mot · GA02A274 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:A274 m. fl. (s) Rehabiliteringen inom arbetslivet har utarbetat en modell för rehabilitering som , i form av försöksverksamhet, borde omsättas i praktiken. Vi har i ungefär 10000 arbetssökande vid förmedlingarna som kan beskrivas som svåra fall. Det är personer som varit aktuella , . Det är personer som trots olika insatser inte har lyckats få eller behålla ett arbete och som inte har kunnat bryta sitt bidragsberoende. Om man vidgar definitionen så ökar antalet personer som är i behov av insatser från flera håll för att kunna återgå till ett arbete. De 10000 svåra fallen motsvarar av de arbetslösa, men de tar en mycket stor del av förmedlingens tid i anspråk. Nuvarande åtgärder leder alltför sällan till bestående resultat. Att resultatet är magert beror på brister i organisationen, i målen för verksamheten och finansieringen. Detta drabbar tre grupper i samhället: de som är utslagna eller på väg att slås ut från arbetslivet, och som har ett stort behov av en väl fungerande rehabilitering de som arbetar inom rehabiliteringen och ofta blir utbrända av ett hårt, ofta resultatlöst arbete allmänheten som skall finansiera verksamheten, och som lätt vänder sin kritik och sitt missnöje mot dem som är eller riskerar att slås ut- men också mot personalen inom vården, , och förmedlingen. Bristerna i systemet kan förklaras på följande sätt: Vi har tre politiska nivåer, statsmakterna, , kommunen. Varje politisk instans anslår pengar till institutioner som skall medverka i rehabiliteringen. Staten till och till arbetsförmedlingen/, landstingen till vården och kommunerna till . För varje institution finns det en huvudman, ett mål och en finansiering. Det innebär att det finns ett staket mellan varje institution. Det är en organisation som är gjord för personer som bara har ett enda problem och vars problem kan lösas innanför detta staket. Men det som kännetecknar reha-fallen är att problemen är komplexa och att det krävs insatser från många håll, bl. a. skulle folkhögskolan i vissa fall kunna utgöra en viktig resurs. Men med huvudmannaskapsgränserna så har vi svårt att se helheten. Varje institution har bara ansvaret för en del av problemet. Och varje institution har sina givna resurser i form av personal och medel. Arbetsförmedlingarnas personal vittnar om att man får ta över ansvaret från för personer som har mycket små chanser att få ett arbete. Många av dessa får betraktas som formellt arbetssökande; genom registrering på förmedlingen uppfyller de formella krav för att få hjälp till sitt uppehälle. För att rehabiliteringsarbetet skall ge resultat måste förändringar ske i systemets uppbyggnad. Tre grundvillkor måste uppfyllas. a) Det måste finnas en starkare koppling mellan individens behov av hjälp och tillgången till personella och ekonomiska resurser, så att rätt slag av insatser kommer till stånd . b) Det måste finnas en starkare koppling mellan de olika institutionernas insatser och tillförseln av ekonomiska resurser. Den institution som kan erbjuda effektiva tjänster skall tillföras ekonomiska resurser för just dessa tjänster. På så sätt ökas intresset att verkligen göra en insats. c) Det måste finnas ekonomiska villkor som gör att den enskilde stimuleras att delta och fullfölja rehabiliteringsplanen, lämpligen i form av ett rehabiliteringsbidrag/reha-lön, som ersätter sjukpenning, arbetslöshetsersättning och socialbidrag som reha-arbetet pågår. Ett fungerande system skulle kunna byggas upp på följande sätt: Staten, genom sjukförsäkringen, och kommunen lämnar anslag till en gemensam reha-fond. En sådan fond bör lämpligen finnas i varje kommun. Fondens uppgift är att finansiera individuella handlingsprogram som skall leda fram till bestämda mål/delmål. tillsätts med företrädare för staten, , kommunen och arbetsmarknadens parter. Reha-gruppen har till uppgift att definiera vilka försäkringstagare/ klienter/arbetssökande som behöver en samlad reha-insats, göra upp en handlingsplan och beräkna kostnaderna för att genomföra denna plan. Reha-gruppen vänder sig till reha-fonden för att få insatserna finansierade. Styrelsen beslutar om de ekonomiska insatserna och övriga villkor. De ekonomiska resurserna - för reha-bidrag, personalinsatser, utbildning, arbete m. m. - tillförs resp. institution i den takt som åtgärderna genomförs. Den institution som har lämpliga åtgärder kan dra till sig ekonomiska resurser och på så sätt utvidga sin organisation/personal/hjälpmedel så länge det finns ett behov av sådana insatser. Denna idéskiss innebär ett annat sätt att organisera verksamheten än vad vi normalt tillämpar i den offentliga sektorn. Den viktigaste skillnaden är att vi kommer runt det staket som vi har mellan huvudmännen, dvs. mellan staten, landstingen och kommunerna och därmed en uppdelning av individen i delproblem och dellösningar. I stället för olika huvudmän får vi två organ som är uppbyggda för att se till helheten - reha-fonden som har pengarna och reha-gruppen med /och arbetsförmedlingen och som skall representera en samlad kunskap om individen och om reha-möjligheterna. Kostnaderna som är höga i förhållande till resultaten bör på ganska kort sikt kunna sänkas genom att insatserna blir mera resultatinriktade, bättre samordnade och snabbare genomförda. Från berörda parter, bl. a. och länsarbetsnämnden i , finns ett uttalat intresse för att medverka i ett försöksprojekt av ovan skisserade modell. Med hänvisning till det sagda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om försöksverksamhet med en ny modell för rehabilitering, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att ett antal kommuner av varierande storlek inom bör ingå i en sådan försöksverksamhet. () ()