ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02ju706 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju706 Motivering av beslut, m. m. Enskild, som lämnar eller sänder rättsärenden till rättslig myndighet, får ej någon form av bekräftelse på att ärendet mottagits och kan behandlas. Ej heller informeras den enskilde om var och av vem ärendet handläggs eller när ärendet kan förväntas bli avgjort. Visserligen kan upplysningar erhållas per telefon. Men det beror på den enskilde om han alls skall få information om ett ärende, som berör honom. Utebliven information eller dröjsmål kan ofta ha eller få betydande konsekvenser för den enskilde - inte minst ekonomiska sådana. Servicen från myndigheterna (allmänhetens tjänare) mot enskilda förefaller i dessa hänseenden obefintlig, och förhållandet måste betraktas som otillfredsställande. En enkel serviceåtgärd skulle kunna vara att vid registrering av inkommande ärende upprätta ett mottagningserkännande (se bilaga), som tillställs den som inlämnat ärendet. Erkännande bör, förutom att vara ett kvitto på mottagen handling, innehålla uppgifter om handläggare, en uppskattning av när handläggning/förhandling kan beräknas ske och om vem som vid behov kan ge upplysningar. Erkännandet kan med fördel göras på en enkel, förtryckt blankett, som i kopia följer ärendet. Erkännandet kan kanske understundom också påminna handläggaren om att ärendet kan beröra en enkel människa, som kanske med bävan eller förväntan ser fram mot ett för honom kanske livsavgörande rättsbeslut. Angivande av skäl för beslut I rättsärenden, som avgörs genom dom, anges domskäl omsorgsfullt. Detta uppenbarligen för att inblandade parter skall förstå grunderna för rättens avgörande som ledning för eventuellt fortsatt agerande. Vid vade- eller besvärsmål som kräver prövningstillstånd ges ej motivering när sådant tillstånd ej beviljas. Enligt muntligt besked av en företrädare för hovrätten över och skulle praxis vara att sådant avslag ej skulle tarva motivering - i varje fall inte till den, som begärt prövning. Förklaringen kanske har varit ett utslag av studentikost skämtlynne. För den som berörs rimmar utebliven information om beslutsskäl illa med strömningarna i dagens informationssamhälle. Ett rimligt krav är att beslut om utebliven prövning - lika väl som en dom Detta inte minst som ledning för den som anfört besvären i sitt fortsatta agerande. Annat skulle tolkas som nonchalans från rättsmyndighets sida mot den enskilde. Med åberopande av vad i motionen anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att mottagningserkännande tillställs målsägare vid besvär hos rättsmyndighet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts att vid icke beviljat prövningstillstånd" avslagsskälen utförligt motiveras till målsägären. 1986/87 Ju706 (Postnr) (Postanstalt) (Arbete) (Bostad) Rotel/Avd: Upplysningar kan lämnas av: Målet beräknas kunna behandlas Till: Målsägare Handläggare (ev)
mot · GA02ju707 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju707 m. fl. Juridiskt biträde åt kvinnliga våldsoffer Alla kvinnor som utsätts för allvarliga sexuella övergrepp bör få rätt till ett eget juridiskt biträde. Detta vöre en avsevärd förbättring för en stor del av de kvinnor som vänder sig till landets kvinnojourer och kvinnohus. Det är i högsta grad angeläget att även de kvinnor som utsätts för misshandel av sin man, sambo, f. d. man eller f. d. sambo får möjlighet att få den juridiska hjälp och stöd ett målsägandebiträde utgör. Nämnda brott anses ofta som så lindriga att rätten ej förordnar rättshjälpsbiträde åt kvinnan. Hon har alltså bara åklagare att lita till under huvudförhandlingen. En åklagare som ofta är stressad och inte ens hinner prata med kvinnan före rättegången. Då både brottet och det rättsliga efterspelet ofta är en mycket svår upplevelse för kvinnan är det av största vikt att hon har någon vid sin sida som kan förbereda henne inför rättegången och komplettera eller förtydliga själva händelsen från målsägandes synpunkt under rättegången. Det juridiska biträdet kan också gå igenom rättegången med kvinnan efteråt och förklara den för henne. Rättegången har ju inte bara den funktionen att rättvisa skall skipas, den skall också fungera som en upprättelse för kvinnan/offret. För att den skall kunna fungera så krävs att kvinnan förstår det som händer. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av juridiskt biträde i vissa fall. () ()
mot · GA02ju708 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju708 Huvudförhandling i brottmål efter rättspsykiatrisk undersökning 1986/87 Ju708716 Rättspsykiatrisk undersökning kommer ofta till stånd i omfattande och tidskrävande brottmål. Undersökningen beslutas av domstolen. Så sker, om den tilltalade befunnits skyldig till brottet och undersökningen kan antas få betydelse för bestämmande av brottspåföljd eller i annat hänseende för målets avgörande (2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål). Beslut om rättspsykiatrisk undersökning förutsätter som nämnts att skuldfrågan är klarlagd. Själva undersökningen tar . Sedan utlåtandet över undersökningen kommit domstolen till handa, måste i princip rättegången tas om från början. Uppgår uppskovet i handläggningen , måste nämligen - med visst undantag - ny huvudförhandling hållas (46 kap. 11 § ). Kravet på att rättegången skall tas om från början framstår icke längre som meningsfullt. Domstolen harju redan funnit den tilltalade skyldig till brottet. Varför skall då skuldfrågan prövas vid samma domstol? Vid ny huvudförhandling skall målet i princip företas till fullständig handläggning (46:13 RB). Allt måste med andra ord tas om från början. Vittnen måste kallas in på nytt. Målsäganden har att berätta om den rättskränkning för vilken hon varit utsatt, något som kan framkalla nytt psykiskt lidande särskilt om målet gäller våldtäkt eller liknande. Hela rättsapparaten måste även i övrigt ansträngas - vid samma domstol. Nuvarande ordning med dubbla rättegångar bör omprövas. Den första huvudförhandlingen bör avslutas med sakerförklaring och beslut om att påföljdsfrågan skall avgöras först sedan rättspsykiatrisk undersökning utförts. Beslutet i skuldfrågan (sakerförklaringen) skall kunna överklagas till hovrätten på vanligt sätt. Sedan utlåtandet kommit domstolen till handa, avkunnar domstolen - som om möjligt bör ha samma sammansättning som vid den föregående förhandlingen - sin dom. En annan möjlighet synes vara att uppskov som föranleds av rättspsykiatrisk undersökning får oavsett dess längd ske inom ramen för den pågående huvudförhandlingen. Denna fortsätter med andra ord sedan utlåtandet inkommit. Nuvrande ordning är ej ändamålsenlig och belastar rättsväsendet helt i onödan. Den nya huvudförhandlingen enligt dagens ordning innebär icke heller ett ökat mått av säkerhet vid bevisvärderingen med hänsyn till den möjlighet som föreligger att vid det tillfället framlägga viss muntlig bevisning genom förhörsutsagor från den första förhandlingen. 1 1986/87. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av som föreslås i motionen.
mot · GA02ju709 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju709 och (vpk) Rättegångskostnader i brottmål där enbart målsägande för talan När det gäller rättegångskostnader i sådana mål där enbart målsäganden för talan tillämpas tvistemålsreglerna beträffande ansvaret för rättegångskostnaderna. Detta betyder enligt huvudregeln att den part som förlorar målet är skyldig att ersätta motparten för hans rättegångskostnader. I fråga om ett enskilt åtal som inte leder till fällande dom måste således målsäganden stå inte bara för sina egna rättegångskostnader utan även för motpartens. Detta gäller även om motpartens kostnader förskotteras av statsverket, som fallet t. ex. är med arvode till offentlig försvarare. Även om målsäganden vinner målet kan han i realiteten drabbas av en ekonomisk förlust. Rätten skall då visserligen förordna att kostnaderna för den dömdes försvar skall betalas av denne eller stanna på statsverket men staten har inte skyldighet att ersätta målsägandens egna rättegångskostnader. Ofta har den dömde inga egna tillgångar, och målsäganden har således inte någon praktisk möjlighet att få ersättning för sina kostnader av honom. Detta är givetvis ett dilemma även i vanliga tvistemål. De ekonomiska konsekvenser som kan uppstå vid enskilt åtal blottades i samband med det s. k. Johan-målet. Mycket stora kostnader drabbade den part som väckte åtalet, trots att fri rättegång meddelats. Om inte fri rättegång meddelats skulle kostnaderna ha blivit ännu högre. Kostnaderna i detta fall gällde den misstänktes försvarare i underrätt och hovrätt. Även om kostnaderna genom särskilt beslut kan komma att stanna på statsverket, kvarstår bristerna i nu gällande regler. Möjlighet att väcka enskilt åtal är ett komplement till de vanliga vägarna för domstolsprövning. Om åklagare bedömt att åtal ej bör väckas, kan det likväl i vissa fall vara motiverat att en enskild har möjlighet att få frågan prövad i domstol. Problemen vid bedömningen huruvida åtal bör väckas kan belysas med att i ovannämnda fall kom tingsrätt och hovrätt till skilda beslut, vilket tyder på gränsdragningsproblem i sådana frågor. Enligt vår mening bör en möjlighet öppnas i lagen så att även med friande dom i ett mål, där enskild fört ansvarstalan, kostnaderna för offentlig försvarare skall kunna stanna på statsverket. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär en översyn av reglerna om rättegångskostnader i brottmål där enbart målsäganden för ansvarstalan, i syfte att möjliggöra att sådana kostnader i vissa fall kan betalas av statsverket. (vpk) (vpk) 1986/87 Ju709
mot · GA02ju710 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju710 och i (c) Underrättelse om dom i brottmål Rättssäkerheten har blivit alltmer aktuell i debatten. Det har därvid blivit uppenbart att det finns ett behov inte bara av att värna rättssäkerheten utan även av att förstärka denna på olika områden. Detta gör sig särskilt gällande på straffrättens område. Ett omistligt inslag i rättssäkerheten för den som döms i ett brottmål är att få reda på skälen till varför han dömts. I detta avseende tillgodoser reglerna i och anknytande författningar inte fullständigt den dömdes intresse i saken. I fråga om skriftlig underrättelse om domens innehåll innebär reglerna nämligen att domstolen inte är skyldig att sända hela domen till den dömde. Enligt förordningen (1978:373) om skyldighet för domstol att underrätta part om dom i brottmål m. m. skall i princip endast domslutet sändas till den dömde. Enligt vår mening bör den dömde självfallet erhålla hela den skrivna domen såvitt den berör honom. Många domstolar, men inte alla, tillämpar för övrigt självmant en sådan ordning. Det måste vara angeläget att domstolar sänder hela domen till den dömde. När justitieutskottet behandlade den här frågan vid föregående ställde man sig mycket välvillig. Man avvaktade emellertid förslag från eftersom frågan då var under övervägande där. Något sådant förslag har emellertid ännu ej kommit. Enligt vår mening är detta ingen fråga av komplicerad natur men däremot av stor betydelse för den enskilde, varför det inte borde fordras några större utredningar för att fatta beslut. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skriftlig underrättelse om dom i brottmål. () ()
mot · GA02ju711 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju711 och () Försäkring av nämndemän Landets nämndemän, ca 8 000 personer, betraktas inte som arbetstagare hos staten och omfattas inte heller av de statliga kollektivavtalsförsäkringarna. Nämndemännen saknar i sin egenskap av nämndemän den hos andra stora grupper självklara trygghetsförsäkringen. Verkligheten är den att en nämndeman som skadas i tjänsten som nämndeman även om vederbörande via sin civila ordinarie yrkesutövning omfattas av sådan försäkring ändå saknar ett försäkringsskydd. Det har visat sig att många nämndemän skadats på väg till eller från eller rentav i domstolen. Då flera av dessa saknat egen olycksfallsförsäkring har frågan om ett kollektivt skydd i form av en försäkring för nämndemännen väckts. Upprepade gånger har nämndemännens riksförbund försökt att få försäkringsfrågan löst - dock utan framgång. Enligt den senaste förklaringen från påstod man därifrån att nämndemännen är i samma utsträckning som andra förvärvsarbetande försäkrade enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Detta är en helt felaktig uppgift. Arbetsskadeförsäkringen omfattar skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, olycksfall vid färd till eller från arbetsstället samt viss smitta. Genom lagen ersätts bl. a. inkomstförlust, kostnad för vård och behandling och efterlevandelivränta. Men det väsentliga är att de relaterade förmånerna endast utgår till vederbörande i utövandet av dennes civila yrke i egenskap av arbetstagare och inte när nämndemannauppdraget utövas. Därmed står det klart att landets nämndemän står utan försäkringsskydd om man inte själv tecknat en privat olycksfallsförsäkring. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att lösa nämndemännens olycksfallsförsäkring.
mot · GA02ju712 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju712 m. fl. Tingsrätts sammansättning i vissa mål De politiska församlingarna börjar nu i ökad utsträckning inse att nämndemän inte enbart skall vara män utan även kvinnor. Utan tillgång till aktuell statistik vågar vi påstå att männen är i majoritet inom nämndemannakåren. Utvecklingen torde emellertid numera ha gått så långt, att möjlighet finns att föreskriva att tingsrätt och hovrätt i brottmål och när kvinna är part, vari nämnd skall delta, skall ha sådan sammansättning att båda könen är representerade. Detta torde vara särskilt viktigt vid handläggning av sexualbrott och kvinnomisshandel men även när en kvinna är åtalad eller part. Det ankommer på utskottet att utarbeta författningsändring. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att i 1 kap. 3 § och 2 kap. 4 § samt i 15 kap. 29 § och 30 a § införs bestämmelser om att bland tjänstgörande nämndemännen båda könen skall vara representerade. () ()
mot · GA02ju713 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju713 m. fl. (s) Rätten till offentlig försvarare Det har framförts stor oro över att offentliga försvarare förordnas av domstol i alltför liten utsträckning. Kritiken har varit stark på den grunden att detta främst drabbar de svagare parterna. Andelen privata försvarare har även ökat påtagligt . Allvarligast är dock att mer än en tredjedel eller (1985) av dem som döms till fängelse saknar offentlig försvarare. Detta är en minskning . En stor del av dessa har dömts för rattfylleri. Med hänsyn till den kraftiga opinion som finns mot detta brott och att den stora majoriteten av dem som begår dessa brott är alkoholiserade behövs offentlig försvarare i dessa mål i betydligt större utsträckning än vad som är fallet. I övrigt förekommer den största minskningen i stöldmål. Även här behövs i långt större utsträckning offentlig försvarare. Allvarligt är också den betydande rättsolikhet, som förekommer i olika delar av landet då det förordnas offentlig försvarare av tingsrätt. Försvarare förordnas i betydligt mindre utsträckning exempelvis i . Det är för många en klen tröst att det går att överklaga. Många drar sig för detta på grund av kostnader och obehag. En mycket stor del av dem som saknar offentlig försvarare döms till skyddstillsyn. Här har minskningen av offentliga försvarsförordnanden varit markant. En skyddstillsyn kan vara en för den enskilde ingripande påföljd i synnerhet då den förenas med föreskrifter av olika slag, som gäller den personliga integriteten och rörelsefriheten. Justitieministern avser inte enligt proposition 1986/87:100 bil. 4 att föreslå någon lagändring. En mycket stark opinion, även bland domare och advokater, anser att rättssäkerheten har försämrats på grund av minskningen av förordnanden av offentlig försvarare. De nuvarande reglerna om rätt till offentlig försvarare är alltför snäva. Det erfordras en väsentlig utvidgning av denna rätt. Likheten inför lagen kräver att en mer betryggande ordning finns. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen angetts om behovet av en väsentlig utvidgning av de lagliga möjligheterna att få offentlig försvarare i brottmål. () () () 1986/87 Ju713
mot · GA02ju714 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju714 och () Ekonomiskt stöd till nämndemannaorganisation () är en sammanslutning av i princip alla med nämndemannauppdrag i , ca 7 500, varav de flesta, , är betalande medlemmar. Förbundet har till uppgift att bl. a. informera nämndemännen om allt som rör deras uppdrag, vara remissinstans, tillvarata nämndemännens intressen och ta initiativ till olika aktiviteter som kan gagna nämndemännen i deras uppdrag (80 lokalföreningar finns). Det viktigaste organet härför är förbundets tidning - Nämndemannen - som utkommer med 4 nummer Den har den existerat arbetats upp till en mycket bra förbundstidning, som väl fyller sin uppgift som informationsorgan och utkommer i en upplaga på ca 9 000 ex. Ett problem för nämndemannaorganisationerna har varit det oklara huvudmannaskapet. Nämndemännen är politiskt valda men avlönas med magra arvoden av (staten). ger NRF ett anslag av . Medlemsavgifter till förbundet uppgår i runda tal till . Då produktionen av tidningen haft ständigt ökade kostnader har föreningens ekonomi kommit på obestånd. NRF har ett underskott på ca . (ungefär vad ett nummer av tidningen kostar att producera). hotas den ur utbildnings- och allmän policysynpunkt värdefulla tidningen av nedläggning om inte en godtagbar ekonomisk lösning kan tillskapas. Mer resurser behövs. Nämndemännen i domstolarna har en lång tradition i vårt land och utgör den äldsta folkliga institutionen. I ett starkt föränderligt samhälle är det av stor vikt att även nämndemännen är i takt med förändringarna. Det är därför väsentligt att den frivilliga organisationen även fortsättningsvis kan utge medlemstidningen och därmed fortsätta med sitt interna utbildningsarbete i rättvisans tjänst. Med det ovan anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som framförts angående stöd till nämndemännens organisation.
mot · GA02ju717 · 1987-01-26 00:00:00 — 1986/87 :Ju717 m. fl. (m) Skatteprocessen 1986/87 Ju717 722 Med hänvisning till vad som anförts i motion I986/87:Sk723 hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om införande av straffansvar för tjänstefel, 2. att hos regeringen begär förslag om ersättning för kostnader i skatteprocessen enligt vad som anförts i motionen. () () () () () () 1 1986/87. Nr Ju 717- 722
mot · GA02ju718 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju718 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Jo802 hemställs att begär att regeringen återställer rättshjälpen för enskilda miljömål.
mot · GA02ju720 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju720 Rätten till offentlig försvarare Enligt gällande lag skall offentlig försvarare utses om det är tveksamt vilken påföljd som skall utdömas och om påföljden kan bli annan än villkorlig dom eller böter eller dessa påföljder i förening. har kritik framförts över att andelen offentliga försvarare utsetts i alltför begränsad omfattning. Framför allt har det ansetts att det blir de sämst lottade i samhället som drabbas. Oavsett riktigheten i denna bedömning är det allvarligt att av dem som döms till fängelse saknar offentlig försvarare. Särskilt i rattfyllerimål är andelen här hög. Även bland dem som döms till skyddstillsyn saknar många offentliga försvarare. Eftersom en skyddstillsyn kan leda till betydande följder för den tilltalade, är även i detta avseende rättsjämlikheten hotad. Rättssäkerheten är på grund av den nuvarande ordningen i fara, en uppfattning som delas av en stark opinion, bland dem även advokater, nämndemän och domare. Gällande regler om rätt till offentlig försvarare måste ändras. En betydande ökning av denna rätt är nödvändig. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av förbättrade möjligheter att få offentliga försvarare.
mot · GA02ju721 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju721 m. fl. (m, fp, c) Ersättning för rättegångskostnader i taxeringsprocessen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Sk726 hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts i fråga om rätten till ersättning för processkostnader i taxeringsprocessen. Brilla Bjelle (fp) () () () orlof (m)
mot · GA02ju801 · 1987-01-13 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju801 Kostnaderna för brott mot enskilda 1986/87 Ju801802 De totala kostnaderna för samhället i vad gäller brott mot enskilda är okända. Det finns därför grundad anledning för att av regeringen begära en utredning som klarlägger omfattningen av dessa kostnader. Med anledning av vad som i motionen anförs hemställs att hos regeringen begär en utredning av de totala kostnaderna för samhället i vad gäller brott mot enskilda. 1 1986/87.3 sami.
mot · GA02ju803 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju803 m. fl. Skyddande av misshandelsoffer Mot* 1986/87 Ju803-811 har ett antal fall uppmärksammats där misshandlade kvinnor år förföljs av sina nuvarande eller f. d. män/sambor. Detta är tyvärr ingen ny företeelse utan har förekommit mer eller mindre i tysthet i många, . Orsaken till att det nu kommer under allmän debatt är det allt råare våldet och som en kulmen det s. k. Hälsingborgsmordet där en misshandlad kvinnas föräldrar hjälpte till att mörda mannen/ svärsonen. Om en misshandlad kvinna övervinner sin rädsla och anmäler sin plågoande kvarstår ofta hotet om förföljelse. Många är de kvinnor som ensamma eller tillsammans med sina barn får bryta upp från sin miljö, byta bostad och arbete eller skola, söka ha hemligt telefonnummer, hemlig adress, t. o. m. tvingas att bli helt anonyma i tillvaron med allt vad det innebär av psykisk press. Det kan inte få fortsätta att vara så att den misshandlade en stor del av sitt återstående liv skall fly från allt för att klara sig ifrån såväl psykisk som fysisk misshandel. I andra länder kan den som döms för misshandel även dömas till att inte ha rätt att söka upp sitt offer med omedelbar risk för att ånyo straffas. I finns inte motsvarande lagstiftning. En invändning mot en sådan är att man aldrig kan hindra den som verkligen vill begå brott. Alla möjligheter att skydda misshandelsoffer för ytterligare förföljelse måste emellertid prövas. Med anledning av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om att ett lagförslag i syfte att förhindra förföljelse av misshandlade personer skyndsamt förbereds och framläggs för för beslut. () () 1 1986/87.3 sami.
mot · GA02ju804 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju804 och () Kontroll av ammunitionsförsäljning Gröva brott där vapen används förekommer allt oftare. Vapnen är sådana för vilka det saknas licens som krävs för vapnet i fråga. Vapnet kan ha kommit i innehavarens hand på olagligt sätt genom exempelvis stöld eller illegal försäljning. Ammunition till vapen kan oftast på ett enkelt sätt inhandlas i vapenaffärer eller andra ställen där ammunition säljs. Det gör att den som illegalt skaffat ett vapen också lätt får möjlighet att bruka det. Med den omfattning av illegalt innehav av vapen och den omfattning av bruk av vapen som förekommer i brottsligt sammanhang måste strängare åtgärder vidtas för att hindra denna form av grov brottslighet. En relativt enkel åtgärd med viss positiv effekt vore att försvåra möjligheten att anskaffa ammunition. Ammunitionsförsäljning borde förutsätta uppvisande av vederbörlig vapenlicens och även registrering av köp. Som förhållandet är är det alltför enkelt att i brottsligt syfte anskaffa ammunition till vapen som innehas illegalt. Med hänvisning till det anförda föreslår vi 1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i författningen om innehav av handvapen att köp av ammunition förutsätter uppvisande av giltig vapenlicens, 2. att hos regeringen begär förslag syftande till att ammunitionsköp registreras.