mot · GB02T215 · 1987-01-01 00:00:00 — av (vpk) om trafikpolitiska satsningar i 1987/88 T215-220 Vi lever i ett komplext samhälle där varor och tjänster måste flyttas omkring i ett alltmer komplicerat nät. Kommunikationssystem har lagts ovanpå varandra, flätats in i varandra - mer eller mindre samordnade, konkurrerande eller samverkande. Landsvägar, järnvägar, telekablar och luftkorridorer korsar varandra i landet. har de koncentrerats till vissa kraftiga pulsådror där snart sagt varje ting och tjänst vi tar i anspråk har passerat. Särskilt påtagligt har bilismen påverkat samhällsplaneringen i stort och smått. Bland annat har den drivit på uppdelningen i bostads-, produktions-, service-, och fritidsområden, påverkat stadsbilden med bullersamma trafikleder och skrymmande parkeringshus. är indraget i ett världsekonomiskt marknadssystem, relativt öppet över gränserna och med frihandel som ideologiskt rättesnöre, där villkoren ställs av världens ledande kapitalistiska centra. I rådande verklighet av export och importberoende blir kommunikationerna med framför allt övriga av yttersta vikt. För att uppfylla marknadsanpassningens krav har landet delats in i hög- respektive lågtryckszoner. Det är genom de förra de viktigaste kommunikationslederna passerar, och dessa är i sin tur anslutna till globala nätverk för utbyte av varor och tjänster. I detta komplexa och intensiva flöde å ena sidan och utarmning av hela landsändar å den andra, är utsatt för båda tendenserna. Länets ståloch träprodukter är beroende av transportleder från råvaruområden till avsättningsmarknaderna, och dess industrier är minutiöst anslutna till järnvägs- och landsvägstransporter. Stora delar av länet har emellertid hamnat i de kraftigare flödenas bakvatten, varför trafiken lagts ned på vissa järnvägar, underhållet av vägar har åsidosatts och utbyggnad av telenätet har senarelagts. Länet är för sitt fortbestående beroende av en robust produktion i dess västra och norra delar, dvs. en produktion som är relativt okänslig för marknadens vågrörelser. En återupptagen förädling av skogsprodukter bör kunna utgöra en lämplig basindustri, vilket även medför att varor som är skrymmande ur transportsynpunkt ersätts av mindre utrymmeskrävande, Mot. 1987/88 förädlade sådana. Likaså ser vi det som betydelsefullt att jordbrukspolitiken utformas på så vis att möjlighet skapas för livskraftiga jordbruk längs älvdalarna. Turistindustrin ser vi däremot som alltför konjunkturkänslig, åtminstone i dess nuvarande utformning. Därtill är den passiviserande för den bofasta befolkningen och bestämd av villkor dikterade av andra. Utbyggnad och bevarande av befintligt kommunikationsnät spelar stor roll för länets framtid. Dessa åtgärder skapar inte bara direkt sysselsätting under själva verksamheten utan utgör även förutsättningar för ett varaktigt näringsliv. På lång sikt reduceras kostnaderna för transporter. Under och efter en förbättring av kommunikationsmöjligheterna kan lokala marknader stimuleras. I det kortare framtidsperspektivet är vi styrda av det befintliga nätet för kommunikationer. Stegen måste ändå tas i linje med vår vision av det framtida . Fram kommer miljö- och energiaspekterna att bli allt starkare styrfaktorer. Därför blir miljövänliga och energisnåla transportsystem på lång sikt lönsamma, även om de kräver höga invésteringskostnader. Utifrån detta menar vi att så mycket som möjligt av omflyttning av varor och människor skall företas via kollektiva transportmedel samt att järnvägen skall ges ökad betydelse. Till grund för vår bedömning av lämpliga åtgärder ligger också kravet på rättvisa - att ge alla möjlighet att till rimliga kostnader företa de förflyttningar de behöver för att leva sina liv. Denna ståndpunkt är inte förenlig med en ökad satsning på privatbilism utan snarare måste denna begränsas. Den försätter äldre och yngre människor i en ofördelaktig situation, och därtill hämmas vanligtvis kvinnornas möjligheter att skaffa sig sysselsättning om privatbilismen prioriteras i hittillsvarande omfattning. Dessutom har bilismen, trots sin långa tid i bruk som fortskaffningssystem. inte kunnat utveckla en godtagbar säkerhet. Den inte föraktliga känslan av frihet bilen inger sin ägare kan inte få uppväga alla misshagligheter den åsamkar övriga trafikanter. I glesbygd är dock fortfarande bilen en nödvändighet. Det är också viktigt att bilens attribut, som gör den mer till en kulturföreteelse än ett transportmedel, begränsas. Bilproducenterna måste åläggas restriktioner så att bilen får en konstruktion som människan har en möjlighet att behärska. Att kombinera detta med energisnålhet och renare avgaser borde vara enkelt för våra bilkonstruktörer. Bilen måset helt enkelt avmytifieras och tekniken utnyttjas maximalt för människans bästa. Nya transportlösningar för att reducera bilberoendet måste också prövas och stödjas. På lång sikt borde ett hyrbilssystem för ett kvarter eller bostadsområde kunna genomföras. Effektiv och bekväm organisation av varutransporter från butiker till bostaäder borde kunna utvecklas, t. ex. att en familj abonnerar på tunga basvaror i en butik som transporterar dessa till bostaden och då levererar varor till flera hushåll. Även ett stöd för upprättande av konsumentföreningar på kvartersbasis, till vilka grossister fraktar basvaror, skulle avsevärt minska transportbehovet per hushåll. Detta är några exempel på hur nödvändigheten av att äga en bil för en barnfamilj efter hand inte skulle kännas lika tvingande. Vpk:s syn på framtid utgår från att inom Mot. överskådlig tid fortfarande kommer att vara länets centrum, med därmed T215 åtföljande serviceverksamhet för hela länet. Även andra orter blir viktiga för respektive länsändar: , , och , inte minst den sistnämnda för sitt läge i ett område av tradition rikt på småskalig produktion. Dessa orter ligger i anslutning till länets tillfartsvägar eller längs de naturliga transportleder som älvdalarna utgör. De bör därför vara lämpliga platser för viss omlastning av gods, lagerhållning m. m. Viktigt är att olika transportlösningar samordnas: flyg-buss, tåg-buss, tåglastbil, både inom och mellan kommuner samt mellan regional- och riksnivå. Grunden för differentierade näringsliv är goda transportmöjligheter till och från samt inom länet. Det och 1900-talets början utbyggda järnvägsnätet är en viktig bas för detta. och persontrafik kräver väl fungerande tågkommunikationer. Fjärrtrafik till och från länet bör koncentreras till de befintliga linjerna. - och framåt - har flera järnvägslinjer inom, till och från länet lagts ned. Räls har t. o. m. rivits upp. Enligt vpk:s energi- och miljöpolitik måste nedläggningstrenden vändas till moderniserings- och upprustningstänkande. Järnvägsalternativet måste göras mera attraktivt än bilism och långfärdsbussresor. SJ-ledningen måste skaffa sig kunskaper och ha fantasi att erbjuda billiga, snabba transporter för passagerare och gods. I några länder (t. ex. och ) har järnvägen följt med i kraven som dagens samhälle och enskilda ställer på transporter. är starkt centralstyrd och produktionsinriktad. Ett närmare samarbete mellan kommuner och SJ måste kunna etableras. Kundernas behov måste sättas i centrum. kommer kommunerna in i ett mera kortsiktigt beslutsfattande. Ofta gäller det frågor om nedläggning eller trafikomläggning, stationsindragningar m. m. De långsiktiga målen fastställs av SJ självt. Tendenser till större aktivitet kan skönjas. Exempel på lokala insatser är kampen för Västerdalsbanan, järnvägen , dvs. Bergslagspendeln, och . Kommunerna känner oftast vilka de egna kommunikationsbehoven är och får därför inte fortsättningsvis nonchaleras av SJ:s trafikplanering. Av särskild vikt är att kommunerna uppmärksammar frågor kring rivning av räls. Ett bra exempel på dåligt handlande är linjesträckningen MalungSälen. 1960 lades trafiken ned, 1971 revs rälsen och diskuteras en återuppbyggnad av bandelen. Följande frågor borde ha diskuterats mellan och kommun: Vilken kommunikationsstrategi har kommunen? Hur vill vi betjäna industri, invånare och turism? Hur kan anslutningstrafik ordnas mellan järnvägsstation och turistanläggning? Efter 1960- och 1970-talens försummelser har intresset för kollektivtrafik Mot. på spår ökat. Den framgångsrika kampen för att få in Västerdalsbanan i T215 riksnätet är ett sådant exempel. finns det en omfattande rörelse och en insikt hos många att Västerdalsbanan måste förlängas till . Sedan rälsen mellan och revs upp har expansionen av gått i rekordfart. sker turisttrafiken med bil vilket medför både miljö- och trafikproblem. Västerdalarna tillhör ett av landets mest försurningskänsliga områden med låga pH-värden. Faran för skogen är uppenbar. Kravet på förlängning av Västerdalsbanan har många vägande motiv. Järnvägar spelar en stor roll för en levande glesgygd och för att vända de regionala obalanserna. En järn vägsutbyggnad till de större fjällområdena är från turist-, miljö- och regionalpolitisk synpunkt oerhört viktig. Utbyggnad av Västerdalsbanan är av riksintresse och kan inte vara en angelägenhet för enbart länsintressen. Västerdalsbanan skall därför även fortsättningsvis vara en angelägenhet för hela samhället och inte överföras till länshuvudmannen för länstrafiken. Västerdalsbanan måste ses ur ett samhällsekonomiskt perspektiv där både fördelnings-, regional- och miljöpolitiska intressen ingår. bör fatta beslut om utbyggnad av Västerdalsbanan. Den omfattande förändringen av landsbygdens struktur har skapat nya kommunikationsbehov. Indragen service och centralisering av arbetsplatser och skolor har gjort det inomkommunala resandet mera nödvändigt. Busstrafiken spelar en stor roll för att tillgodose dessa behov. Kring de större orterna har villa- och hyresbebyggelse vuxit upp. Den kommunala ambitionen att ordna kollektiv trafik i dessa områden är mycket varierande inom länet. Privattrafik (bilism) kontra kollektiv lokal busstrafik är den stora frågan . Vpk tar ställning för den kollektiva trafiken. Skälen är miljö- och energimässiga samt utgår från samhällsekonomiska, jämlikhets- och säkerhetsaspekter. Därför ser vi den lokala busstrafiken som en rimlig och bra målsättning för trafikplaneringen inom kommunen och i vissa fall till angränsande kommuner. De i landet nybildade länstrafikbolagen (t. ex. Dalatrafik) har genom avtal med enskilda bussbolag större och bättre möjligheter att upprätthålla linjetrafik som inte är lönsam. Bussbolagen har härigenom haft trygghet i sin planering. Det är därför mycket negativt att staten drar in bidragen till Dalatrafik och därmed lämnar landsting och kommuner med större ekonomisk börda. Även inom har man diskuterat en avveckling av Dalatrafik. De små och medelstora bussbolagen bör som få subventioner och planeringshjälp på länsnivå. Lyckas en satsning i den riktningen kan möjligen den lokala busstrafiken med tiden bli självbärande. Genom en dylik utveckling blir privatbilismen mindre attraktiv i lokalsamhället. På några punkter kan man arbeta mera aktivt: Mot. a. fysisk planering av boende/arbetsplatser, men utan att ökad segregation T215 blir effekten, b. regelbundenhet och tillförlitlighet i busstrafiken, c. samordning av restider för skola-arbetsstart-inköpsresor, d. klart avståndstagande från varierande taxor mellan tätort och glesbygd, e. införa led- och boggiebussar, f. anpassning till övriga kommunikationsmedel. Vpk är däremot mycket kritiskt till att busstrafik av typ linjekörning ordnas interregionalt. Parallellt med järnvägslinjer förekommer en omfattande trafik mellan länet och respektive . Här komkurrerar bl. a. statliga och halvstatliga bolag med varandra. Vilken är avsikten? Vpk vill här stärka tågtrafikens utbud. Ett intressant alternativ till tung transport och turism är projektet kanal. Projektet är dock beroende av den tunga industrins utveckling i länet. , och Siljanstrakten är därvid av särskilt intresse. Sysselsättningsmässigt innebär projektet en stimulans, såväl under som efter kanalens färdigställande. För dagens synes projektet alltför osäkert, men vpk anser kanal vara värt att beakta och undersöka vidare, inte minst måste hänsyn tas till eventuell miljöpåverkan längs älvstränderna. Utifrån en satsning på rening av som regeringen har aviserat och som f. d. statsrådet skall leda, borde regeringen på allvar pröva frågan om kanal. Tanken på ett kanalbygge i förtjänar att hållas vid liv. Inrikessjöfarten får inte längre ställas på undantag i svensk trafikpolitik. behöver ett väl fungerande vägnät. För dagen är vägarnas beskaffenhet i många avseenden sämre i jämförelse med de flesta andra län i landet. Underhållet är eftersatt, framför allt på de mindre vägarna. Många uttjänta broar och omfattande tjälrestriktioner utgör hinder för skogstransporter och andra tunga transporter. Standarden på de större vägarna är en av de sämsta i landet. Olycksriskerna för barn samt gång- och cykeltrafikanter är högre i än i övriga landet. Den befintliga situationen ger dåliga förutsättningar för en positiv utveckling av länet. Därför behöver betydande insatser vidtas inom vägområdet. Särskilda resurser måste riktas till länet. Av största vikt är att uppnådd vägstandard bevaras genom underhållsinsatser i tillräcklig omfattning, att de utförs på hela vägnätet samt att delar av vägnätet med eftersatt underhåll respektive behov av återinvestering återställs till en acceptabel standard. Ett särskilt program för återhämtning av eftersläpande underhåll och för reinvesteringar i broar bör upprättas. bör vara att eftersläpningen är återhämtad och att gamla broar ersätts i den takt de blir uttjänta. När det gäller behovet av förbättring och utbyggnad av vägnätet får vi skilja mellan följande tre kategorier av vägar i länet: - huvudvägar stora och hårt trafikerade vägar - övriga vägar mindre och lågt trafikerade vägar på lands - gång- och cykelvägar vanligen återfinns de i och omkring tätorter Huvudvägnätet består av de vägar som sammanbinder de större tätorterna i länet med varandra samt de vägar som förbinder länet med viktigare tätorter utanför länet. En genomgående jämn och bra standard på huvudvägarna är en viktig förutsättning för den inomregionala balansen och för länets utveckling som helhet. Av trafiksäkerhets- och miljöskäl är det fullt tillräckligt att detta vägnät byggs för en högsta tillåten hastighet av . Av samma skäl är det angeläget att huvudvägarna dras utanför tätorterna. Vägtransporter till och från länet sker framför allt på riksvägarna 60 (ÖrebroKarlstad), 70 (StockholmUppsalaVästerås) och 80 (). () har fått ökad betydelse på grund av ett ökat utbyte mellan och . Det är särskilt vägavsnitt utanför länet på riksvägarna 60, 63 och 70 som har dålig standard och som kan utgöra flaskhalser för länets utveckling. Ur regionalpolitisk synvinkel är därför förbättringar av dessa vägar mycket angelägna. Saltning bör begränsas i största möjliga utsträckning. Det är på vägarna som en ohämmad bilism utbreder sig. Vpk anser att en trafikpolitisk satsning skall föra över transporter till kollektivtrafik och skapa en så miljövänlig biltrafik som möjligt. Några åtgärder i detta syfte: - begränsa hastigheten på vägarna ., - begränsa bilismens miljöföroreningar, även på gamla bilar, - krafttag för att introducera miljövänliga drivmedel, - begränsning av biltrafik i tätorterna, satsning på cykeltrafik, kollektivtrafik och nolltaxa, - begränsa den tunga lastbilstrafiken, överför godstransporter till järnvägen, - satsa på järnvägstrafik - bygg ut Västerdalsbanan. Både och har haft en ständig ökning av flygfrekvensen på upp emot . Man räknar med att denna tillväxt kommer att bestå till. Flyget utnyttjas först och främst av tjänstemän i tjänsten. Få vanliga resenärer har råd att flyga. Miljökonsekvenserna för flyget är inte lika väl kartlagda som de för bilismen. Vissa forskare anser dock att flyget ger liknande skador genom luftföroreningarna; bl. a. har höga halter av kväveoxider uppmätts kring flygplatser. Kväveoxider anses vara en av bovarna i dramat om skogsdöden. Det finns också teorier om att avgaser från flygplan på hög höjd - precis som Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär förslag om utbyggnad av Västerdalsbanan, 2. att beslutar att Västerdalsbanan även skall ingå i riksnätet och vara en stomjärnväg och inte överföras till länsjärnvägsnätet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om satsningar på trafik i , i syfte att tågtrafiken skall vara den bärande trafikgrenen i länet, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att lokal busstrafik är det bästa komplementet till järnvägen, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbyggnad av kanal, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett fungerande vägnät i , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om flygtrafiken i , i syfte att begränsa flygtrafiken vid . freoner - bidrar till att ozonlagret bryts ned, varvid den ultravioletta strålningen ökar. Utöver dessa allmänna konsekvenser till följd av flyget använder sig av frostskyddet urea som riskerar att skada Tunaslättens dricksvattensförsörjning. Vad det gäller energiåtgången är flyget en riktig storslukare. Det är det transport medel som har den högsta bränsleförbrukningen per personkilometer. På planeringsstadiet ligger en utbyggnad av i första hand av militära skäl. Med denna utbyggnad följer förmodligen direktflygningar till kontinenten, vilket medför tätare trafik och större plan och därmed ökat buller och mera avgaser. Flygfrekvensen från är ca en gång , något lägre för . För del ser vpk det inte som angeläget med en intensifiering av flygtrafiken. Befintligt anslutingsflyg till är fullt tillräckligt. Trafiken mellan och övriga bör i första hand ske med tåg. Flygtrafikens expansion med Fokkerplan vid är ett hot mot både järnvägstrafiken och miljön.