mot · GA02N149 · 1987-03-11 00:00:00 — Motion till 1986/87:N 149 m. fl. Näringspolitik inför 1990-talet (prop. 1986/87:74) Regeringens proposition 1986/87:74, Näringspolitik inför 1990-talet, försöker ge läsaren sken av att det bedrivs en politik som är offensiv, näringslivsvänlig, tillväxtbefrämjande m. m. Sedan regeringsskiftet har, enligt föredragande statsrådet, näringspolitiken omlagts från defensiva satsningar till offensiva satsningar. Mot statsrådets beskrivning av såväl den aktuella som den tidigare näringspolitiken finns många invändningar att göra. har i en rad motioner utvecklat sin syn på näringspolitiken. Våra förslag till reformer på de finansiella marknaderna presenteras i vår partimotion om aktiemarknaden. I motionen ger vi förslag till åtgärder för att stimulera nyföretagandet och skapa bättre betingelser för ett fritt företagande. Vår syn på statligt företagande tar vi upp i motionen och vår övergripande syn på näringspolitiken presenteras i partimotionen En liberal näringspolitik. Vi kommer således i det följande inte att upprepa samtliga principiella och praktiska ställningstaganden utan hänvisar till dessa motioner. För att ekonomin skall växa fordras investeringar. Dessa fordrar i sin tur sparande. En av hörnstenarna i den s. k. Tredje vägens politik var att genom devalveringen 1982 lyfta upp lönsamheten inom industrin. Därefter skulle ett konsolideringsskede inledas med återerövringar av marknadsandelar såväl på hemma- som världsmarknaden. I ett senare skede skulle industrins vinster användas till kapacitetsutbyggnad. Tillväxten skulle fortsättningsvis genereras av en ökande kapitalbildning. Resultatet har blivit något helt annat. Såväl sparande som investeringar ligger kvar på en låg nivå och tillväxten är till största delen konsumtionsledd. är detta en ohållbar utveckling. Desto mer anmärkningsvärt är att regeringen inte tycks vara kapabel att lägga om sin ekonomiska politik. I regeringens proposition 1986/87:74 uppmärksammas visserligen problemet med ett fallande hushållssparande, den alltför snabba pris- och löneutvecklingen, förlorade marknadsandelar etc. Men på det stora hela tycks man vara till freds med den nuvarande utvecklingen. Efter en längre inledning räknar man upp en rad områden som betydelsefulla för näringslivets utveckling. Den första av dessa gäller näringslivets kapitalförsörjning. Föredraganden ser positivt på avregleringen av penningoch kapitalmarknaderna som skapat möjligheter till en god allokering av riskvilligt kapital. Han konstaterar också att sammantaget kan detta inne bära att behovet av särskilda åtgärder för att tillförsäkra t. ex. småföretag . eller företag i vissa regioner tillgång till krediter är lika stort som N149 Från sida har vi konstaterat att det inte längre existerar behov av en rad av de institutioner som tillkom under kreditransoneringens år. Det finns således skäl att nu se över en rad av de statliga kreditinstitutens verksamhet då deras fortsatta existens knappast gagnar marknadens funktionsduglighet, utan snarare leder till konkurrenssnedvridningar. I årets näringspolitiska proposition lyser reformförslagen inom de finansiella områdena med sin frånvaro. Vi återkommer med våra förslag till avreglering av de finansiella marknaderna under avsnittet Forcerad avreglering. I propositionen berörs även företagsbeskattningen. Statsrådet konstaterar att nuvarande skattesystem leder till att vinster låses in i historiskt framgångsrika företag. Med andra ord, investeringarna sker framför allt i företag med en framgångsrik historia, snarare än i företag med goda framtidsutsikter. Regeringen hoppas att företagsbeskattningskommittén kommer att lösa detta problem. Den viktigaste enskilda skattepolitiska åtgärden som kan vidtas för att skapa mera gynnsamma förutsättningar för småföretagen och småföretagarna är en sänkning av marginalskatten. Dagens höga marginalskatter verkar starkt hämmande på expansionslust och expansionsförmåga hos många småföretagare. Det har i ett flertal undersökningar framkommit att den ökning efter skatt som uppkommer efter en eventuell utökning av verksamheten inte alls är jämförbar med den ökade arbetsbelastning och det ökade ansvar som expansionen skapar. För att rätta till detta problem krävs dels marginalskattesänkningar så att nästan alla inkomsttagare får behålla åtminstone hälften av en inkomstökning, dels omfattande lagförenklingar och avregleringar. Vi har i vår partimotion En liberal skattepolitik utförligt beskrivit vilka reformer vi anser nödvändiga inom skatteområdet. I detta sammanhang vill vi dock betona vikten av att förmögenhetsskatten på arbetande kapital avskaffas. Det är inte rimligt att på detta sätt straffbeskatta kapital som skapar arbetstillfällen och stimulerar tillväxt. I samband med vår skattereform skall även investeringsfonderna generellt släppas fria . Efter bör eventuellt återstående medel återföras till beskattning. Enligt regeringsformen 8 kap. kan till förvaltningsmyndigheter delegera rätt att utfärda tillämpningsbestämmelser. har flitigt utnyttjat denna befogenhet och har ca 40 statliga myndigheter rätt att meddela föreskrifter. Ytterligare 160 statliga myndigheter har beviljats rätt att inhämta uppgifter för statistiska ändamål. Allt detta medför stora förvaltningskostnader för såväl myndigheter som Mot. Företagens uppgiftslämnardelegation (FUD) har uppskattat före- N149 tagens direkta kostnader i samband med kontroll, tillstånd och statistik till . Myndigheternas förvaltningskostnader kan uppskattas till ca , exkl. kostnader för kontroll. Tar man dessutom hänsyn till de indirekta kostnaderna torde de sammanlagda kostnaderna för rådande regleringssystem bli avsevärt högre. pågår olika arbeten som syftar till att nå begränsningar och förenklingar i myndigheternas föreskrifter och uppgiftskrav. Dessa är skyldiga att samråda med företagens uppgiftslämnardelegation innan de beslutar om att införa nya eller utvidgade uppgiftskrav. Ytterligare ett exempel är den s. k. begränsningskungörelsen (kungörelsen 1980:641 om begränsning i myndighets rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd), i vilken det föreskrivs att myndighet inte får utfärda nya eller ändrade föreskrifter som kan leda till inte oväsentliga direkta eller indirekta kostnadsökningar för berörd verksamhet utan att frågan riksdagsbehandlats. Vi anser det positivt att regeringen äntligen börjat visa vilja att lätta på vissa normer och anvisningar, även om resultaten varit blygsamma. Vi menar att det redan finns ett antal områden där fortsatt avreglering kan ske, t. ex. inom transport- och bostadssektorn, penning- och kapitalmarknaden etc. Den s. k. normgruppen - ett beredningsorgan inom industridepartementet - tillsattes i syfte att gå igenom regleringar och uppgiftskrav som i onödan fördyrar produkter och processer, som indirekt höjer näringslivets kostnader, försvårar strukturomställningar eller verkar konkurrensbegränsande. Tanken är att gruppen skall undersöka och lämna förslag i vilka avseenden berörda författningar kan ändras. Tyvärr har gruppens arbete givit litet resultat. Detta innebär inte att gruppens arbete är oväsentligt, utan beror snarare på att gruppens utformning och befogenheter är begränsade. Till skillnad från regeringen önskar vi inte att normgruppen skall försvinna. Vi vill i stället ge gruppen ökat handlingsutrymme och större befogenheter än den har. Först då kan gruppens arbete ge resultat. I praktiken begränsas normgruppens handlingsförmåga genom att dess verksamhet inte får omfatta målsättningen av den aktuella lagstiftningen. Således tillåts gruppen endast ägna sig åt teknisk-juridisk granskning av existerande lagstiftning. För att hejda regleringskomplexets fortsatta expansion måste normgruppen mera förutsättningslöst tillåtas att granska såväl existerande som föreslagna regler. Vidare bör normgruppen permanentas, så att man kan fungera som ett organ till vilket näringsidkare kan vända sig med frågor om avreglering och förenklingar. För att skapa en bättre förståelse för näringslivets situation bör representanter från näringslivet ingå i gruppen. Gruppens huvuduppgift skall vara att fortlöpande följa hur myndigheterna utnyttjar sina normgivningsfullmakter. Gruppen skall vid ingrepp basera sitt beslut på samhällsekonomiska kostnads- och intäktskalkyler. Om gruppen finner att en myndighet föreslår 12 föreskrifter eller ställer uppgiftskrav vars samhällsekonomiska kostnader Mot. överstiger den samhällsekonomiska nyttan, skall gruppen tillåtas att dels N149 utarbeta egna förslag till ändringar, dels meddela och lämna sina analyser till och . Självfallet skall normgruppen fortsätta att lämna förslag till förenklingar av rådande lagstiftning, men gruppens huvuduppgift bör vara att på eget initiativ undersöka om det inom olika områden verkligen finns behov av statlig styrning eller ej. På litet är det framför allt viktigt att grunderna för relationerna mellan myndigheter och företag kan förändras. I flera myndigheter finns säkert en insikt om att detta är nödvändigt och ett arbete i rätt riktning har påbörjats. Myndigheternas agerande gentemot småföretagaren måste mera än präglas av servicekänsla och en positiv attityd. Det finns tyvärr alltför många exempel på hur ett negativt näringslivsklimat t. ex. på en ort eller i en förvaltning fått företagare att låta bli att utveckla en idé eller t.o. m. att upphöra med sitt företag. Ett decentraliserat ekonomiskt system förutsätter ett fungerande signalsystem. I en marknadsekonomi spelar priserna, lönerna och vinsterna denna roll. Hela detta signalsystem - prisbildningen - påverkas av olika politiska ingrepp: skatter, regleringar, obligatoriska fonderingar av vinstmedel osv. Vi kan av andra hänsyn inte helt avvara sådana ingrepp men det har på många områden gått för långt. Till skillnad från regeringen menar vi att det finns en rad områden inom vilka avregleringar borde påbörjas eller påskyndas. anser att pris- och importregleringar bör successivt avskaffas. Sådana ingrepp leder endast till att prismekanismen sätts ur spel. Priserna förlorar sin signalfunktion med åtföljande välfärdsförluster. Vad beträffar importregleringar drabbas konsumenterna dessutom direkt av högre priser än vad som varit fallet vid en friare utrikeshandel. Regeringens förkärlek att tillgripa prisreglering framgår av att man nu för fjärde gången infört allmänt prisstopp, trots att all erfarenhet visar att prisstopp inte löser några underliggande problem. Under stora delar av utnyttjades prisregleringar i försöken att dämpa inflationen. Den faktiska utvecklingen visar att detta inte lyckades. Problemet med den alltför snabba prisutvecklingen kan inte lösas genom återinförda regleringar utan måste angripas med mer grundläggande åtgärder. Det är vidare angeläget att bryta upp de offentliga monopolen inom tjänsteproduktionen, t. ex. sjukvård, barnomsorg, åldringsvård och utbildning. Ytterligare en hårt reglerad och därmed dåligt fungerande marknad utgör bostadssektorn. Bland de statliga och kommunala styrinstrumenten kan bl. a. nämnas bostadslångivningen, förvärvs- och förköpslagstiftningen, markvillkoret och bostadsanvisningslagen. Då regelsystemet är omfattande och svåröverskådligt är det svårt att få en tillfredsställande överblick. kade subventioner och en avbyråkratisering skulle kunna utgöra åtgärder för Mot. 1986/87 att revitalisera denna marknad. De styrmedel som dominerat inom miljöpolitiken är administrativa regler. Det finns dock andra, njera marknadsanpassade styrmedel som är nödvändiga som komplement. Ett exempel på ett sådant styrmedel är utsläppsavgifter. Myndigheterna kan då fastställa en övre gräns för utsläppen. Därefter får företagen själva avgöra vilka reningsåtgärder som blir fördelaktigast. Förorenaren får betala. Det finns fortfarande en rad områden inom kredit- och kapitalmarknaderna som är kringgärdade av regleringar som med fördel borde kunna avskaffas. De flesta av dessa tillkom under lågräntepolitikens regleringsår och fyller inte längre någon funktion. Andra har spelat ut sin roll till följd av att nya instrument av försäkringskaraktär har introducerats på marknaden. 1980 genomförde den borgerliga trepartiregeringen en regeländring som bl. a. gjorde det möjligt för utländska investerare att placera riskkapital på Stockholmsbörsen. Denna reform fick stor effekt. flöt utländskt riskkapital in till . Bara svarade utländskt kapital för en femtedel av allt nytt riskkapital. Det stora utländska intresset för svenska värdepapper beror framför allt på en strävan hos placerare att minska risken genom internationell diversifiering. Genom förvärv av aktier från utländska börser med en låg eller negativ samvariation med inhemska börssvängningar skulle även svenska placerare kunna minska sitt risktagande. Valutaregleringen förbjuder dock detta. Därigenom tvingas svenska portföljförvaltare att bära en större risk än vad som är nödvändigt. Detta leder till att de nödgas ställa högre avkastningskrav än vad som annars skulle vara fallet. I slutändan betyder detta att svenska företags kapitalkostnader blir onödigt höga. Det är bl. a. av denna anledning önskar avskaffa valutaregleringen. Ränteläget i är i ett internationellt perspektiv högt. Det finns därför anledning att anta att utländska placerare skulle vara intresserade av att köpa svenska statsobligationer om så vore möjligt. Det är emellertid förbjudet . Vi anser att valutaregleringen bör avskaffas även för sådana ingående valutaflöden. (har liberaliseringen skett huvudsakligen för utgående flöden.) En sådan liberalisering skulle verka dämpande på den svenska räntenivån, vilket skulle stimulera kapitalbildningen. En avreglering skulle därmed ge ett angeläget bidrag till tillväxten. Ytterligare ett område som måste ses över är banklagen. Vår grundläggande kritik av nuvarande lagstiftning är att man valt att fastställa vilken verksamhet som banker skall tillåtas bedriva. Vi anser att den mycket snabba utvecklingen på penning- och kapitalmarknaden snarare motiverar en lag som tar sikte på att föreskriva den typ av verksamhet som en bank inte får bedriva. Man kan inte förutsäga vilka instrument som kommer att introduceras . Man vet ej heller hur marknaden i övrigt kommer att gestalta sig. Då den lagstiftning som berör penning- och kapitalmarknaden har en tendens att släpa efter i utvecklingen, ställs krav på återkommande revideringar vilket kan leda till att önskvärda förändringar 14 Vi har i annat sammanhang föreslagit att banklagen utformas på ett Mot. sätt som är mer robust för framtida strukturförändringar inom bank- och N149 De omedelbara förändringar som vi önskar i banklagen är bl. a. slopandet av oktroj förfarandet, att dispensreglerna vid nyemissioner utvidgas, slopandet åv reglerna för krediters löptid, avskaffande av förbud för utländsk bank att öppna filial i m. m. Vi vill även upphäva etableringskontrollen av försäkringsbolag och fondkommissionsrörelser. Vidare bör monopol upphävas. I propositionen påpekas att tillgången till en god infrastruktur blivit en allt viktigare strategisk resurs för svenskt näringslivs konkurrenskraft. Mera konkret föreslås förbättringar av vägnätets bärighet, en upprustning av järnvägarna m. m. I övrigt utgår industriministern ifrån att nuvarande transportsystem i stort sett fungerar bra. Vi anser att även trafiksektorn måste avregleras. I praktiken råder t. ex. inte näringsfrihet för den yrkesmässiga biltrafiken. Ett av de mest flagranta exemplen på den nuvarande yrkestrafiklagstiftningens negativa effekter är förhållandena inom taxinäringen. Den socialdemokratiska regeringen har uppmärksammat en del av de problem som existerar inom denna bransch. Det synes inte otroligt att en friare konkurrens kommer att prövas i våra större städer, vilket vi självfallet välkomnar. Men regeringens förslag är otillräckliga. I en nyligen publicerad rapport, Regleringar inom bostads-, livsmedelsoch transportområdena, redogör statens pris- och inom bl. a. taxitrafiken. Enligt SPK kan länsstyrelsernas administrationskostnader för behandlingen av taxitillstånd uppskattas till 6-7 milj. kr. Man har även gjort en uppskattning av de kostnader som de långa taxiköerna i , och förorsakar. Enligt SPK kan kostnaden för varje vänteminut som drabbar företag och enskilda uppskattas till 7 milj. kr. SPK menar dessutom att bristen på konkurrens möjliggjort en högre lönestegringstakt inom taxinäringen än inom jämförbara sektorer. I slutändan är det konsumenter och skattebetalare som får bära dessa kostnader. har vid upprepade tillfällen krävt att taxinäringen avregleras, främst genom att behovsprövningen avskaffas och att kravet på att tillhöra en beställningscentral upphör. Det är genom en ökad konkurrens inom taxinäringen som effektiviteten kan höjas och servicen till kunderna förbättras. har länge krävt att yrkestrafiklagstiftningen skall liberaliseras. Den behovs- och lämplighetsprövning som sker i samband med att en ansökan om trafiktillstånd behandlas bör inskränkas till att endast omfatta en prövning av sökandes lämplighet med hänsyn till trafiksäkerheten. avskaffades behovsprövningen vid meddelande av tillstånd för transportförmedling och godslinjetrafik. Detta är ett steg i rätt riktning men inte ett tillräckligt steg för att det skall råda näringsfrihet inom transportsektorn. RRV har vid ett flertal tillfällen framfört att lagen om transportförmedling saknar betydelse för transportörer och konsumenter men likväl kan utgöra en konkurrensbegränsning för transportförmedlingsföretag. Vår åsikt är följakt- 15 1*** 1986187. ligen att lagen om transportförmedling skall avskaffas. 1985 gavs länshuvudmännen i realiteten monopol på den regionala och N149 lokala busstrafiken. Då bristande konkurrens alltid leder till ineffektivitet och samhällsekonomiska förluster vill vi avskaffa lagen om rätt att bedriva viss linjetrafik. Rådande luftfartspolitik innebär att det inom den nordiska flygtrafiken inte existerar nämnvärd konkurrens eller fri prissättning. Resultatet har blivit att priserna på vissa sträckor i ligger avsevärt över motsvarande sträckor i t. ex. , vilket också påpekas i SPK:s rapport. Även jämfört med inrikes flygresor är priserna på flygningar mellan de nordiska länderna oproportionerligt höga. SAS agerar således från en monopolskyddad hemmamarknad i en omvärld som präglas av en tilltagande och hälsosam konkurrens. SAS har dock byggt upp en finansiell styrka som möjliggör för företaget att utnyttja fördelarna av den avreglering som uppenbarligen tagit fart i . Det finns skäl att tro att kraven på likabehandling kommer att bli allt starkare . Huvudargumentet för en avreglering av den nordiska flygtrafiken är dock de positiva effekter detta skulle få för prissättning och service på flygresor inom . är det viktigt att SAS koncessioner upphör. Vi har i tidigare kommittémotioner utvecklat vår inställning till statligt företagande. I vår motion om de statliga företagen gick vi igenom de skäl som kunde tänkas motivera statlig inblandning och fann att det existerade marknadskonforma lösningar som var att föredra. Det existerar således få argument som motiverar nuvarande omfattning av den statliga varu- och tjänsteproduktionen. Förändringar i omvärlden gör det dessutom nödvändigt att se över de motiv som ursprungligen låg bakom statsingripandet. Man bör således fortlöpande uppskatta och jämföra kostnaderna inom de bägge systemen och välja den institution och modell som för det aktuella syftet är mest effektiv. Det finns däremot stora faror med statlig affärsverksamhet. Ofta står statens roll som företagsägare i konflikt med statens huvudsakliga uppgifter i samhället. Resultatet blir en sammanblandning mellan statens olika roller vilket i allmänhet har en menlig inverkan på de statliga företagens skötsel. Dessutom leder ofullständigt definierade avkastningskrav och tillgång till artificiellt billig finansiering ofta till konkurrenssnedvridning och samhällsekonomiska förluster. I propositionen är tankegångarna diametralt motsatta. Statligt ägande ses som ett viktigt inslag i den svenska biandekonomin. I vilket avseende staten skulle framstå som en lämpligare ägare än privata intressenter framgår inte. Det är hög tid att se över av statliga företag. Det statliga budgetunderskottet motiverar en utförsäljning av statliga företag. En sanering av statens skuldbörda minskar statens upplåningsbehov, vilket lättar trycket på penningmarknaden. Resultatet blir lägre räntor och en högre investeringsnivå. I propositionen tas frågan om förändrad företagsform för affärsverket FFV upp. Det konstateras att FFV är det verk som är mest kommersiellt inriktat, vilket enligt föredragande statsrådet skulle motivera ett självständigare agerande för FFV vad beträffar ekonomiska och finansiella frågor. I övrigt skall verket fungera som . FFV har utvecklats till en modern industrikoncern som verkar i hård konkurrens såväl i som internationellt. Den nuvarande organisationen leder till en rad problem. Till skillnad från aktiebolag har affärsverk ingen juridisk självständighet och verksamheten lyder under offentlighetsprincipen vilket gör det svårt att skydda affärshemligheter. När det gäller ekonomi och finansiering existerar också betydande svårigheter. För att FFV skall kunna uppträda som andra företag på marknaden är det enligt min uppfattning nödvändigt att man får verka som aktiebolag. Småföretagsfonden inrättades 1984. Fonden skall genom förvärv av aktier i investment- och utvecklingsbolag skaffa sig kontroll över småföretag. I propositionen aviseras att 100 milj. kr. skall överföras från AP-fonden till småföretagsfonden. har alltid förespråkat enskilt ägande framför kollektivt. Löntagarfonder och småföretagsfonder leder till en sammanblandningsekonomi och skadar marknadsekonomins funktionsduglighet. Det är inte genom centrala beslut som nyföretagande genereras. Vi kommer därför att yrka avslag på regeringens propå. Industrifondens uppgift är att stödja potentiellt lönsamma men riskbetonade utvecklingsprojekt. beslutade socialistiska majoritet att tillföra fonden 200 milj. kr. Detta ingick som en offensiv satsning i den tredje vägens politik. Vi har inget emot regeringens förslag att reducera fondens kapital med 155 milj. kr. Snarare visar detta att vår kritik mot offensiva satsning på industrifonderna var berättigad. Regeringen borde ta lärdom av detta och fortsätta neddragningen av medel avsatta i diverse andra statliga fonder. I propositionen föreslås att SIND skall fördela och samordna de statliga resurserna till SIFU och annan småföretagsinriktad utbildning. Vi anser att SIFU:s självständighet skall bevaras och avvisar därmed regeringens förslag i detta avseende. SIFU verkar i konkurrens med en rad privata utbildningsorganisationer vilka inte erhåller statsbidrag. Såväl RRV som NO har uttalat sig kritiskt om statens subventionering av SIFU:s verksamhet. NO menar att det statliga stödet till SIFU snedvrider konkurrensen på marknaden. bör statens subventioner till SIFU upphöra. Verksamheten får då avgiftsfinansieras. Utländska investeringar och stabila spelregler Inför investeringsbeslut gör företagen en marknadsmässig bedömning av förutsättningarna. Man går igenom riskerna med projektet och försöker så långt som möjligt förutse t. ex. hur kunder och konkurrenter reagerar. Det hör till spelets regler att en sådan bedömning aldrig kan bli helt säker. Marknadsrisker måste med andra ord ett företag leva med. När det däremot gäller lagar, regler, skatter och avgifter, dvs. de förutsättningar som statsmakterna ger för verksamheten, har företagen berättigade krav på stabilitet och långsiktighet. Det är oacceptabelt att nya skatter eller förordningar tillåts påverka beslut som redan tagits och kullkasta företagens investeringskalkyler. Samma förhållande gäller för hushållens sparandebeslut. Ryckigheten i den ekonomiska politiken och socialdemokraternas nonchalans inför hushållens och näringslivets krav på stabila spelregler illustreras med den s. k. engångsskatten.