mot · GA02So113 · 1987-02-18 00:00:00 — Motion till 1986/87:Soll3 Förslag till lag om dödens inträde, m. m. 1986/87:79) Kliniskt sett finns ingen anledning att införa ett nytt dödsbegrepp baserat på uteslutande hjärnrelaterade dödskriterier. Det enda skäl som kan tänkas ha en viss relevans för införande av ett sådant dödsbegrepp är behovet av transplantationsorgan. I sin proposition förnekar regeringen att ett sådant skäl skulle föreligga. I kds-motionen So455 har jag utförligt redovisat ett antal synpunkter varför det är en onödig och försvårande omväg att lösa transplantationsproblematiken genom införande av ett nytt dödsbegrepp. Det enda rimliga alternativet är att ändra transplantationslagen så att en positiv och frivillig organdonation kan få ske vid fall av total hjärninfarkt. Den totala hjärninfarkten utgör en irreversibel process - döendet är oåterkalleligt. Om detta borde anhängare och motståndare till hjärndödsbegreppet vara överens. Man borde också kunna vara överens om att den biologiska, medicinska och etiska statusen vid en hjärttransplantation från en patient med total hjärninfarkt inte påverkas av om transplantationslagen ändras eller om en lag om nytt dödsbegrepp införs. Om man kom så långt så skulle debatten och besluten kunna renodlas till att gälla komplikationerna kring dödsbegreppet och kring frågan om den etiska problematiken i samband med organdonation. I propositionen försöker regeringen att undgå detta klarläggande genom en del märkliga och vilseledande påståenden. Föredragande statsrådet skriver bl. a.: Jag anser att det från etisk synpunkt inte är tillfredsställande att betrakta en person med total hjärninfarkt som levande men ändå så svårt sjuk att man kan avbryta andnings- och cirkulationsstödjande åtgärder. Statsrådet fortsätter längre fram i propositionen med följande argumentering kring förslaget om en ändrad transplantationslag som alternativ till det föreslagna dödsbegreppet: Jag anser att ett sådant förslag inte kan accepteras från vare sig rättslig eller etisk synpunkt. Det innebär, som jag ser det, att hjärtat tas från en i juridisk mening levande människa och att livet därigenom släcks. Regeringens argumentering är inte hållbar. Det kan noteras att ett nytt begrepp skapas, nämligen juridiskt levande. Här ligger knutpunkten i debatten om dödsbegreppet. Finns det ett juridiskt liv? Svaret är nej. Nedanstående bild kan visa att juridiken i sig inte förändrar biologiska fakta: Man kan kalla en ros för tulipan, men det är likväl en ros. Regeringen kan i proposition hävda och besluta att alla rosor skall kallas 1 1986/87. tulipaner och behandlas därefter. Men i biologisk mening kommer rosen likväl att förbli ros. Detsamma gäller liv och död. Det är den biologiskt-medicinska statusen hos patienten som avgör om liv eller död föreligger-inte juridiken. Juridiken reglerar däremot vilka konsekvenserna är av ett biologiskt faktum. Det är märkligt att regeringen inte med ett ord kommenterar att ett klubbslag i inte alls påverkar en patients biologiskt-medicinska status. Men den argumenterar som om det gjorde det. Den typ av angrepp som regeringen riktar mot förslaget att ändra transplantationslagen i stället för att införa hjärndödsbegreppet måste ses som besvärande för regeringens trovärdighet. Vid en hjärttransplantation från en patient med total hjärninfarkt handlar det om exakt samma handling. Regeringen hävdar att en sådan handling är moraliskt förkastlig om den begås efter moget etiskt övervägande på en patient som betraktas som levande. Den är hedervärd och godkänd om den begås mer eller mindre rutinmässigt på samma patient betraktad som död. Detta är ett inkonsekvent sätt att resonera. I argumenteringen för införandet av hjärndödsbegreppet använder propositionen sig av en del andra märkliga begrepp: Det är dock viktigt att skilja på naturliga och artificiella livstecken, står det i propositionen. De artificiella livstecknen skulle enligt argumenteringen vara skäl för hjärndödsbegreppet. Med artificiella livstecken avses sådana som är framkallade med avancerad medicinsk teknik. Sättet att argumentera så är grumligt. Avancerad medicinsk teknik används i många fall som cirkulationsstöd. Dit hör t. ex. pacemaker, dialys och respirator. Men går det att skilja på naturliga och artificiella livstecken för dessa jämfört med människor som inte behöver den medicinska behandlingen? Svaret är förstås nej. Själva livstecknen är ju desamma. Det är ju bara cirkulationsstödet som är olikartat - inte livstecknen. Hela organismen behöver inte fungera för att en människa skall vara levande. Det räcker med att organismen fungerar som helhet. Pacemaker-patienten är exempelvis inte mindre levande än en människa som klarar sig utan pacemaker. Just helhetssynen är viktig för dödskriterierna. I regeringens förslag heter det definitionsmässigt: "En människa är död när hon totalt och oåterkalleligt har förlorat all förmåga att förena och samordna kroppens funktioner fysiska eller psykiska - till en fungerande enhet. Detta har inträffat när samtliga hjärnfunktioner - i stora hjärnan, lilla hjärnan och hjärnstammen totalt och oåterkalleligt har fallit bort. Det föreligger ingen logisk konsekvens mellan förslagets första mening och dess andra. Hos en patient som ligger i respirator med total hjärninfarkt kan det empiriskt konstateras att huden känns varm och att den inte förlorat sin friska färg, att bröstkorgen häver sig, att hjärtat och pulsarna slår, att magoch tarmkanalen arbetar, urin och avföring produceras. Dessa iakttagelser anger att det finns någon samordningsförmåga kvar. Inte bara de yttre iakttagelserna utan också den fysiologiska kunskapen anger att ett flertal organ eller organsystem fortfarande fungerar på ett samordnat sätt. En samordnande funktion finns alltså även om det inte är hjärnan som utövar den. Regeringsförslagets definition i första meningen om ali förmåga att förena och samordna täcks alltså inte av den andra meningen. Den andra meningen är ett nödvändigt men inte tillräckligt villkor för att den första meningens innebörd skall vara uppfylld. I propositionen föreslås en justering av det s. k. förutsatta samtycket till organdonation i transplantationslagen. I sina huvuddrag kvarstår dock det förutsatta samtycket. I stället borde lagen ha ändrats så att organdonation förutsätter ett skriftligt medgivande utfärdat under patientens livstid. 1 motionen So455 har jag utvecklat dessa synpunkter mera utförligt. Med hänvisning till ovanstående och till motion So455 är därför slutsatsen att regeringens förslag till lag om dödens inträde och förslag till ändring av transplantationslagen bör avslås av . I stället bör regeringen återkomma med förslag om ändring av transplantationslagen så att ett positivt och frivilligt donationsförfarande blir ett obligatoriskt villkor för transplantationer. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar avslå regeringens förslag till lag om dödens inträde, 2. att beslutar avslå regeringens förslag till lag om ändring i transplantationslagen, 3. att beslutar att hos regeringen begära förslag om en ändring av transplantationslagen innebärande att ingrepp på avliden person eller på person med total hjärninfarkt enligt transplantationslagen endast skall ske om skriftligt medgivande avgivits under dennes livstid.