämnder som är knutna till försäkringsbranschen, återstårdet för den skadelidande att väcka talan vid domstol. När ett skadeständsärendehar gått så långt brukar försäkringsbolagen - som jag tidigare nämnde - iallmänhet upphöra att ta ansvar för den skadelidandes kostnader förförfarandet. Om saken är anhängig vid domstol, bör den skadelidande därför hamöjlighet till allmän rättshjälp. För att undvika tillämpningssvårigheterförordar jag att hindret för att bevilja den skadelidande allmän rättshjälp fallerbort när talan väcks vid domstol. Om försäkringsbolaget i något fall skullevägra att betala kostnaderna trots att talan ännu inte väckts vid domstol, kanden skadelidande komma i åtnjutande av juridiskt bistånd genom att väcka talanvid domstol och där ansöka om rättshjälp.