mot · GA02N135 · 1987-03-11 00:00:00 — Motion till 1986/87:N135 Näringspolitik inför 1990-talet (prop. 1986/87:74) för företagsutveckling (SIFU) I regeringens proposition om näringspolitik inför 1990-talet (prop 1986/ 87:74) redovisas (s. 220) att för företagsutveckling (SIFU) söker bidrag med dels 10 milj. kr. som kompensation för utlokaliseringen till , dels 9 milj. kr. för nuvarande näringspolitiska uppgifter, dels 4,5 milj. kr. för vissa nya utvecklingsprojekt. Dessutom hemställer SIFU om ett stiftelsekapital som inte anges storleksmässigt. Fortbildning av anställda i små och medelstora företag Näringslivets vitalitet och förmåga att vidmakthålla och stärka nationens ekonomiska kraft är beroende av att nya företag, ny teknik och nya affärsidéer fritt kan få agera på marknaden. De flesta nya företag är små eller medelstora, dvs. har upp till 200 anställda. Utvecklingen av kompetensen inom små och medelstora företag genom fortbildning är därför ett utomordentligt betydelsefullt område, såväl för offentligt utbildningsväsende som för privata utbildningsföretag. Ett bra utbud för fortbildning förutsätter emellertid, liksom på andra områden, att det finns flera producenter som konkurrerar på lika villkor. När det gäller fortbildning för verksamma i små och medelstora företag är av de tre största utbildningsinstituten ett statligt. Det statliga utbildningsinstitutet var tidigare en enhet inom statens industriverk, SIND. 1980 omvandlades det till för företagsutveckling, SIFU. Enligt stadgarna skall institutet genom främst fortbildningsverksamhet stärka de små och medelstora företagens konkurrenskraft och utvecklingsförmåga. Förutom anslag som har uppgått till närmare 75 milj. kr. har institutet tjänstebrevsrätt, enligt SIFU värd 5 milj. kr. I proposition 1979/80:88 motiverade föredragande statsrådet anslaget till SIFU bl. a. med att institutet, genom att få en ny form vid sidan av SIND, ej längre skulle få tjänstebrevsrätt. Sedan beviljat motsvarande anslag sökte och fick SIFU tjänstebrevsrätt av postverket. I de propositioner som legat till grund för anslag under senare budgetår har på intet sätt framgått att även postverket subventionerar institutets verksamhet. Det är tvärtom uppenbart att genom proposition 1979/80:88 bibragts den uppfattningen att tjänstebrevsrätten skulle upphöra i och med Mot. 1986/87 att institutet ombildades till stiftelse. Antalet deltagare i SIFU:s kurser från små och medelstora företag beräknas enligt institutets egna uppgifter uppgå till 6000 och det totala antalet till 25 000. SIFU är följaktligen ett statligt kursinstitut som betjänar huvudsakligen stora företag och myndigheter. Andelen deltagare från små och medelstora företag är låg, liksom antalet deltagare från sådana företag. Bland de största privata kursinstituten finns sådana som utbildar ett betydande antal anställda i små och medelstora företag. Dessa institut är självbärande och uppbär inga som helst subventioner, vare sig från ägare eller stat och kommun. , , granskade SIFU:s verksamhet, organisation och ekonomi. I sin rapport konstaterar RRV bl. a.: att SIFU:s kursutbud inte i någon mer väsentlig omfattning kan sägas komplettera det befintliga utbudet av företagsinriktad utbildning på marknaden, att SIFU:s kompetens består i att administrera utbildningsverksamhet medan den specialistkunskap som krävs för kursgenomförandena erhålls genom tillfälligt inhyrd personal, att SIFU, med ett fåtal utbildningar som undantag, befinner sig i konkurrens med ett antal såväl offentliga som privata utbildningsanordnare på marknaden, att huvuddelen av de tjänster som SIFU tillför marknaden skulle komma till stånd även om SIFU inte fanns, att andelen deltagare från primär målgrupp minskar successivt samt att det statliga stödet till SIFU följaktligen bör dras in. SIND fick regeringens uppdrag att se över organisation och finansiering av statliga insatser för att främja fortbildning inom småföretagssektom m. m.. I regeringens direktiv ingick att analysera småföretagens utbildningsbehov och att kartlägga den fortbildningsverksamhet som olika privata organ bedriver. I sin utredningsrapport 'Kompetensutveckling för konkurrenskraft säger , som kommentar till RRV:s uttalande enligt den första att-satsen ovan (s. 71): 'Det finns i RRVs rapport ingen utförlig analys eller presentation av data som tyder på att RRVs antaganden skulle visa sig vara riktiga. Den rapport 'Kompetensutveckling för konkurrenskraft som SIND överlämnade till regeringen innehåller emellertid inte heller någon kartläggning av det befintliga, privata utbudet på marknaden, trots att en Mot. sådan ingick i regeringens utredningsdirektiv till SIND. ning har enligt uppgift genomförts med 45 utbildningsarrangörer men någon förteckning av dem har inte redovisats. Däremot citerar utredningen positiva uttalanden om SIFU, vilka fällts av en organisation som slutit avtal om samarbete med SIFU. Det kan vidare noteras att SIND:s utredare betecknar RRV:s uttalanden som antaganden medan SIND:s redovisning av SIFU:s utbud betecknas som bedömning. Inte heller har utredarna följt direktiven vad gäller analysen av småföretagens utbildningsbehov. Utredarnas kommentar till detta förhållande återfinns i rapportens bil. Av skäl som utvecklas närmare i det följande, har det framstått som mindre meningsfullt att inom utredningens ram genomföra några omfattande utbildningsanalyser i företag. Erfarenhetsmässigt har det nämligen visat sig att småföretagens heterogenitet gör det svårt att entydigt precisera utbildningsbehoven; behovsanalyserna resulterar i långa oöverskådliga listor med ämnesområden, där samma ämnesområde dessutom kan ha olika innebörd för olika företag. Det har också visat sig vara svårt för den enskilde företagaren att själv objektivt fastställa behoven, eftersom det befintliga utbudets inriktning spelar in vid hans bedömning. De slutsatser som SIND redovisar i sin utredning är grundade på en rad ostyrkta påståenden. Denna utredning ingår i underlaget för regeringens industripolitiska proposition, trots att den uppenbart är en partsinlaga för ett statligt, med privata företag konkurrerande företag. Det är svårt att frigöra sig från intrycket att SIND:s utredning har haft som huvudsakligt syfte att finna motiv för en fortsatt subventionering av SIFU. I nummer 40/1987 av industriverkets SIND-info förklaras också uttryckligen att SIND vill ha kvar SIFU och fick som en följd av detta i uppdrag att se över den totala fortbildningsverksamheten. Det är betecknande att SIND inte på något ställe i sin 124 sidor långa utredning nämner SIFU:s närmaste konkurrent, STF Ingenjörsutbildning, vid namn. Detta institut utbildar ca 13 000 personer, varav ca 6 000 anställda i små och medelstora företag. En jämförelse av utbudet från andra kursanordnare visar att SIFU:s utbud är långt ifrån unikt. Ett antal exempel på detta redovisas på följande sida: Exempel på kurser, enligt industri- Exempel på konkurrenter och motsva- Mot. ministerns lista och SIFU:s katalog 1987 rande kurser, enligt resp. kursgivares ka- N135 Digital konstruktion med grindmatristeknik, Praktisk produktionsplanering med dator Praktisk och avancerad verkstadsmätteknik Drift och underhåll av värmepumpar Mät-, styr- och reglerteknik (kursblock) Energi- och elkraftskurser (kursblock) Konstruktion av kundspecificerade kretsar i grindmatristeknik. Datorstöd i arkitektarbetet m. fl. kurser, ARCADEN, Utbildning i maskin- och programvaruleverantörers regi Tekniska högskolan i , CAD-kurser Finita elementmetodens praktiska användning, Utbildning i maskin- och programvaruleverantörers regi Programmerbara styrsystem i praktiken, STF Ingenjörsutbildning Nya mätsystem i tillverkningsindustrin, STF Ingenjörsutbildning Ventilation för industriella anläggningar, STF Ingenjörsutbildning Drift och underhåll av värmepumpar, STF Ingenjörsutbildning Mät-, styr- och reglerteknik (kursblock), STF Ingenjörsutbildning D:o, Utbildningshuset i Utbildning i maskin- och programvaruleverantörers regi Energi- och elkraftskurser, (kursblock), STF Ingenjörsutbildning Miljö- och energiteknik (kursblock), Exemplen ovan styrker de uttalanden som RRV gjort i sin rapport beträffande SIFU:s position relativt konkurrenterna. Den visar också att SIND med måttliga insatser, mycket väl hade kunnat kartlägga det konkurrerande utbudet; utredarna synes inte ens ha begärt katalogmaterial från de intervjuade företagen. Den styrker också att SIND:s utredning i första hand är en partsinlaga, vilket även SIND medgett vara utgångspunkten. 1986/87 N135 Den nu föreliggande industripolitiska propositionen visar att regeringen intar samma partiska inställning till SIFU som industriverket gör. Enligt propositionen skall det särskilda bidragsanslaget till SIFU upphöra och medel i stället beräknas under anslaget Småföretagsutveckling till SIND, där det sammanlagda medelsbehovet för /88 beräknas till . Frågan om subventionerna till SIFU är uppenbart kontroversiell och remissyttrandena över är starkt splittrade. Regeringen vill nu undandra möjligheterna att besluta i en nyckelfråga - de konkurrenssnedvridande subventionerna till statens eget kursinstitut. Debatten om SIFU har intensifierats , som en följd dels av institutets låga måluppfyllelse, dels av de uppseendeväckande höga anslag som begärs för kommande budgetår. Enbart det regionalpolitiska, bestående stödbehovet uppges vara 10 milj. kr. per anställd och år. Syftet bakom förslaget till finansiering av SIFU är uppenbart: regeringen hoppas kunna undvika eller tona ned kritiken av subventionerna genom att låta stödets storlek bestämmas av SIND, dvs. I sammanhanget bör då erinras om att SIND:s generaldirektör är SIFU :s styrelseordförande. Föredragande statsrådet tar tydligen lätt på de regler för jäv och skälen för dem som gäller för offentlig verksamhet, något som också framgick under riksdagsdebatten om SIFU . Propositionen ägnar i övrigt föga uppmärksamhet åt konkurrensförhållandena på utbildningsmarknaden, trots att en rad remissinstanser påtalat riskerna för att subventioner till SIFU leder till osund konkurrens. Frågan berörs kortfattat under 11.7 Utbildningsfrågor, där statsrådet säger att den nya finansieringsordningen inte bör minska möjligheterna för även andra utbildningsorgan att såsom nu få bidrag av industriverket för att bl. a. anpassa sin utbildning så att den passar småföretag. Att ett företag, , med stöd av påståenden som inte styrkts, ges dels subventioner av ej angiven storlek, för en utbildning som attraherar blott ca 6000 deltagare från små och medelstora företag, dels dolda subventioner genom tjänstebrevsrätt, enligt SIFU värd ca 5 milj. kr. , kan inte innebära konkurrens på lika villkor; att regeringen säger sig inte vilja försämra möjligheterna för SIFU:s konkurrenter att få bidrag från SIND ändrar inte på detta förhållande. Bortsett från att subventioner i producentledet är en ineffektiv styrmetod bör också erinras om att SIND som myndighet uppträtt uppenbart partiskt och till förmån för SIFU. I det föregående har eftertryckligt visats att det slags kurser som åberopas för att styrka SIFU:s unika utbud erbjuds av en rad konkurrerande företag och institutioner. Motiven för subventionerna har sålunda fallit, ett efter ett. Sakliga skäl för fortsatta subventioner saknas därför. Regeringens förslag i den industri politiska propositionen att ge SIFU en särställning gentemot dess konkurrenter samt att låta storleken av subventionerna till institutet bestämmas av SIND bör därför avvisas. 1* 1986/87. 1986/87 N135 1986/87 N135 Med åberopande av vad som ovan anförts hemställs att beslutar avslå proposition 1986/87:74 vad avser regeringens förslag att bemyndiga statens industriverk att utge anslag till för företagsutveckling.