mot · GA02N150 · 1987-03-11 00:00:00 — Den verksamhet som pågår bör kunna avvecklas med hjälp av de reservationer som finns på anslaget. Småföretagen utgör en omistlig del av den svenska ekonomin. Men bakom varje litet företag finns en person - mannen eller kvinnan som en gång tog initiativet till att ensam eller tillsammans med andra starta företaget. Dessa människor är omistliga om vår ekonomi skall kunna utvecklas i positiv riktning. Småföretagarna - entreprenörerna - är en grupp som socialdemokraterna numera bevärdigar med några vänliga fraser vid högtidliga tillfällen. Men socialdemokraterna saknar fortfarande förståelse för vilka drivkrafter som behövs för ett gott företagarklimat i vårt land. Det hävdas ofta att antalet företag har ökat - men arbetsmarknadsstatistiken visar en minskning av de personer som uppger sig som egna företagare (även om jordbrukare exkluderas). Efter hand som tjänstesektorn ökar i betydelse ökar också förutsättningarna för små företag. Därför borde vi ha haft en kraftigare ökning av antalet företagare. En viktig faktor som avhåller individer från att bli företagare är byråkratiska bestämmelser, vilket berörs närmare nedan. En annan viktig faktor är skattereglerna. Vi anser att den skattemässiga behandlingen av småföretagarna och deras företag måste ändras på en lång rad punkter. Dessa förslag redovisas i motion 1986/87:Sk413 angående ökad tillväxt genom sänkta skat- 30 ter och motion 1986/87:Sk461 om mindre och medelstora företags skatte- Mot. 1986/87 situation. Även på en lång rad andra områden är det väsentligt att lagar och regler förändras för att främja tillväxten bland småföretag. I motion 1986/87:N434 redovisar vi en sammanställning över våra viktigaste förslag. Det är generella åtgärder som behövs för att skapa ett positivt klimat för småföretagare - selektivt stöd till företag bör bara tillgripas i rena undantagssituationer. 5 Avreglering och avbyråkratisering Det finns två faktorer som har givit upphov till levnadsstandardtillväxten : o Teknisk utveckling, o Okad frihet för näringslivet. Ökad frihet för näringslivet har inneburit ökad konkurrens och bättre resursfördelning. Ett exempel är utrikeshandeln. Frihandel innebär att produkter oavsett var de är tillverkade kan konkurrera på lika villkor. Det medför också att produkter kommer att tillverkas där det åtgår minst resurser. Resultatet är att vi alla kan få det bättre genom att de inbesparade resurserna kan nyttjas för något annat. Alla parter vinner i längden på fri handel. är i mycket stor utsträckning beroende av internationell handel och av att svenska företag kan vara aktiva utomlands. Moderata samlingspartiet har i motion 1986/87:N355 deklarerat som sin målsättning att frihandeln bör utökas så långt som möjligt. Vi har understrukit behovet av att kan nå ett så nära, varaktigt och omfattande samarbete som möjligt med EG. Vi måste sträva efter att delta i den utveckling av en gemensam inre marknad som pågår inom den Europeiska gemenskapen. är det betydelsefullt att vi även har en öppen attityd till ekonomiskt samarbete och arbetar för att undanröja handelshinder mellan och länder utanför EG. Också inom gränser är det viktigt med frihandel i betydelsen fri handel. Principen måste vara att företag och individer själva skall bestämma över produkter, priser m. m. Endast i undantagsfall är det motiverat att med offentlig reglering styra företagens beteende. Ett sådant är miljöskyddsregleringen. Men på många andra områden finns det inte samma starka skäl för bestämmelser. I en del fall beror den offentliga regleringen på att politikerna anser att företagen inte själva förstår sitt eget bästa. I andra fall har särskilda intressegrupper i det allmänna intressets namn lyckats genomdriva bestämmelser som gynnar dem själva. Många av de lagar och bestämmelser som begränsar näringslivets utvecklingsmöjligheter skapades under andra omständigheter än de som gäller. Det ursprungliga behovet av offentlig reglering föreligger ofta inte längre. Även om det i en del fall kan hävdas att en reglering kan ge en del fördelar Mot. 1986/87 tas då sällan hänsyn till de negativa konsekvenserna av regleringarna, bl. a. i N150 form av ökade utgifter och felaktig resursfördelning. Regeringen behandlar avreglering och regelförenkling i ett särskilt kapitel. Det är naturligtvis positivt att regeringen blivit så medveten om problemen med en alltför omfattande reglering att den ger frågan verbal uppmärksamhet, men när det gäller verkliga åtgärder blir regeringens lista tunn. Förutom en avreglering av ädelmetallkontrollen och några marginella förenklingar bl. a. i bestämmelserna för kontroll av vågar och pumpar har inte mycket hänt. Flera av de exempel som regeringen anför är inte alls förenklingar eller avregleringar. De miljontals deklaranter som stiftat bekantskap med den nya förenklade deklarationsprocessen tvivlar nog på förenklingens värde när de upptäckte att deras möjligheter att dra av reskostnader i själva verket till stor del tagits bort. Ännu mindre imponerade av regleringsförenklingssträvandena är personalen vid skattemyndigheterna. Den nya kan naturligtvis inte heller betraktas som ett steg mot avreglering. I själva verket öppnar denna lag stora möjligheter för en omfattande regelapparat. Beträffande den förenklade kontroll av elektrisk materiel som sägs handläggas i är det i själva verket så att regeringen förhalar frågan, eftersom starka intressegrupper inte vill acceptera att denna typ av handelshinder undanröjs. har det kommit in flera rapporter, bl. a. från statliga organ, som påvisar de negativa effekterna av existerande reglering. I motion 1986/87:N434 refererade vi till RRV:s rapport om samordnat myndighetsutövande. Rapporten påvisade tydligt att den svenska byråkratin fungerar som en avskräckande faktor för den som vill starta ett eget företag. har SPK genomfört en utvärdering av regleringarnas kostnader på tre olika samhällsområden (bostadsnormer, trafikområdet och livsmedelsregler). I denna konstaterar man att det entydigt är konsumenterna som förlorar på regleringarna. Vissa privilegierade företag, en del yrkesgrupper och personalen i de kontrollerande organen kan däremot dra nytta av regleringarna. Dessa formar ofta effektiva påtryckningsgrupper. Socialdemokratiska politiker som inte kan falla tillbaka på någon grundläggande tro på marknadsekonomi och frihet för individerna att bestämma faller ofta till föga för den typen av påtryckningar. Utredningar av det slag som ovan beskrivits är väsentliga för att fästa uppmärksamheten på konsekvenserna av regleringar. På praktiskt taget alla områden finns regler och bestämmelser som orsakar större skada än nytta. Det är därför nödvändigt att undanröja offentlig reglering, vilket kräver ett målmedvetet arbete. Den egentligen enda effektiva åtgärden är att alla regeringsmedlemmar är medvetna om problemen och beredda att sätta sin kraft som departementschefer bakom målsättningen att avskaffa onödiga och 32 Det går inte att utse en avregleringsminister eller ens Mot. Alla departement måste genomsy- N150 ras av en gemensam målsättning. Därefter måste också de underlydande myndigheterna få klara direktiv, som de utsätts för en extern utvärdering. Avreglering kommer att innebära omställningsproblem - enskilda individer och företag kan ibland uppleva avreglering som en försämring. Avregleringar kan delvis liknas vid strukturomvandlingar inom näringslivet. I motion 1986/87:N434 om näringspolitik har vi föreslagit en del ytterligare åtgärder för att undvika att obehövliga nya lagar och regler införs. 5.2 De finansiella marknaderna De finansiella marknaderna spelar en allt större roll i det moderna samhället. Genom kapital- och kreditmarknaderna kan resurser omfördelas till delar av ekonomin där de har bäst förutsättningar att göra nytta. Väl fungerande finansiella marknader är en nödvändighet för ekonomisk tillväxt i den reala delen av ekonomin. Nya marknadsinstrument och nya företagsformer utvecklas i snabb takt. Det är en viktig process och statsmakterna bör undvika att reglera de finansiella marknaderna mer än vad som är nödvändigt för att skydda de olika aktörerna från bedrägeri. Erfarenheterna från andra länder visar också på huvudsakligen goda erfarenheter av avreglering av de finansiella marknaderna. Även i har det skett lättnader i de tidigare hårda reglerna. Värdepappershandeln håller snabbt på att internationaliseras. Svenska aktier handlas redan på flera internationella börser. sker en utveckling mot nya former av handel. kommer aktiehandeln att i allt större utsträckning ske med hjälp av dataterminaler. Därmed öppnas också möjligheterna för svenska aktörer att genomföra aktieaffärer i utlandet. Skall denna typ av tjänster kunna behållas i är det nödvändigt att svenska fondhandlare får konkurrera på lika villkor med sina utländska kollegor. Den svenska aktieomsättningsskatten på höjer kostnaderna för aktiehandel i betydligt. Omsättningsskatten bör avskaffas. I motion 1986/87:N434 utvecklas våra åsikter om börshandeln. 5.2.2 Valutareglering, m. m. Den svenska valutaregleringen är snart en anakronism - praktiskt taget alla andra utvecklade industriländer har avvecklat sin valutareglering. Inskränkningarna i möjligheterna att flytta kapital in i och ut ur bidrar inte längre till att stärka den svenska ekonomin. I stället leder valutaregleringen till att den svenska valutan blir mindre attraktiv. Valutaregleringen kan, trots dess syfte, medverka till att förstärka valutautflödet och göra det svårare att upprätthålla kronans växelkurs. I motion 1986/87:Fi605 redovisas våra åsikter och förslag beträffande fria kapitalrörelser. Den nuvarande lagen om utländska förvärv av svenska företag m. m. trädde i kraft 1983.1 grunden bygger den dock på lagstiftning som skapades för att praktiskt taget omöjliggöra för utlänningar att köpa mark eller företag. Enligt vår mening är en sådan syn på utländska investeringar förlegad. Svenska företag är aktiva i praktiskt taget alla jordens länder - ofta med dotterbolag. I sådana fall borde företagen, enligt vår mening, få fungera utan hämmande byråkrati. Det finns numera en praxis som accepterar utländskt ägande av svenska företag, men lagarna, byråkratiska rutiner och politiska påtryckningar reser ännu hinder för utländska intressen som vill investera i svenskt näringsliv. Regeringen föreslår vissa marginella förändringar i den gällande lagstiftningen, vilka innebär att förvärv av företag med en omsättning som understiger 100 basbelopp och företag med färre än tio anställda inte behöver tillståndsprövning. Likaså förändras reglerna vid inomkoncernstransaktioner. Regeringens förslag innebär dock inte någon väsentlig avreglering på detta område. De praktiska problemen kring de nuvarande lagarna kan nämligen vara mycket besvärande både för förvärvande företag och för företag som skall få utländska ägare. Först måste en bolagsstämma besluta om ändring i det utlänningsförbehåll som finns i praktiskt taget alla bolagsordningar. Inför detta beslut måste företaget i de flesta fall genomföra MBL-förhandlingar. Därefter måste företaget inge en ansökan till om att få ta bort eller ändra utlänningsförbehållet. Därvid måste man bl. a. medsända ett revisorsintyg som utvisar företagets innehav av fastigheter. Handläggningen av dessa ärenden kan ta mycket . Sedan måste den köpande utlänningen anhålla om förvärvstillstånd. Olika länsstyrelser har olika praxis. En del accepterar resultatet av MBL-förhandlingar inom företaget, medan andra sänder varje förvärvsärende på remiss till de fackliga centralorganisationerna. Många får slutligen efter lång väntan förvärvstillstånd från . Men i vissa fall kan inte förvärvstillstånd erhållas utan avtal om s k. frivilliga utfästelser. I dessa fall kan det vara en rent politisk process. I utfästelserna tvingas det köpande företaget utlova t. ex. en viss sysselsättningsvolym vid de övertagna enheterna. När nu försöker anpassa sig till reglerna inom den gemensamma inre marknaden inom den Europeiska gemenskapen kommer det att bli nödvändigt att avskaffa praktiskt taget alla hinder för utländska företagsförvärv. Frågan är också aktuell vid de pågående GATT-förhandlingarna. bör därför sträva efter att avskaffa dessa hinder för utländska investeringar. Vi måste förutsätta att företag i , oavsett vilken ägare de har, följer svensk lag. För ägare från övriga bör det normalt inte uppstå några problem. I fråga om vissa länder kan det emellertid med hänsyn till totalförsvaret eventuellt finnas en del komplikationer. Regeringen bör låta utreda hur nuvarande hinder för utländskt ägande av svenska företag skall avvecklas. Intill dess resultatet av utredningen föreligger måste handläggningstiderna för förvärvstillstånd kraftigt minskas. 6 , institutioner och myndigheter Det finns en grundläggande skillnad mellan den socialdemokratiska och den moderata näringspolitiken. Vår politik är inte en näringspolitik i traditionell betydelse - vi strävar efter att ge företagen frihet att själva utvecklas efter sina egna förutsättningar. Statsmakternas roll måste primärt vara att skapa det rätta klimatet för marknadsekonomin. Socialdemokraterna vill emellertid med hjälp av en lång rad instrument mer eller mindre hårdhänt styra företagens beteende. Resultaten är för det mesta avskräckande. Det är hög tid att inleda en omläggning av näringspolitiken som innebär att dessa offentliga styrinstrument avvecklas eller får betydligt minskade uppgifter. 6.1 Statens misslyckade ägarroll ökade andelen statligt ägda företag kraftigt i . hade andelen statliga företag varit bland de lägsta i . Den aktiva näringspolitiken, som socialdemokraterna introducerade , innebar att staten skulle engagera sig som ägare i ett antal företag i olika branscher. Företagen skulle agera efter andra regler än vanliga kommersiella företag. Resultatet blev ganska snabbt att de statliga företagen uppvisade stora förlustsiffror och nedläggningar eller neddragningar blev nödvändiga på många håll. har även socialdemokraterna - åtminstone tillfälligt - insett att företag måste få agera som företag även om de har statliga ägare. De statliga företagens ledningar har numera en betydligt större självständighet och även statliga företag förväntas gå med vinst. Det är i sig en positiv utveckling som förbättrar de statliga företagens möjligheter att överleva och utvecklas. De statliga företagen saknar emellertid de aktiva ägarintressenter som i längden är nödvändiga för att företagen skall kunna knyta kontakter med andra företag. Fusioner och företagsköp blir betydligt svårare att genomföra när det saknas en kompetent ägare. Dessutom borde inte ens socialdemokrater kunna hävda att det skulle finnas något reellt skäl att behålla dessa företag i statlig ägo, när de uppträder som vanliga företag. Den enda egentliga motiveringen för statligt ägda företag som förekommer i propositionen är att Den statliga företagsamheten har en viktig uppgift som en motvikt till ensidig privat ägarkoncentration. Detta är fel. Den samlade statliga företagssektorn är en faktor som bidrag till ägarkoncentrationen, i synnerhet i kombination med löntagarfondernas växande inflytande. De statliga företagen innebär en belastning för staten, eftersom regeringen måste uppträda både som regering med ansvar för intressen och som företagsägare. Det är givet att dessa dubbla roller kan ge upphov till problem. har de statliga företagen kommit att bli underkapitaliserade, eftersom de statliga företag som har expansionskraft har hindrats av att staten av statsfinansiella skäl inte kunnat skjuta till något nytt ägarkapital. Därför har också företagen försvagats. 6.1.1 Privatisering av statliga företag Vi anser inte att det finns några skäl att bibehålla företag i statlig ägo. I princip kan samtliga statliga företag som inte har någon myndighetsroll säljas. I motion 1986/87:N354 om privatisering av statliga företag redovisar vi hur statliga företag bör säljas. Vi räknar med att försäljningarna ger ett tillskott till statskassan med ca . När företagen säljs ut är det viktigt att man utnyttjar tillfället att öka ägarspridningen - att stimulera fler hushåll att äga aktier. 6.1.2 Bolagisering av FFV Förutom de statliga aktiebolagen bedriver staten också affärsverksamhet i form av de s. k. affärsdrivande verken. I den ovan nämnda motionen föreslår vi också att delar av affärsverkens verksamhet privatiseras. I en del fall föreligger problem, eftersom affärsverken har monopol på vissa tjänster. Den tekniska utvecklingen håller på att göra en del av dessa monopol allt skadligare, som de blir svåra att upprätthålla. Strävan bör därför vara att minska affärsverkens monopolområden. Bland affärsverken finns det ett som varken har hand om några monopol eller som utövar några myndighetsuppgifter - affärsverket FFV. Det är en rad historiska omständigheter som gjort att FFV har affärsverksform. Det har funnits förslag om att överföra FFV till aktiebolagsform. Regeringen har ånyo tagit ställning till frågan och bestämt sig för att bibehålla den otidsenliga affärsverksformen. Visserligen innebär regeringens förslag att FFV kan få litet större frihet jämfört med dagsläget, men likväl kommer FFV att förbli ett statligt affärsverk. Det är orimligt att ett företag som arbetar i konkurrens med privata företag skall ha status av statlig myndighet. Det är ett förhållande som också i längden skadar företagets framtidsutsikter. Dessvärre förefaller det som om regeringen skrämts av de uppslitande organisationsstriderna mellan olika fackförbund med åtföljande arbetskonflikter som förekom när skulle överföras till bolagsformen. Sådana organisationsstrider understryker splittringen inom LO mellan de offentliganställda och privatanställda och visar att en del fackföreningsföreträdare sätter den egna organisationens inflytande och storlek före omtanken om medlemmarnas bästa. Det finns enligt vår mening ingen anledning att förhala frågan om att omvandla FFV till aktiebolag. När FFV blivit ett aktiebolag får företagsledningen också den nödvändiga friheten att omvandla företaget, så att det kan privatiseras. Regeringen bör därför förelägga förslag om att omvandla affärsverket FFV till aktiebolag. var den svenska kredit- och kapitalmarknaden hårt reglerad. Krediter skulle beviljas utifrån kriterier som riksdag och riksbank fastställde. Resultatet blev naturligtvis att vissa former av investeringar, såsom t. ex. Mot. bostadsinvesteringar, gynnades på andras bekostnad. Kontakter och infly- N150 tande blev betydelsefulla för företag som behövde ordna kapital. och investeringar i välkänd teknik gynnades konsekvent av bestämmelserna. För att delvis komma till rätta med en del av det alltmera uppenbara problemen för företagen tillskapades ett antal organ som syftade till att skapa nya förmedlingsvägar för kapital till expansiva företag. Under de borgerliga regeringarna inleddes den ovan skisserade avregleringen av kapital- och kreditmarknaderna. Under starkt tryck från den pågående internationella avregleringen inom dessa områden har också den svenska kredit- och kapitalmarknaden avsevärt förändrats . Det finns därför anledning att ifrågasätta om det krävs några särskilda statliga kapitalförmedlingsorgan. Löntagarfonderna leder till en smygande socialisering av det svenska näringslivet. Löntagarfonderna har utformats så att de förblir under socialdemokratisk kontroll oavsett hur riksdagsmajoriteten växlar. Löntagarfonderna försöker nu på olika sätt framställa sig som accepterade aktörer på den svenska aktiemarknaden. De två mest uppseendeväckande exemplen på hur fonderna försöker bli accepterade är optionserbjudande till vissa befattningshavare i och Pronator. Villkoren i dessa optionsavtal har delvis hemlighållits, men det finns anledning att tro att fondernas erbjudanden är politiskt motiverade. Man vill framstå som acceptabla samarbetspartner. De som i debatten har kritiserat dessa överenskommelser har angripits från vissa regeringsledamöters sida och blivit tillskrivna odemokratiska åsikter. Löntagarfonderna är ett politiskt inslag i vår ekonomi. Det är en given demokratisk rättighet att kämpa för att löntagarfonderna skall avskaffas. I motion 1986/87:Fi201 kräver vi tillsammans med de andra borgerliga partierna att löntagarfonderna avskaffas. Ett inslag i löntagarfondssystemet är den så kallade småföretagsfonden. Denna disponerar 100 milj. kr., varav man har köpt aktier, konvertibla skuldebrev m. m. i olika småföretag för mindre än halva beloppet. Småföretagsfonden har en av regeringen utsedd styrelse men förlitar sig för administration m. m. på Investeringsbankens resurser. Enligt vår mening bör även denna del av löntagarfondssystemet avvecklas. Regeringens förslag att överföra ytterligare 100 milj. kr. till småföretagsfonden bör därför avvisas. På dagens kapitalmarknad finns det en lång rad olika kreditinstitut som väl kan svara för den kapitalförsörjning som Investeringsbanken ursprungligen Mot. var avsedd att främja. Banken har också haft svårt att finna N150 Vi anser därför att Investeringsbanken kan avvecklas. Låneportföljen bör avyttras och bankens kapital återföras till statskassan. Industrifonden tillskapades ursprungligen i syfte att stödja storföretags satsningar på särskilt riskfyllda projekt. Efter hand har fonden mera kommit att stödja projekt i mindre företag. Fonden har stora likvida medel, kring 350 milj. kr. vid ingången av detta budgetår. Regeringen önskar därför att fonden återför 155 milj. kr. Därvid förutsätter regeringen att fondens styrelse kommer att följa en uppmaning från . Vi kan för vår del instämma i uppmaningen att minska fondens kapital. bör hela industrifonden kunna avvecklas. Denna typ av kreditgivning bör kunna ske genom den normala kredit- och kapitalmarknaden. Regeringen bör återkomma till med förslag till en successiv neddragning och avveckling av industrifondens verksamhet. I motion 1986/87:A448 redovisar vi vår syn på regionalpolitiken. Utvecklingsfonderna är visserligen inte ett regionalpolitisk! instrument i strikt mening, men dessas betydelse är givetvis störst i svagt utvecklade regioner. Det är viktigt att utvecklingsfonderna inom sitt ansvarsområde ges möjlighet att vara en effektiv hjälp till företagarna. Vi har tidigare understrukit att utvecklingsfonderna inte bör ägna sig åt utlåningsverksamhet. Företagens kreditförsörjning kan ske genom de normala kanalerna på kreditmarknaden. För utveckling av vissa nya produkter finns möjlighet att erhålla stöd från STU. I de regionalpolitisk! svaga områdena kan det i en del fall vara aktuellt med regionalpolitisk! Vår politik skulle också utgöra en allmän stimulans till expansion och nyetablering i näringslivet. Utvecklingsfondernas huvudsakliga uppgift bör vara att svara för rådgivning och tillsammans med anslagsbeviljande myndigheter inom regionalpolitiken stödja företag med en del av den kompetens som krävs för att goda affärsidéer skall kunna genomföras och dåliga affärsprojekt inte bli en börda för företaget. Utvecklingsfondernas rådgivningsverksamhet bör huvudsakligen inriktas på att främja start av företag. Presumtiva företagare behöver ofta råd kring hur ett företag skall startas och drivas. Utvecklingsfondernas konsultverksamhet motsvarar till viss del den verksamhet som bedrivs av privata konsultföretag. Speciellt i de regionalpolitiskt svaga regionerna är det ett viktigt inslag i infrastrukturen att det finns konsultföretag. Det finns en risk att deras tillväxtmöjligheter minskas av konkurrens från utvecklingsfonderna. Därför är det väsentligt att utvecklingsfonderna i ökad utsträckning tar betalt för sina tjänster till företagen. Många utvecklingsfonder har svårt att rekrytera tillräckligt många väl Mot. De få konsulterna vid utvecklingsfonderna tvingas N150 ofta handlägga frågor över ett mycket brett område. Det är givet att de inte alltid får möjlighet att utveckla en tillräckligt god kunskap på alla områden. Utvecklingsfonderna måste därför i ökad utsträckning anlita utomstående konsulter.