mot · GA02sf110 · 1987-03-26 00:00:00 — Motion till 1986/87: Sfi 10 Förslag om uttag av socialavgifter på vinstandelsmedel (prop. 1986/87:107) I proposition 1986/87:107 föreslår regeringen att arbetsgivaravgifter skall tas ut på de bidrag arbetsgivare lämnar till en s. k. vinstandelsstiftelse. Propositionen bygger på en uppenbar sammanblandning av begreppet vinstandel med lön. Den bör därför avslås av . Propositionen har inte föregåtts av någon grundlig utredning, vilket kan förklara dess påtagliga brister. Statsrådet skriver att en arbetsgrupp inom till chefen för överlämnade en promemoria (Ds Fi 1983:21) vari bl. a. föreslogs att vissa avgiftsfria inkomster skulle belastas med en särskild grundavgift till socialförsäkringen, nämligen när en arbetsgivare lämnar bidrag till en stiftelse vars ändamål är att tillgodose ekonomiska intressen hos de anställda eller tidigare anställda hos arbetsgivaren. Detta innebär att bidrag som lämnas inom ramen för s. k. företagsanknutna vinstdelningssystem skulle belastas med grundavgift. Promemorian sägs ha remissbehandlats. Hur omfattande denna remissbehandling varit anges ej. Efter denna, förmodligen mycket begränsade remissbehandling, har en beredning i ägt rum med sikte på att efter lagrådsremiss förelägga ett sådant förslag. Under denna beredning sägs att vissa upplysningar och synpunkter har erhållits vid underhandskontakter med bl. a. representanter för den till knutna stiftelsen och för . I skrivelse till regeringen har bl. lämnat synpunkter i ämnet. (s. 10-11) Det torde vara unikt att en proposition i ett så genomgripande ämne föreläggs efter en så begränsad utredning och remissbehandling. Förfarandet synes strida mot RF:s krav på väl utredda förslag innan de läggs på bord. Uppgiften att vissa upplysningar och synpunkter erhållits vid underhandskontakter tyder på att regeringen tagit lätt på uppgiften att grundligt utreda frågan. Detta bekräftas också av uppgiften att sedan förslaget utarbetats inom har och under hand fått ta del av förslaget och yttrat sig över detta. I sin allmänna motivering till förslaget skriver statsrådet att i ett stort antal företag åtgärder vidtagits för att genom vinstdelning tillgodose ekonomiska intressen hos resp. företags anställda (s. 11). Det är ingalunda för att tillgodose anställdas ekonomiska intressen 1 1986/87 Sfi10115 1 1986187.3 sami. som vinstandelssystem initierats i ett antal företag. Det ankommer på den Mot. enskilde och på dennes ombudsmän eller talesmän att i alla sammanhang Sfi 10 tillgodose egna ekonomiska intressen. Företagen engagerar sig inte i den enskildes ekonomiska intressen. kan göra är att genom extra belöningar av skilda slag visa sin erkänsla för de anställdas arbete och solidaritet med företaget. Stipendier är en sådan form av uppmuntran som rimligen inte leder någon vettig människa till tanken att påstå att företaget därigenom tillgodoser den anställdes ekonomiska intressen. Statsrådet skriver också, men alldeles riktigt: Avsikten med sådana åtgärder har uppgivits vara att göra de anställda delaktiga av företagets resultat, öka produktiviteten, sprida det individuella ägandet i företaget och öka känslan av samhörighet med företaget (s. 11). De anställda har självklart intresse av att företaget går bra, att företaget lämnar god avkastning och därför kan redovisa vinst. Detta intresse föreligger oavsett om vinstdelning eller ej. De anställdas främsta ekonomiska intresse är att få god lön för sitt arbete, vilket förutsätter att företaget går med vinst, såvida det inte är fråga om ett statligt företag, som kan täcka sina förluster via statsbudgeten. Talet om att tillgodose ekonomiska intressen hos resp. företags anställda är befängt och uppenbarligen betingat av statsrådets svårigheter att argumentera för en dålig sak. Det är elementärt att de anställdas ekonomiska intressen i första hand tillvaratas av den enskilde själv, i andra hand av den enskildes intresseorganisationer och i tredje hand av stat och kommun. Företagens uppgift är att tillgodose företagets ekonomiska intressen. Och det kan bl. a. göras genom att vid goda vinster låta de anställda bli delaktiga i vinsten. Statsrådets svaga argumentering för propositionen bygger sålunda på en förvanskad framställning av faktiska förhållanden. Därför är det angeläget att icke låter sig förledas av den vilseledande argumenteringen utan ser till fakta. I propositionen skriver statsrådet vidare: De företag som använder vinstandelsstiftelser kan på ett billigare sätt knyta till sig arbetskraft än de företag som väljer att konkurrera enbart med lön och andra förmåner som är belagda med arbetsgivaravgifter. kan detta leda till en snedvridning av konkurrensförutsättningarna företag emellan. (s. 12) Detta påstående är klart felaktigt. Det är ju tvärtom så att de företag som betalar vinstandelar totalt sett betalar en större summa pengar till sina anställda än de företag som inte har ett överskott som är tillgängligt för vinstdelning. Följaktligen kan inte hävdas att företag som infört vinstandelsstiftelser på ett billigare sätt knyter till sig arbetskraft. Betecknande är att statsrådet skriver de företag som använder vinstandelsstiftelser. Det är inte alls fråga om att använda dessa stiftelser i konkurrenssyfte. Stiftelserna har ju tillkommit i ett givet konkurrensläge och är en följd av att man i efterhand kunnat konstatera att företaget gått bra och därför beslutat om avsättning till stiftelse. Lika felaktigt är påståendet att systemet med vinstandelsstiftelser kan leda till en snedvridning av konkurrensförutsättningarna företag emellan. Tvärtom bör de ha effekten att leda till en bättre allokering av arbetskraften när stiftelserna väl inrättats. Då kan tänkas att ett vinstgivande företag lockar till sig mer kvalificerad arbetskraft, vilket är samhällsekonomiskt riktigt och inte någon snedvridning. Statsrådets ohållbara argumentering för propositionens förslag framgår också av följande påstående: Det är också så, att samhällets fördelningspolitik i stor utsträckning bygger på arbetsgivarnas avgifter till den allmänna försäkringen. Om allt fler företag väljer att ersätta sina anställda med avsättningar till vinstandelsstiftelser urholkas detta fördelningssystem. Risken är då stor att många människor blir utan tillräckligt stöd vid eventuell sjukdom eller efter pensionering. (s. 12) Det är häpnadsväckande att ett så orimligt påstående kan framföras i en proposition förelagd riksdag. För det första bedriver inte samhället någon fördelningspolitik. Den socialdemokratiska regeringen söker göra det, liksom LO och andra arbetstagarorganisationer. Och denna fördelningspolitik bygger självklart på de löner som överenskoms och inte på arbetsgivarnas avgifter till den allmänna försäkringen. Det är därför orimligt att påstå att fördelningssystemet urholkas genom tillkomsten av vinstandelsstiftelser. Tvärtom bör dessa stiftelser betraktas som en marknadsbetingad komplettering till den stela lönebildningen i . innebär stiftelserna givetvis en försvagning av den s. k. solidariska lönepolitiken, som ju motsätter sig att de anställda belönas med hänsyn till företagens lönsamhet och betalningsförmåga, dvs. med hänsyn till de faktiska förhållandena på arbetsmarknaden. Statsrådet anför att de anställda i lönsamma företag gynnas i förhållande till anställda i andra företag (s. 12). Detta är givetvis obestridligt men efter detta konstaterande anför statsrådet att företaget uppnår, genom att slussa ersättningarna till de anställda för utfört arbete via en vinstandelsstiftelse, omotiverade lättnader i socialavgiftshänseende (s. 1213). Detta påstående är fortfarande felaktigt. Vinstandelar utgår inte för utfört arbete. För utfört arbete utgår avtalsenlig lön, även om företaget gått med förlust. Vinstandelar utgår om företaget under verksamhetsåret givit vinst, vilket man inte vet något om när verksamhetsåret börjar. Statsrådet fortsätter emellertid sin befängda argumentering och anför: Vinstandelssystemen befäster orättvisorna på arbetsmarknaden, som riskerar att delas upp i företag med vinstandelssystem och företag utan. Detta drabbar framför allt de anställda i små företag med dålig lönsamhet. (s. 13) Enligt statsrådets underliga sätt att se på arbetsmarknaden borde alla företag gå med lika stor vinst (eller förlust) för att inte orättvisor skall uppstå! Argumenteringen är naturligtvis ohållbar och avslöjar statsrådets avsikt. I varje ekonomiskt system kommer vissa företag att gå med vinst - förhoppningsvis flertalet - medan vissa företag - förhoppningsvis fåtalet - går med förlust. Det är då ett samhällsekonomiskt intresse att arbetskraften vid de förlustbringande företagen överförs till de lönsamma företagen. Detta är en grundläggande förutsättning för ekonomisk tillväxt, utveckling och omvand 1986/87 Sfi 10 ling av näringslivet - en omvandling som socialdemokrater i andra samman- Mot. hang ihärdigt säger sig eftersträva. Den solidariska lönepolitiken har för Sfi 10 övrigt delvis åstadkommit detta genom att de olönsamma företagen ej kunnat betala de löner som därigenom överenskommits och följaktligen tvingats till nedläggning eller i konkurs. LO har också förklarat att detta varit en av avsikterna med den s. k. solidariska lönepolitiken. Ingenting säger att anställda i små företag skulle bli särskilt orättvist behandlade av ett system med vinstandel. Tvärtom visar den ekonomiska utvecklingen i alla marknadsekonomier att det är inom småföretagen som förutsättningarna för ekonomiskt framåtskridande skapas först. Det var också inom mindre företag som systemet med vinstandelar initierades. Statsrådets slutsats att det bidrag en arbetsgivare lämnar till vinstandelsstiftelse bör behandlas som lön, förblir, trots upprepade påståenden, ohållbart: Bidraget är avsett att komma de slutliga mottagarna till del på grund av anställningen och som erkänsla för arbete som utförts för arbetsgivarens räkning, dvs. det är realiter fråga om ersättning för utfört förvärvsarbete. Det förhållandet att medlen slussas över till den anställde via en juridisk person bör inte skymma bidragets egentliga innebörd (s. 13). Det är inte på grund av det arbete som utförts som vinstandel kan utbetalas. Det är på grund av att företaget till följd av marknadssituationen gjort goda vinster. Och det beror dels på att produkten är efterfrågad, dels på marknadssituationen. Det arbete som den anställde utfört , är ingen som helst garanti för att företaget också kan redovisa vinst. Förutsättningen för vinst är att företaget lyckas ta ut priser som väl överstiger produktionskostnaderna, vilket i sin tur beror på marknadssituationen. Om det finns flera företag på marknaden och alla är lika produktiva, och om de anställda är lika arbetsamma, kommer inget företag att visa någon vinst och några vinstandelar kommer följaktligen inte att utbetalas. Intressant är att statsrådet i av klarsyn även erkänner dessa ovan anförda, grundläggande och självklara förhållanden. Det är när statsrådet tar upp frågan om att en anställds andel i vinstandelsstiftelse bör påverka sjukpenningens storlek. Då anförs nämligen följande: Man råkar emellertid i svårigheter om man vill låta en anställds andel i en vinstandelsstiftelse påverka sjukpenningens storlek. Den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) utgörs enligt 3 kap. 2 § AFL av den 'årliga inkomst i pengar eller naturaförmåner, i form av kost, bostad eller bil, som en försäkrad kan antas komma att tills vidare få för eget arbete'. Beräkningen av SGI bygger således på en prognos om inkomsten av eget arbete framöver. Beträffande rätten till vinstandel går det knappast att göra någon motsvarande uppskattning på förhand. Den anställdes andel i vad som tillförs stiftelsen genom arbetsgivarens bidrag bestäms inte förrän efter utgången av det år som givit upphov till överföringen (vinståret). Andelen beror alltså inte på eget framtida arbete. (s. 14) Statsrådet förtydligade ytterligare sin desavouering av sin tidigare argumentering genom att göra följande, helt riktiga påpekande: "Har den anställde under vinståret kvalificerat sig för andel tillgodogörs han denna oavsett senare sjukdom. Något inkomstbortfall inträffar således inte i ett sådant fall, vilket ju är själva grunden till att sjukpenning utgår. Att göra en Mot. anställds andel sjukpenninggrundande strider därför mot grundtanken inom Sfi 10 Med hänsyn härtill anser jag att det inte är möjligt att lägga andelen till grund för SGI-beräkningen. Jag föreslår därför att förvärv av andel i vinstandelsstiftelsen inte skall grunda rätt till sjukpenningförmån. Grundligare och mer övertygande kan statsrådet inte desavouera sin tidigare argumentering för att vinstandel skall betraktas som lön. För vore vinstandel lika med lön, skulle självfallet även sjukpenningen grundas på denna andel! Med hänsyn härtill borde det vara lätt för att avslå propositionen med förslag om uttag av socialavgifter på vinstandelsmedel. Med åberopande av vad i motionen anförts hemställs att beslutar avslå regeringens proposition 1986/87:107 med förslag om uttag av socialavgifter på vinstandelsmedel. 1 * 1986187.