mot · GA02ju606 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju606 () Villkorlig frigivning Institutet villkorlig frigivning infördes i svensk rätt . Genom lagändring 1918 utsträcktes möjligheterna till villkorlig frigivning och lag utsträcktes dessa möjligheter ytterligare. En nyhet lag var att villkorlig frigivning i stor utsträckning skulle ske obligatoriskt. Detta stadgande gäller alltfort. Enligt lag bibehölls vid sidan av denna obligatoriska regel en regel om fakultativ frigivning, vilken skulle grundas på en prövning av förhållandena i det särskilda fallet. Enligt lagen skulle fakultativ villkorlig frigivning kunna ske tidigare än enligt den obligatoriska regeln. om den dömde avtjänat 2/3 av den ådömda strafftiden, dock . Genom lagändring sänktes i anstalt. I stadgas när det gäller långtidsdömda () att särskild vikt skall fästas vid huruvida det finns påtaglig risk för att vederbörande efter frigivningen fortsätter med brottslighet av samma slag som han/hon dömts för. Detta stadgande är rimligt särskilt när det gäller farlig brottslighet såsom våldsbrott o. d. Frågan om anpassning tillbaka är och har alltid varit huvudproblemet inom kriminalvården. Härvid har innehållet i kriminalvården kommit att ställas i fokus på ett särskilt sätt. I denna debatt har kriminalvården sökt nya vägar för att möta de krav som ställts när det gäller återanpassning av intagna. Det finns anledning att ge utökade möjligheter att fortsätta på den inslagna vägen. Förutsättningen är dock att kriminalvården kan erbjuda en tillräckligt stor motprestation för att skapa motivation för återanpassning. Det finns därför starka skäl som talar för att utvidga den fakultativa frigivningen och genom denna form skapa erforderlig motivation. Tillförs därutöver erforderliga resurser för att köpa in utbildning för intagna, kan detta medföra att en bättre situation uppkommer såväl för den intagne som för samhället. Under justitieutskottets resa i visade de jugoslaviska myndigheterna på en väg som det finns anledning att överväga. Främst ungdomar erbjöds den yrkesutbildning som de bedömdes kunna klara av. Utbildningen genomfördes med biträde utifrån av lärare. Efter avlagd examen och med betyg från en skola långt ifrån fängelset fick den intagne söka arbete på den öppna marknaden. När anställning erhållits, verkställdes en fakultativ frigivning oberoende av straffets längd och hur som avtjänats av strafftiden. Systemet hade många fördelar. Den intagne, som fört ett kringflackande liv, kanske med droger, fick nu stillhet och tid för studier. Det yrke han eller hon kanske drömt om kunde nu bli verklighet och en ny social situation erbjöds den intagne. Eftersom betyg utfärdades av en skola, kunde omgivningen inte spåra att eleven varit intagen i kriminalvård. Tiden för studierna hade också täckning. Frigivningen visade också på ett förtroende från samhället. Motivationen för studier och yrkesutbildning skulle således väsentligt förbättras, om frigivning kunde utlovas efter fullgjord utbildning. Systemet var naturligtvis till stor del anpassat för långtidsdömda. har i många hänseenden varit ett föregångsland inom kriminalvården. Därför finns det skäl att fortsätta utveckla den svenska kriminalvården och skapa en god grund för återanpassning . Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning om ett system med fakultativ frigivning som kan kopplas till motprestation i form av studier och yrkesutbildning. 1986/87 Ju606