mot · GA02A270 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:A270 och () Samhällets stödformer för arbetsrehabilitering Kostnaderna för tekniska hjälpmedel har enligt all tillgänglig statistik stigit i väsentlig omfattning . Det kan emellertid ifrågasättas om den tillämpade teknikens kvalitet förbättras i samma takt som kostnadsökningen. Vid jämförelserna med förhållandena i flertalet andra länder framstår stödformerna för rehabilitering i som väl fungerande och omsorgsfullt utvecklade. Men om man betraktar arbetsplatsanpassningen som en kedja av anpassningsåtgärder avsedda att förankra den handikappade på arbetsmarknaden, kan man ganska omgående konstatera, att kedjan inte är jämnstark. Ingen kedja är starkare än den svagaste länken. Det betyder i det här fallet att trots betydande insatser på vissa områden, så blir inte resultatet det avsedda eftersom några länkar brister. Lonka r som saknos iy'. Arbetsmarknaden skall göras tillgänglig för alla. Ändå tvekar vi inför några självklarheter som: - att kunna komma in på sin arbetsplats Mot. - att på arbetsplatsen kunna använda verktyg och annan utrustning. Dessa två förutsättningar är naturligtvis ett minimum, för att man skall kunna få och/eller behålla ett arbete. För att väsentligt förbättra tillgängligheten till arbetsplatserna, också för personer med funktionsnedsättning, har vi skapat resurser för arbetsplatsanpassning. Tyvärr har bidragen till anpassning av arbetsplatser för handikappade skurits ner. Effekterna av ändringarna är bl. a. att rörelsehindrade har fått det ännu svårare på arbetsmarknaden. En av förklaringarna till rörelsehindrades problem kan vara, att rörelsehinder anses vara ett handikapp med mycket mer individuella yttringar än alla andra. Det är oklart om t. ex. anslaget på 10 milj. kr. för avancerade datorbaserade hjälpmedel skall kunna användas till avancerade tekniska utrustningar för kompensation av rörelsehinder, eller om beloppet enbart gäller egentliga datorer. Sammantaget innebär förändringarna av bidragsvillkoren att anpassningar nu ännu mindre än tidigare kan genomföras i äldre lokaler för exempelvis gravt rörelsehindrade som kan behöva trapphiss, ny toalett m. m. För att tillvarata arbetstillfällen i otillgängliga lokaler är det fortfarande nödvändigt att genomföra komplicerade anpassningar. Det är ett viktigt faktum att känna till att det är mycket få personer som kräver omfattande anpassningsåtgärder. När ett företag producerar varor och tjänster sker det genom ett samspel mellan produktionsmedlen på företaget. De ekonomiska villkoren har gjort, att företagen ofta tvingas välja råvaror och produktionsmetoder till sina produkter och tjänster som är mer eller mindre hälsovådliga i tillverkningsfasen. Vid en arbetsplatsanpassning kan det därför bli aktuellt att göra förändringar såväl i fråga om varor och tjänster som produktionsmedlen. En sådan åtgärd skulle förmodligen gynna och öppna arbetsmarknaden för handikappade, som ibland inte kan använda personlig skyddsutrustning eller är allergiska mot olika material och substanser. Vid utveckling och konstruktion av produkter är man oftast inriktad på sådana argument som säljer den färdiga varan. För den personal som skall producera produkten är produktionsmetoderna minst lika viktiga. En förändring av produktionsmetoderna skulle öka möjligheterna för många handikappade att delta i tillverkningsprocessen utan speciella åtgärder. Den utrustning som företagen använder för att producera varor och tjänster med är prospekterad och framställd vid en tidsepok då handikappsaspekten inte fanns med i planeringen. När man nu anställer personal som är handikappad blir det därför ofta nödvändigt att göra olika anpassningsåtgärder. Dessa kan bli kostnadskrävande men också tidskrävande, när kostnaderna överskrider bidragsbeloppen. Befarar arbetsgivaren att arbetsanpassningen kan förorsaka produktionsstörningar, kan den handikappade gå miste om anställningen. Många nya arbetsplatser som skall tas i bruk befinner sig på ritbordsstadiet. Det är alltså nu man skall utforma dem, så att de passar Att bygga om och handikappanpassa i efterhand blir betydligt Mot. dyrare och ger alltid ett sämre resultat. Med genomtänkta lokalutrymmen, produktionsflöden, materialval och maskiner kan man ofta till samma kostnad skapa arbetsplatser, som kan användas av både handikappade och icke handikappade. Här berörda förhållanden synes inte ha blivit tillräckligt seriöst beaktade i utvecklingen av arbetsmiljölagen. Tekniska resurser för experimentverksamhet i samband med arbetsplatsanpassning saknas. Att i varje enskilt fall inom ramen för bidragen konstruera godtagbara individuella lösningar inom arbetsmiljö för handikappade är i det närmaste en omöjlig uppgift. De arbetsplatsanpassningar som ändå genomförs i landet kommer därför att ligga på en väsentligt lägre nivå än vad som motsvaras av det tekniska kunnandet inom andra samhällsområden. Kostnaderna för att avhjälpa de brister som här beskrivits kommer att i jämförelse med samhällets kostnader för handikapphjälpmedel i övrigt framstå som marginella. Vidare är det självklart att en förbättrad arbetsrehabilitering är väl värd detta pris. Den utredning som är tillsatt för att se över hjälpmedelsfrågan tycks inte specifikt behandla arbetstekniska hjälpmedel och anpassning på arbetsplatser. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av att se över bidragen till arbetstekniska hjälpmedel och särskilda anordningar på arbetsplatsen för personer med funktionsnedsättning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av ett klarläggande för användningen av de 10 milj. kr. som finns tillgängliga för avancerade datorbaserade hjälpmedel, 3. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av att utredningen av arbetsmiljölagen i fortsättningen beaktar behovet av hänsyn till funktionsnedsättning redan i planeringsstadiet för såväl lokaler som produkter, 4. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av stimulans av utvecklingen av arbetstekniska hjälpmedel speciellt på de särskilt eftersatta områden som berörts i motionen, 5. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av att inom lämpligt samhällsorgan reservera tekniska resurser för experiment och individuell anpassning av arbetsplatser för personer med funktionsnedsättning. () ()