mot · GA02u410 · 1987-01-27 00:00:00 — Ett exempel på område för gemensamma nordiska intressen kan vara de diskussioner och de tämligen allmänt hållna resolutioner om den kapprustningen som förekommit i FN, dels i generalförsamlingen, dels i FN:s speciella , . Inom dessa har, bl. a. från svensk sida, föreslagits att det incidentavtal som finns mellan supermakterna bör omarbetas och få allmän giltighet. Arbetet på detta kan sägas vara i ett inledande skede. Frågor om förtroendeskapande åtgärder, såsom föranmälningar av övningar också på det området, har inom ESK endast berörts i mycket liten utsträckning och i de fall sådana har direkt samband med övningar på 20 Det otvetydiga hot mot säkerheten i som både närheten till den Mot. sovjetiska norra marinens baser innebär och dess balansering genom närvaro U410 av NATO-flottstyrkor i kan främst synas vara ett intresse för . Åtgärder för att minska spänningar i detta område har dock stor betydelse också för oss. är frågor om bl. a. ställning som ett fritt hav av vitalt intresse inte bara för och utan även för . De frågorna innehåller många komplexa problem. Dessa kan med fördel också penetreras inom den nordiska kretsen eller i det informella nordiska samarbetet i FN och ESK. I vissa frågor kan de nordiska länderna vara en mera naturlig samarbetsgrupp än t. ex. de alliansfria staterna i ESK eller den s. k. 21-gruppen i CD. Det gemensamma intresset för utformning av avtal om förvarning, begränsning av övningar eller incidentförebyggande åtgärder på det området är större mellan de nordiska länderna än bland NN-staterna i ESK. Bland de senare kan t. ex. och antas göra en annan bedömning av dessa frågors vikt än bl. a. eller . Det nordiska samarbetet i vad gäller de rustningarna kan utökas utan att för den skull formaliseras. En fråga som har alldeles speciell bäring till den svenska neutralitetspolitiken är frågan om negativa säkerhetsgarantier för icke-kärnvapenstater, dvs. utfästelser av kärnvapenmakterna att inte med kärnvapen angripa kärnvapenfria stater. Med reservation för vilket värde över huvud taget garantier från stormakter gentemot mindre stater har när det verkligen gäller, förtjänar frågan att ytterligare bearbetas. Frågan har också intresse i samband med diskussionen om värdet av en s. k. kärnvapenfri zon i . En kärnvapenfri zon förutsätter att de stater som ingår i zonen utfäster sig att inte hysa och godta förekomsten av kärnvapen på sina territorier. Kärnvapenmakterna måste förbinda sig att inte använda eller hota att använda kärnvapen mot dessa länder. Utformningen av sådana åtaganden, s. k. negativa säkerhetsgarantier, är en fråga av stor betydelse som bl. a. diskuteras inom nedrustningskonferensen i och också finns med på dagordningen för . För vidkommande är det av avgörande betydelse att en negativ säkerhetsgaranti inte utformas så att vi hamnar i ett avtalsförhållande till den garantigivande kärnvapenmakten. Ett sådant avtalsförhållande skulle kunna leda till krav från stormakterna på att få granska och lämna synpunkter på vår säkerhetspolitik. Enligt svensk uppfattning räcker det om kärnvapenmakterna gör legalt bindande och generellt verkande åtaganden att avstå från bruk av kärnvapen mot kärnvapenfri stat eller kärnvapenfri zon. Av den kärnvapenfria staten eller zonen bör i gengäld inget annat krävas än att den avstår från kärnvapen genom att ansluta sig till icke-spridningsfördraget (NPT), genom att ingå i en kärnvapenfri zon eller på annat legalt bindande sätt. Redan genom anslutningen till NPT skulle kunna tillgodoräkna sig sådana garantier. Vissa förpliktelser av denna typ från kärnvapenmakternas sida gentemot de kärnvapenfria staterna finns. Från svensk sida har tidigare framförts att de ensidiga garantier som U410 kärnvapenstaterna gjort vd FN:s särskilda möte om nedrustning 1978 och senare skulle kunna samordnas till gemensamt deklarerade garantier för att stärka de kärnvapenfria staternas säkerhet. har deklarerat att man inte ämnar hota eller angripa kärnvapenfri stat som är ansluten till NPT eller annan internationellt bindande utfästelse att icke skaffa kärnvapen. Undantag görs för den stat som, förbunden med kärnvapenmakt, angriper eller dess allierade. och har gjort liknande utfästelser. har gått längst, nämligen förbundit sig att inte vara den första att tillgripa kärnvapen i en konflikt och att inte använda dem mot icke-kärnvapenstat. förutsätter, även om man gjort generella åtaganden om icke första bruk av kärnvapen, tydligen en ny internationell konvention; anslutning till icke-spridningsfördraget tycks inte räcka. förklarar sig i stället beredd att ingå lämpliga bilaterala överenskommelser med kärnvapenfria stater. Detta är från svensk synpunkt oroande. Det är svårt att se hur en bilateral överenskommelse skulle förenas med en svensk önskan att utesluta varje möjlighet till inblandning i svensk säkerhetspolitik. En följd av vår syn på utformningen av vår neutralitetspolitik är att saknar säkerhetspolitiskt bindande avtal med andra stater och inte heller åtnjuter några positiva säkerhetsgarantier från någon annan stat. Den svenska inställningen har i tidigare liknande sammanhang inneburit att vi anser att garantier skall vara bindande för kärnvapenstaterna och skall gälla alla länder som garanterar sin kärnvapenfrihet genom att tillhöra ickespridningsfördraget eller någon annan internationell överenskommelse. har framfört önskemål om en gemensam manifestation av kärnvapenmakterna och att garantierna skrivs in i en gemensam FN-resolution. I ljuset av de förslag som i olika sammanhang framförts om kärnvapenfria zoner i olika delar av världen, inte minst i , bör det vara en angelägenhet för en alliansfri kärnvapenfri stat som att aktualisera och med oförminskat intresse driva frågan om generella garantier inom FN:s ram. Sådana skulle beträffande kärnvapenfria områden kunna fylla samma behov som kärnvapenfria zoner beträffande de aktuella staternas egen säkerhet utan att dessa behöver göra avkall på principer av den natur vi själva har när det gäller att undvika bilaterala avtal av säkerhetspolitisk innebörd. Arbetet med negativa säkerhetsgarantier kommer troligen att intensifieras i CD i . bör bevaka detta noga. Eftersom inte alla nordiska länder är företrädda i CD bör frågan också diskuteras i de nordiska kontakterna. Det är av största betydelse att använder sin ställning som alliansfritt land till att påverka nedrustningsförhandlingarna i positiv riktning. i (CD) är ett viktigt forum för detta. I detta deltar även de små stater som är medlemmar som jämbördiga parter. och andra av CD:s mindre deltagarländer skulle helst se att CD:s Mot. 1986/87 betydelse ökade. I realiteten bestäms villkoren för nedrustningsförhandling- U410 arna i och utanför CD i hög grad av supermakterna och av de relationer som råder mellan dem. Arbetet på att åstadkomma ett fullständigt kärnvapenprovstopp liksom en fullständigare anslutning till icke-spridningsavtalet torde vara bland de mest angelägna uppgifterna för FN:s nedrustningsdelegation. Försöken att åstadkomma ett fullständigt provstoppsavtal står på CD:s dagordning. Ett fullständigt förslag till avtalstext har företetts med tekniska annex för detaljutformning av kontroll och verifikationsmekanismer. Betydande svenska insatser har gjorts i detta sammanhang, som är föremål för ett arbete på vetenskapligt teknisk nivå. iakttog ett ensidigt moratorium i vad gäller provsprängningar inom ramen för avtalet om partiellt kärnvapenprovstopp. Från amerikansk sida har hävdats att detta inte innebär några kännbara inskränkningar i sovjetiska planer, medan de själva nu befinner sig i sådan fas i utvecklings- och moderniseringsarbetet på kärnvapenområdet att de inte velat iaktta motsvarande återhållsamhet. har fortsatt sina kärnvapenprov i . Det sovjetiska ensidigt iakttagna provstoppet har deklarerats upphöra i och med den första amerikanska provsprängning som genomförs . har det förefallit som om man i CD, inte minst genom svensk medverkan, varit mycket nära att komma överens om ett mandat för verkliga förhandlingar om ett fullständigt provstopp. Motsättningar mellan å ena sidan och å andra sidan några latinamerikanska alliansfria stater om mandatets innehåll har dock inte kunnat överbryggas. Vissa överläggningar pågår direkt mellan de båda supermakterna om provstopp eller åtminstone om utvidgningar av det partiella provstoppet och det s. k. tröskelavtalet om storleken på tillåtna provsprängningar. Från svensk sida bör dock arbetet fortgå på att få till stånd en multilateral real förhandling inom CD. Kärnvapen angår inte endast supermakterna även om dessa förfogar över den överväldigande merparten av dem. Det är positivt att det frivilliga arbete med övervakning av det gällande partiella provstoppsavtalet, där medverkar, tycks få allt fastare former. Det hotande beskedet från att man skulle komma att lämna verksamheten har förbytts i att man i stället accepterat att fortsätta, t. o. m. med nya typer av övervakningsmetoder och data. Vi konstaterar med tillfredsställelse att regeringen nu föreslår en förstärkning av FOA:s resurser, bl. a. genom modernisering av utrustning vid den seismiska övervakningsstationen i Flagfors. Detta har betydelse för att det svenska arbetet i det här sammanhanget fortsatt kan vara av högsta kvalitet. och förbud mot radiologiska vapen Beträffande NPT:s (icke-spridningsavtalet) granskningskonferens kan note ras att medan granskningskonferens inte kom fram till någon gemen- Mot. 1986/87 sam slutdeklaration man 1985 enades om uppfattningen att avtalet är väsent- U410 ligt för internationell fred och säkerhet samt enigt ställde sig bakom fördragets huvudsyften, vilka är att främja icke-spridning, upphöra med kärnvapenkapprustningen samt genomföra nedrustning och främja samarbetet mellan staterna på den fredliga kärnenergins område. Med undantag av och uttalade också konferensen krav på snara förhandlingar om provstopp. Från svensk synpunkt är det också intressant att en skrivning kom till stånd angående förhandlingar i CD om förbud mot attacker på kärnkraftsanläggningar. De svenska ansträngningarna att i förhandlingarna om ett avtal i vad gäller förbud mot radiologiska vapen koppla ett sådant förbud till ett förbud mot anfall på kärnkraftsanläggningar får inte upphöra. Det kan finnas risk att supermakterna, som visat tecken att vilja släppa denna koppling, nu kan komma att upprepa sådana försök. Uttalandet av kan vara ett stöd för att förhindra en sådan utveckling mot mindre substans i ett avtal på området radiologiska vapen. Att verka för en vidare anslutning till icke-spridningsavtalet är viktigt inte minst i ljuset av att vissa stater med oroande tendenser att visa osäkerhet beträffande viljan att avstå från kärnvapen finns i oroshärdar i världen, t. ex. i och i . I detta sammanhang kan noteras att mycket aktiva såväl när det gäller motståndet mot icke-spridningsavtalet som när det gäller att bereda svårigheter för arbetet med att åstadkomma ett fungerande förbud mot radiologiska vapen. Dessa läner har visserligen informella men dock täta kontakter med den i nedrustningssammanhang. Det är och , båda deltagare i det s. k. femkontinentsinitiativet. Även om detta snarare är ett socialdemokratiskt internationellt partisamarbete än ett formellt regeringssamarbete bör kunna hemställa hos regeringen att man utnyttjar sina kontakter inom femkontinentsinitiativet för att påverka sina samarbetspartners till att inta en mera positiv och konstruktiv hållning i förhandlingarna om förbud mot radiologiska vapen inkl. förbud mot attacker på kärnkraftsanläggningar samt att ansluta sig till det ännu viktigare icke-spridningsavtalet. Dessa frågor bör med hög prioritet tas upp inom femkontinentsiniativets ram. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. bör givetvis också i CD fortsätta sitt arbete för att vinna större anslutning till dessa avtal och för att förmå kärnvapenmakterna att iaktta den andra delen av icke-spridningsavtalet, nämligen att medverka till kärnvapennedrustning. Kemiska och biologiska vapen Ett av de bästa exemplen på långsiktiga och internationellt erkända svenska insatser med utnyttjande av vår forskningskompetens är försöken att åstadkomma ett förbud mot lagring och tillverkning av kemiska vapen. ningen gentemot civil kemisk industri, den betydande risken för spridning av Mot. denna förhållandevis enkla teknologi till nya länder liksom gränsdragningen U410 mellan kemiska och biologiska stridsmedel innebär svårigheter som måste beaktas i förhandlingsarbetet. Många problem återstår att lösa innan en konventionstext är utarbetad. I vad gäller problemen med att definiera substanser som kemiska vapen eller utgångsmaterial för sådana har dessa dock till stor del lösts efter en modell som i stor utsträckning bygger på arbete vid , har de politiska problemen i någon mån minskat genom den större öppenhet inför kontrollåtgärder, även innefattande inspektion på platsen, som i dessa liksom i andra förhandlingar visat. En överenskommelse som hindrar utveckling, tillverkning och lagring av kemiska vapen måste fattas inom ramen för ett globalt arbete. Regionala överenskommelser är, med tanke på lättheten att transportera kemiska stridsmedel och svårigheterna att verifiera deras förekomst, klart otillfredsställande. En överenskommelse måste vara strukturell, dvs. skapa garantier för hinder för tillverkning, lagring och användning över huvud taget. Den självklara platsen för förhandlingarna är därför nu som tidigare . måste motarbeta försök att flytta över hela eller delar av det internationella arbetet på en användbar konvention mot kemiska vapen från detta forum. har också i sitt betänkande UU 1986/87:4 med anledning av motion från moderata samlingspartiet understrukit detta. Från svensk sida bör även i fortsättningen strävan vara att behålla förhandlingsavtalet inom CD:s ram. kommer att inneha ordförandeskapet i kemivapenförhandlingarna. Detta kommer att ställa stora krav på den svenska förhandlingsdelegationen, som redan under normal arbetsbelastning är hårt ansträngd. I annat sammanhang har vi yrkat på medel för tillfällig förstärkning av delegationens förhandlingskapacitet . Konventionen om biologiska vapen, där förbud mot tillverkning och användning av sådana stadgas var föremål för en granskningskonferens. kom att spela en avgörande roll, bl. a. som ledare för informella överläggningar och i trilaterala förhandlingar med de båda supermakterna. Konferensen kunde också enas om att inom konventionens ram tillföra en del s. k. förtroendeskapande åtgärder, huvudsakligen enligt svenska förslag. Den snabba vetenskapliga utvecklingen inom bioteknikens område, inte minst genom genteknikens frammarsch och möjligheterna att i allt mindre mängder substans innehålla allt större potential av inte bara läkande utan också dödande krafter, har inte underlättat möjligheterna att kontrollera efterlevnaden av konventionen. De förtroendeskapande åtgärder som man kom överens om är bl. a. information och datautbyte om relevant forskningsverksamhet och om utbrott av epidemier eller av toxiner orsakade sjukdomar i närheten av högrisklaboratorier eller eljest i mönster som avviker från det normala. Man kom också överens om en uppföljningskonferens då erfarenheter Mot. 1986/87 som vunnits i de på många områden nära relaterade förhandling- U410 arna om kemiska vapen skall vägas in. Om en kemivapenkonvention tills dess är i kraft kan kontrollprocedurer och verifikationsmekanismer komma att behöva anpassas. Kontrollprocedurer och FN:s generalsekreterares befogenheter Omvänt kan sägas att så länge man inte lyckats åstadkomma en effektiv procedur för kontroll av påstådda överträdelser mot det gällande förbudet att använda kemiska vapen, liksom i fallet med B-vapenkonventionen, kan det vara svårt att få förtroende för en ny konvention på kemivapenområdet. Från svensk sida har vi i samarbete med övriga nordiska länder i många sammanhang arbetat för att stärka FN:s generalsekreterares roll. Generalsekreteraren bör ha möjlighet att med hjälp av sin ständigt existerande, snabbt mobiliserbara organisation kunna effektivt tillmötesgå krav från länder som påstår sig vara t. ex. angripna med kemiska vapen och kunna undersöka saken. Erfarenheten har visat att FN:s generalsekreterare har alltför små möjligheter att - när anklagelser om användning av kemiska vapen, vilka redan är förbjudna, eller biologiska vapen, beträffande vilka såväl tillverkning som användning är förbjudna, - genomföra tillfredsställande undersökningar. Ett anklagat land har, på samma sätt som också gäller i samband med anklagelser för överträdelser av beträffande mänskliga rättigheter, alltför stora möjligheter att hindra att en undersökning kommer till stånd. Så länge inte förpliktelser att låta FN:s generalsekreterare efter säkerhetsrådets eller generalförsamlingens beslut verkligen också genomföra en effektiv kontroll av påstådda överträdelser mot förbudet av användning av kemiska vapen existerar är utsikterna att nå förtroende för en överenskommelse i vad gäller lagring och tillverkning av sådana vapen mindre. Under B-vapenkonventionens granskningsmöte motsatte sig att FN:s generalsekreterare skulle få en sådan roll, men medgav slutligen att FN:s nedrustningsavdelning tillerkändes en funktion i kontrollen av konventionens efterlevnad. Från svensk sida hade en mera konkret funktion för generalsekreteraren föreslagits. Vi måste även fortsättningsvis både i vad gäller kemiska och biologiska vapen noggrant överväga effektivaste möjliga implementering och kontroll. Endast så kan förtroende för konventioner på dessa i verkligheten mycket svårkontrollerade områden uppnås. Det är särskilt viktigt att proceduren vid anklagelse om brott mot konventioner är effektiv och att ett anklagat land inte har möjligheter att hindra arbetet. Den svenska nedrustningspolitikens framtida inriktning och arbetsformer Även om den svenska politiken i frågor om rustningskontroll och avspänning måste ha en övergripande målsättning kan det finnas anledning att koncentrera de trots allt begränsade resurser ett litet land har. Givetvis skall särskilt intresse ägnas frågor som har speciell betydelse för vår egen säkerhet. Arbetet inom den europeiska säkerhetskonferensen kan i Mot. 1986/87 sin helhet ha sådan betydelse. Även de globala frågorna och de kärnvapenförhandlingar där supermakterna är huvudaktörer har direkt eller indirekt betydelse för vår säkerhet. Det ligger i svenskt intresse att i nedrustningssammanhang sträva efter lösningar som tryggar balans och stabilitet i . Under de två gångna åren har på regeringens uppdrag försvarsstaben i samarbete med och i fortlöpande kontakt med försvars- och utrikesdepartementen genomfört ett projekt som under namnet lagt fram en på självständiga svenska bedömningar grundad uppfattning om militärstrategiska, operativa och tekniska förhållanden i . Detta har bidragit till att skapa underlag för inte bara säkerhetspolitiska avgöranden utan också för t. ex. agerandet inom ESK. Det kan finnas anledning överväga i vad mån den typen av projektarbete på detta eller andra områden bör upprepas eller få fastare former. Det sägs ofta, bl. a. i den rapport som försvarskommitténs arbetsgrupp för nedrustningsfrågor utgivit, att svenskt arbete inom nedrustningsförhandlingar utöver områden som har speciellt intresse för vår egen säkerhet skall koncentreras till områden där vi besitter särskild kompetens. I detta sammanhang bör noteras att sådan kompetens givetvis inte finns på grund av en slump. Vårt kunnande på kärnvapenområdet är sålunda till stor del ett arv från den tid då övervägde att skaffa egna kärnvapen. Kunnandet på det seismologiska området och den betydande erfarenhet och expertis som medverkat på ett konstruktivt sätt i kemivapenförhandlingarna i har successivt byggts upp genom målmedvetna satsningar på dessa områden, framför allt inom FOA. bör övervägas på vilka områden nya svenska satsningar skall göras. Två områden där vi inte har lika stor kompetens, varken på bredd eller djup, är frågorna om de rustningarna och rymdfrågorna. Innan man avgör i vilken utsträckning svensk profil skall höjas på något av dessa områden bör övervägas vilka resurser i form av expertis, forskning, militärt kunnande och förhandlingskapacitet som erfordras, och om vi har möjligheter att på ett sätt som motsvarar tidigare svenskt agerande på t. ex. kemivapenområdet orka med endera eller båda områdena. Prioriteringen bör då givetvis baseras på vilket som har störst betydelse för vår egen säkerhet, i vilka forum vi effektivt kan påverka frågorna och i vilken mån grundkompetens redan finns eller lätt kan utvecklas. arbetsgrupp för nedrustningsfrågor gör tämligen omfattande överväganden i dessa frågor. Man efterlyser bl. a. vidgat samarbete mellan civila och militära myndigheter, ökade studieresurser främst vid FOA samt ökat personalutbyte mellan UD, FOA, försvarsstaben och försvarsdepartementet. Det ifrågasätts också om inte den kontakt mellan regering och riksdag som den parlamentariska nedrustningsdelegationen utgör kan utnyttjas på ett effektivare sätt och bl. a. få större möjlighet att delta i policydiskussioner. Under då genom värdskapet hade ett extra stort ansvar och lade ned betydande resurser på konstruktivt och delvis nyskapande arbete visades att vi förfogar över betydande kompetens att Mot. fortsätta att målmedvetet arbeta för utveckling av förtroendeskapande åtgär- U410 der på det militära området. Vi anser att regeringen bör överväga i vad mån erfarenheterna från , det betydande analysarbetet som gjordes under och de överväganden om en vidgning av den bas om svensk nedrustningspolitik som efterlyses i försvarskommittégruppens rapport, skall kunna inspirera till att man arbetar fram en modell för arbetet som kan fylla högt ställda krav på effektivt utnyttjande av resurser och fastare anknytning till svenska säkerhetspolitiska intressen. De nya resurstillskott som kan behövas för verksamheten bör allokeras med hänsyn till dessa krav. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi 1. att beslutar begära att regeringen inom ESK-processen noggrant bevakar balansen mellan de olika sakområdena på sätt som i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande överväganden av behov av eventuella särbestämmelser för NN-staterna inom ESK, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de rustningarna, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av det svenska arbetet i CD:s förhandlingar om s. k. negativa säkerhetsgarantier, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fortsatta ansträngningar att åstadkomma realförhandlingar i CD om ett fullständigt kärnvapenprovstopp, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om initiativ inom det s. k. femkontinentsinitiativet, 7. att hos regeringen begär att i det svenska arbetet för att förstärka generalsekreterarens roll även möjligheterna att därigenom åstadkomma effektiva kontrollprocedurer i vad gäller efterlevnaden av C- och B-vapenförbud beaktas, 8. att hos regeringen begär en bättre anpassning av den svenska nedrustningspolitiken och dess arbetsformer till den svenska säkerhetspolitikens krav i enlighet med de riktlinjer som i motionen anförts. (m) () () () () ()