mot · GA02ju640 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju640 m. fl. (m) Ungdomsbrottsligheten har brotten mer än femfaldigats. uppgick antalet anmälda brott mot till omkring 927 000 enligt preliminära uppgifter. Detta innebär att har vi fått 125 000 fler brott. Till dessa brott skall läggas överträdelser av specialstraffrättsliga lagar, exempelvis narkotikastrafflagen. Då tillkommer drygt 100 000 brott. Det är ingen överdrift att konstatera att utvecklingen är mycket oroande. förhåller det sig så att det verkliga antalet brott i själva verket är väsentligt högre. Detta beror på att många brott inte anmäls till polisen. Genom intervjuundersökningar (SCB) är det känt att vissa typer av brott förekommer betydligt oftare än vad som framgår av statistiken. En stor del av brotten begås av ungdomar. Särskilt när det gäller olika former av tillgreppsbrott är ungdomar gärningsmän. Några siffror kan illustrera detta. Ungdomar mellan svarar för av samtliga brott. Drygt hälften av gärningsmännen vid inbrott är . Såvitt gäller bostadsinbrott är gärningsmännen dock normalt sett äldre. Det är oftast yngre personer som förövar biltillgrepp. Gärningsmännen kan dock vara mycket unga. Nästan en tredjedel av alla misstänkta är 15 eller . av all skadegörelse utförs av 15 20-åringar. Inget samhälle är helt fritt från brottslighet. De utvecklade industriländerna har nära nog undantagslöst drabbats av kraftigt stegrad brottslighet efter . Några enkla förklaringar till denna utveckling finns inte. Fullt klart är emellertid att den socialistiska uppfattningen på denna punkt liksom på så många andra visat sig ohållbar. Enligt socialistiskt tänkande skulle, med stigande levnadsstandard och en radikal utjämning av löner och förmögenhetstillgångar samt ökat medinflytande från de anställda i produktionen, brottsligheten successivt sjunka. Utvecklingen har blivit den motsatta. Orsaken till den stegrade brottsligheten måste sökas i andra förhållanden än ekonomiska och materiella. Detta har dock inte socialdemokraterna varit beredda att acceptera. Som vi skall utveckla närmare nedan har familj och skola stor betydelse för hur barn utvecklas och för hur de förhåller sig till brottsligt beteende. Om brister finns vad gäller förmedling av normer till de unga förstärker detta brottsutvecklingen. Socialdemokraterna har emellertid inte insett familjens brottsförebyggande betydelse. På motsvarande sätt har skolans fostrande roll successivt urholkats. Men även den normförmedling som utövas av det allmänna genom lagar och reaktioner har stor betydelse. Det allmännas reaktion på brott från ungdomars sida har blivit lamare. Det har skett genom fortlöpande mildring av påföljderna. Än viktigare är att ofta ingen påföljd alls följer för brott begångna av ungdomar. Polisen har erhållit möjligheter att bevilja s. k. rapporteftergift, dvs. någon polisutredning av brottet sker inte alls. Åklagare kan underlåta att åtala för ett brott. Detta är mycket vanligt just beträffande ungdomar som ofta begår brott. Den tydliga signalen från statsmakten har varit att familjen inte skall ha det avgörande ansvaret för barnens utveckling och uppträdande, att skolan inte skall fostra och att reaktion inte normalt skall följa från det allmännas sida när ett brott upptäcks. har socialdemokraterna i viss mån ändrat attityd. Man har startat s. k. kampanjer, exempelvis mot våldet. Justitieministern har talat om att de unga skall göra rätt för sig. Men fortfarande motarbetas familjernas möjlighet att ordna sin tillvaro på det sätt som passar varje familj bäst. är skolan ett område som inte skall nyttjas för fostran av de unga. beviljas rapporteftergifter och åtalsunderlåtelser till unga som begår brott. Slutligen tillåts polisens resurser att fortlöpande försvagas. Allmän bakgrund till brottsökningen En viktig fråga är hur barns och ungdomars uppväxtförhållanden gestaltas i vårt samhälle nu jämfört med tiden . Modern kriminologisk forskning, också i vårt land, har upprepade gånger beskrivit dramatiska förändringar och kunnat påvisa tydliga samband med brottslighetstalen. Den viktigaste faktorn är svårigheter med den grundläggande norm- och moralförmedlingen till barn och ungdomar . Många svårutredda förhållanden och samband föreligger. De missförstånd som debatten om den s. k. fria barnuppfostran gav upphov till är en viktig startpunkt. Många föräldrar uppfattade då och uppfattar alltjämt gränssättande krav och såväl positiv som negativ kritik i barnuppfostran som felaktigt eller omodernt. Alltjämt spelar vanföreställningen att barn skall i stort sett få göra som de vill en betydande roll i många föräldrars uppfattning om hur deras barn skall uppfostras. I hög grad kom också utvecklingen att präglas av pendlande och inkonsekventa uppfostringsmönster. Många föräldrar visste kort sagt inte riktigt vad de skulle göra. Familje- och hemförhållanden för barn och ungdomar präglas av snabba och drastiska förändringar. Skilsmässofrekvensen har snabbt ökat och samlevnadsmönstret mellan män och kvinnor har i ökande grad tagit sig formen av kortvariga förhållanden. Att detta inneburit en frigörelse för de vuxna är ostridigt men vilka konsekvenser det haft för barn och ungdomar är det få som vågat fördjupa sig i. Bristen på långvariga och förtroendefulla bindningar mellan föräldrar och barn är dock en av de faktorer som barn- och ungdomspsykologer lyfter fram som förklaring till de otrygghets- och identitetsproblem som är så påtagliga hos unga lagöverträdare. Den kraftiga utbyggnaden av den kollektiva barnomsorgen har främst diskuterats utifrån ekonomiska familjepolitiska aspekter. Det finns dock anledning att också uppmärksamma främst daghemmens psykosociala miljö. Det är ofrånkomligt att barn som vistas långa tider på daghem får svårt att bygga upp djupa och förtroendefulla vuxenkontakter. Det beror främst på situationen i sig, dvs. tvåhemsrelationer och för många vuxna som barnet kommer i kontakt med endast korta tider. Men situationen medför också stora risker för uppfostran och normbildning med motstridande förhållningssätt och värderingar. Frågan om föräldrarnas betydelse aktualiserades bl. a. i samband med den våg av ungdomsvåld som inträffade . Det hävdades då att föräldrar är den största potentiella brottsförebyggande resursen som vårt samhälle förfogar över. Tonåringar som tillbringar mera fritid med sina föräldrar och som över huvud taget har goda relationer med dem är betydligt mindre brottsbenägna än andra. Det har också hävdats att orsaken till att föräldrar inte alltid agerar som vore önskvärt kan bero på brist på kunskaper om vilka förväntningar som samhället ställer. Föräldrar vet helt enkelt inte hur de skall agera vid konflikter med barnen. Det är ett faktum att den brottsutveckling som ägt rum och där ungdomar spelat så stor roll som gärningsmän i stor utsträckning sammanfaller med de förändringar som ägt rum inom familjen, och där barnens situation förändrats på ett negativt sätt. Genom olika politiska beslut har familjens roll och struktur radikalt förändrats. Det gamla hemmet erbjöd trygghet, utbildning, vård och kontakt med den äldre generationen och ett deltagande i de vuxnas värld. Det nya hemmet saknar alltför ofta dessa inslag. Då frågan om ungdomsbrottslighet diskuteras intar därför familjepolitiken en centralställning. Familjens ställning måste stärkas, bl. a. för att stävja brottsutvecklingen bland de unga. Detta medför en rad krav på förändringar. Det måste skapas ekonomiska möjligheter för familjer att välja om en eller båda föräldrarna skall yrkesarbeta. Detta är en fråga som går att lösa genom skattepolitiska förändringar och genom införande av ett realistiskt vårdnadsbidrag. Sådana förändringar kan möjliggöra för barnfamiljer att välja precis den form av tillsyn för barnen som passar bäst. På motsvarande sätt måste familjens ställning stärkas då det är fråga om val av skola. Det är väl belagt att då föräldrar har sådan valmöjlighet beträffande barnens utbildning ökar också deras intresse och engagemang för barnens utveckling. Slutligen är det av stor betydelse att människor får möjlighet att välja den boendeform de föredrar. Av särskild vikt är att de som efterfrågar egna hem inte missgynnas på grund av dogmatiskt motiverade lagar. menar således att det är nödvändigt med en helhetssyn om man vill stärka familjens ställning för att därigenom öka dess möjlighet att förhindra ungdomsbrottslighet. Skolans roll då det gäller att motverka att brottslighet uppkommer hos ungdomar har alltför länge underskattats. Under en rad av år har forskare gjort gällande att skolan inte har stora möjligheter att förebygga brott. Man har menat att orsaken till att vissa skolor har omfattande problem med brottslighet, vandalisering och disciplinproblem medan andra skolor inte har dessa svårigheter har berott på att problemskolorna haft upptagningsområden där familjer har allvarliga sociala problem. Det finns dock forskningsresultat från som visar att de arbetsmetoder som används i en skola har stor betydelse för ordningen. Det är angeläget med motsvarande forskning i för att klarlägga olika faktorers betydelse för en skolas arbetsklimat. Många ungdomsbrott begås under skoltid eller när elever är på väg till eller från skolan. Brott under skoltid kan äga rum på håltimmar eller då elever skolkar och exempelvis bestå i snatterier i närbelägna butiker. Brott i skolans lokaler kan gälla inbrott i elevskåp, vandalisering, hot mot elever och skolpersonal och ibland även våld mot andra personer. Det förekommer att elever tar med sig vapen till skolan. Det är nödvändigt att det skapas klara regler för hur skolorna skall hantera denna typ av ungdomsbrottslighet. Det är viktigt att skolan har fasta rutiner för sitt handlande då elever överträder givna regler. En annan aspekt på våldet i skolan gäller mobbning. Det finns uppgifter om att av eleverna i våra skolor är utsatta för mer eller mindre systematisk mobbning. av eleverna gör sig skyldiga till mobbning. Mobbning har två sidor som förtjänar särskild uppmärksamhet. Handlingar som går under benämningen mobbning skulle om de begåtts av vuxna mot vuxna betecknas som misshandel, olaga hot eller ofredande m. m. Detta är i sig ett starkt skäl för att mobbning skall motarbetas. För det andra finns forskningsresultat som visar att de som utövar mobbning löper betydligt större risk än andra elever att senare i livet ägna sig åt brottslig verksamhet. Detta betyder att åtgärder mot mobbning i skolan innebär brottsförebyggande arbete sett på lång sikt. I den gällande läroplanen, Lgr 80, betonas att skolan skall fostra. Denna föreskrift har emellertid inte fått någon påtaglig effekt i skolans vardag. Som ovan framhållits har självklart föräldrarna huvudansvaret för barnens fostran. Skolan kan dock på många sätt stötta föräldrarna. Detta kan ske genom att eleverna fostras till goda arbetsvanor, att hålla tider och att hålla ordning i klassrum, kapprum, uppehållsrum m. m. Men skolan skall också i undervisningen behandla de lagar och moraliska och etiska regler som är grundläggande i vårt samhälle. Sådana moment finns invävda i flera olika ämnen. Det är dock angeläget att just skolans betydelse för fostran lyfts fram och att lärarna får tydliga signaler från statsmakterna att dessa frågor är viktiga. Sådana signaler kan utgå i form av klara riktlinjer för hur undervisning och fostran skall bedrivas. Det vore också naturligt om lärarna i de samtal de är skyldiga att ha med föräldrarna upplyser om elevernas förmåga att hålla ordning, att uppföra sig mot kamrater och skolpersonal och att respektera tider och ordningsregler m. m. Det är väl känt att lärare och då särskilt klassföreståndare har mycket goda insikter om elevers förtjänster och brister. Om dessa kunskaper fortlöpande förmedlas till föräldrarna ökar möjligheterna att motverka olämpligt uppträdande från barnens sida. Ingrepp tidigt mot missbruk Det starka samband som finns mellan ungdomsbrottslighet och olika former av missbruk är väl känt. Narkotikamissbruk förtjänar särskild uppmärksamhet. En första nödvändig åtgärd är att kriminalisera även missbruk av narkotika genom att täppa till den lucka i lagen som gör innehav i direkt anslutning till konsumtion straffritt. Ungdomar måste få klart och entydigt besked om att vårt samhälle inte accepterar narkotikamissbruk. skall vara att varje befattning med illegal narkotika är ett brott. Vi menar att en sådan kriminalisering bör minska efterfrågan på narkotika. Den ger också bättre möjligheter till tidiga ingripanden mot missbrukarna. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) är tillämplig då sociala myndigheter skall ingripa när ungdomar visar sig missbruka exempelvis narkotika. Lagen är emellertid bristfällig. Den ger inte de nödvändiga möjligheterna att göra insatser och dessutom möjligheten att använda olika former av påtryckning och tvång begränsad. Vi menar att tonvikten i en social lag avseende barn och ungdom skall ligga på det förebyggande arbetet och att lagen skall redovisa när och under vilka förhållanden förebyggande åtgärder får vidtas. Den sociala myndigheten skall givetvis vara skyldig att pröva olika förebyggande åtgärder. De tidigaste insatserna skall bygga på frivillighet medan mer begränsande åtgärder skall kunna åläggas den unge, oberoende av samtycke. Det skall kunna vara fråga om råd och stöd men också föreskrifter och övervakning. Praktiskt kan det utformas som stödjande samtal med den unge och hans föräldrar; visar sig den åtgärden otillräcklig kan en mer formell åtgärd prövas, nämligen föreskrifter. Det kan vara fråga om levnadsregler, skyldighet att lämna urinprov m. m. Slutligen skall också övervakning kunna beslutas. Om sådana förebyggande åtgärder är resultatlösa kan tvångsåtgärder blir nödvändiga. Polisväsendets främsta uppgift är att skydda människor mot brott. För att polisen skall kunna utföra denna uppgift är det nödvändigt att den har tillräckliga resurser. Det är väl känt att ökad upptäckts- och bestraffningsrisk är en mycket viktig brottsavhållande faktor. har understrukit, bl. a. i sina budgetäskanden, att resurserna är utomordentligt hårt ansträngda inom polisens alla verksam Det skulle behövas nästan 1 100 ytterligare tjänster för att personaltillgången skulle motsvara den som rådde 1979. Vi menar att polisens resurser måste förstärkas. Det kan ske genom att fler poliser utbildas. Därför har moderata samlingspartiet i annat sammanhang föreslagit att 460 nya poliser skall utbildas. Med fler poliser ökar möjligheterna att bygga ut verksamheten med kvarterspoliser. En kvarterspolis lär känna ungdomar i sin omgivning och kan på ett tidigt stadium motverka uppkomsten av olämplig gängbildning och brottslighet. Det är för oss uppenbart att just kvarterspoliser har särskild betydelse för att ungdomsbrottsligheten inte skall öka. Det är också väsentligt att ett gott samarbete finns mellan sociala myndigheter och polis. Det är angeläget att även polisen underrättas om sociala myndigheter exempelvis får kunskap om gängbildning eller olika former av missbruk i samband med brottslig verksamhet av ungdomar. Även kontakten mellan polis och föräldrar till unga människor som gjort sig skyldiga till brott bör förbättras. Det kan ske genom att polisen underrättar föräldrarna då en ung person gripits som misstänkt för något brott. sker alltför ofta att föräldrarna är okunniga om vad barnen gjort sig skyldiga till. Det är givet att detta inte underlättar polisens arbete utan snarare kan medverka till att barnen begår nya brott vid senare tillfälle. Brott måste följas av reaktion Handlingar som av vissa skäl anses oönskade i ett samhälle beläggs med straff. Syftet är att för envar klargöra att omgivningen inte tolererar dessa handlingar. Det säger sig självt att om handlingar kan utföras utan någon reaktion så minskar människors respekt för . Det är särskilt viktigt att ungdomar får klart för sig vad som är tillåtet och otillåtet. Vuxna gör inte de unga någon tjänst om de låter bli att klargöra vad man får göra och vad som är förbjudet. Därför måste en reaktion inträffa då ungdomar gör sig skyldiga till brott. förhåller det sig emellertid så att ungdomar kan begå många och ibland ganska allvarliga brott utan att någon egentlig effekt inträffar. Som exempel kan nämnas olika tillgreppsbrott. Om en ung person gör sig skyldig till snatteri kan det inträffa att han inte ens blir föremål för en ordentlig polisutredning. En polisman har nämligen rätt att lämna en s. k. rapporteftergift och nöja sig med ett påpekande till den felande. I praktiken förekommer ofta att rapporteftergift meddelas om det snattade föremålet är värt . Någon registrering av sådana eftergifter sker sällan. Därför kan en snattare få rapporteftergift vid upprepade tillfällen. Men även om en polisrapport upprättas och överlämnas till en åklagare behöver någon påföljd inte följa. Åklagaren kan nämligen meddela åtalsunderlåtelse. Men åtalsunderlåtelse kan ges också för allvarligare brott. beslutade åklagare om åtalsunderlåtelse för sammanlagt 23 000 personer, vilket är ca 2 000 fler än föregående år. Den vanligaste beslutsgrunden för åtalsunderlåtelse har varit att den misstänkte begått något annat brott tidigare och att det nya brottet inte ansågs lika allvarligt. Det är ofta fråga om kriminellt högaktiva personer, bl. a. ungdomar, som därmed undgår åtal. Vi menar att detta är en orimlig situation. Brott skall följas av en reaktion. Reglerna måste ändras så att åtalsunderlåtelse inte kan ske så ofta som . Snabbare reaktion på brott Det är viktigt att tiden mellan brott och reaktion förkortas. 1 nuläget inträffar i alltför hög utsträckning att förflyter innan ett brott utreds, åtal sker och en påföljd eller någon form av reaktion inträffar. Särskilt när det gäller ungdomar är ett snabbt förfarande angeläget. Det finns särskilda lagregler som skall garantera en snabb handläggning beträffande mål mot ungdomar. En ytterligare förkortning bör eftersträvas. Den unge brottslingen bör få en reaktion i omedelbar anslutning till att brottet har anmälts. Det kommer givetvis att kräva bättre utredningsresurser hos polisen, sociala myndigheter och åklagarmyndigheter. Men det är också nödvändigt att pröva en ny form av domstolar, nämligen jourdomstolar. Dessa skall kunna ta mål med förtur under förutsättning att handläggningen kan uppfylla rättssäkerhetens krav. Det ligger i sakens natur att särskilt ungdomsbrott då kommer att handläggas av jourdomstolar. a. ombesörja att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det stöd som behövs. Som berördes ovan i samband med att narkotikamissbruk behandlades finns brister vad gäller socialnämndernas möjligheter att ingripa. Alla åtgärder enligt socialtjänstlagen förutsätter samtycke av den enskilde. Detta utgör en stor svaghet menar vi. Det förhåller sig också så att ungdomsbrottslingar ofta överlämnas till vård inom trots att någon egentlig vård inte är meningsfull. Detta därför att försökt påverka den unge i liknande lägen tidigare men helt utan resultat. Vi finner det uppenbart att vård inom ram måste kunna förenas med större anspråk på den unge från sida. I fall av upprepad brottslighet eller grov brottslighet bör möjligheterna att överlämna den unge till inskränkas. I sådana sammanhang bör ett sedvanligt straff utmätas av domstolen, självfallet med hänsyn till att det är fråga om en yngre person. Givetvis skall dock målsättningen vara att så långt möjligt undvika att personer ådöms fängelse. En sådan förändring kan förefalla hård. Det är dock nödvändigt att ha klart för sig att det finns en liten grupp ungdomar som tillåts utveckla en vanebrottslighet. De kan gång på gång återfalla i ofta tämligen allvarliga brott utan någon egentlig reaktion. Det är då inte underligt att de får intrycket att vad de gör inte anses förkastligt av omgivningen. Desto obehagligare blir överraskningen för dem att då de uppnått en ålder som inte längre utgör ett hinder för fängelsestraff ådömas tämligen svåra straff. Vi menar att det är till ungdomarnas bästa att ge klara besked om vad som är straffbart och vad som är tillåtet. Ungdomar får aldrig tillåtas att utvecklas till vanebrottslingar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om familjens och skolans betydelse i det brottsförebyggande arbetet,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om sociala myndigheters ingripanden vid olika typer av missbruk,1] 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om polisens resurser, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att brott alltid skall följas av reaktion, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om jourdomstolar, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om påföljder för unga brottslingar. () () () () () () 1 1986/87:So274.