mot · GA02u216 · 1987-01-26 00:00:00 — Förhållandena i flera mottagarländer, bl. a. , , och , inger stor oro. Vi kan för den skull inte begränsa våra biståndsinsatser till färdiga demokratier - därtill är de för få. Men vi kan ge biståndsmålet demokratisk samhällsutveckling ökad tyngd i den svenska u-landspolitiken. uttalanden i förra årets betänkande om internationellt utvecklingssamarbete var ett steg i rätt riktning. Men det finns all anledning att gå vidare. För det första. Vi bör dels i långt större utsträckning än ge bistånd i former som främjar mångfald och demokrati, dels sträva efter ett ökat folkligt deltagande-inte minst från kvinnornas sida-i våra biståndsprojekt. På detta område har de ideella organisatonerna en given roll. Av vår egen historia kan vi lära vilken stabilitet och livskraft fria folkrörelser kan ge en spirande demokrati. I första hand bör svenska organisationer - missionen, kooperationen, fackföreningar, näringslivsorganisationer, handikapporganisationer m.fl. - få förmedla bistånd för att bidra till uppbyggandet av motsvarigheter i . Där det är möjligt bör även det statliga biståndet ges i samarbete med enskilda organisationer snarare än med den offentliga administrationen i mottagarlandet. Fria massmedier är ett omistligt inslag i varje demokrati. Det är inte minst därför vi oroar oss för utvecklingen i , där presscensuren inte hävdes ens under valen och oppositionstidningen har stängts. bör öka det bistånd som på olika sätt syftar till att uppmuntra och stödja utvecklingen av fria massmedier i våra mottagarländer. Liknande insatser kan vi göra på andra områden: utbildning, lokal självstyrelse och uppbyggandet av en oberoende rättskipning. På samma sätt som vi ställer vårt administrativa kunnande till en del förfogande borde vi dela med oss av vår juridiska kompetens. skulle det kunna bidra till ökad rättssäkerhet, fler rättvisa rättegångar och Mot. 1986/87 färre godtyckliga arresteringar. Det bör också understrykas att en friare ekonomi med en livaktig småföretagsamhet innebär mångfald och en begränsning av statens makt på ett sätt som gynnar - om än inte garanterar - en demokratisk samhällsutveckling. Det är till fördel både för demokratin och för den ekonomiska utvecklingen i om centralstyrningen minskar, marknaden uppmuntras och entreprenörskap får stöd. Det är vidare angeläget att utvecklingen beträffande demokrati och mänskliga rättigheter liksom bedömningar av våra möjligheter att genom rätt utformade biståndsinsatser påverka den får ett väsentligt större utrymme i biståndspolitiska beslutsunderlag, både i SIDA och i . Regeringen borde vidare ta initiativ till en av SIDA oberoende årlig redovisning i lämpliga former av situationen i vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter bland våra programländer. För det andra. Vi måste tala klartext. Övergrepp mot mänskliga rättigheter blir inte mer acceptabla eller ursäktliga för att de begås i ett land som får svenskt bistånd. Tvärtom ger biståndssamarbetet både ett särskilt ansvar och särskilda möjligheter som vi inte får försumma att utnyttja. Dialogen med mottagarländerna bör därför i betydligt större utsträckning än användas för att främja de mänskliga rättigheterna och markera demokratimålets betydelse. För det tredje. Vi bör också i viss utsträckning kunna stödja en demokratisk samhällsutveckling där den faktiskt är på väg, även i länder som inte tillhör kretsen av huvudmottagare. I har vi t. ex. länge givit humanitärt bistånd til diktaturernas offer men dragit oss ur för snabbt när militärjuntorna kastats ur sadeln och en mer demokratisk utveckling stått för dörren. Även begränsade biståndsinsatser under demokratins känsliga barndom kan vara av stort värde. Vi välkomnar därför SIDArs förslag om ett nytt anslag för Särskilda insatser i av detta slag. Vi menar dock att denna typ av demokratibistånd bör kunna ges även till andra länder. Den nya anslagsposten Särskilda program bör användas i detta syfte. är ett land där bistånd i denna form vore motiverat. I länder där demokratin är ung är stöd till organisationer och politiska föreningar särskilt angeläget. De demokratiska institutionerna är i allmänhet ännu bräckliga, folkrörelsetraditionerna ofta mycket begränsade och partierna svaga. Svenskt statligt bistånd kan givetvis inte kanaliseras direkt till politiska partier i andra länder. Men bistånd till opinionsbildande organisationer i via t. ex. riksdagspartierna närstående stiftelser vore däremot en lämplig lösning. Erfarenheter från verksamhet av detta slag i visar också att detta kan vara en framkomlig väg. Sådana insatser bör naturligtvis stå i samklang med den övriga biståndspolitiken. bör hos regeringen begära förslag i detta syfte. I valet av mottagarländer bör demokratimålet som en följd av vad som anförts ovan spela en mer framträdande roll än . Vi bör då ta hänsyn till förutsättningarna för en demokratisk samhällsutveckling och i vilken ut- 11 sträckning våra biståndsinsatser kan påverka. Det är inte lika enkelt att dra sig ur ett biståndssamarbete när det en gång Mot. Den politiska situationen i växlar ofta snabbt. bistånd skall följa dessa konjunkturer blir det ineffektivt. När långsiktigheten överges är det de mottagande människorna som förlorar. Men våra programländer kan inte räkna med att samarbetet fortsätter helt utan hänsyn till hur de mänskliga rättigheterna respekteras. I den avvägning mellan olika hänsyn som alltid måste göras bör demokratimålet väga tyngre än . Landramarna måste kunna frysas eller sänkas om utvecklingen går i fel riktning och vi inte finner det möjligt att påverka den genom andra biståndsformer, särskilt när det gäller länder som vi gått in i just för att främja demokratin. förslag att biståndet till skall avvecklas skall ses inte bara mot bakgrund av den utdragna ockupationen av . Även landets permanent totalitära politiska system spelar in - liksom det faktum att våra biståndsinsatser inte tycks kunna bidra till någon utveckling i rätt riktning. Ledstjärnan för vårt agerande skall ständigt vara att våra biståndspengar på effektivaste möjliga sätt skall komma de behövande människorna till del. a. därför bör avvecklingen av ett programlandssamarbete ske i ordnade former så att inte biståndets innehåll och trovärdighet som biståndsgivare tar skada. Gällande avtal skall fullföljas. Om det är nödvändigt skall enstaka projekt kunna drivas vidare även efter att landramen avskaffats och övrigt samarbete upphört. Katastrofbistånd, humanitärt bistånd och bistånd genom enskilda organisationer skall kunna ges även efter att ett programlandssamarbete har avvecklats. V. Ett effektivare bistånd Vårt bistånd är endast en del av våra samlade relationer med . För de fattigaste är det en mycket viktig del. De har en mycket liten andel av världshandeln och har ett skriande behov av nya resurser. medborgare ställer berättigade krav på att biståndet skall användas på effektivaste möjliga sätt. Samma krav kan givetvis med all rätt ställas av de människor vi avser att hjälpa. En ständig prövning måste därför göras så att effektiviteten i biståndet kan förbättras. Det förutsätter en beredskap att ompröva gamla förställningar om hur bistånd skall utformas när sådana visar sig stämma illa med verkligheten, en fungerande utvärdering och en politisk vilja att utforma biståndet enbart med hänsyn till de mottagande människornas behov. har betydande förbättringar genomförts i det bilaterala biståndet. Omläggningen av vattenprogrammen i är ett av flera exempel på detta. Den tidigare alltför stelbenta landprogrammeringen har modifierats med hänsyn till framförd kritik. I detta avsnitt redovisar vi våra förslag om hur innehållet i biståndet bör förändras och utvecklas så att vårt stöd på effektivaste möjliga sätt skall komma de behövande människorna till del. Det är vår övertygelse att en successiv men målmedveten ökning av det bistånd som förmedlas via enskilda, ideella organisationer är en av de viktigaste metoderna att effektivisera våra insatser för de fattiga länderna. I ett senare avsnitt kommer Mot. vi därför att föreslå en sådan ökning. Men vi vill också understryka att även U216 det statliga biståndet - där så är möjligt - i ökad utsträckning bör förmedlas genom organisationer och lokala kommittéer i mottagarlandet snarare än genom regeringskanaler. Vårt bistånd bör i första hand inriktas på landsbygdsutveckling. Det är på landsbygden som de många fattiga människorna finns. Det är på grund av landsbygdens fattigdom som miljoner människor i flyttar till storstädernas misär, sysslolöshet och svält. Det är landsbygden som drabbas hårt av olika katastrofer som torka, översvämningar och ökenutbredning ofta resultatet av människornas ingrepp i naturen. Det är genom åtgärder på landsbygden, och endast där, som åter skulle kunna bli i stånd att försörja sin befolkning med mat för dagen. Det är mat, vatten och bränsle - människors grundläggande behov - som det gäller. En landsbygdsutveckling som blir bestående förutsätter de berörda människornas egen medverkan. För att detta skall vara möjligt måste landsbygdsutvecklingen inriktas på en anpassning till de naturgivna förutsättningarna, till de mottagande människornas kultur- och levnadsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. De fattiga länderna drabbas hårt av ständigt återkommande katastrofer. Antalet offer har dessutom ökat kraftigt . Sex gånger fler människor dog i katastrofer jämfört med . Det börjar bli alltmer uppenbart att många av dessa katastrofer, och inte minst den omfattning de får, egentligen är ett resultat av miljöförstöring och överutnyttjande av naturresurser, något som i sin tur i stor utsträckning är en direkt följd av fattigdomen och underutvecklingen i sig. Katastrofförebyggande bistånd är därför, som inte minst Röda korset övertygande visat, av största vikt både för att rädda människor undan kommande katastrofer och för att bidra till en utveckling som minskar risken för kommande katastrofer. Vårt bistånd bör därför i högre grad inriktas på katastrofförebyggande insatser och på uppbyggande av en katastrofberedskap i särskilt hårt drabbade områden. V:3 Miljö, markvård och energi Insatser för miljö, markvård och energi blir naturliga och viktiga inslag i både landsbygdsutveckling och katastrofförebyggande bistånd och måste därför få stort utrymme inom ramen för det landprogrammerade biståndet. har dock förutsättningar att göra ytterligare insatser på dessa områden, insatser som inte behöver begränsas till våra huvudmottagarländer. Detta är så mycket mer motiverat som dessa problem ofta har en regional utbredning. är ett belysande exempel. Jordförstöring låter sig inte hejdas av konstlade nationsgränser. Miljöförstörelsen i är delvis av annan karaktär än i flertalet Mot. Den drabbar ofta mer direkt möjligheterna att tillgodose de U216 mänskliga basbehoven av mat, vatten och bränsle. I viktiga avseenden har en betydligt känsligare naturmiljö än många i-länder. Välbekanta exempel på denna miljöförstörelse är ökenspridning, ödeläggelse av tropisk regnskog och förorening av högproduktiva kustvatten. Det är således nödvändigt att integrera miljöaspekterna i allt utvecklingsarbete som påverkar miljön. som hade regeringsansvaret för den svenska biståndspolitiken infördes ett särskilt anslag för miljö, markvård och energi. Detta anslag avskaffades av socialdemokratena i budgeten /84. I stället har begränsade insatser gjorts inom ramen för anslaget Försöksverksamhet och metodutveckling m. m. SIDA framhåller i sin anslagsframställan att erfarenheterna genomgående är goda: Medlen har flexibelt kunnat utnyttjas för olika angelägna ändamål. Miljön får inte betraktas som en avgränsad sektor i biståndet. Sambanden mellan miljövård och utveckling är så starka att de måste påverka allt bistånd. Huvuddelen av miljövårdsinsatserna måste därför ske i form av miljöprojekt och framför allt i form av miljöhänsyn i utvecklingsprojekt som påverkar miljön. Men ett kompletterande specifikt miljöanslag vore ändå av mycket stort värde. Därmed skulle en post stå till förfogande för miljöinsatser som av olika skäl inte kommer till stånd på andra sätt. Det kan gälla specifika miljövårdsåtgärder, bl. a. för att minska föroreningar, hejda ökenspridning eller skydda skogsområden, men också åtgärder för att få till stånd miljöhänsyn i annan verksamhet, t. ex. i form av miljökonsekvensanalyser. Det kan också gälla regionala satsningar på bl. a. det området. Genom energibistånd har möjlighet att medverka i arbetet för att kartlägga och utveckla nya och förnybara energikällor. Inriktningen bör vara att förbättra energisituationen på landsbygden - ute hos människorna i byarna. Det rör sig inte bara om att ersätta den för många dyra oljeimporten utan också den alltmer utbredda bristen på ved för de dagliga hushållsgöromålen. Inom SIDA har detta arbete redan kommit i gång och bör vidareutvecklas. anser liksom tidigare att ett anslag för miljö, markvård och energi bör återinföras. Vi föreslår att 180 milj. kr. avsätts för detta ändamål. Befolkningsfrågorna måste ägnas större uppmärksamhet i biståndsarbetet. Erfarenheterna från i understryker detta. Prognoserna är särskilt i fall mycket oroande. Där bor nu 500 miljoner människor. Om beräknas befolkningen ha stigit med över en miljard. Med motsvarande ökningstakt kommer befolkning att fördubblas . Det är därför glädjande att intresse för familjeplanering starkt har ökat sedan den förra befolkningskonferensen . inslag i svensk biståndspolitik måste vara att genom utbildning och informa- Mot. tion bistå och göra det möjligt för föräldrar i tredje världen att själva planera U216 och ta hand om det antal barn de önskar. Undersökningar visar att i genomsnitt vart tredje barn som föds i är oönskat av sin moder. På få områden har en så lång tradition och god kunskap som på familjeplaneringens område. Det finns därför anledning att prioritera familjeplanenngen i det svenska biståndet. Stödet till familjeplanering bör inte heller omfattas av länderkoncentrationsprincipen och kan bl. a. ingå i det anslag till Särskilda program som föreslås nedan. V:5 Stöd till inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk Många har valt en utvecklingspolitik som hämmat eller rent av hindrat enskilda människor att ta initiativ att inom landet frigöra och skapa resurser. Dit hör bl. a. diskriminering och t.o. m. fördrivande av de samhällsgrupper, minoriteter, som före landets oberoende burit upp företagsamhet och handel. Behandlingen av asiaterna i , särskilt i , är ett sådant exempel. Inom jordbruket har den inhemska livsmedelsförsörjningen ofta drabbats särskit hårt. Många småbrukare har genom påtvingad kollektivisering eller genom hård prisreglering av jordbruksprodukter förlorat incitament att producera mer än för familjens egna behov. I flera länder håller denna politik nu på att mjukas upp och i vissa fall överges helt. I går utvecklingen dock i motsatt riktning. Ökad jordbruksproduktion och framväxt av enskilt företagande i uländerna kommer att visa sig vara av avgörande betydelse för deras ekonomiska utveckling. bör därför i ökande utsträckning såväl inom landprogram som genom särskilda insatser i andra , bl. a. via och inom ramen för det tekniska samarbetet via BITS, ge stöd till projekt som gynnar uppkomsten av inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk. En friare ekonomi med större utrymme för entreprenörer och småföretag skulle bidra både till resurstillväxt och till den mångfald som ger näring åt en demokratisk samhällsutveckling. I denna typ av bistånd kan svenska småföretag ge värdefulla bidrag, bl. a. enligt mönster från det s. k. systerindustriprojektet i . Stöd bör också lämnas för åtgärder som främjar export av u-landsprodukter. V:6 Kvinnorna i biståndet I lever och arbetar av kvinnorna på landsbygden. De är dominerande i det traditionella jordbruket medan den moderna produktionen inom industri och jordbruk tenderar att sysselsätta män. När biståndet inte tar hänsyn till denna verklighet riskerar det att bli ineffektivt och ibland t. o. m. att försämra kvinnors situation. Det är t. ex. kvinnornas uppgift att mjölka, men när mjölkmaskiner introduceras är det i allmänhet männen som får utbildning. Det svenska biståndet måste i högre grad inriktas på u-landskvinnornas Mot. situation, dels genom integration av kvinnoaspekter i sektorer och projekt, U216 dels genom speciella kvinnoprojekt. Det är huvudmålet i SIDA:s handlingsprogram för ett kvinnoinriktat bistånd. Det är ytterst angeläget att detta får prägla bedömningen och utvecklingen av våra framtida biståndsprojekt. Det bör vara en klar ambition i det svenska biståndet att söka nå kvinnor på landsbygden, i städernas slumområden och bland de arbetslösa. Biståndet skall syfta till att nå kvinnor och barn med sociala och hälsoinriktade åtgärder och omsorger. Det är särskilt angeläget att satsa på utbildningen av barnmorskor mot bakgrund av den höga dödligheten bland barnaföderskor. Det är också viktigt att biståndet utformas med hänsyn till kvinnornas roll som jordbruksproducenter. Vid programöverläggningar med mottagarländerna skall hela biståndsprogrammet bedömas utifrån dess betydelse för kvinnorna. I varje mottagarland finns något område där kvinnor är speciellt utsatta och som svenska förhandlare särskilt bör uppmärksamma. De landspecifika handlingsprogram som håller på att utarbetas är mycket angelägna. Dessa kommer att innehålla konkreta förslag på hur kvinnors situation skall behandlas i sektorsprogrammen. Den nyinrättade regionala kvinnoenheten i bör ges särskilt stöd, så att den kan verka under rimliga villkor och bilda mönster för kommande regionala enheter på andra håll i världen. De kvinnoprogram som startats i , och bör stödjas genom att särskilda handläggartjänster inrättas vid dessa biståndskontor. Ett stort problem för många u-landskvinnor är att de inte kan få krediter. SIDA bör få i uppgift att undersöka om det finns intresse hos andra banker att genomföra projekt av samma typ som det som har startat. Projektet går ut på att kvinnliga entreprenörer på landsbygden i får tillgång till krediter som är kopplade till det egna sparandet. stöder SIDA projekt som drivs av kvinnoorganisationer i programländer. Dessa är ofta ganska personalkrävande men har en mycket god effekt. Verksamheten bör utvidgas. Skall en utökning av dessa projekt kunna genomföras och vårt samlade bistånd bli mer kvinnoinriktat är det nödvändigt att det finns en handläggare med huvudsakligt ansvar för kvinnofrågor på varje biståndskontor. Det hindrar inte att alla som är verksamma i biståndsarbetet bör bevaka dessa aspekter. Men erfarenheten visar att det är när någon har ett uttalat ansvar som förutsättningarna att få något uträttat är störst. I sin anslagsframställning /88 föreslog SIDA att ett nytt anslag, Särskilda program, skulle inrättas. Avsikten var att med detta anslag finansiera reguljära, ämnesanknutna biståndsinsatser utanför landprogrammens ram. Redovisningen av dessa skulle skiljas från försöksverksamhet och metodutveckling. Landprogrammeringen främjar långsiktighet och stabilitet i både motta- 16 garlandets och planering av utvecklingssamarbetet. Den ger tillfälle Mot. till en samlad årlig genomgång av samarbetets innehåll och resultat. skapar rimliga garantier för att projekten också är prioriterade i mottagarländernas planering. Mot bakgrund av detta och de förbättringar i systemet som genomförts är det viktigt att hålla fast vid landprogrammeringen som huvudprincip för det svenska bilaterala biståndet. Men ett krav på systemet för överföringar av biståndet måste vara att det lätt kan anpassas till ständigt nya behov. Det skall också vara möjligt att göra biståndet flexibelt med hänsyn till egna förutsättningar och de svenska biståndsmålen. En anslagspost av det slag som SIDA föreslagit för ämnesanknutet bistånd vore en möjlighet att öka biståndets flexibilitet och ge utrymme bl. a. för speciella insatser på områden där har ett särskilt kunnande. Enligt regeringens förslag skall försöksverksamhet och metodutveckling ingå som en delpost i det nya anslaget. Vi kan acceptera det förslaget men menar att det ämnesanknutna biståndet bör få en större omfattning än vad SIDA och regeringen (som ger något mindre än SIDA begärt) har föreslagit. Som framgått ovan är det uppfattning att insatserna för miljö, markvård och energi bör få en sådan omfattning att de bör finansieras via ett särskilt anslag. Till de fyra områden som regeringen därutöver pekar ut befolknings- och vissa hälsofrågor, kvinnofrågor, kultur och massmedia samt insatsförberedelser och resultatvärdering - vill vi foga demokratisk samhällsutveckling (som i SIDA:s anslagsframställning nämns under delposten för övriga angelägna insatser). Det innebär att de demokratistödjande insatser i länder utanför programlandskretsen och (t. ex. ) som förordats ovan skall kunna finanserias över detta anslag. Vi förordar att för Särskilda program avsätter ytterligare 150 milj. kr. tar bestämt avstånd från de förslag som ofta framförs om en ökad grad av bindning av biståndet till inköp av svenska varor och tjänster. Det svenska näringslivet och den svenska resursbasen i övrigt kan spela en viktig roll i biståndet - och gör redan värdefulla insatser - utan denna begränsning i biståndsmedlens användning. Av det bilaterala biståndet går tillbaka till (andelen för det multilaterala biståndet anges i budgeten till i genomsnitt ). En dryg femtedel går till lokala kostnader, och ungefär lika mycket går till inköp i andra . Det är alltså en mycket liten del av det svenska biståndet som används för uppköp i andra i-länder. Bindning av biståndet ökar i princip återflödet till bara i de fall då vi inte är tillräckligt konkurrenskraftiga. Annars skulle ju upphandlingen ske i ändå. Mot den bakgrunden kan det avsteg från liberala principer om marknadsekonomi, fri konkurrens och frihandel som biståndsbindning utgör knappast ha någon långsiktig sund inverkan på svensk ekonomi. Allvarligare är ändå att det utgör ett avsteg från principen om att det är hänsyn till de mottagande människorna som skall styra biståndets utform- Mot. Bindning av biståndet innebär uppenbara risker för fördyringar och en U216 mindre effektiv resursanvändning. Biståndsmottagarna riskerar bl. a. att bli stående med produkter från en rad olika länder med åtföljande praktiska problem, bl. a. i vad gäller reservdelsförsörjning. har t. ex. av olika givarländer försetts med 18 olika sorters vattenpumpar - med behov av 18 olika typer av reservdelar. Den inriktning av biståndet som förordar passar dessutom inte särskilt väl samman med krav på ökat återflöde. Ju längre ut på landsbygden, ju fattigare målgrupp, desto svårare är det att plädera för svenska varor, skriver med all rätt i sin utredning. måste därför slå vakt om principen om obundet bistånd i en värld där allt större del av biståndet knyts till olika staters exportambitioner. Kampen för frihandel och mot protektionism kan få en avgörande betydelse för strävanden att förbättra sin situation. har välkomnat de senaste årens minskning av det bundna biståndets andel av det landinriktade biståndet. Vi förordar att denna andel minskas ytterligare under kommande budgetår. Även bindningen av övrigt bistånd bör minskas. En av utgångspunkterna vid valet av mottagarländer är våra biståndspolitiska mål, som antagits av en enig riksdag. Inte minst genom insatser har vidare fastslagit att svenskt bistånd kan ges till länder med olika slags regimer, om biståndet kan förväntas uppfylla de svenska biståndskriterierna. Det avgörande är möjligheten att nå de människor som vi vill bistå. Efter hand har det olyckligtvis skapats ett intryck av att när biståndssamarbetet väl inletts med ett mottagarland skall det därefter ske en närmast automatisk förnyelse av biståndsavtalen. Biståndssamarbete måste vara långsiktigt. Kontinuitet är en förutsättning för ett effektivt bistånd, som skall gynna de fattigaste människorna.