mot · GB02Jo782 · 1987-01-01 00:00:00 — av m. fl. om miljöfarliga utsläpp från kommunala reningsverk 1987/88 Jo782786 Våra kommunala reningsverk byggdes en gång för att ta hand om avloppsvattnet från våra vattenklosetter och från våra köks- och badrumsvaskar. Reningsverken skulle skilja det näringsrika slammet från vattnet, bryta ner organiskt material och också fälla ut lösta näringsämnen, så att dessa kunde tillföras slammet. Det renade vattnet skulle utan miljöstörningar kunna släppas ut i sjöar och hav. Slammet skulle utgöra en resurs som gödning och jordförbättringsmedel. Så här har det inte blivit. fungerar de kommunala reningsverken i stället som kanaler för mer eller mindre giftiga kemikalier ut i våra vattendrag och ut på våra åkrar. Till reningsverken kommer inte bara hushållsvatten, utan också industriellt avloppsvatten, takvatten från soptippar och kraftigt förorenat dagvatten. Detta innebär att reningsverkens inkommande vatten innehåller alla de tiotusentals kemikalier som hanteras i vårt samhälle. varnade framsynte professorn i kemisk marklära för att tungmetallerna i avloppsslammet skulle komma att förgifta våra matjordar. Tyvärr togs inte hans varningar tillräckligt allvarligt för att redan då göra något åt problemet. förutsåg också den ökade kemikalieanvändningen och problemen detta skulle komma att ställa till med för reningsverken. har problemet åter aktualiserats bl. a. av människoekologen , som i en artikel i betecknar reningsverken som legaliserade kanaler för gifter ut ur vårt samhälle. uppmärksammade miljöorganisationen problemet i samband med sin resa för rent vatten med fartyget . analyserade avloppsvattnet från flera företag kopplade till kommunala reningsverk. Resultaten från deras analyser av industriavloppsvatten i , och visar skrämmande höga halter av en lång rad miljöfarliga kemikalier; bensen, toluen, fenol, kresoler, ftalater, styren, nonylfenol, kloroform, trikloretylen, 1,1,1-trikloretan och PCB för att bara nämna några få. En del av dessa ämnen hamnar i slammet. Ca avloppsslam bildas vid våra reningsverk. Av detta sprids i det svenska jordbruket. Resterande anses främst på grund av för höga tungmetallhalter inte användbart. Det hamnar då på soptipparna. har varit den faktor som begränsat användningen av slammet i livsmedelsproduktionen. Organiska giftämnen har av myndigheterna inte ansetts utgöra någon risk. Analyser av avloppsvattnets innehåll av dessa ämnen görs inte och när så sent som presenterade nya normer för slam fanns inte några gränsvärden för organiska ämnen med. analyser av organiska ämnen i slammet från i visar att åtskilliga hundratals ton av dessa ämnen sprids på våra matjordar. Ämnen som, för att åter citera , riskerar att inom några generationer göra åkermarken obeboelig för somliga nödvändiga organismer och göra själva grödan hälsovådlig. Också våra vattendrag och havet får sin beskärda del av gifterna från reningsverken. Att närsalter som innehåller kväve och fosfor övergöder och förändrar våra hav är välkänt. I aktionsplan mot havsföroreningar uppmärksammas de kommunala reningsverkens bidrag till närsaltbelastningen och åtgärder föreslås för att minska detta. I aktionsplanens avsnitt om tungmetaller nämns inte de kommunala reningsverken. Även om de tungmetaller som slussas ut via dessa endast utgör en liten del av den totala mängden, som vattendragen och haven får ta emot, kan de lokalt ställa till stor skada. Vad gäller stabila organiska föreningar är aktionsplanen allt annat än konkret. Fortsatta inventeringar och utredningar är vad som bjuds. Inte heller i detta avsnitt nämns de kommunala reningsverken. Att havsmiljön påverkas av de utsläppta kemikalierna vet vi. PCB- och DDT-utsläppen har fått allvarliga konsekvenser för bl. a. sillgrisslor och sälar i . skriver i ovan nämnda artikel: Vi vet att de så hoppingivande musselodlingarna äventyras av giftiga organismer, s. k. dinoflagellater. Vi vet inte varför. Som en ren hypotes skulle man kunna tänka sig att vår kemiska påverkan på havet trängt undan andra arter, så att de giftiga fått fritt spelrum. En sådan gissning är inte helt orimlig när vi vet att utsläppta kemikalier ändrat vissa havsdjurs beteenden med följd att ekosystem omstrukturerats. Det borde vara självklart att industrier och andra avfallsproducerande anläggningar själva renar sitt avloppsvatten från de ämnen som inte kan tas om hand på ett miljövänligt sätt i våra kommunala reningsverk. Också hushållen bidrar med giftiga kemikalier till avloppsvattnet. Allmänheten måste göras medveten om att alla de kemiska produkter som tillhandahålls på bensinstationen, i dagligvarubutiken, i färghandeln och i kemikalieaffären förr eller senare blir till avfall. Åtgärder måste också vidtas för att begränsa kemikalieanvändningen i hushållen. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att industrier anslutna till de kommunala reningsverken i de trettio största kommunerna får på sig att lägga fram planer på hur de kan eliminera de delar av utsläppen som reningsverken ej kan oskadliggöra, 2. att hos regeringen begär att det uppdras åt kemikalieinspektionen att snabbutreda vilka kemikalieprodukter som används inom industri och hushåll och därefter lägga fram ett förslag som visar hur i första hand de hundra mest miljöfarliga produkterna kan ersättas av mindre miljöfarliga, 3. att hos regeringen begär att ett program utarbetas för att radikalt minska framställningen och importen av giftiga ämnen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 * 1987188.3 samt.