mot · GB02Fi3 · 1987-11-09 00:00:00 — av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:28 om förlängd tillämpning av allmänna prisregleringslagen I proposition 1987/88:26 föreslås godkänna den av regeringen begärda förlängningen av tillämpningen av prisregleringslagen , dvs. Det motiv som föredragande statsråd anför är att prisregleringslagen måste vara i tillämpning för att statens pris- och kartellnämnd skall kunna fullgöra sin prisövervakande uppgift på sätt som regeringen begärt. Statsrådet avslutar sin knapphändiga motivering med följande mening: Det kan inte överblickas hur länge sådana regleringsåtgärder kan behöva tillämpas. Allmänt prisstopp infördes för fjärde gången sedan regeringsskiftet . Det innebär att prisstopp har gällt under sammanlagt 23 månader , dvs. har förhandsanmälningsskyldighet enligt prisregleringslagen förelegat. Erfarenheterna av prisutvecklingen visar mycket klart att prisstopp inte har någon återhållande verkan på den genomsnittliga inflationstakten. Regeringen har också själv givit uttryck för denna insikt. Ekonomen har konstaterat att prisregleringar av den nuvarande regeringen införts gång efter annan, men paradoxalt nog alltid beledsagade av ivriga försäkringar från ansvariga statsråd, att de naturligtvis inte tror åtgärden har avsedd verkan. Det är uppenbart att regeringen inte har förstått att prisregleringar har skadliga effekter på ekonomins funktionsduglighet. Vi vill här hänvisa till den genomgripande analys som finns i både svenska och internationella undersökningar (t. ex. Prisreglering mot inflation? SOU 1981:40). Där framgår mycket klart att prisregleringar aldrig kan varaktigt hålla nere prisstegringar samt att de har negativa verkningar på marknadsekonomin bl. a. genom att de skapar snedvridningar i resursallokeringen. Det är sannolikt att en ofta återkommande prisreglering riskerar att direkt motverka sitt syfte genom att de störningar som skapas i marknadsprisbildningen och den därmed följande osäkerheten verkar långsiktigt uppdrivande på inflationstakten. Prisregleringens problem illustreras bl. a. av den ej konkurrensneutrala tillämpningen . Många stora företag påverkas bara i blygsam omfattning eftersom de säljer en stor del av sin produktion utomlands. Däremot påverkas deras svenska underleverantörer. dessa omförhandlar sina priser i början av resp. kalenderår. När prisstoppet Mot. senast infördes hade vissa hunnit slutföra dessa omförhand- Fi3 lingar medan andra företag inte hade gjort detta. De senare har således tvingats ligga kvar med priser med kostnadsökningar. Inom detaljhandeln gällde ett frivilligt prisstopp. SPK har konstaterat att dessa åtaganden som inkluderade oförändrade marginaler har hållits. Påfrestningarna på företagen av det därpå följande obligatoriska prisstoppet har därför blivit avsevärda, vilket inte torde främja en dylik återhållsamhet . Det torde också ha påverkat den privata konsumtionens fördelning på s. k. dagligvaror och sällanköpsvaror. Regeringen hävdar att prisstopp gäller bara på vissa områden av mindre omfattning. De s. k. frivilliga överenskommelserna med SPK på andra områden innebär emellertid i praktiken detsamma som ett formellt prisstopp. Denna typ av prisreglering torde vidare ha negativa verkningar på konkurrensen i ekonomin genom att den uppmuntrar branschvisa överenskommelser och kartellbildningar. Till detta kommer den negativa stabiliseringspolitiska effekten i form av köpfest . Många konsumenter torde ha tagit fasta på finansministerns uttalande att prisstopp vid det här laget lurar väldigt få och insett att prisstegringarna kommer så fort prisstoppet släpps. Detta har enligt många utsagor varit en bidragande orsak till den snabba ökningen av den privata konsumtionen och därav följande import. Vi pekade på denna troliga effekt redan när prisstoppet infördes och vid senare tillfällen i samband med att regeringen sade sig vara bekymrad över den stora ökningen av hushållens konsumtion. Vi konstaterar slutligen att prisregleringslagen är en beredskapslag som är avsedd att vara i tillämpning endast om starka skäl talar för att ekonomin närmar sig ett extraordinärt krisläge. Ingenting i regeringens övriga ekonomiska politik tyder på att man bedömer det ekonomiska läget på detta sätt, och det har inte heller anförts som motiv i propositionen. Om ett sådant krisläge skulle uppkomma har regeringen ändå möjlighet att ingripa. Vad som begärs är i själva verket att regeringen får fria händer att genomföra vilket slags prisreglering som helst utan att det skulle kunna bli föremål för debatt och ställningstagande i . Vi finner detta mycket otillfredsställande. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställer vi att avslår proposition 1987/88:28. () () ()