mot · GA02A216 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87: A216 och () Bidragen till arbetsmarknadsutbildning i företag är i många avseenden ett föredöme när det gäller att med arbetsmarknads- och utbildningspolitiska åtgärder motverka problem på arbetsmarknaden. Detta till trots måste vi dock alltid vara beredda att finna nya instrument och förfina dem som vi redan har för att kunna leva upp till våra sysselsättningspolitiska målsättningar. Ett arbetsmarknadspolitiskt instrument som borde förfinas och anpassas till dagens förhållanden på arbetsmarknaden är bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag. Detta bidrag bör, enligt vår uppfattning, kunna utgå till företag inom servicesektorn på samma villkor som till företag inom tillverkningsindustrin. Som reglerna nu är utformade kan bidrag lämnas på sex olika grunder. Av dessa avser en textil- och konfektionsindustrin och utgör ett särskilt stöd för denna bransch. Av de resterande fem grunderna avser två utbildning av anställda inom industrin medan tre gäller för utbildning av anställda inom såväl industrin som inom servicenäringarna. Syftet med bidraget till arbetsmarknadsutbildning i företag framgår av 3 § SFS 1984:518. Där stipuleras t. ex. att bidrag kan lämnas i samband med utbildning till mera kvalificerade arbetsuppgifter. Bidrag kan även utgå till utbildning av arbetstagare som har en föråldrad utbildning och när det finns påtaglig risk för permittering eller uppsägning. I vissa situationer när arbetsuppgifter ersätts av datorstyrd utrustning kan denna bidragsform också användas. Tanken och strategin bakom denna bidragsform är att den skall användas för att motverka störningar i produktionen och användas vid strukturella förändringar, där utbildningsinsatsen är av avgörande betydelse för att arbetstagaren skall få behålla anställningen. Handeln, som är en del av servicesektorn, sysselsätter ca 500 000 personer. Inom denna bransch finns många företag med anställda som måste få utbildning till mera kvalificerade arbetsuppgifter och som har en föråldrad utbildning. Det finns inom näringen också en påtaglig risk för permittering eller uppsägning av arbetstagare. Erfarenhetsmässigt vet vi att utbildningsinsatser även inom t. ex. handelns område ger goda resultat. För den enskilde minskar risken för arbetslöshet och för samhället blir effekten minskade ekonomiska åtaganden. Det måste därför framstå som ytterst angeläget att få bort de regler som på formella grunder utesluter handel och annan servicenäring från bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag. Trots att problemen inom handeln och servicenäringen står i god överensstämmelse med målbeskrivningen i punkterna 1 och 3 i bidragsför- Mot. ordningens 3 § så är möjligheterna att få utbildningsbidrag nästan obefintli- A216 Avslagen till företag inom servicesektorn duggar tätt när det gäller bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag. Såsom gällande regler nu tillämpas anses det knappt mödan värt, om man tillhör servicesektorn, att ansöka om denna form av utbildningsbidrag. Vill man få till stånd en bättre tingens ordning på detta område måste man ändra 13 § i förordningen om bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag. 1 13 § sägs att bidrag till utbildning som avses i 3 § punkterna 1 och 3 får lämnas endast till företag inom industrin. Det finns emellertid inte några som helst sakskäl att på dessa grunder skilja ut företag inom servicesektorn, eftersom problemen är närmast identiska, och frånhända dem möjligheten att på samma grunder som tillverkningsindustrin kunna få bidrag till utbildning av anställda. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjligheterna för företag inom servicenäringen att på samma villkor som företag inom industrin få bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag. () ()