mot · GA02K110 · 1987-03-25 00:00:00 — Ledning av den statliga förvaltningen (prop. 1986/87:99) I propositionen behandlar civilministern bl. a. stabsmyndigheternas roll. Med stabsmyndigheter avser han , statskontoret, , statens arbetsmarknadsnämnd och delvis . På s. 61 sägs att även om stabsorganen ofta används för att allmänt klarlägga olika förhållanden, utan att det för den skull finns någon politisk viljeyttring i botten, menar jag att det är angeläget att utnyttja den utredningsresurs de utgör på ett sätt som kopplar den närmare samman med arbete med att förbereda och genomföra viktiga regeringsbeslut. Vidare sägs att det är angeläget att regeringen och dess kansli tar till vara stabsorganens kunnande. Sammantaget utgör de en betydande resurs. De kompletterar och är viktiga som kunskapsförstärkning i regeringens arbete. De bidrar därmed till att vidmakthålla en tradition med relativt små departement, vilken jag menar att det är av värde att slå vakt om. På s. 99 kommer statsrådet in på frågan om ledning av dessa myndigheter. Till skillnad från övriga myndigheter bör dessa enligt statsrådets mening inte ha lekmannastyrelser. Motivet är att de bedriver en verksamhet som i mycket är integrerad med arbetet i . De har därmed ingen verksamhet som är riktad mot allmänheten. Liksom verksledningsutredningen anser statsrådet därför att lekmannastyrelser i dessa verk bör avskaffas. Ett parlamentariskt inslag ter sig främmande mot bakgrund av att det rör sig om regeringens stabsmyndigheter, men kan ändå aktualiseras för RRV. Civilministern menar alltså att RRV kan få behålla ett parlamentariskt inslag (alltså en lekmannastyrelse). Frågan är dock om inte motsvarande bör gälla också för statskontoret. Hade statskontoret varit en renodlad stabsmyndighet åt regeringen skulle statsrådets slutsats vara rimlig. Den del av statskontorets verksamhet som utgörs av rationaliseringsutredningar kan sägas vara en stabsroll åt . Nästan alla tunga rationaliseringsutredningar tillkommer genom uppdrag från regeringen, t. ex. så att regeringen ber statskontoret lämna förslag till förändringar i fråga om en viss myndighet som fungerar mindre väl. Det kan sägas att ingen utomstående, som företrädare för oppositionen, bör lägga sig i hur regeringen vill ta fram underlag för sina kommande förslag. Men statskontorets verksamhet består inte enbart av rationaliseringsutredningar som utförs på regeringens uppdrag. ningar tillkommer på förslag från myndigheterna själva, alltså utan rege- Mot. Ungefär hälften av statskontorets verksamhet gäller annat än Den effektivitetsstödjande verksamheten kallas ibland metodverksamhet. Det gäller inte utredningar rörande vissa bestämda myndigheters problem. I stället täcker den verksamheten problem rörande hela statsförvaltningen, t. ex. kontorsarbetets miljö, införandet av nya hjälpmedel och utrustningar, telefonväxlar, bibliotekens nya roll, metoder för visionstänkande" (nog mer tänkt för myndigheter än för regeringen) och flera projekt om arbetsorganisation, nya yrkesroller och användardialog som stöttar människans sätt att tänka. Gemensamt för ett stort antal av dessa metodverksamheter är att de har stark betoning på datorisering, informationsteknologi och ofta gäller basdatorer och texthanteringssystem. Den tredje stora gruppen ärenden i statskontoret gäller anskaffning och förvaltning av ADB-utrustning. hade statskontoret monopol på statens inköp av datorer i den meningen att alla system skulle passera genom statskontoret. har undantag gjorts så att myndigheterna själva får anskaffa de vanligaste datorerna. Men även i dessa är statskontoret inblandat genom att det träffat s. k. avropsavtal med leverantörer. De enskilda myndigheterna har sedan att välja bland de leverantörer som tecknat sådana avtal. Det är ingen konst att bejaka att regeringen ensam skall få avgöra vilka rationaliseringsutredningar den önskar utförda av statskontoret. Men de ofta omfattande metodprojekten hos statskontoret har giltighet över hela statsförvaltningen och är av intresse också för landsting, kommuner och företag. Det är rimligt att den verksamheten bedrivs med en bred ansats. Ett parlamentariskt inslag ter sig därför inte så främmande som statsrådet skriver. Och vad gäller anskaffningen av ADB-utrustning är det frågor som förvisso ofta visat sig ha betydande konsekvenser och därför intresse långt utanför kanslihuset. Det är möjligt att statskontoret borde ges annan inriktning och då bli ett renodlat stabsorgan åt regeringen. I så fall borde stora delar av verksamheten flyttas över till andra organ. Men så länge statskontoret har kvar metodfrågor för hela statsförvaltningen och är sammanhållande organ för ADB-anskaffningen finns skäl att också oppositionen ges insyn i och inflytande på verksamheten genom lekmannastyrelse som i andra myndigheter. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar sig för att så länge statskontoret inte är ett renodlat stabsorgan åt regeringen bör ett parlamentariskt inflytande finnas kvar i statskontorets ledning.