mot · GA02So257 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So257 m. fl. (m) Åtgärder mot aids Aids-viruset är det värsta epidemiska virus som blivit känt. HIV-infektion och den svåraste formen av den virussjukdom som HIV-virus kan leda till aids - är bland det farligaste som mänskligheten drabbats av. Aids-virus öppnar dörren för en rad svåra sjukdomar, bl. a. cancer. Ansvaret att följa aids-frågor och finna riktiga och effektiva åtgärder som begränsar smittspridningen och bidrar till att finna vaccin och bot vilar tungt på regering och riksdag. Det måste ställas särskilt stora krav på riktiga och kraftfulla åtgärder. Kunskap om hur HIV sprids är det bästa skyddet mot smitta. Den övervägande delen av de aids-sjuka i världen har smittats genom sexuellt umgänge. Ett annat spridningssätt är blod-till-blodkontakter. Smittrisken är näst intill obefintlig utom vid sexuellt umgänge eller då man får in smittat blod i kroppen. HIV smittar inte vid vardagliga, sociala kontakter. Eftersom det främsta spridningssättet är genom sexuellt umgänge är information, som verkligen når var och en personligen och påverkar attityderna, avgörande för att hejda smittspridningen. Aids angår alla. Inte minst ungdomar måste få klart för sig att spridningen av aids i hög grad beror på var och en och att man genom sitt eget agerande kan utsätta sig för smitta. Det effektivaste sättet att begränsa spridningen är således att påverka människors beteende. Erfarenhetsmässigt är detta mycket svårt. Det fordras betydande och kontinuerliga insatser för att det skall ge resultat. Allvaret i sjukdomen borde dock bidra till att ge ökad tyngd åt informationen. Information och kunskap är också nödvändigt för att vi som människor skall kunna hjälpa dem som smittats i vår omgivning, inte minst på arbetsplatserna. Den informationskampanj som startar är mycket viktig och måste följas upp mycket noga. Vi anser det viktigt med nationell samling i denna svåra fråga och har därför bidragit till och ställt oss bakom många av de åtgärder som vidtagits. Vi finner dock att det nu finns anledning att påtala ytterligare åtgärder. Vi vill understryka att information om HIV-infektion och aids måste ges kontinuerligt och på olika nivåer; i skolan, den förebyggande hälso- och sjukvården, organisationerna, osv. Det finns dock ute i landet behov av samordning och hjälp med hur informationen skall ges för att nå bästa resultat. På landets mottagningar för sexuellt överförda sjukdomar finns en unik kompetens och stor erfarenhet av rådgivnings-, informations- och smittskyddsarbete, som bör tas till vara och utvecklas genom förstärkning av kuratorsresurserna. Dessa mottagningar skulle dels kunna fungera som samordnare, dels i samverkan med t. ex. länsskolnämnderna ge hjälp åt lärarna i skolan hur informationen kan ges, dels ge information direkt till olika grupper. Det är därför nödvändigt att förstärka den kurativa delen av mottagningarna för sexuellt överförda sjukdomar så att denna kompetens kan användas i rådgivnings- och informationsarbete. Det bör ankomma på regeringens aids-delegation att utforma och föreslå omfattningen av detta. Medel för förstärkningen bör anslås inom aids-anslaget. Det är angeläget att så många människor som möjligt kommer till provtagning. Det är därför viktigt att försöka avdramatisera provtagningen genom att öka antalet provtagningar inom sjukvården. HIV-test borde kunna göras vid samtliga blodprov. Ett första steg bör vara att erbjuda HIV-test till vissa grupper varvid gravida kvinnor skall prioriteras. Vi anser att samtliga gravida kvinnor skall erbjudas HIV-test. En annan grupp som därefter bör komma i fråga är de värnpliktiga. Med ett kraftigt ökat antal HIV-provtagningar kommer stora krav att ställas på sjukvårdens möjligheter att hjälpa alla dem som befinns vara smittade. En förutsättning för att finna motmedel och bot för aids är att forskningen får gynnsammast möjliga arbetsvillkor och resurser. Professor har på regeringens uppdrag utrett förutsättningarna för ett utbyggt svenskt forskningsprogram mot aids. Uppdraget gällde att inventera förutsättningarna för ett forskningsprogram rörande dels vaccin, dels läkemedel för behandling av sjukdomen samt möjligheterna för klinisk prövning. Vidare ingick särskilt i uppdraget att kartlägga behovet av utrustning och lokaler, utbildning m. m. Utredningen omfattade en redogörelse för kunskapsläget inom högskoleforskningen, SBL och läkemedelsindustrin samt en bedömning av svensk forsknings ställning internationellt på marknaden. utredning visar dock att en allvarlig broms för forskningen håller på att uppstå i landet i form av bristande tillgång till säkerhetslaboratorier för HIV-arbete. Det är av stor vikt att behovet av säkerhetslaboratorier tillgodoses. Vi anser att det planerade säkerhetslaboratoriet vid SBL icke längre får fördröjas utan måste uppföras. Utredningen anser att den skäliga nivån på sammanlagt stöd till aidsforskningen i via MFR och STU för kommande budgetår är . Vi instämmer i utredningens bedömning och anser att motsvarande belopp skall anslås för denna forskning inom aids-anslaget. för forskning mot aids mot Cancer har via sitt forskningsråd haft en mycket stor betydelse för cancerforskningen. En riksförening för forskning mot aids skulle på samma sätt kunna få betydelse för aids-forskningen, inte minst därför att såväl enskilda som organisationer kan vilja ge stöd till denna forskning. Vi instämmer i det förslag som lämnas i forskningsutredningen om att regeringen bör ta initiativ för att underlätta bildandet av en riksförening mot aids med en sammansättning liknande den som mot Cancer har. Vi anser att en liten oberoende expertgrupp bestående av förslagsvis tre i sammanhanget högt kvalificerade personer skall utses för att följa forskning och utveckling av aids. Denna grupp skall vidare ta initiativ till att erfarenheterna omsätts i praktiken på ett snabbt och effektivt sätt. Vi vill understryka nödvändigheten av utveckling av goda former och metoder för vård och behandling av HIV-smittade och aids-sjuka. Detta bör gälla samtliga relevanta vårdnivåer, inte minst hemsjukvården. Medel härför bör anslås inom aids-anslaget. Som budgetpropositionen anger har spridningen av HIV-smitta bland narkotikamissbrukare ställt narkomanvården inför nya problem som kräver snabba och offensiva insatser. Bekämpningen av narkotikamissbruket måste drivas med största kraft. Budgetpropositionen anger att i ökad utsträckning bör avdela specialiserade resurser för uppsökande verksamhet och ha inriktning på att nå de missbrukare man inte når , bl. a. i samarbete med hälso- och sjukvården, polisen och kriminalvården. Vi understryker vikten av detta. Kommunerna måste ge hög prioritet åt uppgiften att aktivt söka upp och motivera missbrukarna till vård på ett tidigt stadium av missbruket, så att målet att nå samtliga intravenösa missbrukare för provtagning, avgiftning och behandling kan nås. Eftersom sjukdomen aids har ett både direkt och indirekt samband med intravenöst narkotikamissbruk, är det alldeles nödvändigt att öka antalet vårdplatser för narkotikamissbrukare. De enskilda organisationernas behandlingshem arbetar med stor flexibilitet och variation och med många idéer och stort engagemang. Utvecklingen av metoder och nya arbetsformer främjas genom användning av enskilda behandlingshem. Vi har i andra motioner lagt konkreta förslag för förbättrade arbetsmöjligheter för ideell verksamhet inom vårdområdet. En annan fråga som kräver en snar lösning är formerna för och innehållet i vården för HIV-smittade som omhändertagits med stöd av gällande tvångslagstiftning. Det är angeläget att denna vård utformas på bästa sätt. Det är vidare nödvändigt att komma till rätta med den stora bristen på platser för missbrukare som omhändertagits för vård. Vi anser att de åtgärder som redovisas i budgetpropositionen vad gäller utbyggnaden av behandlingshem inte är tillräckliga. Regeringen måste ta initiativ till upprättande av en behovs- och utbyggnadsplan vad gäller behandlingshem för missbrukare som omhändertagits för vård enligt LVM. Lagen om vård av missbrukare i vissa fall - LVM I och med HIV-smittspridningen bland narkotikamissbrukare får LVM en ny och större roll. Av 3 § LVM framgår att vård får beslutas om den enskilde till följd av missbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller om han till följd av missbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Vi anser att denna indikation bör utvidgas till att gälla även annan person och inte enbart närstående eftersom HIV-smittade missbrukare som inte följer angivna föreskrifter kan utgöra en klar fara för annan persons hälsa. Detta kan ske i samband med socialberedningens nu pågående bearbetning av LVM. Även behovet av längre vårdtider måste belysas. Biståndsmedel för bekämpande av aids För många länder, särskilt i , är aids en katastrof. Det vet vi även om vi i övrigt ej har fullständiga uppgifter om antalet smittade och sjuka. Många av de drabbade länderna är fattiga och har stor brist på hälso- och sjukvårdsresurser. Detta gör att deras behov såväl av bilateral som multilateral hjälp från andra länder och genom organisationers försorg är mycket stort. Lägets allvar kräver att i det svenska biståndet bör ingå åtgärder till hjälp åt för bekämpande av HIV-smitta och aids. Inom biståndsramen bör därför ett särskilt projekt upptas för bekämpande av aids. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förstärkning av den kurativa delen av mottagningarna för sexuellt överförda sjukdomar så att denna kompetens kan användas i rådgivnings- och informationsarbetet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att HIV-test borde kunna göras vid samtliga blodprov, och framför allt erbjudas samtliga gravida kvinnor, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att det planerade säkerhetslaboratoriet vid SBL bör uppföras, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att ett belopp motsvarande . per invånare bör anvisas för aidsforskning inom ramen för aids-anslaget, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att regeringen bör ta initiativ för att underlätta bildandet av en riksförening mot aids, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att en liten oberoende expertgrupp, som skall följa forskningen om och utvecklingen av aids, bör tillsättas, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utveckling av goda former och metoder för vård och behandling av HIV-smittade och aids-sjuka, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att kommunerna aktivt låter söka upp och motivera missbrukarna till vård, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om upprättande av en behovs- och utbyggnadsplan vad gäller behandlingshem för missbrukare som omhändertagits för vård enligt LVM, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utvidgning av indikationerna för omhändertagande enligt LVM till att gälla även annan person och behovet av längre vårdtider, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett särskilt projekt inom biståndsramen för bekämpande av aids.1] hamre (m) 1 1986/87 :U228.