mot · GA02Fi113 · 1987-05-13 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Fil 13 m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för Mot. /88, m. m. (kompletteringsproposition) (1986/87:150) Fil|3 Den kraftiga stimulans det sjunkande oljepriset väntades ge blev betydligt mindre än vad som beräknats. De råvaru- och oljeproducerande länderna anpassade sig till sjunkande världsmarknadspriser tämligen snabbt. Tillväxten i blev bl. a. av denna anledning lägre än vad som beräknades 1986 bara . beräknas konjunkturen avmattas ytterligare och tillväxten stanna på . På de för viktiga exportmarknaderna i beräknas tillväxten bli betydligt lägre än genomsnittet av . beräknar tillväxten i till 1/och till 1 3/. Den avsaktande ekonomiska aktiviteten i våra grannländer kommer att påverka den svenska exportindustrins tillväxtmöjligheter. De internationella obalanserna, accentuerade i stora bytesbalansunderskott med motsvarighet i och överskott, är ett osäkerhetsmoment . Det förefaller sannolikt att ett ytterligare dollarfall kommer att ske ifall inte en omläggning av den internationella ekonomiska politiken kommer till stånd. Ett dollarfall skulle medföra att den svenska kronan genom valutakorgens konstruktion även fortsättningsvis skulle skrivas ned gentemot övriga valutor. Den svenska konkurrenskraften skulle stärkas på den europeiska marknaden och medföra lägre statliga ränteutgifter på utlandsskulden. Det finns dock en risk för att en sådan utveckling skulle öka inflationen i och minska tillväxten i och med för negativa effekter. Fortsatta obalanser riskerar också att ge ökat stöd för protektionistiska tendenser i , vilket skulle vara negativt för ett utrikeshandelsberoende land som . Den internationella inflationen har minskat kraftigt . förutspås den bli något högre än , jämfört 1986. I flera av viktigaste konkurrentländer bedöms inflationstakten bli ännu lägre. Den svenska tillväxten är koncentrerad till några få geografiska områden. Det skapar överhettning i dessa områden med löneglidning och inflation som följd medan andra områden upplever en recession. Detta förhållande gör en generell stabiliseringspolitik närmast omöjlig att genomföra. 1 1986/87. anser att ett av de viktigaste målen för den ekonomiska politiken är att skapa en tillväxt som kommer hela landet till del. tillväxt stannade 1986 på , dvs. bara hälften av den genomsnittliga tillväxten i . Med denna siffra ligger i botten på tillväxtligan. En fortsatt låg BNP-utveckling medför att halkar efter i den internationella utvecklingen samt en stigande svensk arbetslöshet . Även det statliga budgetunderskottet skulle åter öka. Regeringen förutspår en ökad tillväxt 1987, trots försvagade internationella konjunkturer. De som förutspås verkar vara en väl optimistisk prognos. Tillväxten i och dess 14 viktigaste konkurrentländer Procentuell volymförändring av BNP Konjunkturuppgången 1983 och 1984 var nästan helt och hållet hänförlig till en kraftig exporttillväxt. 19851986 var situationen den omvända. Den inhemska konsumtionsefterfrågan stod för hela tillväxten. Denna utveckling kan förväntas fortsätta även under nästkommande år. Endast en liten del av tillväxten uppbärs av en ökad kapitalbildning. anser att det vore önskvärt att en större del av tillväxten slussades över till kapitalbildningen. Den del av konsumtionsökningen som kan hänföras till reallöneökningar, vilka beräknas till , oroar inte. Däremot inger den del som kan hänföras till det negativa finansiella sparandet i hushållen oro. Arbetslösheten befinner sig på en historiskt sett hög nivå för att vara under en högkonjunktur. Den genomsnittliga arbetslöshetsnivån har klart överstigit den arbetslöshet som fanns . Regeringen hänvisar till att det är unikt i förhållande till övriga västvärlden med en låg arbetslöshet som inflationen inte är avskräckande. Det finns dock inte något självklart långsiktigt samband mellan låg inflation och hög arbetslöshet, vilket gör regeringens jämförelse tämligen ointressant. Det är alltså fullt möjligt att hålla en låg arbetslöshet som prisstegringarna är långsamma. Vad som är mest oroande är den höga arbetslösheten i vissa regioner. En genomsnittlig arbetslöshetssiffra döljer betydligt större problem i stora delar av landet. Skogslänen och sydöstra har t. ex. en betydligt högre 2 Även långtidsarbetslösheten är oroande, inte minst i storstä- Mot. 1986/87 derna. Den minskar inte i takt med den övriga arbetslösheten. De föregående åren har inflationstakten sjunkit i absoluta termer. Problemet är dock att omvärldens inflationstakt sjunkit snabbare än i . Den konkurrenskraftsförstärkning som devalveringen gav har successivt försvunnit. Inget trendbrott i kostnadsutvecklingen har inträffat, vilket medfört att konkurrenskraften försämrats och den externa balansen försvagats. 1986 blev bytesbalansöverskottet . prognostiserar regeringen bytesbalansöverskottet till endast 1 miljard. Detta är en mycket oroande utveckling. En rad faktorer borde givit ett stabilt överskott i bytesbalansen och en rad år framöver. För det första har kronan genom anknytningen till den fallande dollarn devalverats. För det andra gav de sänkta oljepriserna en förbättring av bytesbalansen på 15 miljarder. För det tredje kommer utförsäljningen av oljelagren 1987 att medföra en förbättrad bytesbalans med i storleksordningen . Ett högst reellt ekonomiskt problem är det hot mot delar av ekonomin som miljöförstöringen utgör. Skogsindustri, Fiske, jordbruk och turism är näringar som direkt drabbas av miljöförstöringen. Till detta skall läggas produktionsbortfall, stora kostnader för sjukvården, korrosionsskador på byggnader m. m. De sammanlagda miljökostnaderna har i vissa sammanhang beräknats till av bruttonationalprodukten eller . Även här har regeringen misslyckats att begränsa de ekonomiska effekterna. Svavelutsläppen ökar nu med stora effekter på bl. a. skogsindustrin genom en minskad skogstillväxt. Sammanfattningsvis kan sägas att under har haft ett andrum för att lösa de grundläggande obalanserna i ekonomin. Devalvering, oljeprissänkning, internationell räntesänkning, dollarkursfall och minskad internationell inflationstakt har inneburit en respittid för att komma till rätta med för hög inflation, för hög lönekostnadsutveckling, budgetunderskott, låg tillväxt samt svag extern balans. Man kan konstatera att inget av problemen är löst. Regeringens ekonomiska politik har misslyckats med att uthålligt lösa de ekonomiska problemen. pekar på att kan uppnå en god ekonomisk utveckling under vissa förutsättningar. Framför allt hänvisar man till nödvändigheten av låga nominella pris- och löneökningar samt en förbättring av den offentliga sektorns sparande. Slutsatsen i utredningen är att lönekostnaderna måste ned i nivå med omvärlden för att klara sysselsättning, extern balans och budgetunderskott. ansluter sig till utredningens målsättning om en kostnadsutveckling i takt med omvärldens. Vad gäller det offentliga sparandet ansluter sig till uppfattningen att detta bör förbättras inom den statliga sektorn så att det statliga budget- 3 1 * 1986/87. underskottet kan elimineras. har också Mot. förespråkat en minskning av budgetunderskottet, bl. a. genom utförsälj- Fil 13 ning av statlig egendom. Sparandet bör dessutom stimuleras, främst i enskild regi, bl. a. genom ett ökat hushållssparande. Regeringens ekonomisk-politiska strategi inleddes med en stor devalvering. Denna skulle ge en exportledd tillväxt. Bytesbalansen skulle bli positiv och tillväxten öka. Budgetunderskottet skulle minska genom ökade intäkter till följd av tillväxten samt genom en stram utgiftspolitik. Ingenting gjordes dock åt de strukturella problemen med bl. a. pris- och lönekostnadsutvecklingen. Den exportledda tillväxten förbyttes snart i en konsumtionsledd dito. De marknadsandelar som erövrades i den samtidiga internationella konjunkturuppgången direkt efter devalveringen började åter tappas 1984. stagnerade den industriella tillväxten. De av regeringen förutspådda industriinvesteringarna uteblev i stor utsträckning. Tillväxten befanns ligga i botten bland OECDländerna. De återkommande smygdevalveringarna, oljeprisfallet, det internationella räntefallet samt den minskande internationella inflationen bidrog till att de i alltför stora kostnadsökningarna doldes. Den externa balansen förstärktes och inflationen kunde pressas ned. kan inte räkna med att de positiva effekterna utifrån kommer att fortsätta även och åren framöver. Regeringens ekonomiska politik har lett till ökade regionala obalanser. ökade befolkningen i skogslänen. Den gynnsamma befolkningsutvecklingen var ingen tillfällighet utan ett resultat av den dåvarande regeringens aktiva närings- och regionalpolitik. har 13 län fått vidkännas en kraftig utflyttning. Detta till följd av den ekonomiska politiken som framför allt gynnat exportindustrin och större företag med finansiell kompetens och närhet till Finansiella marknader, dvs. framför allt storstadsområdenas företag. Regeringens ekonomiska politik har medfört ett än mer koncentrerat ägande. Den höga vinstnivån kombinerad med inlåningseffekter, den höga beskattningen på aktieutdelning samt valutaregleringen har kraftigt ökat antalet fusioner i . De vinstrika företagen har köpt upp mindre företag i stället för att slussa riskvilligt kapital till andra sektorer. Den ekonomiska politikens mål har i varit full sysselsättning, stabilt penningvärde, hög ekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden och balans i utrikesbetalningarna. anser att dessa mål är riktiga men måste kompletteras med mål i form av ren miljö, resurshänsyn samt regional balans. För en långsiktig ekonomisk utveckling krävs att alla dessa mål beaktas. Det måste slås fast att en ökad ekonomisk standard inte definitionsmäs- 4 sigt är samma sak som en ökad livskvalitet. Ofta kan värden som en arbetstidsförkortning, bättre arbetsmiljö, trygghet på arbetsmarknaden, orörd natur och värdet av att få bo kvar i sin hembygd ge en högre välfärd än en ekonomisk standardhöjning och därmed vara att föredra framför en ökad tillväxt. anser därför att miljöhänsyn måste få genomslag i den ekonomiska politiken. Producenter och konsumenter måste känna de verkliga kostnaderna för produktionen. Priserna måste påverkas också av miljökostnaderna. får alla bära också de kostnader som miljöföroreningarna orsakar i form av minskad skogstillväxt, vårdkostnader, produktionsbortfall och korrosion. Producenten måste belastas för dessa kostnader genom att betala miljöavgifter. Därmed kommer marknadspriset på ett bättre sätt att spegla den verkliga produktionskostnaden. På detta sätt kan också den ekonomiska politiken användas för att minska samhällets kostnader för miljöutsläpp genom att avgifterna stimulerar till minskade utsläpp. Den största svagheten i regeringens ekonomiska politik är enligt att man inte utnyttjat det andrum fått för att ta itu med de grundläggande obalanserna i svensk ekonomi. Framför allt kvarstår det allvarligaste problemet, dvs. pris- och lönebildningen. Regeringens inflationsbekämpning har misslyckats. inflation har sedan regeringsskiftet varit högre än våra viktigaste konkurrentländers. Regeringen tog till panikåtgärder när man införde det generella prisstoppet . Detta för fjärde gången . Detta trots upprepade uttalanden från finansministern om detta verktygs brist på effektivitet. Ett prisstopp skjuter endast inflationsproblemet . Effekten av ett långvarigt prisstopp blir en ineffektiv resursfördelning i ekonomin, utebliven automatisk produktionsanpassning till förändringar i efterfrågan, bristande information om efterfrågans faktiska storlek etc. Slutsatsen är att sådana ingrepp i prisbildningen endast skadar samhällsekonomin. Tillämpningen av prisregleringen bör således upphöra. Lönebildningen har utsatts för påfrestningar. Dels genom yttre kostnadsstörningar i form av oljeprischocker, dels genom den lägre produktivitetsstegringen inom landet. Dessa faktorer, den internationella krisen, strukturproblem och höga realräntor har alla ställt krav på en återhållsam löneökningstakt. Detta för att kunna hålla en hög sysselsättning uppe utan allt större underskott i statsbudget eller bytesbalans. Kostnadsutvecklingen har inte anpassats till det lägre samhällsekonomiska utrymmet. Anpassningen av kostnadsnivån har i stället skett med hjälp av upprepade devalveringar 19761982 den senaste på . Dessutom har en automatisk devalvering skett genom den svenska kronans starka knytning till den fallande dollarkursen. har hamnat i en devalveringscykel. Den konkurrensutsatta sektorn har tillfälligt varit lönsam strax efter en devalvering. Därefter har löneoch andra kostnadsökningar försämrat konkurrenskraften och externba har vi dock haft tur genom knytningen till dol- Mot. Detta har givit automatiska devalveringar. Ständig nedskrivning av Fil 13 kronan ger emellertid ingen uthållig lösning på landets ekonomiska problem. har uppfattningen att alltför svaga incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar är orsaken till problemen. När löneökningarna försvagat konkurrenskraften har staten via finanspolitiken parerat en hotande arbetslöshet. Avtalsparterna har förutsatt att löneökningarna ej kommer att resultera i arbetslöshet som drabbar medlemmarna. säger nej till statlig inkomstpolitik Löneökningarna måste hållas inom de samhällsekonomiska ramarna. I annat fall tar inflationen fart. En statligt satt löneökningsnorm skulle försvåra de nödvändiga justeringar som måste göras, inte minst av rekryterings- och rättviseskäl. Platser står tomma t. ex. både på vårdutbildningen och på sjukhusen. Personalrekryteringsbehovet inom vården kräver sannolikt en större löneökning än den genomsnittliga. En form av statlig inblandning är att på förhand göra allmänna inkomstpolitiska utfästelser genom att regeringen inträder som avtalsslutande part och sluter sociala kontrakt. Den generella slutsats man kan dra från andra länder är att man på detta sätt inte lyckats uppnå den återhållsamhet i lönebildningen man eftersträvat. , och som prövat denna form har också senare övergivit den. avvisar denna form av trepartsförhandlingar och paketlösningar av den typ som förordats i den s. k. . En annan möjlighet till statlig inblandning är lagstiftning om löneökningar. Detta skjuter dock bara upp löneökningarna i tiden och är ingen långsiktig lösning. Om denna sorts ingrepp skulle utnyttjas blir konsekvenserna orimliga och arbetsmarknadsparterna fråntas sitt ansvar. Lönesystemets förmåga att styra arbetskraft till olika sektorer urholkas med välfärdsförluster som följd. avvisar därför också denna möjlighet och förespråkar förhandlingar mellan fria parter på arbetsmarknaden. En huvudprincip för en ekonomisk politik som syftar till att komma till rätta med löneökningar utöver den samhällsekonomiska ramen får inte pareras genom devalveringar. Arbetsmarknadens parter måste vara med och ta ansvaret för den arbetslöshet som uppstår om löneökningarna inte hamnar på en rimlig nivå jämfört med vår omvärld. Växelkurspolitiken måste utformas utifrån de prisstabilitetsmål som statsmakterna ställt upp. En fast växelkurs måste betraktas som en orubblig norm. Finans- och penningpolitiken skall i första hand användas till att understödja en sådan politik. Det måste betonas att detta inte innebär att sätter inflationsmålet högre än målet för full sysselsättning. Syftet är i stället att ge tillräckliga incitament för arbetsmarknadens parter att sluta avtal som i sig inte leder till ökad arbetslöshet. Det skulle på detta sätt bli möjligt att uppnå full sysselsättning utan vare sig hög inflation eller underskottsproblem. Syftet är inte heller att hålla nere den långsiktiga reallönetillväxten. Tvärtom skulle en sådan politik medföra högre investeringar och möjlighet att nå högre reallöner . Vid yttre störningar såsom vid oljeprischockerna 1974 och 1978 kan lönebildningen inte ta på sig hela bördan för anpassningsprocessen. Stabiliseringspolitiken måste även i fortsättningen användas vid större tillfälliga störningar i ekonomin. En samordning av olika avtalsperioder bör ske fortsättningsvis. Det blir svårare att få effekter av en antiinflationspolitik när avtal som sluts av vissa grupper påverkar andras avtal längre fram. Därför bör bl. a. gemensamma avtalsperioder eftersträvas. Ansvaret för lönebildningen i den offentliga sektorn måste i ökad utsträckning decentraliseras. Regeringen föreslår nu i kompletteringspropositionen en rad åtgärder för att dämpa löne- och prisökningarna. Förslagen om att sätta s. k. cashlimits för den offentliga sektorn är en tänkbar metod. har redan vid tidigare tillfällen krävt liknande åtgärder. Ramarna bör dock inte sättas för enbart löneanslagen utan för hela enhetens anslag. Härvid måste politiska prioriteringar beaktas mellan myndigheterna. Dessutom måste myndigheternas serviceansvar för hela landet upprätthållas. Det skall med andra ord vara möjligt att genom att spara på ett område få pengar över till löneökningar och tvärtom. På detta sätt kan effektivitet i den offentliga sektorn skapas och skattetrycket hållas nere. Systemet bör dessutom utformas så att de offentliganställda kan få del av produktivitetsstegringen inom den konkurrensutsatta sektorn. Anslagen måste dessutom anpassas så att relativlöner, konsistenta med statens personalrekryteringsbehov, skapas. För att undvika försämrad service vid för höga löneökningar bör privata och kooperativa alternativ kunna konkurrera på fler områden. Arbetslöshetskassorna finansieras via skattemedel till . 3/4 av samtliga är anslutna till någon kassa, ca 1/3 av de arbetslösa står utanför all arbetslöshetsförsäkring. Kostnaderna för arbetslösheten vältras därmed över på grupper utanför arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen bör utformas så att löntagarorganisationen stimuleras till att ta hänsyn till de arbetslöshetskostnader som inte direkt påverkar organisationens medlemmar men ändå uppkommer genom deras agerande. Det gäller arbetslöshet bland ungdomar och en del av den omfattande arsenalen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Arbetsmarknadens parter bör således själva svara för en större del av kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen liksom för kostnader för utförsäkrade och förtidspensionerade av arbetsmarknadsskäl. Man bör införa en allmän, obligatorisk arbetslöshetsförsäkring till vilken alla förvärvsarbetande ansluts. Denna bör i en större utsträckning än vara partsfmansierad genom egna avgifter. Detta skulle förstärka incitamenten för återhållsamhet i löneökningen genom att kostnaderna ökar för parterna vid för höga lönelyft. Det innebär också en utvidgning av inkomsttryggheten för arbetslösa då den täcker in även den tidigare oförsäkrade fjärdedel av arbetskraften sorn uppvisar de högsta arbetslöshetsriskerna. En politik för en balanserad tillväxt förespråkar en politik som ger förutsättningar för en regionalt balanserad tillväxt och därmed stigande välfärd. Tillväxten måste komma hela landet till del. Målet bör vara en decentraliserad samhällsstruktur där det råder balans såväl inom som mellan olika regioner. Uppnås inte detta, skapas problem såväl inom som utom storstadsregionerna. Investeringar i form av utbildning och forskning spelar en allt viktigare roll i vår samhällsutveckling. Utbildning och forskning på hög nivå är avgörande för produktivitetsutvecklingen och för landets förmåga att hävda sig som ledande industrination. har därför givit utbildning och forskning särskilt hög prioritet i den långsiktiga tillväxtstrategin. Dessa infrastrukturinvesteringar är också av stor regional betydelse. En stor del av tillväxten förutspås ligga runt de stora universitetsorterna. Det är därför inte minst ur regional synpunkt viktigt med en decentraliserad högskola. vill förstärka de lokala högskolorna i skogslänen, Bergslagen samt sydöstra . Dessutom bör de fasta forskningsresurserna spridas utanför universitetsorterna i första hand bör , och bli aktuella, men andra högskolor bör inte vara uteslutna. anser det angeläget med en kraftig utbyggnad av kortare tekniska och ekonomiska högskoleutbildningar och vi ser det som naturligt att dessa utbildningar i första hand knyts till de mindre högskolorna för att främja en regional utveckling. Även andra typer av infrastruktursatsningar är viktiga för en regional utveckling. En grundläggande förutsättning för en balanserad tillväxt är fungerande kommunikationer i alla delar av landet. Regeringen föreslog i budgeten en satsning på att bygga upp vägnätet, framför allt i skogslänen. Detta är bra men inte tillräckligt. Ett investeringsprogram med en inlandsbana för flyget, upprustning av tågtrafiken på samt en inlandsbana för datakommunikation bör prövas. En annan viktig faktor för en ökad tillväxt är en omfattande skattereform som skall genomföras 1989. Skattepolitiken måste på kort sikt inriktas på att skapa så goda förutsättningar som möjligt för löneavtal som bevarar företagens konkurrenskraft. Den annonsering regeringen gör angående villkorade sänkningar av arbetsgivaravgifterna anser därför är bra. Dagens marginalskatter/marginaleffekter innebär också att parterna får svårare att sluta avtal på en samhällsekonomiskt lämplig nivå. Tillsammans innebär inkomstskatten och arbetsgivaravgifterna en hård belastning på arbetsinsatser. Man kan med fog tala om skatterna som en broms på arbetsvilja och företagande. De lockar också till att ta ut inkomster i allehanda obeskattade förmåner. Höga marginaleffekter leder dessutom till låg arbetskraftsrörlighet mellan branscher och yrken. Det samlade skattetrycket har ökat kraftigt sedan socialdemokraterna kom i regeringsställning. motsätter sig en sådan utveckling och välkomnar de uttalanden som finns i propositionen i denna riktning. Vi konstaterar dock att man föreslår skattehöjningar med i storleksordningen att lägga till engångsskattens 15 miljarder. Tillsammans motsvarar de en höjning av det samlade skattetrycket . Eftersom skattesystemet i så hög grad påverkar långsiktiga beslut om sparande och investeringar är det nödvändigt att etablera ett nytt skattesystem vars grundläggande principer ligger fast under en mycket . Den svenska samhällsekonomin är inte betjänt av ideliga skatteförändringar vid regeringsskiften. Det är nödvändigt att en genomgripande reformering av skattesystemet samlar ett brett parlamentariskt stöd. Regeringen har ett ansvar för att tillsätta en parlamentarisk utredning. anser att en reform bör ha följande utseende: O Sänkt skatt på arbete och arbetande kapital O Sänkta marginalskatter för alla O En effektiv skatteutjämning O Principen om grundavdrag skall vara kvar O Förändringarna finansieras med breddad skattebas i företagssektorn miljöavgifter och -skatter O Likvärdig behandling av olika inkomstslag för att minska möjligheterna O Lönsammare hushållsägande av aktier på bekostnad av institutionellt har föreslagit att utredningsarbete vad gäller hushållssparande! skall genomföras, dels vid den allmänna motionstiden, dels som förslag till utskottsinitiativ. Förslagen har avslagits av den socialdemokratiska majoriteten. föreslår man dock en utredning, dock utan parlamentarisk sammansättning i spardelegationens regi. Vi finner socialdemokraternas agerande i denna fråga anmärkningsvärt. anser vidare att småföretagen har en central uppgift för en balanserad tillväxt. De är en grund för teknisk utveckling och har stor betydelse för skapandet av nya arbetstillfällen. Skattepolitikens utformning spelar för småföretagen en förhållandevis större roll än i större företag med passiva ägare. Det är därför viktigt att skapa goda betingelser för småföretagandet. En lågräntepolitik utan regleringar Räntorna måste enligt pressas ned till en rimlig nivå för att få i gång den så viktiga kapitalbildningen. Ett viktigt steg för att pressa ned räntorna är en restriktiv finanspolitik. har i sina budgetalternativ pekat på vägen att minska statens utgifter för bl. a. arbetslöshetskassorna och bostadssubventionerna.