mot · GA02K229 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87: K229 m. fl. Kontrollen av grundlagar och myndigheter Regeringsformen med dess allmänna målbestämmelser, målsättningsstadganden och dess rättighetskapitel om normgivningsregler ger uttryck för den rättssäkerhetsnivå som konstitutionellt har garanterats dem som lever i . Således gäller enligt 1 kap. 2 § att den offentliga makten skall utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Likaså skall det allmänna tillförsäkra män och kvinnor lika rättigheter för att värna den enskildes privatliv och familjeliv. Enligt 1 kap. 9 § skall domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen, i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Andra kapitlet i regeringsformen innehåller regler om de grundläggande fri- och rättigheterna. Här stadgas skydd för yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet etc. kan besluta om undantag i särskild ordning beträffande flertalet rättigheter. Sådana undantag, som bl. a. gäller rätten att göra kroppsvisitation, husrannsakan och liknande, får bara göras för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den och ej heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen så som en av folkstyrelsens grundvalar (2 kap. 12 § 2 st.). Något egentligt skydd för äganderätten finns inte inskrivet i grundlagen. I RF 2 kap. 18 § finns föreskrivet att medborgare vilkens egendom tas i anspråk genom expropriation skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten och i 19 § uttalas att författare, konstnärer och fotografer äger rätt till sina verk. Grundlagsskyddet för svenska medborgares fri- och rättigheter kompletteras av de åtaganden har gjort genom att ingå skilda internationella konventioner. Av särskild betydelse är om de mänskliga fri- och rättigheterna. är inte direkt tillämplig för svenska domstolar och förvaltningsmyndigheter. Det har förutsatts att konventionsbestämmelserna ändå beaktas vid utarbetandet av svensk lag och att det överensstämmer med regeringsformens fri- och rättighetsregler. har emellertid fällts vid för brott mot medborgarnas civila fri- och rättigheter så som det regleras i artikel 6 i konventionen. Den har också vid några tillfällen tvingats att ingå förlikning med svenska medborgare som vänt sig Mot. till domstolen och hävdat att bryter mot konventionen. en har ingåtts för att undvika en fällande dom i domstolen. Det förhållandet att har blivit fällt vid domsto- i len och vid andra tillfällen tvingats ingå förlikning har skapat oklarhet om den svenska rättsordningen uppfyller de krav som ställer. En slutsats som bl. a. kan dras av vissa domstolens avgöranden är att myndighetsavgöranden som rör civila rättigheter och skyldigheter skall kunna prövas av domstol. Enligt den svenska rättsordningen är det emellertid för stora grupper av ärenden som torde falla inom det område som avser med civila rättigheter och skyldigheter endast möjligt att få ett myndighetsbeslut prövat av en överordnad förvaltningsmyndighet. Ofta är det ett centralt ämbetsverk eller regeringen som är slutinstans. Med hänsyn till att det måste vara ambition att följa ingångna konventionsåtaganden framstår det som nödvändigt att företa en revidering av den svenska lagstiftningen, bl. a. förvaltningslagen, så att denna anpassas till europeiska konventionen sådan denna uttolkats genom utslag. Oavsett den bedömning man kan göra av frågan om hur utslag bör påverka svensk rätt kan det ifrågasättas om nuvarande ordning är tillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt. En utökad möjlighet till domstolsprövning av förvaltningsbeslut skulle enligt vår mening kunna innebära en förstärkning av rättssäkerheten och en möjlighet att få en mera allsidig juridisk bedömning av skilda förvaltningsbeslut. har en promemoria (Ds Ju 1986: 3) om och rätten till domstolsprövning i föreslagit att regeringsrätten i vissa fall skall kunna överpröva beslut av förvaltningsmyndigheter och av regeringen. Denna promemoria har remissbehandlats och ärendet bereds i . Regeringen har aviserat att en proposition kan väntas . Promemorians syfte är uppenbarligen att vidta sådana förändringar i den svenska rättsordningen att inte längre riskerar att fällas för brott mot vad gäller frågan om att få enskildas civila rättigheter och skyldigheter prövade av domstol. De förslag som skisseras i promemorian präglas enligt vår uppfattning inte av någon ambition att förstärka rättssäkerheten i utan syftar till att försöka göra så små förändringar som möjligt för att undgå fortsatt fällande domar i . har under en rad år fört fram tanken att i införa en möjlighet för enskilda att genom rättsbesvär" få ett besluts laglighet prövad av domstol. Rättsbesvär bör efter mönster från kommunalbesvärsinstitutet innebära att enskilda kan få lagligheten i ett förvaltningsbeslut prövad av domstol. Den som träffas av ett förvaltningsbeslut inom den sektor, där fullföljd till förvaltningsdomstol ej är möjlig, bör ha rätt att föra talan mot beslutet hos kammarrätt på den grund att beslutet strider mot lag och författning med yrkande att kammarrätten skall undanröja beslutet. En talerätt av detta eller liknande slag finns i de flesta rättsordningar i stater likartade med . En sådan möjlighet skulle enligt vår uppfattning tillgodose konventionsåtagandena i Europa- 2 Det skulle också innebära en förstärkning av den svenska Mot. bör därför som sin mening ge regeringen till K229 känna att regeringen inför den fortsatta behandlingen av promemorian om och rätten till domstolsprövning i . Regeringen bör därför presentera ett lagförslag som innebär att en ordning med Rättsbesvär införs. En ytterligare osäkerhet som har uppkommit vad det gäller tillämplighet för svensk rätt är huruvida utslag skall få prejudicerande verkan för svenska förvaltningsmyndigheter. Regeringen har ansett att så inte skall vara fallet. Efter det att den hade ådömts att betala skadestånd till enskilda fastighetsägare i det s. k. Sporrong-Lönnrothmålet yrkade ett hundratal ytterligare fastighetsägare skadestånd av då de enligt egen uppfattning hade lidit samma skada som hade blivit ådömd att utge skadestånd för. Regeringen har dock vägrat att beakta de senare inkomna skadeståndsansökningarna varför samtliga dessa fastighetsägare, ett hundratal, har anhängiggjort talan vid . Vi är tveksamma till den handlande i dessa frågor. Enligt vår uppfattning bör utgångspunkten vara att utslag i i mål som rör enskilda svenska klagande skall vara vägledande för förvaltningsmyndigheternas och regeringens bedömning då dessa har att ta ställning till motsvarande ärenden i . Då klara regler härom saknas i intern svensk rätt bör genom lagstiftning klarläggas att utslag skall utgöra rättskälla för svenska myndigheter. bör hos regeringen begära förslag härom. För moralen i samhället är det viktigt att den enskilde individen upplever att också myndigheter kan kontrolleras och att enskilda tjänstemän kan ställas till svars, om de har begått fel. Det ankommer på justitieombudsmannen (JO) att utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. intar därmed en central roll för kontrollen av myndighetsutövningen. beslöt under förra att anta en ny instruktion för . I huvudsak innebar denna att JO:s arbetsområde och befogenheter förblev oförändrade. Det som av många anses vara det grundläggande problemet med JO:s möjligheter att ingripa till skydd för enskilda, att det saknas adekvata sanktionsmöjligheter mot offentliga tjänstemän, har inte blivit löst i och med riksdagsbeslutet. Efter motioner från bl. a. har dock frågan om ett återinfört ämbetsmannaansvar blivit föremål för utredning inom . Utgångspunkt för denna översyn är att en rejäl utvidgning av straffansvaret skall komma till stånd. En ledstjärna för arbetet bör enligt vår uppfattning vara att ett förslag skall leda till att man tillgodoser medborgarnas intresse av att den offentliga verksamheten utan ovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. Huvudparten av den offentliga verksamhet som allmänheten kommer i kontakt med sker numera i regi. För den enskilde är det således 3 av stor betydelse att det ställs lika höga krav på rättssäkerhet och rätts- Mot. 1986/87 övervakning på det kommunala området som på det statliga. Med nuvaran- K229 de lagstiftning kan JO inte fullfölja anmälningar om disciplinansvar på det kommunala området eftersom ansvaret regleras av avtal. Detta är en klar brist och ologiskt eftersom samma regler bör gälla för alla offentliga tjänstemän. bör därför som sin mening ge regeringen till känna att det pågående utredningsarbetet angående JO:s talerätt över disciplinbeslut m.m. gällande kommuners och landstingskommuners tjänstemän skall syfta till att ge JO samma fullföljdsmöjligheter på det kommunala området som på det statliga. Att utvidga tjänsteansvaret till kommunala och landstingskommunala tjänstemän är i en del situationer emellertid inte tillräckligt. har uppmärksammats ett antal fall där kommunala församlingar fattat olagliga beslut och trots att dessa upphävts efter besvär senare trotsat överinstansen. Någon möjlighet att ställa de kommunala förtroendemännen till ansvar i sådana fall finns inte. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att man undersöker vilka möjliga sanktioner det finns att rikta mot dessa förtroendemän. Det är bra att denna fråga är föremål för övervägande inom . När fullgör sina uppgifter som högsta beslutsorgan utövar den en central kontrollfunktion. I regeringsformen uttrycks detta sålunda, att granskar rikets styrelse och förvaltning (RF 1:4). 1 regeringsformens 12 kap. anges närmare de organ och de metoder som har till förfogande för sin kontroll: en kontroll som omfattar om utfärdade lagar tillämpas korrekt, om de fastställda utgiftsmålen fullföljs och om den offentliga verksamheten bedrivs på sätt som är ekonomiskt försvarligt. Bland kontrollorganen ingår , justitieombudsmännen () och revisorer. tillämpas en ordning som innebär att revisorernas framställningar om åtgärder som tidigare också kunnat ställas direkt till regeringen fortsättningsvis alltid skall underställas . Efter sedvanlig behandling i fackutskotten får ta ställning till vad som skall ske i de olika ärendena. Vidare skall revisorernas ordförande regelmässigt bereda utskotten tillfälle att komma in med synpunkter på frågor som förtjänar uppmärksamhet, innan revisorernas granskningsplan görs upp. Detta närmare samarbete mellan revisorerna och utskotten har utan tvivel vitaliserat revisorernas granskning. Erfarenheter visar också att revisorernas arbete gett utskotten och bättre beslutsunderlag. saknar dock revisorerna tillräckliga resurser för att snabbt följa upp de olika förslag till granskning som väcks. En förstärkning av resurserna är nödvändig för att revisorerna skall kunna ge bättre stöd i sin granskningsuppgift. Frän konstitutionella utgångspunkter kan det ifrågasättas om inte ansva ret för den statliga kontrollen av förvaltningen i högre grad än nu bör ligga Mot. 1986/87 på . Det skulle bl. a. innebära att en del av K229 uppgifter skulle överföras till . Det måste vidare noteras att och revisorernas arbetsområden ibland täcker varandra och att JO och revisorerna kan behandla samma frågeställningar. Under det författningsarbete som pågått i vårt land har någon samlad översyn av kontrollfunktioner inte kommit till stånd. Med hänsyn härtill och till vad som ovan anförts om ökade insynsmöjligheter för revisorerna anser vi det påkallat att en utredning tillsätts för att överväga frågan om revisorers ställning och verksamhet samt frågan om kontrollmakt i övrigt. Med anledning av det anförda hemställer vi 1. att hos regeringen begär förslag till sådan lag som möjliggör för den enskilde att få lagligheten i ett myndighetsbeslut prövat genom rättsbesvär. 2. att hos regeringen begär förslag till sådan lag som ålägger myndighet att låta avgöranden i i mål som rör svenska klagande vara vägledande vid handläggning av motsvarande ärenden i , 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad vi i motionen anfört angående en utvidgning av JO:s talerätt till att också gälla det kommunala området, [att som sin mening ger regeringen till känna vad vi i motionen anfört angående en översyn av kontrollmakt.1] () () () () () () ' 1986/87: Fi415