mot · GA02K613 · 1987-01-26 00:00:00 — m. fl. (fp) demokrati En livskraftig lokal självstyrelse är en av grundpelarna i den svenska demokratin. Människorna inom en begränsad geografisk enhet skall själva kunna avgöra sina lokala angelägenheter. Principen bör vara att beslutens räckvidd avgör på vilken nivå de skall fattas. Den sammanslagning av små kommuner till större enheter som tidigare genomförts har inneburit att antalet kommunala förtroendevalda starkt minskat, vilket i sin tur lett till att medborgarna upplever att avståndet mellan dem och den kommunala ledningen ökat. Även genom en växande statlig styrning har den kommunala självstyrelsen ytterligare urholkats. Möjligheterna att påverka de beslut som fattas i och starkt berör närsamhället upplevs därigenom som mer begränsade . Denna utveckling har varit till nackdel för demokratin. Det blir alltmer önskvärt och nödvändigt att åstadkomma förändringar som innebär att medborgarna ges större möjlighet att påverka och delta i det kommunala utvecklingsarbetet och därmed påverka sin egen närmiljö. Vi anser att det är de enskilda kommuninvånarnas berättigade önskemål om inflytande som bör vara styrande för den kommunala organisationen snarare än frågan om hur kommunen kan få den mest rationella organisationen för de förtroendevalda. En viktig del av lösningen ligger i att stärka närsamhället, att göra det lättare för människor att fungera tillsammans och att på olika sätt minska avståndet mellan beslutsfattarna och dem som berörs av besluten. Det är lätt att visa att politiska beslut ofta minskat förutsättningarna för gemenskap mellan människor. Den politiska uppgiften blir därför nu att i stället öka människornas möjligheter att påverka sin egen situation, att ge medborgarna mer av makt och ansvar. När människorna får mer att säga till om, känner de också större delaktighet i de beslut som fattas. Det är bl. a. denna inställning som ligger till grund för våra förslag om närdemokrati och införande av kommundelsfullmäktige eller andra typer av lokala organ. Den kommunala verksamheten har ökat enormt . Vi anser att den offentliga sektorn måste reformeras både vad gäller de inre arbetsformerna och samspelet med enskilda människor och enskilda alternativ till den offentliga verksamheten. Det kommunala serviceutbudet har kraftigt förbättrats men den attityd som kan förbindas med traditionell myndighetsutövning har i alltför ringa utsträckning förbytts i en mer tidsenlig serviceanda. Denna tröghet kan förklaras dels med att byråkratin blivit alltför stor och snårig, dels med ett 1986/87 K613 De omfattande kommunsammanslagningarna genomfördes i syfte att skapa ekonomiskt bärkraftiga kommuner. I många fall har det varit till gagn för utvecklingen, men det finns också många exempel på motsatsen. De borgerliga regeringarna medverkade till delning av kommuner för att tillmötesgå dess invånare. I motsats till de statligt beslutade kommunsammanslagningarna måste steg i motsatt riktning tas på lokalt initiativ. Där invånarna själva önskar dela kommunen, anser vi det självklart att detta inte skall möta några hinder från statsmakternas sida. Regeringen bör tillåta delning av kommuner i sådana fall. har länge framfört förslag om direktvalda kommundelsfullmäktige. Det främsta skälet till att vi förordar direktval är, att ett sådant direkt inflytande från medborgarna på vilka personer som skall väljas i den egna kommundelen ger ett större engagemang och känsla för densamma. Genom direktval kan således befolkningen i det berörda området verkligen känna att de representeras av dem som fattar besluten i kommundelsfullmäktige. Vi anser därför att försöksverksamhet med direktvalda lokala organ, kommundelsfullmäktige, bör genomföras. Skälet mot direktvalda kommundelsfullmäktige sägs vara att den politiska majoriteten i ett lokalt organ kan skilja sig från majoriteten i hela kommunen. Det är naturligtvis riktigt att så kan bli fallet. Genom indirekta val får man samma partifördelning i alla kommunens kommundelsfullmäktige, oavsett valresultatet i de enskilda valkretsarna. Man får inte samma goda spegling av den aktuella väljaropinionen i olika kommundelar. Tvärtom, representationen kan bli direkt missvisande. Den kommunala valdebatten har alltför svårt att göra sig gällande i valrörelserna på grund av rikspolitikens massiva utbud. De kommunala valen måste därför få sin egen valrörelse. För att åstadkomma detta bör skilda valdagar för riksdagsval och kommunalval genomföras. På så vis ökar utrymmet för den lokala debatten om de frågor som mycket nära och påtagligt berör kommuninvånarnas levnadsvillkor och närmiljö. svalt intresse från socialdemokratiskt håll att decentralisera besluten och öka den enskildes valfrihet. Kommuninvånarna måste ges större frihet att välja den service som passar dem bäst utifrån personliga önskemål. Därför måste de offentliga monopolen brytas och ersättas av mångfald och konkurrens. Mer om detta återfinns i motion om frihet och enskilda alternativ. För att stärka kommuninvånarnas möjligheter att påverka utvecklingen i sin kommun bör kommunala folkomröstningar kunna genomföras i olika konkreta frågor. Enligt kommunallagen får kommunfullmäktige besluta att som ett led i beredningen av ett ärende genomföra folkomröstning, opinionsundersökning eller liknande för att inhämta synpunkter från kommunmedlemmarna. Förfarandet vid omröstning har dock inte närmare reglerats. För folkomröstningar i hela riket finns förfaranderegler antagna i folkomröstningslagen. Enligt mening bör utrymmet för kommunala folkomröstningar vidgas och en förfarandelag komma till stånd, vilket skulle göra det enklare att ordna sådana omröstningar. Genomförande av folkomröstning skall enligt vår mening kunna ske efter beslut med enkel majoritet i kommunfullmäktige. Facklig närvarorätt i kommunala nämnder Enligt vår mening utgör de fackliga organisationernas närvarorätt i de beslutande nämnderna ett intrång i den kommunala demokratin som är principiellt oacceptabelt. Genom denna närvarorätt, vid sidan av de politiskt valda representanterna, får den kommunala personalen en särställning jämfört med övriga kommuninvånare. Även om personalföreträdarnas närvarorätt inte medför rätt att delta i beslutsprocessen eller rätten att framlägga förslag medför ändå själva närvaron vid beslutsfattandet direkta möjligheter att påverka besluten, som andra medborgare inte har. Det bör i det här sammanhanget noteras att det ofta förekommer småpartier, som kan ha flera tusen väljare bakom sig och vara representerade i kommunfullmäktige men likväl inte vara representerade i kommunens nämnder. Vi föreslår mot denna bakgrund att rätten för de fackliga representanterna att närvara vid de kommunala nämndsammanträdena skall upphöra. Kommunfullmäktiges sammanträden är alltid offentliga. Det är i detta forum partiernas ståndpunkter och argument redovisas. Men de verkliga besluten fattas när frågorna bereds i facknämnd och kommunstyrelse. Dessa organ är emellertid slutna. I vissa fall kan berörda personer kallas till sammanträde, vilket är vanligt i bl. a. byggnadslovsärenden, men någon allmän rätt till insyn i vad som sker i en facknämnd föreligger inte utöver vad som dokumenterats skriftligt i beslutsunderlag och protokoll. Denna slutenhet är inte alltid motiverad. Med förslag till direktvalda kommundelsfullmäktige följer på ett naturligt sätt en större öppenhet gentemot allmänheten. Många beslut skulle då fattas av kommundelsfullmäktige, vars sammanträden givetvis skall vara offentliga. Vad beträffar de kommuner som önskar bibehålla nuvarande nämndorga nisation finns det anledning att ge möjlighet till större öppenhet. Även om Mot. 1986/87 det traditionella arbetssättet i en facknämnd förändras när det K613 ställs i allmän belysning, finns det ingen anledning att avråda kommuner från försöksverksamhet med helt eller delvis öppna nämndsammanträden. De närmare formerna för sådana sammanträden bör beslutas lokalt. Justitieombudsmännen utövar tillsyn över och granskning av den offentliga verksamheten. Vad beträffar den kommunala förvaltningen stadgar dock instruktionerna att JO ej bör ingripa på sådant sätt att den kommunala självstyrelsen hämmas. I praktiken leder detta till att JO:s kontroll över den kommunala förvaltningen begränsas till mycket grova fel och principfrågor. JO kan visserligen göra anmälan till vederbörande kommunala myndighet för att få till stånd en prövning av disciplinansvar, avskedande och avstängning, men JO kan inte fullfölja sin talan mot myndighetens beslut i sådant ärende. Det finns enligt mening ingen hållbar motivering för att verksamhet skall ligga utanför JO:s kompetensområde. Statliga och kommunala tjänstemän tillämpar samma lagar och för den enskilde medborgaren måste det kännas likgiltigt om det beslut som rör denne har fattats av statstjänsteman eller kommuntjänsteman. För den enskilde måste det därför vara angeläget att JO, när så behövs, kan fullfölja disciplinmål som rör kommunala tjänstemän. Det är motiverat inte minst mot bakgrund av att den kommunala förvaltningsapparaten vuxit betydligt och att huvudparten av den offentliga verksamhet som allmänheten kommer i kontakt med numera bedrivs i regi. För den enskilde är det således av stor betydelse att det ställs lika höga krav på rättssäkerhet och rättsövervakning på det kommunala området som på det statliga. har i en motion om kontroll av grundlagar och myndigheter krävt, att den pågående utredningen skall komma med förslag om samma möjligheter för JO att agera på det kommunala området som på det statliga. Som ett komplement till JO bör kommunerna själva visa en större beredvillighet att ta emot synpunkter och klagomål från kommuninvånarna. finns det ingen i kommunen som vill ta emot kritiken och det är svårt att finna någon som är ansvarig. (motsvarande förtroendenämnden i ) skulle kunna föra kritiken vidare till den det berör och omsätta kritiken i något konstruktivt. En sådan ombudsman kan också t. ex. hjälpa medborgarna med att vända sig till JO, om rättelse inte går att få. Kommunerna har rätt att utge ekonomiskt stöd till politiska partier i proportion till antal mandat i kommunfullmäktige. Det innebär att ett parti som i ett val förlorar ett stort antal mandat med omedelbar verkan drabbas av ekonomiska svårigheter. Men även ett litet parti kan ha betydande fasta kostnader för lokaler, personal, leasad utrustning m. m. - Till detta tas ingen 14 hänsyn i de nuvarande bestämmelserna för kommunalt partistöd. Den del av det statliga partistödet som är baserat på antal mandat i K613 har en avgjort bättre konstruktion. Dessa regler innehåller bestämmelser om en successiv avtrappning resp. upptrappning vid förändringar i mandatutfallet efter ett val. Det statliga partistödet är dessutom uppdelat i en fast och en rörlig del. Enligt mening bör reglerna för det kommunala partistödet förändras med den statliga modellen som förebild. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om delning av kommuner, 2. att hos regeringen begär förslag om införande av försöksverksamhet med direktvalda kommundelsfullmäktige, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om skilda valdagar, 4. att hos regeringen begär förslag om förfarandelag vad gäller kommunala folkomröstningar, 5. att beslutar att den fackliga närvarorätten vid kommunala facknämndssammanträden avskaffas, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om öppna nämndsammanträden, 7. att hos regeringen begär förslag om ändring i lag om kommunalt partistöd så att det blir möjligt för kommuner att införa avtrappnings- och upptrappningsregler, 8. att hos regeringen begär förslag om ändring i lag om kommunalt partistöd så att det blir möjligt för kommunerna att dela upp partistödet i en fast och en rörlig del. () ()