mot · GA02T552 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:T552 () Viltolyckor på järnvägar Antalet viltolyckor på våra vägar och järnvägar har ökat på ett oroande sätt. För biltrafikanter utgör en frontalkollision med exempelvis en älg en stor fara och dödsfall eller svåra personskador är inte ovanliga. Det är därför ganska naturligt att det i första hand blir dessa olyckor som uppmärksammats och blivit föremål för förebyggande åtgärder. a. genom uppsättande av viltstängsel och varningsskyltar vid vägar med utpräglade viltstråk har man sökt undvika olyckor och minska skadorna. Samma uppmärksamhet får inte de viltolyckor som inträffar på järnvägarna. Inte desto mindre är dessa av stor omfattning och förtjänar att observeras och föranleda åtgärder. Vid viltolyckor på vägarna föreligger anmälningsskyldighet när klövvilt är inblandat, vilket gör att eftersökning och tillvaratagande av skadat eller dödat vilt kan ske. Dessutom får man på detta sätt en ganska säker statistik över antalet av dessa olyckor. Samma anmälningsskyldighet torde föreligga vid viltolyckor på järnvägarna, men enligt samstämmiga uppgifter från polis, markägare och jakträttsinnehavare fungerar inte denna rapportering från SJ:s sida på ett tillfredsställande sätt. Resultatet blir att påkörda och skadade djur utsätts för onödigt lidande och att dödade djur blir liggande och i varje fall orsakar svåra sanitära olägenheter. En bansträcka som varit särskilt svårt drabbad av viltolyckor är sträckan mellan Herrljunga-Källeryd på västra stambanan. Enligt trovärdiga uppgifter har på denna sträcka som är förolyckats 49 älgar och ett 25-tal rådjur plus ett okänt antal mindre vilt. Några kadaver ligger fortfarande kvar efter dessa olyckor utan att SJ visat något intresse att tillvarata desamma trots föreläggande från polisens sida. Tåget har alltid förkörsrätt är ett talesätt som kan ha ett berättigande i varje fall när det gäller vilt på spåret, men detta kan knappast rättfärdiga den likgiltighet som SJ visar i det här fallet. En viltolycka på järnvägen innebär knappast någon fara för personskador men på den ovan nämnda sträckan har vid några viltkollisioner skador på tåget, i form av avslitna bromsledningar o. d., orsakat förseningar i tågtrafiken som i sin tur inneburit ekonomiska förluster för SJ och medfört irritation bland tågpassagerarna. 1986/87 T552 Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna önskvärdheten av att SJ beaktar problemet med viltolyckor på järnvägen och vidtar åtgärder för att minska dessa i enlighet med motionen. Allt talar för att SJ både av humanitära och ekonomiska skäl bör ändra sin inställning till problemet med viltolyckor på järnvägsnätet. Ett oeftergivligt krav är givetvis att man omgående rapporterar när en kollision med vilt ägt rum så att eftersökning och tillvaratagande av det påkörda djuret kan ske. Erfarenheterna av det viltstängsel som satt upp utmed vägar som varit särskilt utsatta för viltolyckor är mycket goda och har i det närmaste uteslutit viltolyckor på dessa vägavsnitt. Det borde därför även för SJ vara en väl motiverad åtgärd att på utsatta sträckor, exempelvis Herrijunga-Källeryd, sätta upp liknande viltstängsel. Detta skulle då innebära att olägenheterna med viltolyckor skulle försvinna på sträckan och att SJ:s anseende bland de närboende skulle förbättras påtagligt.