mot · GA02u217 · 1987-01-26 00:00:00 — Problem som då uppkommer sammanfattas av (Regional development and desertification in arid zones around the - , Nature and Resources, Vol XX, No 1 1984): sorn det mesta av detta vatten (grundvatten förf. anm.) kommer från fossilt vatten eller från en vattentillgång som icke kan bli helt återfylld av ytvatten, kan befaras att sänkningar av grundvattennivån som resultat av en överexploatering kommer att öka utvinningskostnaderna under kort- och medelsiktig tidrymd och uttömma denna vattenreserv eller fördärva dess kvalitet i långtidsperspektivet. Samma uppfattning har tidigare deklarerats av bl. a. (Water resources in the northem Sahara- , Nature and Resources, VIII, No. Denna forskare belyser även de höga kostnaderna för djupborrhål och däröver. Tillkommer gör också kostnaderna för de särskilda installationer som krävs för kylning av det varma grundvattnet. Även norr om pågår ökenspridning på grund av människans påverkan på naturen. ger exempel härpå. Där finns även bevis för att arbetet på att skydda vår biosfär ännu befinner sig i inledningsskedet. Bristen på tillräcklig kunskap om orsakssammanhangen gör att åtgärdspro- U217 grammens resultat blir tveksamma och planeringen brister i långsiktighet. Distriktet nordost om var en gång en viktig del av det romerska väldets afrikanska kornbod. Då var bergen ännu skogklädda, dalbottnarna fruktbara och vattentillgången god. Vid tiden för frigörelsen från låg bergen kala, vind- och vattenerosion hade satt sina djupa spår, marken var förtorkad och ökenbildning hotade. Ett SIDA-stött projekt fick genom brunnsborrning och konstbevattning landskapsbilden att förändras till ett välmående jordbruksområde. Dock var inte problemen över. Med ett ökande antal brunnar började grundvattnet att sjunka. Brunnarna måste borras allt djupare. För att öka infiltrationen anlades en damm som samlade upp vatten till en konstgjord sjö. Grundvattensäkningen kunde stoppas för tillfället inom ett begränsat område. De vanligtvis häftiga regnen rinner snabbt ner som ytvatten från de kala bergssluttningarna och våldsamma översvämningar blir en ständigt återkommande plåga. Som motmedel till översvämningarna har ett antal fångstdammar byggts upp. Dammarnas varaktighet är dock begränsad då de sedimenteras igen av ytvattnets rika slaminnehåll. Den åtgärd som bort inleda arbetet på naturresursernas återställande får nu tillgripas i insatsernas slutskede nämligen att ge bergen tillbaka ett skyddande vegetationstäcke. Ett sådant, främst skog, binder i hög grad nederbörd genom interception och upptagning av vatten genom rotsystemet. Rötter och rottrådar bidrar till att luckra upp marken och därmed öka perkoleringen ned till grundvattnet. En snabb ytvattenavrinning förhindras och riskerna minskar för allvarliga erosionsskador och svårbemästrade slamsedimenteringar över dalbottnarnas odlingar och i dammar. Ett återskapat vegetationstäcke ger ett varaktigt resultat för en höjd markfuktighet, för bättre markvård och ökad livslängd för dammarna. Många forsknings- och observationsuppgifter återstår att genomföra för att långsiktigt kunna rätt utnyttja grundvattentillgångarna i arida och semiarida områden. Ett tätare nät av meteorologiska stationer måste till för säkrare bestämning av nederbördens mängd samt regionala och tidsmässiga fördelning. Kännedomen om geologisk uppbyggnad och lagerföljder med vattengenomsläppliga resp. täta skikt är otillräcklig för beräkning av perkoleringen ned till grundvattnet. Slutligen måste borrade brunnar förses med ett enkelt instrument av pegel-typ för kontroll och journalföring av grundvattennivåns såväl säsongs- som årliga förändringar - något som är i det närmaste helt förbisett. En sammanfattande bedömning av exploateringen av grundvattnet ger vid handen dels att detta endast kan få en begränsad lokal betydelse, dels att dess långsiktiga tillgång inte är säkerställd. Befintligt grundvatten som medel i kampen mot ökenspridning är närmast betydelselöst - risken för negativ återverkan är betydande. Kampen mot ökenspridning kräver helt andra åtgärder av uthållig och långsiktig karaktär. De måste resultera i regional och kontinental påverkan. Vegetation, markanvändning och energikällor står i ett inbördes förhållande vars närmare effekter är föga kända. Forskningsuppgifter kvarstår för att exakt kartlägga ursprung och förlopp hos den hydrologiska cykeln, koldioxidcykeln, syrecykeln och kvävecykeln, alla av grundläggande betydelse för ett återställande av markens produktivitet i de fattigaste länderna. Moderata samlingspartiet har tidigt tagit upp problematiken kring den i global skala pågående naturförstörelsen och återkommande påtalat vikten av såväl ökad forskning som att SIDA prioriterar miljö-, mark- och energifrågorna såväl i samarbetet med programländerna som i samarbete med en vidare krets av inom ramen för särskilt projektbistånd. Vårt arbete har krönts med framgång på forskningssidan genom beslut att göra en särskild forskningsinsats rörande ökenspridningen genom SAREC. Däremot har inte vårt förslag blivit tillmötesgått om ett återinförande av ett särskilt anslag för miljö, markvård och energi. Ett sådant anslag skulle på ett betydelsefullt sätt kunna vitalisera och förnya svensk biståndspolitik på detta för mänsklighetens framtid så viktiga område. vore det första steget på en långsiktig utvecklingsplan för att återställa och vidareutveckla grundförutsättningarna för markens produktionsförmåga. Behovet av en målinriktad miljöforskning till stöd för en framgångsrik u-hjälp underströks starkt vid IPU:s interparlamentariska miljökonferens i . Rekommendationerna ger uttryck för det stora behov som föreligger av samordnade insatser inom forskning och biståndsverksamhet. I särskilt hög grad gäller detta för de fattigaste länderna och utvecklingen av deras naturkapital. Kongressen var enig om att ansvaret för arbetet på att nå fram till ett effektivt samordningssystem åvilar såväl givarländer som mottagare, bilaterala såväl som multilaterala parter. Nödvändigheten av långsiktiga planeringsprogram betonades även. Satt i detta sammanhang och med gjorda erfarenheter som bakgrund framstår klart behovet av en starkare samordning mellan de svenska biståndsorganisationernas verksamheter. Biståndsforskningens tvärvetenskapliga natur måste uppmärksammas och även i få en egen professur med tyngdpunkten lagd på ämnet miljö- och markvård. Kompetensen bör ligga inom några av ämnena geografi-geologi, botanik, meteorologi och socialantropologi. Vid svenska institutioner där biståndsforskning bedrivs bör studieplatser genom medel från SAREC och vara tillgängliga för studerande från . Särskilt angelägen är utbildning inom naturmiljöområdet. Strävan i dessa länder att utveckla en egen forskning och undervisning på området skulle därmed stimuleras. Ännu saknas en nödvändig samordning mellan insatser som görs av FN, regeringar och icke-statliga organisationer. Utan samordning under en gemensam för världssamfundet gällande utvecklingsplan riskerar enskilda insatser att leda till ett inte förväntat eller rent av till ett misslyckat resultat. Skogsplantering är exempelvis ett sådant område där fara för misslyckande Mot. Här saknas ännu ett gemensamt aktionsprogram grundat på U217 rådande naturliga förutsättningar. Med tillgång till ett sådant skulle man redan vid planuppläggningen kunna välja planteringsområden med hänsyn till vanligast förekommande vindriktning så att luftströmmarnas kapacitet utnyttjas för att transportera luftfuktighet mot torrare belägna områden. olika vegetationsbältenas transpirationskapacitet har beaktats och kan ges bättre kapacitet för att öka fuktighetshalten i den luft som förs in mot mindre Valet av växter sker utifrån dessa aspekter. Mänsklighetens kunskapsluckor är fortfarande betydande vad gäller de naturlagar som bestämmer gränsen för det antopogena utnyttjandet av naturen. Vår kännedom om hur växterna genom sin transpiration påverkar klimatet är bristfällig. Samma gäller för genes och massutbyte hos koldioxidcykeln, syrecykeln och kvävecykeln. Dessa brister är ett allvarligt hinder för människan att planera och genomföra ett utnyttjande av biosfären utan att katastrofala följdverkningar blir resultatet. Närmast måste ett kunskapsuppbyggande ske som ger: ett vetande nödvändigt för att klarlägga konsekvenserna av den av människan och hennes husdjur åstadkomna förändringen av jordens växttäcke, ett vetande nödvändigt för att kunna återvinna ett överexploaterat, förnyelsebart naturkapital, ett vetande nödvändigt för att belysa de allvarliga följderna av att hugga ned jordens regnskogar och att urskillningslöst odla upp jordens savannområden, ett vetande nödvändigt för att finna rätt metod att hjälpa jordens fattigaste folk till en framtid med högre livskvalitet. De forskningsuppgifter som ligger framför oss att lösa är av den storleksordningen, att de kan fullföljas endast genom ett effektivt internationellt samarbete mellan institutioner, stater och FN. Kontakt- och informationsutbytet mellan institutioner och enskilda forskare måste utökas och underlättas. Vidgat ansvar för detta område bör läggas på i . Med den verksamhet som där redan bedrivs faller detta sig naturligt. Som en global forskningscentral i världssamfundets tjänst skulle stimulera till ökade och bättre forskningsinsatser, minska riskerna för dubbelarbete och bli en värdefull mellanhand vid forskningsresultatens överförande till praktiskt bruk. Såväl ett skydd av befintlig som en rehabilitering av förstörd naturmiljö är ofta av gränsöverskridande karaktär. Åtgärderna kan också innebära kostnader som inte kan bäras ensamt av berört land. Ej minst på folkrättens område uppstår här problem som måste lösas genom upprättande av ett juridiskt regelsystem. Ett sådant underlättar ingåendet av såväl bilaterala som multilaterala avtal ävensom upprättandet av nödvändiga, internationella konventioner. Utrikespolitiken och dess handläggande tjänstemän får här i ökande grad en ny dimension att arbeta med. De krav detta ställer på ett specialkunnande inom ej minst naturvetenskapens område innebär att särskild kompetens måste finnas även inom en utrikesförvaltning. till en sådan kompetens måste få ett meritvärde i rekryteringspolitikens Mot. 1986/87 utformning. Behovet av en starkare internationell samordning av insatserna för utvecklingshjälp och motverkande av fortsatt utarmning av naturkapital belyses av gjorda erfarenheter. Vid en 1977 av FN anordnad konferens om ökenspridning (UNCOD) antogs ett program för hur denna skulle motverkas. Programmets mål var att ha hejdat ökenspridningen. Förutsättningen var att betydande medel ställdes till förfogande för att lösa dithörande, komplicerade, biologiska, ekonomiska, politiska och sociala problem. FN:s miljöprogram () var utsett som samordnande organ, men ansvaret för genomförandet skulle vila på nationell bas. - I fortsättningen har emellertid berörda länder visat ett nedslående ointresse för aktiv medverkan i programmets genomförandet. En svag egen organisation kan vara bidragande orsak härtill. Enda påtagliga resultat av konferensen är den av ett antal regeringar bildade Club du . Denna utlovade mer än till utveckling av Sahelländerna. Även ger ett mindre bidrag till Club du . Ett nytt alternativ till lösande av främst svårartade problem togs genom FN:s extra möte med generalförsamlingen, för att diskutera kontinentens ekonomiska problem. Vid mötet antogs FN:s handlingsprogram för återhämtning och utveckling i 1986-1990. Kostnaderna för handlingsplanen, vilken sanktionerats av Afrikanska enhetsorganisationens (OAU:s) statschefer, beräknas till . Av dessa skall länderna i svara för 82,5 miljarder. I planen prioriteras utvecklingen av jordbruket och de sektorer som stöder detta. - Mot bakgrunden av alla de brister i organisation, tekniskt och vetenskapligt kunnande samt i den tillämpade ekonomiska politiken kan ifrågasättas om den ambitiösa handlingsplanen hinner att genomföras i någon större utsträckning under den kort tillmätta tidsperioden av mindre än . Än en gång kan det komma att visa sig att den politiska viljan vida överstiger den praktiska förmågan. Vid FN:s generalförsamlings 41:a möte behandlades FN-systemets biståndsverksamhet. Det skedde inom andra utskottet där i ett samnordiskt inlägg FN-systemets samordningsproblem togs upp. Som orsaker härtill framhölls främst FN-systemets uppdelning på ett stort antal organ med bristande inbördes kontakt, något som även gällde för medlemsländerna genom deras spridning av biståndsmedel genom alltför många kanaler. Samordningen av biståndet är således ställd under debatt. Det är angeläget att denna drivs vidare och leder till organisatoriska förbättringar. Till de senare hör att organ inom samma ämnesområde ges en fastare organisatorisk samarbetsplattform. I en sådan skall överensstämmelse råda vad avser den långsiktiga målsättningen samt hur medelsiktiga och kortsiktiga insatser bör ske för att främja en utveckling mot det övergripande, långsiktiga målet. Vad gäller naturresursernas behandling i utvecklingshjälpen berörs närmast sådana organisationer som UNDP, , , . En väsentligt ökad samordning av dessa organisationers verksamhet skulle ge ökad effektivitet och snabbare resultat. I första hand bör utarbetas en gemensam strategi mot förstörelse och utarmning av jordens Mot. 1986/87 förnyelsebara naturkapital. Underordnade denna strategi blir de olika U217 organens satsningar på skilda intresseområden. En så tillkommen utvecklingsplan har de bästa förutsättningarna att skapa ökad livskvalitet grundad på en uthållig avkastning anpassad till naturens egen lagbundna produktionsförmåga. Varje ingrepp i utvecklingsprocessen måste ske medvetet, planmässigt och målsökande. Planeringen måste bygga på kunskap om tidigare utveckling och om nuvarande situation. Utifrån det materialet fastställs sedan en målkatalog och dras tillämpliga strategier upp. Arbetet härmed innehåller fem huvudfaser: upprättande av en tillgångsförteckning; val av mål och strategier; programmering; genomförande samt utvärdering. Utvecklingsplaneringen måste ges en fastare organisatorisk form om man vill förhindra en fortgående naturförstörelse och om målet skall vara att återskapa naturens produktionskraft där den redan gått förlorad. För denna form av övergripande utvecklingsplanering måste ansvaret läggas på ovan anförda FN-organ. De av dem gemensamt uppställda planförslagen bör föreläggas generalförsamlingen för granskning och beslut. En så upprättad utvecklingsplan för naturmiljön blir styrande för nationella utvecklingsplaner, utvecklingsprogram och utvecklingsprojekt. Framtagandet av sådana underlättas. Material inhämtat för upprättande av den övergripande utvecklingsplanen kan användas och vid behov kompletteras. Därtill kan den i övergripande sammanhang utarbetade och prövade metodiken även tillämpas för framtagande av utveckingsplaner på lägre nivå. Oberoende av planperiodens längd, om den är kort - (upp till ), mellan - (två till ) eller långsiktig (), ingår den som ett led i ett större system, där samverkan på olika nivåer ger minskade kostnader, förhindrar större felplaneringar och når en snabbare måluppfyllelse. Som redan redovisats i avsnittet - en döende kontinent, återstår många såväl vetenskapliga som implementationsproblem att lösa innan materialet för en väl underbyggd, övergripande utvecklingsplan står till förfogande. Endast genom internationell samordning och samverkan står dessa brister att övervinna inom rimlig tid. En fundamental tanke hos var att det måste finnas en objektiv fysisk värld, som fungerade oberoende av människan. Att finna lagarna som styr denna fysiska värld är ett nödvändigt mål för människan och hennes framtida överlevnad. Att bidra till att finna dessa lagar utgör ett led i den moderata utvecklingspolitiken och däri ingående globala miljötänkande. Ett brett internationellt miljöansvar kan därtill förväntas bli en mäktig fredsskapande faktor genom att mera rikta intresset mot bekämpningen av naturförstörelse , som , mot militär upprustning och maktbalans. Med hänvisning till vad sorn ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att svensk u-hjälp i ökad utsträckning skall styras av en integrerad utvecklingsplanering i vilken en aktiv samverkan eftersträvas mellan insatsarbetets fem grundstenar: fattigdomsorientering, medverkan av befolkningen, landsbygdsutveckling, grundbehovsstrategi och självtillit, 2. att begär att regeringen tar initiativ till att minska reservationernas storlek i syfte att öka beviljade biståndsanslags effektivitet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att betydande stimulans måste ges åt en systematisk forskning och dokumentation rörande sambandet mellan underutveckling och global miljöförstöring enligt vad som i motionen anförs, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att i berörda fora skall verka till att jordens regnskogar bevaras, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att svenskt bistånd i ökad utsträckning ges en långsiktig inriktning där även kortsiktiga insatser inordnas under långtidsmålsättningen, 6. att beslutar att återinföra inom biståndsanslaget en särskild anslagspost för miljö, markvård och energi, 7. att begär att regeringen tar initiativ till att i öppna studieplatser för studerande från för utbildning i biståndsforskning inom främst naturmiljöområdet, 8. att begär att regeringen i FN tar initiativ till att en gemensam strategi utformas mot förstörelse och utarmning av jordens förnyelsebara naturkapital, 9. att som sin mening ger regeringen till känna att en ökad samordning måste åstadkommas inom utvecklingshjälpen mellan FN, regeringar och icke-statliga organisationer.