mot · GA02K109 · 1987-03-25 00:00:00 — Ledning av den statliga förvaltningen (prop. 1986/ 87:99) I propositionen hemställs att godkänner de allmänna riktlinjer för förnyelse av förvaltningen som framläggs i propositionen beträffande föreskrifter. Dessa riktlinjer återfinns på s. 2833 i propositionen. Här skall särskilt vad som sägs om myndigheternas föreskrifter tas upp till granskning. Först är angeläget att fastslå att en regeringen underordnad myndighets normgivningsmakt alltid beror på att myndigheten från regeringen fått till sig delegerad befogenhet att meddela föreskrifter. Ingen myndighet har i sig någon egen sådan kompetens. Myndigheternas kompetens är av tre helt olika slag: kan i lag ha bemyndigat regeringen att lämna vidare till ofta i lagen angiven förvaltningsmyndighet rätten att meddela föreskrifter i visst i lagen angivet hänseende. Det ankommer sedan på regeringen att begagna sig av bemyndigande och delegera normgivningsmakt vidare till vederbörande myndighet. Det sker normalt genom förordning. Regeringen kan själv bestämma vilken kompetens som skall delegeras till myndigheter. Det är då fråga om tillämpning av 8 kap. 7 och 11 §§ RF. I den mån en myndighet får riksdags-kompetens, har myndigheten samma frihet att lagstifta som har på området. Myndighetens normgivningskompetens kan också härröra från att regeringen delegerat bort en del av sin egen normgivningskompetens enligt 8 kap. 13 § RF. I sådant fall finns ytterligare möjligheter. Vanligt är att regeringen delegerar till den för sakområdet behöriga myndigheten att meddela s. k. föreskrifter till verkställighet av lag. I dessa fall sträcker sig kompetensen inte längre än till att myndigheten får utge vad som förr kallades tillämpningsföreskrifter till lagen. Det får aldrig innebära att enskild eller kommun åläggs något nytt som de inte redan är eller har varit skyldiga att göra enligt lagen. I och för sig råder stor osäkerhet om hur mycket reell normgivningsmakt som får ske enligt denna regel. I vart fall är den starkt begränsad. Det gäller i främsta rummet att fylla ut lagen. Regeringen har också sin s. k. restkompetens, dvs. rätten att utfärda normer, i den mån normgivningsmakten icke är förbehållen annan. Paragrafen anses ge regeringen rätt att utfärda normer om förfarandefrågor, om myndigheternas organisation och om deras inre arbete. Inom det område det nu är fråga om drar regeringens normgivningskompetens i väg till dess den stöter på främst i 8 kap. 2 och 3 §§ RF närmare bestämda kompetens. Denna kompetens kan lämnas över till underordnad myndighet, t. ex. genom en regel i myndighetens instruktion. Till en början kan således konstateras att myndighetens normgivnings- Mot. kompetens alltid är beroende av erhållna regeringsbemyndiganden. har regeringen lagt ned föga möda på att utforma dessa bemyndiganden. Om regeringen i ökad grad vill styra förvaltningen kan det såvitt gäller förvaltningens normgivande verksamhet ske genom att regeringen från början tänker igenom vad det är regeringen vill att förvaltningen skall göra och därefter utformar bemyndigandena. Det finns anledning redan för att såvitt gäller delegering av egen normgivningskompetens - noga genomtänka i vilken utsträckning subdelegation från regeringen till myndigheten skall få äga rum. Regeringen bör i sin tur styra myndighetens blivande normgivning genom bemyndigandets utformning, allt i syfte att intentioner med lagstiftningen blir tillgodosedda. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte själv synes ha någon riktig överblick över i vad mån den vidaredelegerat normgivningsmakt. I propositionen sägs att regeringen nu skall företa en kartläggning härav. Det måste ställas bestämda krav på regeringen att noga överväga sina delegationsbeslut och att alltid ha en bestämd vilja om vad som skall uppnås när myndigheten börjar meddela föreskrifter. Även när regeringen delegerar kompetens till myndighet att meddela verkställighetsföreskrifter till lag eller när delegationen gäller regeringens s. k. restkompetens, bör regeringen i delegationsstadgandet noga ange i vilka ämnen myndigheten skall ge föreskrifter, syftet med dessa och vilken inriktning normerna skall ha. Kostnadsaspekterna är givetvis av stor betydelse. Begränsningskungörelsen har inte visat sig vara effektiv, när det gäller att förhindra att myndigheterna utfärdar föreskrifter som vållar enskilda, företag och kommuner kostnader som inte kan anses nödvändiga. Begränsningskungörelsen är nu under översyn. Vi vill understryka regeringens ansvar för att den normgivningsmakt som tilldelas myndigheterna brukas på sådant sätt att icke onödiga kostnader uppstår. Det är viktigt att regeringen lägger sig vinn om att styra myndigheternas normgivning redan från början. Vid den inventering som gjordes per av verkens då gällande normer visade det sig att det fanns över 20000 olika författningar härrörande från myndigheterna som innehöll för enskilda bindande föreskrifter. Det finns också all anledning understryka vad i propositionen sägs om behovet av att regering och riksdag följer upp den normgivning som försiggår på myndighetsnivå. En efterföljande utvärdering av normerna är viktig. I första hand torde det vara den myndighet som utfärdat föreskrifterna som bör skaffa sig en bild av hur dessa föreskrifter verkat. Men det måste ankomma på regeringen att känna ansvar härför. Någon form för regelbunden kontroll bör införas. Denna bör inte vara avhängig av att myndigheten själv initierar några kritiska kommentarer. Det kan befaras att, i de fall då resultatet av granskningen ej är så gott och myndigheten själv är ansvarig för bristerna, myndigheten ej är särskilt angelägen att föra saken vidare till regeringen. Det måste därför vara regeringen som har ansvaret i sista hand för att denna regelbundet återkommande omprövning verkligen kommer till stånd och blir effektiv. Regeringen kan redan i bemyndigandet ålägga myndigheten att inom t. ex. Mot. redovisa hur den erhållna normgivningskompetensen begagnats och K109 vilka erfarenheterna är i praktiska livet. Inte minst när det gäller verkställighetsföreskrifter måste regeringen ha ett klart ansvar för att myndigheten ej utnyttjar denna möjlighet till att meddela föreskrifter som ligger tydligt utanför vad som kan normeras denna väg. På vissa områden inbjuder vagt utformade lagregler till en utfyllnad med verkställighetsföreskrifter, som går vida utöver vad som är konstitutionellt möjligt. Exempel på detta finns från olika områden. Regeringen måste ta ett mer bestämt ansvar än nu för hur den underordnade myndigheten utnyttjar den normgivningsmakt som regeringen delegerat till dem. har i en partimotion till detta (1986/87:K229) tagit upp frågan om kontroll över den statliga förvaltningen. Vi har i det sammanhanget yrkat att en översyn skall göras av kontrollmakt. Vi har också understrukit det angelägna i att revisorer får ökade resurser för att de bättre skall kunna fullgöra sin granskningsuppgift. Det finns i detta sammanhang skäl att också beröra frågan om kontroll av regeringen. Det finns enligt vår uppfattning skäl att pröva en ordning där utskott tar mer aktiv del i uppföljning och kontroll av de generella normer som utfärdas med stöd av bemyndiganden. har i sitt betänkande föreslagit att skall ägna mindre arbete åt behandlingen av budgetpropositionen. Om detta förslag kommer att bli verklighet kommer det ätt finnas utrymme för utskotten att i större utsträckning granska förvaltningen och i det sammanhanget också skapa sig en bild av hur skilda riksdagsbeslut har verkställts och kommit att tillämpas. Som ett stöd för i denna mer aktiva bevakning av regering och förvaltning bör man överväga att införa en ordning där regeringen rutinmässigt tillställer resp. utskott såväl sina egna författningar som de generella normer som myndigheterna utfärdat med stöd av bemyndiganden från riksdag och regering. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad vi i motionen har anfört angående riktlinjer för förvaltningen, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad vi i motionen har anfört angående kontroll av förvaltningen och regeringen. () ()