mot · GA02So136 · 1987-03-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Sol36 m. fl. En särskild ersättning till sjukvårdshuvudmännen för att öka operationskapaciteten inom sjukvården (prop. 1986/87:114) I propositionen föreslås en särskild ersättning på 70 milj. kr. Ersättningen, som avses utgå skall syfta till att öka kapaciteten vad gäller gråstarr-, höftleds- och hjärt/kärloperationer. För tiden avses ersättningen bli omprövad. Som statsbidragsberättigande villkor uppställs, utöver att bidraget skall främja effektiviteten, att det skall ges möjlighet till utjämning i väntetider mellan landstingen genom att hela landet görs till ett gemensamt upptagningsområde för de ovan tre nämnda operationstyperna. En särskild arbetsgrupp inom med representanter från bl. a. och landstingsförbundet skall utforma de riktlinjer, efter vilka bidraget skall utbetalas. Gruppen skall fastställa indikationer för operation och hur prioritering skall ske och överväga hur patienternas frihet att välja klinik och sjukhus skall kunna ökas. I en väckt moderat partimotion av m. fl. angående en bättre hälso- och sjukvård, riktas stark kritik mot de långa köerna till höftleds-, starr- och hjärt/kärloperationer. I motionen framhålls att vårdköerna rimmar illa med kraven i hälso- och sjukvårdslagen (HSL) på en god vård, på god kvalitet och på trygghet i vården. Där uttalas vidare bl. a.: Patienterna måste sättas i centrum också i realiteten. Det är ett oförlåtligt svek mot patienterna att låta dem lida i årslånga och ännu längre vårdköer och till och med riskera deras liv. Vad målparagrafen i HSL säger om en vård på lika villkor för hela befolkningen får rimligtvis inte innebära att dåliga villkor, vilket den nämnda kösituationen exemplifierar, får accepteras. Regeringen har uppenbarligen tagit intryck av kritiken. Men det förslag som hastigt lagts fram sätter inte patienten i centrum, utan förefaller mer vara ägnat att bygga upp en ny sjukvårdsbyråkrati genom inrättandet av en centralstyrd rikskö till de tre aktuella operationstyperna. Alldeles klart medför den i sammanhanget sakligt föga motiverade och dessutom marginella bidragssumman - det rör sig om mindre än en promille av den totala sjukvårdskostnaden på - betydande risk för att en särskild byråkrati skapas för att fördela medlen. ordförande, , har med anledning av regeringens förslag bl. a. uttalat: Jag hoppas också att pengarna skall kunna fördelas på ett enkelt sätt, så att vi inte behöver bygga upp en administrativ och byråkratisk apparat för det extra statsbidragets skull. Vi ifrågasätter om det över huvud taget behövs ett särskilt bidrag för att undanröja ett dåligt kapacitetsutnyttjande och brister i organisationen hos sjukvårdshuvudmännen. Under alla omständigheter borde ha bereus möjlighet att ta ställning till de bidragsregler och riktlinjer som skall utarbetas av den ovan nämnda arbetsgruppen i samband med att man tar ställning till anslaget till statsbidraget i fråga. Dessutom ställer vi oss kritiska till arbetsgruppens direktiv - så långt de kan skönjas i propositionen - och till gruppens sammansättning. Av den knapphändiga beskrivningen av direktiven framgår inte huruvida enskild sjukvård omfattas. Ganska klart framgår däremot att det blir fråga om en rikskö där patienterna anvisas en plats i avvaktan på operation vid ett sjukhus som de inte själva kan påverka valet av. Patienternas behov av valfrihet tillgodoses inte. I fråga om arbetsgruppens sammansättning nämns inget om vilket inflytande de som är direkt engagerade i vården skall få. Vi anser det nödvändigt att det i en sådan arbetsgrupp ingår representanter för läkarna och sjuksköterskorna. Därmed skulle praktisk erfarenhet komma till tals. Enligt vår mening krävs för att komma till rätta med sjukvårdens krisartade kösituation följande: O Patientens valfrihet skall lagregleras. O Hela landet skall utgöra upptagningsområde där patienten kan välja. O Enskild vård skall ingå i resursunderlaget. O Behandlingsindikationerna skall baseras på den enskilde läkarens bedömning av patienten utifrån nu gällande ansvarsregler. 0 Någon rikskö av den art som skisseras i propositionen skall inte inrättas. 1 fråga om lagreglering av patientens valfrihet har detta behandlats i den ovan nämnda moderata partimotionen. Där anförs bl. 1 avvaktan på införandet av den allmänna obligatoriska sjukvårdsförsäkringen, som vi föreslår i denna motion, krävs för att komma till rätta med köerna omedelbara åtgärder. Vi föreslår därför att den patient som inte inom rimlig tid kan beredas nödvändig behandling inom det egna skall ha rätt att bli behandlad inom ett annat landstingsområde eller av privat vårdgivare på det egna bekostnad. Vad som kan anses vara rimlig tid måste bestämmas utifrån medicinska bedömningar på central nivå. Även sociala och humanitära hänsyn måste tas. Det kan t. ex. inte accepteras att en starrpatient, som fått ena ögat opererat och har behov av operation av det andra ögat, under hänvisning till att ett öga är opererat prioriteras ner i kön. Vi anser att den av oss här förordade principen bör göras till förmån för särskild lagreglering. Det bör ankomma på regeringen att pröva utformningen och omfattningen av lagen och skyndsamt förelägga förslag i frågan. Vad gäller vårdresurserna skall enskild vård ingå och utnyttjas. Exempel på sådana enskilda vårdresurser utgör Sophiahemmet i och Heart Center i . Vi anser att privata initiativ skall uppmuntras i syfte att öka vårdutbudet. Tankegången i propositionen om preciserade indikationer som skall gälla för att en patient skall komma i fråga för operation och hur prioriteringen skall göras måste ifrågasättas. Vi menar att den enskilde läkarens bedömning måste gälla. Det är den enskilde läkaren som har det medicinska ansvaret för sin patient och bedömningen förutsätter ett samspel mellan läkaren och patienten. Läkarens medicinska ansvar får inte neutraliseras. Bedömningar av patienter baseras ofta på olika faktorer som kan bilda en psykosomatisk helhetsbild som centralt utformade indikationer inte förmår fånga in. Vi vill nämna att redan nu finns specialistföreningar för varje specialitet som stöd för läkarna. Detta stöd får inte ersättas av vårdpolitiska eller administrativa bedömningar. Beträffande rikskö eller inte menar vi att det är patientens och inte centralt placerade byråkraters val som skall vara vägledande. De patienter, som inte inom rimlig tid erhåller vård inom det egna , skall informeras om vilka vårdresurser som står till buds i landet i övrigt. Patienten skall då i samråd med sin läkare träffa ett val och sjukvårdshuvudmannen skall se till att patientens önskemål tillgodoses. Genom en sådan ordning elimineras behovet av en byråkratiskt styrd rikskö. Effekten bör bli att patienterna väljer vård där kön är kortast. Vi vill erinra om att kösituationen även då det gäller vissa andra specialiteter än de tre i propositionen avhandlade är besvärande för många patienter. Det är angeläget att detta vägs in vid en bedömning av behovet av en förbättrad hälso- och sjukvård. Behovet är enligt vår mening uppenbart och motiverar en reformering av hälso- och sjukvården i stort. Denna fråga behandlas närmare i den ovan åberopade moderata partimotionen om en bättre hälsooch sjukvård. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att de i motionen anförda kraven för att komma till rätta med sjukvårdens krisartade kösituation måste uppfyllas, 2. att , under förutsättning av bifall till yrkande 1, beslutar anvisa det i proposition 114 föreslagna reservationsanslaget. hamre (m) tinger (m)