mot · GB02Kr420 · 1987-01-01 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Kr420 av m. fl. (vpk) om ungdomars levnadsförhållanden Ungdomen är framtiden! I årets budgetproposition, bilaga 11, presenterar regeringen sitt samlade program för ungdom. Man säger sig ha tagit ett samlat grepp över ungdomsfrågorna och man säger att man med sina förslag stärker de ungas situation. Vpk tycker att det är bra att regeringen lägger fram detta program. Vi har under en lång följd av år krävt en samlad politik för ungdomen. Tyvärr tvingas vi dock konstatera att regeringens förslag inte innebär några genomgripande förbättringar. Visst är det bra att ungdomsorganisationerna får mer pengar, att det inte blir ytterligare nedskärningar av intagningsplatserna till gymnasiet, osv. Men detta leder inte till några avgörande förändringar. De utgångspunkter som regeringen själv har satt upp ungdomars möjlighet till god utbildning, meningsfullt arbete, egen bostad, osv. har knappast sin motsvarighet i de små och begränsade åtgärder som föreslås. Regeringen konstaterar att det finns problem och allvarliga brister men gör alltså inget reellt för att förbättra situationen. Vi menar att ett samlat grepp över ungdomsfrågorna rimligen måste innebära kraftfulla åtgärder som löser ungdomens problem. Det måste till åtgärder som gör slut på nedvärderingen och undanskuffandet av ungdomen i samhället. Det krävs en politik som kan ge de unga fasta jobb med en lön som går att leva på, egna bostäder med rimlig hyra, en bra utbildning där ingen slås ut, osv. Kort sagt, det krävs en radikal politik som förmår att ge de unga en framtidstro. Då räcker det inte med små förändringar här och där. Det krävs ordentliga åtgärder och en medveten, kraftfull politisk satsning. Vi vill med denna motion visa på vad vi anser krävs för att i verklig mening förbättra de ungas situation. Många av de frågor vi här berör, tas upp och utvecklas i andra motioner vpk lagt till årets . Eftersom vi i flera motioner ingående redogjort för vår syn på orsakerna till ungdomens situation, ämnar vi inte upprepa detta här, utan hänvisar till motion 1986/87:So263 och tidigare års vpk-motioner i detta ämne. Mångå ungdomars situation kännetecknas av otrygghet, dålig ekonomi och bristande framtidstro. Självkänslan blir heller inte bättre av att man i alla sammanhang betraktas som ett problem, som någon som måste utsättas för särlösningar. Men ungdomsproblemen beror faktiskt inte på ungdomarna själva. De beror helt enkelt på att ungdomen förvägras så självklara ting som arbete och möjlighet att försörja sig själv, en bra utbildning och en egen bostad. I detta innebär alltså inte regeringens s. k. 100-punktsprogram någon förändring. Det är fortfarande särlösningar som gäller, dvs. regeringen anser fortfarande att det är ungdomarna själva som är problemet och inte att det är samhället som det är i grunden fel på. Tidigt i livet möts barnen av det kapitalistiska samhällets konkurrens och utslagningssystem. Skolan lär för detta samhälle. Språkbruket, undervisningens innehåll och form och betygen är medel, med vilka konkurrenssamhällets värderingar och system inpräglas i unga människor. Utsortering och utslagning påbörjas tidigt i skolan och får sin fulla effekt på högstadium och gymnasium. Det är när betygen skall sättas som eleverna får svart på vitt på om de betraktas som bäst eller sämst, en stämpel som sitter kvar hela livet. De som slås ut i skolan är framför allt arbetarklassens barn och unga. har det dessutom kommit rapporter om att situationen förvärrats och att den sociala snedrekryteringen till högskolan snarare ökat än minskat. Detta är mycket allvarligt! Men trots att även regeringen konstaterar att den sociala snedrekryteringen är ett stort problem, så föreslår man inga åtgärder som kan bryta utvecklingen. Vpk har i andra motioner till årets ställt krav på att skolan nu i verklig mening måste demokratiseras. Eleverna måste få inflytande över sin undervisning och reella möjligheter att få igenom sina krav. Alla vackra ord om hur det borde vara måste nu omsättas i verklighet. Vi kräver också en ordentlig upprustning av skolan materiellt. Våra ungdomar, framtid, skall inte behöva sitta i fallfärdiga klassrum och läsa i begagnade, kluddiga och trasiga böcker. Så fattigt är inte ! De som slås ut i skolan är också de som löper störst risk för att bli arbetslösa. Bland de 20- till 24-åringar som bara har grundskoleutbildning är arbetslösheten fyra gånger högre än bland dem som har gymnasieutbildning eller mer. Även om siffrorna för den öppna arbetslösheten har sjunkit något , är situationen fortfarande mycket allvarlig. Men regeringen slår sig för bröstet och jämför med arbetslöshetssiffrorna i och . Borde man inte kunna vänta sig lite mera visioner, handlingsvilja och självkritik av några som kallar sig en arbetarregering? finns 24 000 öppet arbetslösa ungdomar . Dessutom sysselsätts 18 000 unga i ungdomslag och, enligt propositionen, 21 000 på ungdomsplats och ca 5 000 i beredskapsjobb. Till detta skall läggas ele ver på AMU-utbildningar, ungdomar i olika kommunala uppföljningsprogram och de tiotusentals ungdomar som förtidspensionerats, trots att många av dem både vill och kan arbeta. Den ungdomsarbetslöshet som 1976 betecknades som en tillfällig konjunktursvacka har blivit en permanent tillfällighet oberoende av rådande konjunkturer. Lönerna för ungdomen har också sjunkit. har medelinkomsten för 18- till 19-åringar sjunkit och för 20- till 24åringar . Det är inte flera tillfälliga särlösningar med låga löner ungdomen behöver, det är fasta jobb med löner som går att leva på! Olika särlösningar löser inte problemen med ungdomsarbetslösheten, de flyttar den bara högre upp i åldrarna. Det finns också många exempel på arbetsplatser där man tar emot ungdomar på olika särlösningar istället för att fastanställa personal, trots att det finns behov av detta. Man bör dock inte glömma bort att olika grupper av unga drabbas olika hårt av arbetslösheten. I glesbygden är det betydligt svårare att få jobb än i storstäderna. Många unga tvingas flytta från hemorten för att få arbete, och möts då av ett annat problem bostadsbristen. Unga tjejer drabbas hårdare än killar, på grund av att det fortfarande finns betydligt fler yrkesområden som är typiskt manliga än det finns kvinnliga. Kvinnojobben är dessutom betydligt lägre avlönade och deltidstjänster är vanligare. En annan grupp som i genomsnitt har högre arbetslöshetssiffror och utan jobb är invandrarungdom i första och andra generationen. Detta beror oftast på att invandrarungdomen i regel har lägre utbildningsnivå och att den i större utsträckning är hänvisad till konjunkturkänsliga näringsgrenar. Även språksvårigheterna spelar en roll. Att aibetslöshet och osäkra korttidsjobb skapar sociala problem med utslagning och missbruk som följd är inte direkt någon nyhet. Det är därför djupt beklagligt att regeringen inte lägger fram några reella förslag för flera fasta arbetstillfällen. Ett fast arbete med en lön som går att leva på är viktigt av såväl ekonomiska och sociala skäl som för den enskildes möjlighet att känna en identitet, att ha en roll i samhället. Att inte ha en fast punkt i tillvaron, att tvingas flytta runt hos kompisar med sina saker i resväskor och plastkassar, att aldrig ha en egen vrå dit man kan dra sig undan och att veta att man kan få fortsätta leva på det här viset i veckor, månader, ja kanske år. .. Att det kan vara möjligt att människor skall tvingas leva på det viset i Välfärdssverige, det tror man kanske inte. Men det är inte bara möjligt, det är verkligheten för väldigt många ungdomar. saknade 92 000 av de bostadssökande ungdomarna i åldern 18 en egen bostad. Regeringen konstaterar att bostadsbristen är skriande bland ungdomen, att 180 av landets kommuner redovisar bostadsbrist, att 138 000 ungdomar söker bostad. Men vad föreslår man för åtgärder? Man säger att fler kommuner borde inrätta ungdomsbostadsförmedlingar. Man menar att man skall komma åt kontoriseringen av lägenheter och få loss övernattnings 1 * 1987/88. och representationslägenheterna genom att påpeka att det är angeläget att företag och organisationer bygger lägenhetshotell ... Höga hyror leder till att ungdomar, bl. a. på grund av låga ungdomslöner, ofta helt enkelt inte har råd att ta de lägenheter som ändå kan erbjudas. Den höga hyresnivån innebär också att de familjer som bor i de lägenheter som efterfrågas av unga ettor och tvåor inte har råd att flytta, trots att de skulle behöva större boendeyta. Vpk anser att det är hög tid för en politik som kan garantera alla människor deras grundläggande rättighet till en egen bostad. Det krävs ett kraftigt ökat bostadsbyggande till låga priser och det krävs att det införs bostadsbidrag till alla behövande och i alla kommuner. Bristen på meningsfulla fritidssysselsättningar för unga är ett växande problem. Ett problem som är särskilt tydligt i förortsmiljöerna, men som även är påtagligt i många glesbygdsområden. I dessa nedskärningstider väljer många kommuner att först dra in på de områden som gäller barn och ungdomar. Fritidsgårdar stängs, får ändrade öppettider och/eller mindre personal. Ungdomarnas egen verksamhet och kultur får allt mindre möjligheter att fortleva, genom att repetitions- och möteslokaler dras in och lokala bidrag skärs ned eller blir svårare att få. Detta har lett till att ungdomar på många orter anser att deras största problem är att de inte har någonstans att ta vägen. har tidigare avslagit vpk:s krav på stöd till ungdomens egen skapande verksamhet och kultur, med motiveringen att det är en angelägenhet. Kommunerna är dock starkt beroende av staten. har staten ålagt kommunerna allt fler uppgifter, som de fått allt mindre pengar. Någonstans måste alltså kommunerna spara. Ungdomar är ingen stark och högljudd påtryckargrupp. Det är relativt lätt att spara på deras bekostnad. Att i fortsättningen visa sitt stöd till ungdomen enbart genom olika former av kampanjer och uttalanden är inte nog. gäller det att gå från ord till handling. Det krävs ett direkt aktivt stöd till ungdomarnas egen kultur. Vpk menar att måste betona vikten av att med kraft stödja ungdomarnas skapande verksamhet även ekonomiskt. Det räcker inte med att enbart anslå pengar till enstaka projekt och att i övrigt hänvisa till kommunerna. Naturligtvis är det bra att studiebidraget höjts och att inackorderingstillägget skall höjas för gymnasiestuderande. Och det är bra att ersättningarna till de värnpliktiga höjs. Men de genomförda och föreslagna höjningarna är tyvärr inte tillräckliga. Många gymnasiestuderande kommer fortfarande att vara tvungna att jobba extra och , för att ha råd att studera. De som drabbas är framförallt ungdom i glesbygd, som är tvungna att flytta för att kunna gå i gymnasiet, och de som har lågavlönade föräldrar. Att det krav som värnpliktsrörelsen ställde 30:/dag nu äntligen genomförs är naturligtvis välkommet. Frågan är dock om det i dagens penningvärde är tillräckligt... Naturligtvis finns det stora skillnader mellan olika ungdomsgrupper, vad gäller ekonomi. De som kommer från välbärgade hem, eller de som har fast arbete och fortfarande bor hos sina föräldrar, har det oftast ganska gott ställt. Men alla unga har det inte lika fett. har antalet socialbidragstagare fördubblats. Verkligheten är att hälften av samtliga bidragstagare är . 130 000 ungdomar mellan tvingas söka socialbidrag för att kunna klara sitt uppehälle. Även om man inte har så dåligt ställt att man tvingas söka socialbidrag, är det inte säkert att man har gott om pengar. De bostäder som över huvud taget finns att erbjuda unga som vill eller måste flytta hemifrån är oftast de med högst hyra. De jobb som finns är de minst attraktiva, med lägst löner. Regeringen skriver i propositionen att ett sätt att lösa ungdomens problem att komma in på bostadsmarknaden är att stimulera till ökat sparande. Vi kan inte låta bli att fråga: Av vad ska de spara? Unga människors behov av att ha en identitet får de till stor del uppfylld genom att vara som alla andra i gruppen. De kommersiella krafterna har upptäckt att det finns grupper av ungdomar som har gott om pengar. Förslagna reklammakare och trendsättare gör allt för att tjäna pengar på ungdomars osäkerhet och sökande efter identitet. Det sätts likhetstecken mellan självsäkerhet och dyra prylar. Reklamens budskap är att du inte är något värd om du inte är vacker, rik och lycklig. Konstlade behov, normer och regler byggs upp av kapitalet i en allt snabbare takt. Alla orkar inte hänga med i trendkarusellen, många har helt enkelt inte råd. Att inte hänga med leder lätt till bristande självkänsla och mindervärdeskomplex. Några egentliga åtgärder för att minska de kommersiella krafternas makt över ungdomen, att råda bot på bristen på alternativ till deras utbud, finns inte heller i regeringens 100-punktsprogram. Regeringen skriver i propositionen: För att förebygga våld är det nödvändigt att vi kan bygga ett samhälle där alla har del av grundläggande rättigheter. Rätten till utbildning, arbete och bostad samt till en meningsfull fritid är viktiga inslag i välfärdspolitiken inte minst för unga människor. Brister i sådana grundläggande rättigheter skapar ofta aggression, hat, hopplöshet och resignation. Sådant som kan övergå i öppen aggression och öppet våld. Denna analys är naturligtvis riktig. Trots det har vi alltså här kunnat visa att regeringen i verklig mening inte gör något för att lösa dessa problem. Och eftersom regeringen inte vill göra något åt de grundläggande problemen, föreslår man också helt följdriktigt hårdare tag och snabbare reaktioner från samhällets sida mot unga som inte håller måttet. Ungdomens brist på arbete, bostad, meningsfull fritid, osv. skall alltså även i fortsättningen, i brist på bättre, botas med batonger och polisbrutalitet. Liksom man botat ungas krav och protester, t. ex. vid bostads lösa ungdomars demonstrationer, demonstrationen mot besök och genom polisattackerna mot sommarlovslediga ungdomar i . När samhället med massiv polisbrutalitet reagerar mot ungdomar och deras protester finns det inga gränser för vilka resurser man kan sätta in för att stävja upprorsmakarna. Men när de unga kräver ökade resurser för att få sina rättmätiga krav uppfyllda, då är det plötsligt tomt i kassakistorna, då hänvisas till det statsfinansiella läget. Myndighetsåldern är i satt till . Då räknas man i de flesta sammanhang som vuxen och ansvarig för sina handlingar. Men i verkligheten förvägras man rätten att ta ansvar för sitt eget liv. Man har ofta varken ekonomiska eller praktiska möjligheter att klara sig själv, att flytta hemifrån och ha en egen ekonomi, ett eget liv. Statistiken visar upp skrämmande siffror över hur många som förvägras den ena eller den andra rättigheten. Man får inte glömma bort att det bakom varje siffra finns en människa, ett livsöde. Där finns mängder av grusade förhoppningar och krossad framtidstro. Där finns ett otroligt slöseri med mänsklig skaparkraft och vilja. Hur länge skall denna människofientliga politik fortsätta? Hur länge skall den unga generationen förvägras rätt och värdighet? Den vilja till kamp och förändring som finns bland ungdomen måste underblåsas! Vpk menar att det är varje samhälles plikt att ge ungdomen tillräckliga ekonomiska och sociala resurser för att den skall orka och vilja förbättra sin situation. För att den skall orka och vilja fortsätta den kamp som folkflertalet alltid fört, kampen för ett bättre och jämlikare samhälle där alla har en roll och en uppgift att fylla. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär ett reellt åtgärdsprogram för en verklig förbättring av ungdomens levnadsförhållanden, med utgångspunkt från vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk)