mot · GA02A258 · 1987-01-27 00:00:00 — m. fl. Ungdomars situation på arbetsmarknaden Ett av de mest betydelsefulla beslut en ung människa måste träffa rör utbildning och yrkesval. Under det senaste tjugotalet år har ungdomarnas situation blivit besvärligare . Vissa ungdomar har intressen och möjligheter som leder till långa utbildningar, och därmed skjuts deras yrkesinträde . Andra vill snabbare träda in på arbetsmarknaden. Tidigt inträde i arbetslivet har blivit allt svårare. Av flera olika skäl finns det knappast någon efterfrågan på ungdomar som bara genomgått den obligatoriska skolan. Även de som skaffat sig en längre utbildning upptäcker ofta att de inte klarar att få en fast fot på arbetsmarknaden. Resultatet har blivit att 34 000 ungdomar går arbetslösa och ytterligare 50 000 är föremål för olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Svårigheterna beror i hög grad på att vi i har en bristfällig yrkesutbildning och en snedvriden lönesättning för ungdomar. Det är huvudskälet till att ungdomar inte på ett naturligt sätt kan ta sig in på arbetsmarknaden. Detta är inte acceptabelt. Ungdomar har en speciellt utsatt ställning på arbetsmarknaden. De har särskilt stora problem när de söker arbete. är ca 83000 ungdomar mellan arbetslösa eller placerade i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. har dessa problem förvärrats - allt flera ungdomar kan nu inte på egen hand komma ut på arbetsmarknaden. Det finns flera orsaker bakom denna förändring. Ändrade arbetsrättsliga regler. Orsakerna till dessa förändringar står delvis att finna i historiska förhållanden och delvis i den teknologiska utvecklingen, men till en stor del har dessa hinder - medvetet eller omedvetet - rests av politiker och arbetsmarknadens parter. 2.1 Demografiska faktorer Mot. ökade plötsligt födslarna i kraftigt. Delvis var detta resultatet av att barnkullarna , direkt efter kriget, varit mycket stora. Vi fick därför något som kom att kallas tonårspuckeln. Efter en kort nedgång 1969 och 1970 steg födslarna åter något. Tonårspuckeln fick effekter inom skolväsendet - var de flesta skolor överfyllda. Konsekvenserna syntes - och syns fortfarande - i att onormalt många unga människor sökte sig ut på arbetsmarknaden. Detta har naturligtvis varit speciellt besvärligt för de ungdomar som föddes under dessa puckelår. Svensk industri har blivit mera beroende av högteknologi. moment inom industrin har försvunnit i snabb takt. Allt fler industriarbetare har ansvaret för dyra och komplicerade maskiner. Behovet av okvalificerad hjälp har minskat. Detta har medfört att det finns färre naturliga ingångsjobb för ungdomar inom industrin. Förändringarna inom industrin är oundvikliga och nödvändiga om vi skall kunna hävda oss konkurrensmässigt mot andra länder. som industrisektorn minskar ökar servicesektorn. I har servicesektorns utveckling bromsats av socialdemokratiska politiker. De offentliga vårdmonopolen innebär att privata företag utestängs från möjligheterna att utforma service som är anpassad till individernas behov av vård och omsorg. Därmed uteblir också tänkbara nya arbetstillfällen. Det innebär också att ungdomar som vill arbeta i dessa verksamheter bara kunnat få arbete i enlighet med de speciella regler som gäller inom den offentliga sektom. Det svenska skattesystemet, med dess höga marginalskatter, medverkar i hög grad till att marknaden för personliga tjänster inte kunnat utvecklas så positivt som den har gjort i t. ex. . som många ungdomar har svårt att få arbete har företagen ofta svårt att få arbetskraft - personer med yrkeskunskaper. Det nuvarande systemet för yrkesutbildning förmår inte utbilda tillräckligt många ungdomar på det sätt som krävs i ett modernt näringsliv. Avståndet mellan skolan och företagen har blivit alltför stort - eleverna lär sig inte att arbeta i en naturlig företagsmiljö. De kan inte heller få utbildning på de specialiserade maskiner som finns i industri- och serviceföretag. har klyftan mellan vad yrkesutbildningssystemet förmår och vad företagen behöver ökat - därmed har svårigheterna ökat för ungdomar att komma ut på arbetsmarknaden. Politikerna har inte tagit sitt ansvar för att skapa ett modernt yrkesutbildningssystem. 2.4 Förändrade arbetsrättsliga regler 1986/87 A258 De arbetsrättsliga reglerna som trädde i kraft har medverkat till att minska flexibiliteten och rörligheten på arbetsmarknaden. Trots att det numera finns möjligheter till rimliga provanställningstider inom flera avtalsområden har likväl anställningsbeslut blivit mycket viktiga. Företagen föredrar att anställa personer med referenser från tidigare arbetsplatser. som trygghetslagarna medför att anställningstryggheten har ökat för de flesta har det uppstått en grupp vikarier - ofta yngre personer - som fått en minskad trygghet. Det finns således en rad negativa faktorer som motverkar ungdomarnas inträde på arbetsmarknaden. Deras bidrag till produktionen kommer att vara förhållandevis begränsad. Det känner alla arbetsgivare till och att anställa en ny person innebär också ett slags investering. Men om lönerna är för höga blir det omöjligt för en ung person att konkurrera med en äldre och mera erfaren arbetstagare. De gällande avtalen innebär att ungdomslönerna nästan är i paritet med vuxenlönerna. Arbetsmarknadens parter - fackförbund och arbetsgivare har ansvaret för dessa avtal. Det är facket som drivit frågan om att ungdomarnas löner skall ligga på nästan samma nivå som vuxenlönerna. Tyvärr finns det inget som tyder på att de fackliga organisationerna inser att deras agerande direkt minskar möjligheterna för ungdomar att få arbete. Efterhand som arbetslöshetsproblemen ökat bland ungdomar har politiker tvingats vidta olika åtgärder. Socialdemokraterna har inte velat angripa orsakerna till ungdomarnas problem på arbetsmarknaden. I stället har allt flera ungdomar redan efter en kort arbetslöshetsperiod placerats i konstlade arbetsuppgifter och i andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Därigenom har dessa ungdomar skärmats av från den vanliga arbetsmarknaden. Många förmår inte aktivt söka ett vanligt arbete. Det uppstår inte tillräckligt många möten mellan de unga och arbetsgivare, t. ex. i samband med sommarjobb, vikariat och praktik. Även socialdemokraterna har insett att ungdomslagens utformning medför att ungdomarnas möjligheter att inträda på arbetsmarknaden försvåras. Dess värre har man endast i begränsad utsträckning förändrat den praktiska politiken. Ungdomslagsplaceringarna kommer att bli färre men kommer att finnas kvar. 3 En fungerande yrkesutbildning Ungdomsarbetslösheten är värst för dem som saknar gymnasieutbildning, men även ungdom med sådan utbildning får allt svårare att få arbete direkt Antagningsreglerna till högskolan innebär att många Mot. yngre människor utestängs från möjligheterna till högre studier. Det vore naturligt om de som fått en direkt yrkesutbildning i gymnasieskolan haft de minsta problemen. Så är det paradoxalt nog inte. Tvärtom har dessa ungdomar utomordentligt stora problem på arbetsmarknaden. Orsakerna till detta är flera. Förutom det inledningsvis nämnda har den yrkesinriktade utbildningens innehåll och organisation stor betydelse. Företagsamheten riktar t. ex. allt större kritik mot det utbildningen har givit de färdiga gymansieeleverna. Utvecklingen inom näringslivet vad gäller maskinell utrustning och skilda produktionsprocesser är ibland så snabb att skolan helt enkelt inte hinner med. Eleverna får därmed en omodern utbildning. Det är för dyrt för skolan att skaffa de specialmaskiner som används på företagen. Förhållandet kan också vara det omvända, dvs. att den maskinella utrustning som finns på enskilda skolor är så modern att flertalet företag inte hunnit, behöver eller kan skaffa sig sådan utrustning. Utbildningen blir då överkvalificerad i förhållande till behoven hos många - framför allt mindre företag. Gymnasiets yrkesutbildning ger eleverna ingen eller liten kunskap om hur en arbetsplats egentligen fungerar. En stor del av den maskinpark som finns i skolorna måste ersättas. De stora investeringarna som gjordes måste nu förnyas. Kostnaderna för detta kommer att bli mycket höga. Yrkeslivet förändras i en sådan takt och förutsättningarna är så skiftande på olika arbetsplatser att en generell och enhetlig yrkesutbildning riskerar att inte kunna möta krav och önskemål från mer än några få av de tilltänkta arbetsplatserna. Den gymnasiala yrkesutbildningen har utretts: Översyn av den gymnasiala yrkesutbildningen (ÖGY). Utredningen har bl. a. försökt göra en bedömning av den framtida arbetsmarknaden och vilka krav denna ställer på yrkesutbildningen. Enligt ÖGY kan vi räkna med mer kunskapsintensiv produktion, uppluckrade yrkesroller och en förhållandevis svag koppling mellan utbildningsbakgrund och yrkesinriktning på arbetsmarknaden. ÖGY har i sitt förslag försökt förena en rad motstridiga krav som från olika håll ställs på yrkesutbildningen. Linjerna skall ha utrymme för mera av allmänna ämnen, bl. a. för att underlätta för den som vill fortsätta till högskolan. Mer av utbildningen skall förläggas till arbetsplatser för att eleverna skall få realistiska tillämpningar av teoriavsnitten. Resultatet har blivit en förlängning av yrkeslinjerna och en ökad totalkostnad som skall finansieras med arbetsgivaravgifter. Utredningsförslaget ligger väl i linje med den förändring av gymnasieskolan som socialdemokraterna helst vill se. Regeringens slutsats av utvecklingen på arbetsmarknaden är nämligen att gymnasieskolan kan förbereda antingen för högskola eller yrkesliv, utan den måste ge mer av både yrkes- och studieförberedelser till alla. Det är också önskvärt att det definitiva yrkesvalet skjuts upp , hävdas det. Vi förordar en annan inriktning. Gymnasieskolan skall inte bli en förläng Tvärtom behöver de olika linjerna i gymnasieskolan en Mot. 1986/87 tydligare målinriktning; mot ett bestämt yrke, en viss bransch, fortsatta A258 studier efter gymnasieskolan. I gymnasieskolåldern är det hög tid att ungdomarna får ta itu med det vuxenliv som de i formell mening anses vara mogna för redan innan många av dem ens hunnit lämna gymnasieskolan. Tydligt inriktade utbildningslinjer har, som vi ser det, viktiga fördelar. Det skapar en bra motivation hos eleverna att kunna se en direkt koppling mellan utbildningen och det mål den syftar till. Att lära sig något område riktigt grundligt är en bättre grund att stå på vid kommande fort- och vidareutbildning än ytliga kunskaper från många områden. Den frivilliga gymnasieutbildningen måste syfta till att ge eleverna a) en god grund för högre teoretiska studier b) en god grund för mer avancerad yrkesutbildning samt c) en god grund för yrkesverksamhet direkt efter avslutad utbildning. Kombinerat med goda kompletteringsmöjligheter för den som senare vill ändra inriktning är en sådan gymnasieskola överlägsen alla försök att göra den till en likriktad, allmän skola. Hög kvalitet på yrkesutbildningen måste enligt vår mening innebära att den får en bättre anknytning till arbetslivet. I avsnitt 5.6 utvecklar vi vårt förslag till en förbättrad yrkesutbildning. 4 En växande arbetsmarknad för ungdomar För att skapa en arbetsmarknad där unga människor kan finna arbete krävs det i första hand ekonomisk tillväxt. Den ekonomiska politik vi förespråkar kommer att leda till högre tillväxt. För att uppnå detta krävs bl. a. att skattesystemet förändras och att hindren för den privata tjänstesektorn undanröjs. Ungdomar är mer beroende av hög ekonomisk tillväxt än andra grupper på arbetsmarknaden. Tillväxt innebär att fler nya jobb skapas. Vissa beräkningar tyder på att en procentenhets ökad tillväxt kan resultera i 20000 fler arbetstillfällen på den vanliga arbetsmarknaden. Vår förmåga att utnyttja den nya tekniken kommer att vara av avgörande betydelse för förmåga att förbli ett välmående land. Misslyckas vi med att följa den tekniska utvecklingen kommer vi likväl att påverkas av förändrade konkurrens- och produktionsförhållanden som kommer att ge upphov till svåra störningar på arbetsmarknaden - med höjd arbetslöshet som resultat. Lyckas vi däremot tillvarata teknikens möjligheter skapas nya produkter och företag. Det ger också möjlighet för ungdomar att få jobb. Servicesektorn måste få möjlighet att växa. Det kräver en annan inställning till de offentliga servicemonopolen - även inom dessa områden måste det finnas konkurrens. Den hushållsinriktade servicesektorn måste också få expandera. hindras det bl. a. av skattesystemet och av olika slags regleringar. 4.2 Lönesättningen för ungdomar Mot. Lönesättningen måste ungefär motsvara det bidrag till produktionen arbetstagaren kan ge. Detta innebär att man måste ta hänsyn till ungdomars bristande kunskap, erfarenhet och mognad. Erfarenheterna både i och i utlandet visar att höga ingångslöner för ungdomar är ett effektivt hinder för ungdomar att få anställning. De fackliga organisationerna vill inte acceptera verkligheten utan förespråkar ständigt högre lönenivåer. De borde betänka att de har ett moraliskt ansvar även gentemot de ungdomar som ännu inte har fått anställning - inte blivit fackmedlemmar. Facket blir genom sin attityd medansvarigt till de sociala problem som följer i ungdomsarbetslöshetens spår. Vi har understrukit att ingångslönernas storlek primärt är en fråga för arbetsmarknadens parter. 5 En fungerande arbetsmarknadspolitik för ungdomar Möten mellan ungdomar och arbetsgivare måste främjas. Strävan måste vara att ungdomar på egen hand - med hjälp från skola och arbetsförmedling skall söka arbete. Insatser för att hjälpa ungdomar skall i första hand vara inriktade på att hjälpa dem att söka arbete och i andra hand på att förbättra deras kunskaper. Först i sista hand skall olika former av arbetsmarknadspolitiska insatser övervägas. Den traditionella arbetsmarknadspolitiken för ungdomar måste omprövas. Den har visat sig i stort sett verkningslös och har inte lett till fler riktiga jobb eller lägre arbetslöshet bland ungdomar. Ungdomslagen har tillämpats sedan januari 1984.1 stort sett alla negativa konsekvenser som vi varnade för har blivit verklighet. Den ensidiga inriktningen mot den offentliga sektorn har varit direkt skadlig för ungdomarnas möjligheter att komma in på den reguljära arbetsmarknaden. Ungdomarna i ungdomslagen har utnyttjats som gratis arbetskraft av kommuner och landsting. Inlåsningseffekterna har varit omfattande vilket bidragit till att öka arbetslöshetsperioderna för ungdomarna och därmed också den faktiska arbetslösheten. Ungdomarnas vilja att söka jobb har minskat, tiderna i ungdomslag blivit för långa etc. Det är de unga flickorna som drabbats hårdast genom att dessa är överrepresenterade i ungdomslagen. Det finns därför goda skäl att avskaffa ungdomslagen. som ungdomslagen tillåts fortsätta vara det huvudsakliga instrumentet för att bekämpa arbetslösheten bland ungdomar kommer också antalet långtidsarbetslösa ungdomar i de övre åldersgrupperna att öka. Även om regeringen har tagit visst intryck av den massiva kritik som riktats mot ungdomslagen har omfattningen bara marginellt minskat i regeringens budgetförslag. Enligt vår mening bör lagen om ungdomslag upphävas, fr. o. m. . De s. k. inskolningsplatserna, som introducerades för några månader sedan och som skulle ersätta delar av ungdomslagen, har redan visat Mot. 1986/87 sig misslyckade i och med att de riktiga förutsättningarna vad gäller introduk- A258 tionslöner, anställningsvillkor etc. inte föreligger. Enligt vår mening bör inskolningsplatserna inte införas om realistiska avtal inte kan träffas. Målet med inskolningsplatser uppnås bättre genom en reformerad praktisk yrkesutbildning i lärlingsform och genom ett system med utbildning och arbetspraktik. 5.2 Utbildning och arbetspraktik för ungdomar Det nuvarande systemet med ungdomslag bör ersättas med åtgärder som underlättar i stället för att försvåra ungdomarnas övergång från skola till arbetsliv. Grunden för denna reform bör vara de positiva erfarenheterna från det existerande kommunala uppföljningsansvaret för 16- och 17-åringar. I vår partimotion om utbildningspolitiken har vi lämnat förslag till vissa förändringar av . De syftar till att öka skolans möjlighet att låta varje elev utvecklas utifrån hans eller hennes unika förutsättningar. Förslagen är i korthet följande: Skolstarten skall ske . Det betyder att den som går igenom i normaltakt fyller det år han/hon slutar i nionde årskursen. Fler valmöjligheter på högstadiet. Utrymmet för personliga val bör ökas från nuvarande till av undervisningstiden. Utökningen erhålls genom att även timmarna för fria aktiviteter och temastudier används för tillval. Ämnen som öppnas för tillval anges i läroplanen. Antalet tillvalstimmar ökas successivt från årskurs 7 till årskurs 9. Förkunskapskrav till gymnasieskolans linjer. För varje linje skall anges de specifika förkunskaper som linjen kräver. Dessa krav fastställs i form av betyg, dels genomsnittliga för samtliga betyg, dels för varje ämne som är särskilt viktigt för resp. linje. Kraven skall sättas på en sådan nivå att eleverna har goda möjligheter att genomgå utbildningen med tillfredsställande resultat. Den som uppfyller kraven skall i princip har rätt till en plats på den linje han/hon valt. Möjlighet till förbättring/komplettering av kunskaper. För elever som saknar de nödvändiga förkunskaperna i bredd eller djup skall kompletterande utbildning erbjudas efter årskurs nio. Utbildningen skall ske inom ram. Ett utvidgat uppföljningsansvar för 15-19-åringar skulle ha följande ingredienser: - Komplettering av ett eller flera ämnen för elev som alltför sent upptäcker att han/hon borde gjort ett annorlunda tillval på högstadiet. - Komplettering för elev som har för lågt betyg i ett förkunskapsämne eller för lågt betygsgenomsnitt i samtliga ämnen för att komma in på önskad linje. - Vägledning för elever som inte vet om eller vad de skall läsa i gymnasieskolan. - Hjälp till studietrötta elever att få en plats i arbetslivet. Delar av dessa uppgifter fullgörs , inom det nuvarande uppfölj- Mot. Detta gäller ungdomar som ännu inte fyllt och A258 som inte genomgår reguljär utbildning eller som inte har stadigvarande arbete. För var och en som tas om hand skall en individuell plan göras upp. I varje sådan plan skall ett s. k. uppföljningsprogram ingå. Det skall innehålla studie- och yrkesorientering, personlig vägledning, facklig information och annan arbetslivsorientering. Om den individuella planen omfattar åtgärder för skall uppföljningsprogrammet omfatta högst . Förutom uppföljningsprogrammet kan den individuella planen omfatta arbete och utbildning. Skolstyrelsen har det övergripande ansvaret för de individuella planerna, men skall samverka med andra berörda kommunala organ och den offentliga arbetsförmedlingen. Behoven av kompletteringar och stöd kommer att variera mycket för de olika eleverna. De extra insatserna efter årskurs 9 måste därför kunna anpassas efter varje elevs särskilda behov. För de elever som har för avsikt att gå en bestämd linje på gymnasieskolan kommer det att vara fråga om komplettering av något eller några ämnen eller att ett betyg måste förbättras. Elever som har en mycket diffus bild av vad de vill ägna sig åt kan behöva ett program med presentation av olika yrken, bl. a. genom praktik. Mycket skoltrötta elever kan behöva hjälp att få ett arbete. Möjligheten för dessa elever att komma tillbaka till studier igen måste stå öppen. En särskild fråga som bör övervägas i det konkreta förändringsarbetet gäller de yngre elevernas förhållande till viss arbetsrättslig skyddslagstiftning. Inte utan skäl har lägsta åldern ofta satts till . En möjlighet att kontrollera att ungdomar inte i dessa hänseenden genom den tidigare skolstarten utsätts för risker skulle kunna vara att fastställa om eleverna skall vara pliktiga att deltaga i den verksamhet som bedrivs inom det kommunala uppföljningsansvaret till dess de fyllt . Så länge skulle också de elever som inte tänker sig att gå vidare till gymnasial utbildning vara tvungna att följa verksamheten inom det modifierade uppföljningsansvaret. Undantag från detta skulle kunna ges av skolan på så sätt att eleven ges rätt att ta erbjudet arbete också tidigare. I och med att eleverna står under skolans ansvar skulle skolan kunna medge dispens i enstaka fall. Skolstyrelsen skall liksom nu ha ansvaret för det utvidgade uppföljningsansvaret. På skolorna kommer syo-konsulentorganisationen att ha det praktiska ansvaret för att varje elev som inte kan komma in på önskad gymnasielinje får det individuella program som han/hon behöver. Troligen kan en viss utökning av antalet syo-konsulenttjänster behövas. Antalet elever som behöver extra stöd efter årskurs 9 blir troligen inte särskilt mycket större än . I och med att förkunskapskraven finns klart angivna för varje utbildning i gymnasieskolan kan studierna målinriktas på ett helt annat sätt än . Antalet studieavbrott i gymnasieskolan borde därmed kunna minimeras. Elever som avbrutit sina studier utgör nu hälften av de elever som finns inom uppföljningsansvaret. I stället för de speciella ungdomsplatser som finns, bör eleverna genom praktik få pröva på olika typer av arbete. De ungdomar som absolut inte kan Mot. tänka sig fortsatta studier skall via arbetsförmedlingen hjälpas till riktiga A258 Detta gäller framför allt elever . Med en sådan lösning kan medel som går till ungdomsplatser användas för skolans utbildningsinsatser. Särskilda medel till handledarutbildning bör finnas kvar, eftersom praktikanterna även i vårt förslag behöver vägledning på arbetsplatserna. Eleverna skall under den extra studietiden uppbära studiehjälp. Företagen, stat och kommun skall alltså inte ge dem lön. Syftet med arbetspraktik för ungdom är att minska ungdomarnas tid i arbetslöshet utanför den reguljära arbetsmarknaden - och därmed antalet ungdomar i AMS-åtgärder - genom att de snabbare får riktiga jobb i första hand inom näringslivet. De första åtgärderna för att hjälpa arbetslösa ungdomar skall vara att stimulera dessa till att skaffa sig utbildning som gör dem mera attraktiva på arbetsmarknaden. Detta kan ske genom gymnasiestudier, lärlingsutbildning eller andra utbildningsformer. Andra bör få intensifierad arbetsförmedlingshjälp. Om de har varit arbetslösa bör de erbjudas en arbetspraktikplats. De kan normalt ha denna , men de skall stå till arbetsmarknadens förfogande och vara aktivt arbetssökande. Arbetspraktikplatserna skall i första hand finnas i det privata näringslivet. Först som sista alternativ får kommunala platser arrangeras. Statens bidrag till kommunerna bör utformas på liknande sätt som gällande statsbidrag till det kommunala uppföljningsansvaret. Det bör läggas på en sådan nivå att dagersättningen till 18- och 19-åringarna blir högre än för 16- och 17-åringarna. Statsbidragsreglerna bör också utformas så att det blir möjligt för parterna på arbetsmarknaden att träffa avtal för ersättning till ungdomar i arbetspraktik på ungefär samma villkor som gäller i nuvarande avtal för ungdomsplatser. För de ungdomar som efter en första period av arbetspraktik inte lyckas få arbete skall individuella planer upprättas. De skall innehålla intensifierad arbetsförmedling, kompletterande utbildning och möjligheter till ytterligare arbetspraktikperioder. I normala fall bör de dock först efter en ny aktiv sökperiod kunna få en ny arbetspraktikplats. 5.3 AMU-utbildning för 20-24-åringar Trots de senaste årens något förbättrade situation på arbetsmarknaden är de äldre ungdomarnas situation oförändrat svår. 20-24-åringar drabbas av arbetslöshet i alltför hög utsträckning. Liksom i ungdomslagen är flickor med felaktig utbildning eller avbrutna studier överrepresenterade bland 20-24åringarna. Inslaget av ungdomar med arbetslöshet beroende av dålig utbildning och avbrutna studier gäller också i hög utsträckning gruppen pojkar. Det finns stor risk för ett växande arbetslöshetskollektiv - ungdomar som kommer från ungdomslagen efter .