mot · GA02sk393 · 1987-01-23 00:00:00 — 1986/87 :Sk393 1986/87 Sk393-401 För samhället utgör idrotten ett viktigt inslag i många avseenden. En aktiv idrottsutövning leder oavsett nivå till bättre hälsa och välbefinnande och kan därför ses som ett led i den förebyggande sjukvården. Umgänget i kamratkretsen samt anpassningen till regler och domslut fostrar de unga och lär in ett socialt normsystem till gagn för framtiden. Stat och kommun har skyldighet att stimulera och underlätta idrottsutövning såväl inom idrottsrörelsens ram som enskilt. Många medborgare är aktiva idrottsutövare, och ännu fler deltar passivt som åskådare vid olika idrottsevenemang. Idrotten ger därmed såväl ungdomar som äldre, såväl aktiva som passiva utövare en meningsfull fritid. Idrottsrörelsen måste förbli en fri, obunden och demokratiskt uppbyggd folkrörelse. Det offentliga stödet till idrotten får inte utformas så att bidragsgivaren kan styra verksamheten. Alla former av idrottsutövning är likvärdiga. En uppdelning i elitidrott, annan tävlingsidrott, motionsidrott, korporationsidrott, friluftsverksamhet etc. är inte något uttryck för värdering utan en vedertagen metod för systematisering. Kommunala insatser är nödvändiga för att säkerställa tillgången på idrottsoch friluftsanläggningar. Kommunerna bör stödja och samarbeta med idrottsföreningar. När det gäller driften av idrottsanläggningar kan denna med fördel anförtros åt nyttjande idrottsföreningar. Kommunen vinner ekonomiskt på detta, och föreningen får en viktig uppgift, som samlar medlemmarna och ger idrottsintresset också en ny dimension. Det torde stå klart att ansvarsmedvetna idrottsledare knappast torde missbruka ett förtroende att sköta en anläggning, särskilt om föreningen är medansvarig för materielens skötsel. Kostnaden för både kommun och förening skulle sjunka kraftigt och bidra till att kanske fler anläggningar kan uppföras. I mångå mindre kommuner är det uteslutet med annat än kommunalt ägda anläggningar. I större kommuner med "storklubbar finns ofta en önskan att inom vissa idrotter ha en träningsanläggning, vilken man själv äger och Kanske finns det föreningar som tillsammans är intresserade av en sådan satsning. Deras huvudproblem är en markanvisning inom kommunen. De önskar också ett tomträttsavtal med en avgäld som är möjlig att betala för en ideell förening. När dessa problem finns skall kommunen aktivt stödja föreningen eller föreningarna genom att satsa på deras verksamhet såsom en viktig social insats och medverka till en markanvisning som gör det möjligt för föreningarna att expandera och stärka idrottsintresse och utveckling i kommunen. Stora idrottsanläggningar av betydande regionalt och riksintresse bör med stor fördel kunna drivas i aktiebolagsform av de föreningar som huvudsakligen nyttjar anläggningen eller tillsammans med kommunen där anläggningen finns. Driftskostnaderna förs därmed över på bolaget och avlyfts från den kommunala budgeten. Ett sådant bolag blir aktivare i sin marknadsföring av anläggningen också till andra ändamål än de rent idrottsliga. Vinster i en sådan verksamhet skall naturligtvis fördelas mellan bolagsmännen och på ett proportionerligt sätt mot aktieinnehavet. Idrottsföreningarnas ekonomiska situation har dramatiskt försämrats. Ökade avgifter för hyreskostnader, stillastående kompensation via bidrag samt allt mindre möjligheter till inkomster via lotterier har sammantaget medfört att det blivit allt svårare för idrottsföreningarna i allmänhet att hävda sig gentemot andra former av förströelser. I vissa fall har idrottsföreningar drivits till konkursens kant. Konsekvensen av denna utveckling har blivit att allt färre är beredda att ikläda sig ledaruppdrag. För små föreningar har detta blivit ett stort bekymmer. För andra har kostnader för revisorer, skattekonsulter, kassaförvaltare m. m. ytterligare dragit in till synes solida föreningar i ekonomiska bekymmer. Idrottsledare har under denna process mer blivit blankettifyllare och administratörer än vad de i själva verket vill och skall syssla med, nämligen att vara idrottsledare. Skattelagstiftningen har inom idrottsområdet medfört att flertalet idrottsledare har fått en allt besvärligare redovisningssituation inom beskattningsområdet. Detta problem är dels av ekonomisk art, dels också i mycket stor utsträckning av administrativ karaktär. Idrottsledare är utbildade till sådana men måste mer än fungera som föreningarnas skattekonsulter, inte minst som många föreningar måste söka pengar på allt ovanligare vägar. infördes nya regler för beskattning av ideella föreningar. Dessa regler skulle, menade man, underlätta väsentligt för de små föreningarna med liten Man införde i princip en befrielse från inkomstskatt för sådana inkomstkällor som har en naturlig anknytning till den idrottsliga verksamheten eller som av hävd varit inkomstkälla inom en förening. Genom proposition 1986/87:44 om mervärdeskatteskyldighet för ideella föreningar föreslog regeringen att besluta om att allmännyttiga ideella föreningar befrias från skattskyldighet till mervärdeskatt för omsättning av varor och tjänster i sådan rörelse för vilken föreningarna är frikallade från inkomstskatt. beslutade i enlighet med hemställan i propositionen. Detta var ett positivt beslut, men ej tillräckligt. En annan belastning för föreningarna är reklamskatten. Denna skatt utgår endast om reklamintäkterna är högre än . Detta kan synas vara mycket förmånliga regler. Men granskar man dem närmare, blir bilden en annan. Utvecklingen inom idrotten när det gäller kostnader har gått snabbt. För endast ett tiotal år sedan var stödet från stat och kommun viktiga finansieringskällor, liksom medlemsavgifter etc. är situationen en annan. Samhällets stöd jämte medlemsavgifter utgör endast en liten del av föreningarnas finansieringsbehov. Resten tas numera in via sponsring och reklam. Mot den bakgrunden kan beloppsgränsen för reklamskatt överskridas av ett pojklag under en säsong. Detta har medfört att reklamskatten inom idrotten blivit en påtaglig ekonomisk belastning. Idrottsrörelsen har traditionellt hämtat sina inkomster från olika typer av lotterier och bingospel. har staten genom olika spelformer ökat medborgarnas intresse för spel, och omsätter de statliga lotteriena närmast astronomiska summor. I takt med den statliga spelverksamhetens omsättningsökning har idrottsrörelsens lotterier och bingospel fått det allt svårare att göra sig gällande i konkurrensen. Särskilt har detta märkts beträffande bingospelet. Från att tidigare ha varit en mycket stor inkomstkälla, som kunnat ge en utdelning överstigande av omsättningen, är det numera vanligt att nettobehållningen understiger . Eftersom staten erhåller betydligt högre skatteinkomster från den statliga spelverksamheten, anser jag nu tiden mogen att befria idrottsrörelsen från bingoskatten. Därmed skulle idrottsrörelsens avkastning på denna verksamhet stiga och utgöra ett välbehövligt tillskott i verksamheten. utfärdades anvisningar om schablonavdrag för idrottsutövare, varigenom dessa kunde erhålla ett särskilt avdrag (.) för sina kostnader i samband med idrottsutövning. Enligt min mening kan det finnas skäl att räkna upp denna summa. Det kan därför vara en viktig principiell handling att ekonomiskt underlätta för idrottsutövare, så att de själva kan finansiera verksamheten. Det bör enligt min mening utredas och övervägas var den nya schablonavdragsnivån bör ligga. I en dom av regeringsrätten fastslogs att idrottsföreningar fr. o. m. skulle förpliktigas betala arbetsgivaravgifter för den ersättning som utgår till idrottsutövare och som överstiger ett halvt basbe Regeringsrättens dom försatte inte bara stora idrottsföreningar i en utomordentligt besvärlig ekonomisk situation; även medelstora och i vissa fall små föreningar blev helt plötsligt förpliktigade att inbetala arbetsgivaravgifter till belopp som man under inga förhållanden har möjlighet att generera inom föreningens verksamhet. För de publika idrotterna (arenaidrotterna) var det ett hårt slag, men genom skicklig marknadsföring möjligt att klara. För de ej publika idrotterna, exempelvis pistolskytte, var det närmast en katastrof. Många frågor rörande ersättning för föreningen, rätt till sjukpenning, rätt till ersättning från yrkesskadeförsäkringen, fråga om huruvida skyddsombud och skyddsföreskrifter skall finnas eller utfärdas för exempelvis ishockey är olösta. Utredning omkring idrottens situation Idrotten är en omistlig del av det svenska samhället. Idrotten fostrar unga generationer. Den skapar kontakter över gränserna. Den är för många en livsstil. I de flesta andra länder omhuldas idrotten. Den erhåller inte enbart starkt samhällsstöd, den utvecklas på olika sätt genom varierande insatser från samhället. Så borde det också vara i vårt land. uttalade att det finns starka skäl som talar för en utredning om idrottsmännens sociala förmåner och finansieringen av dessa. var av samma mening. är detta beslut mer aktuellt än någonsin, och det gäller nu i hög grad hela idrottsområdet. I ett snabbt föränderligt samhälle som det svenska finns det starka skäl som talar för att man med jämna mellanrum granskar vissa verksamheters möjligheter att fortleva och utvecklas. Idrotten bör åter bli föremål för en genomlysning, där inte bara idrottens ekonomi och idrottsmännens situation granskas utan i lika hög grad andra faktorer som medverkar till att idrotten kan utvecklas och expandera till allas fromma. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär utredning om idrottens totala situation med tyngdpunkt på idrottens skatte- och avgiftssituation och med speciell inriktning på idrottsmännens ekonomiska förmåner och finansieringen av dessa.