mot · GA02Jo803 · 1987-01-23 00:00:00 — För dessa ändamål kan naturvårdslagen utnyttjas. Bevarandeintressen måste ges större tyngd i samhällsplaneringen. Den fysiska riksplaneringen bör då vara ett viktigt medel. Alla samhällssektorer såsom jordbruket, skogsbruket och mineralhanteringen har ett ansvar för naturen och måste också ta det ansvaret. Särskilda insatser behövs för att skydda djur och växter. Naturvårdslagen måste moderniseras. Sorn visat i sitt förslag till ny naturskyddslag har den nuvarande naturvårdslagen betydande brister. Det gäller bl. a. den låga ambitionsnivån med otillräckliga kravregler, svårigheter att med hjälp av lagen tillgodose behovet av skydd för växt- och djurarter, skyddsinstitutet naturvårdsområdel som visat sig svårt att tillämpa och samrådsförfarande! som visat sig uddlöst, främst genom att ett ingrepp inte kan stoppas helt. Till detta kommer de från naturvårdssynpunkt olyckliga ändringarna av ersättningsbestämmelserna som är en följd av PBLöverenskommelsen mellan och socialdemokraterna. Därigenom försvagas naturvårdshänsynen i jord- och skogsbruk vilket ökar behovet av att använda naturvårdslagens skyddsinstitut. På detta sätt kan dock inte försämringarna för naturvården ens tillnärmelsevis kompenseras. En utredning bör tillsättas med uppgift att på grundval av bl. a. förslag utarbeta ett förslag till modernisering av naturvårdslagen. 5.2 Naturvård i fjällen I fjällvärlden finns landets mest värdefulla naturområden med bl. a. vildmarkskaraktär, alpina glaciärområden, högproduktiva älvdalar, urskogar och hedområden med rik flora. Området är genom sin storlek, sin relativa orördhet och sina naturvärden unikt i . Fjällvärlden erbjuder också utomordentliga rekreations- och turistvärden såväl sommarsom . Fjällområdet är också en bas för rennäringen. På olika sätt har statsmakterna sökt skydda fjällvärlden mot exploatering. Redan i seklets början avsattes nationalparker. Ytterligare parker har tillkommit . Sarek-PadjelantaStora Sjöfallet är ett av världens största sammanhängande skyddade områden. Genom den fysiska riksplaneringen har även andra delar av fjällen givits ett visst om än osäkert skydd, bl. a. genom att obrutna fjällområden avgränsats. I praktiken är det dock inte lika väl beställt. medger att mineralutvinning sker även i områden som åtnjuter särskilt skydd mot exploateringsföretag. Bestämmelsen bör utgå ur lagen. Inte ens nationalparksskyddet dvs. utfästelsen att till kommande generationer spara särskilt värdefulla naturtyper - har visat sig hållbart. I har flagranta ingrepp och gränsändringar skett vid en rad tillfällen för att möjliggöra vattenkraftsutbyggnad. Omfattande vägbyggen har också utförts. nationalpark genombryts av den s.k. . Riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har visat sig mycket tänjbara så snart de ställts mot mer konkreta krav från skogsbruket eller på utbyggnad av fritidshus och vägar. Det finns en rad hot av detta slag även mot de mest skyddsvärda fjällområdena. Skyddet har inte hindrat planer på vattenkraftutbyggnad, ytterligare vägdragningar och prospektering efter malm och mineraler. Sådan exploatering drabbar också rennäringen. Det är nödvändigt att ge det svenska fjällområdet ett bättre och mer varaktigt skydd mot exploatering. Området innehåller värden som måste bevaras för naturvård och för kommande generationer men också göras tillgängliga för fler människor. 5.2.1 Planering och skydd har lagt fram en ambitiös fjällutredning, där bl. a. naturvärden och förutsättningar för turism redovisas. Det finns nu underlag för en plan för skydd av fjällområdet. Det är angeläget att får ta ställning till en sådan plan. Därmed skulle en rad hot om exploatering kunna undanröjas. Vissa beslut bör dock kunna fattas utan att en fjällplan avvaktas. Nationalparker bör i ett första steg inrättas kring och i samt i Rogenområdet i och . Dessa områdens värden är så klart dokumenterade att det inte finns anledning att avvakta ytterligare utredningar. Vi har tidigare föreslagit att en nationalpark bildas kring myrområdet . Detta område saknar motstycke i . Det är av oerhörd vikt bl. a. för många fågelarter som är beroende av ostörda häckningslokaler. är hotat trots att området avsattes som naturreservat. Tillstånd har givits för mineralprospektering. Redan en sådan skadar området. Skulle man finna brytningsvärda tillgångar blir givetvis trycket på exploatering oerhört starkt. Endast det starkare skydd som nationalparksinstitutet innebär kan förhindra exploatering och annan påverkan som skadar den känsliga miljön i Sjaunjaområdet. Genom att göra området till nationalpark skulle alla malmbrytningsplaner kunna avskrivas. Taavavuoma norr om har en mycket säregen natur med s. k. Dalsmyrar, som är av stort vetenskapligt intresse. Palsarna är kullar med evig tjäle och tycks till stor del ha kommit till i slutet av bronsåldern och i början av järnåldern, då klimatet var mer bistert än . Det handlar alltså om formationer som är tusentals år gamla. Men de kan lätt förstöras av vädrets makter om de utsätts för skada genom eldning eller oförsiktig framfart med snöskoter. Områdets botaniska och ornitologiska värden är utomordentliga. Det har upptagits på den s. k. C W-listan över våtmarker av internationellt intresse. Även här är inrättandet av nationalpark befogad. Denna bör också innefatta vissa kringliggande områden. Rogenområdet är ett särpräglat naturområde i den södra delen av fjällvärlden. Det saknar motsvarighet i bortsett från angränsande områden i , som redan gjorts till nationalpark. I området finns glesa urskogsartade barrskogar och blockmarker. Av särskilt intresse är s. k. rogenmorän, drumliner och rullstensåsar. Det är också en tillflykt för hotade djurarter. Rogenområdet har i fjällutredning föreslagits som nationalpark men något förslag från regeringen har inte kommit. bör även här ta initiativ. Ytterligare nationalparker bör inrättas i samband med ställningstagande till den av oss föreslagna planen, t. ex. naturreservat och kring . Likaså bör ytterligare områden skyddas som naturreservat. Vissa av de områden som bör avsättas som nationalpark, t. ex. området kring och kring , har stort turistiskt intresse, vilket gör att skyddet bör ges en delvis annorlunda inriktning än i de områden där de rena naturvårdsmotiven är starkare. När det gäller att skydda våra värdefullaste naturområden handlar det inte bara om att inrätta nya nationalparker. Skylten nationalpark" är till för att vi skall påminnas om att här finns någonting som är omistligt. De vägar, kraftverk, dammar och kraftledningar som finns att se i representerar inga naturvärden. Delar av nuvarande som fortfarande har ett stort skyddsvärde, främst söder om sjön , bör införlivas med intilliggande Sareks nationalpark. Andra områden i de nordöstra delarna av den nuvarande parken bör slås ihop med en ny nationalpark i Sjaunjaområdet. Det måste slutligen med skärpa understrykas att nationalpark innebär att ingen exploatering får ske, vilket slagit fast. De obrutna fjällområdena har ett visst skydd genom riktlinjer i den fysiska riksplaneringen. Genom den nya naturresurslagen urholkas detta skydd markant. Därför måste samtliga dessa områden i stället skyddas med stöd av naturvårdslagen. Utmed fjällranden finns barrskogsområden som länge undantagits från intensivt skogsbruk. De är våra sista större sammanhängande barrskogar av ursprunglig karaktär. Många av fjällskogarna är så orörda och naturliga som skog över huvud taget kan vara i vårt land. De är resultatet av tusentals år av naturlig utveckling. Det ursprungliga växt- och djurlivet finns bevarat. Arter som hotas i andra delar av landet har här en . Dessa skogar är nödvändiga för forskningen och som referensområden. fjällområden bildar de naturliga ekologiska enheter utan motstycke i Väst- Mot. De är också värdefulla från rekreationssynpunkt. Fjällskogarna är också viktiga för rennäringen. Detta beror främst på att trädlavarna under vissa perioder behövs som föda åt renarna. Fjällskogarna har av biologiska och ekonomiska skäl varit undantagna från mer omfattande skogsbruk. Situationen förändrades dock . Tillgång till förbättrade föryngringsmetoder, nya trädslag och ökat statligt stöd till skogsbruksåtgärder ledde till att avverkningar gjordes i större skala. Mycket omfattande avverkningsplaner fanns. Exploatering medförde vägar, kalavverkningar och andra ingrepp i tidigare orörda områden. Unika naturvärden började spolieras. Samerna fick sina försörjningsmöjligheter ytterligare beskurna. På vissa håll är det osäkert om ny skog kommer upp i varje fall tar det mycket . Avverkningarna och planerna på avverkningar mötte ett mycket starkt motstånd. , naturskyddsorganisationer och ett stort antal vetenskapliga instanser krävde snara åtgärder för att skydda fjällskogarna. Detsamma gjorde samerna. har därför, bl. a. efter folkpartimotioner, förordat återhållsamhet med bedrivande av skogsbruk i de fjällnära skogarna. ville dock ha ett mera långtgånde skydd än det majoritet beslutade införa. En uppgörelse har vidare träffats mellan och domänverket om att skydda ett antal fjällnära urskogar från avverkning. Genom regeringsbeslut undantags ytterligare tre mycket värdefulla områden Pärlälvsområdet, Kiijesålandet och . Trots vissa framgångar är emellertid inte fjällskogsproblemen lösta. Exploateringen fortsätter på andra domänverksmarker och i områden som tillhör andra markägare. Konflikterna med naturvård och rennäring är fortfarande stora. Vi får inte för marginella virkeskvantiteters skull offra våra värdefullaste fjällskogar. Områden av stort värde för naturvård och rennäring måste bevaras. Skogsbruk i dessa skogar är i allmänhet samhällsekonomiskt olönsamt. Endast genom statligt stöd blir det privatekonomiskt lönsamt. Sysselsättning och avkastning i skogsbruket kan ökas genom intensifierad skogsvård på övriga skogsmarker. Många av de aktuella områdena har stort rekreationsvärde. Även turismen kan ge inkomster. Det är angeläget att snabbt säkerställa de områden om vilka överenskommelse träffats genom inrättande av naturreservat. Marken bör överföras från Domänfonden till Naturvårdsfonden. Detta bör ske utan att ersättning utgår till domänverket. Staten bör inte betala staten för att skydda natur. Även i de områden ovanför den f d. skogsodlingsgränsen, som inte omfattats av utförda inventeringar och överenskommelser, bör stor återhållsamhet gälla. Ett säkerställandeprogram och en naturvårdsgräns, ovanför vilken inget storskaligt skogsbruk får bedrivas, bör läggas fast. Innan så skett bör några avverkningar inte äga rum som berör områden av stort värde för naturvård eller rennäring. Det måste vidare slås fast att skogsavverkning inom s. k. obrutna fjällområden inte skall tillåtas. Enskilda skogsägare bör i första hand erbjudas ersättning i form av annan skogsmark. bör göra ett uttalande med denna innebörd. Som nämnts finns inom fjällområdet mycket stora förutsättningar för rekreation och olika former av turism. De skyddsåtgärder vi tidigare förordat har även syftet att ge människor möjligheter till naturupplevelser. Rätt utformad och kanaliserad kan turismen förenas med kraven på naturskydd. Turismen kan ge värdefulla tillskott till ortsbefolkningens försörjning och mer än väl kompensera bortfall av arbeten inom bl. a. skogsbruk. Särskild hänsyn måste tas till rennäringens intressen. Åtgärder på turismens områden måste ske i samråd med samerna. För dessa erbjuder turismen också goda möjligheter till sysselsättning. Fjällvärlden erbjuder en rik variation av rekreation, såsom längre turer med övernattning i tält eller i stugor längs leder. Det finns också möjligheter till kortare turer, liksom till dagsturer från en fast förläggning. Pionjär på området är () som gjort mycket för att väcka intresse för fjällturism och som driver olika fjällanläggningar på ideell grund. En viss utbyggnad av leder och övernattningsstugor behövs för att ta emot fler turister. Likaså krävs vid flera av de större fjällanläggningarna renoveringar och utbyggnader. Det är nödvändigt att tillskjuta allmänna medel för att utbyggnader skall komma till stånd och för att verksamheten skall kunna drivas vidare enligt den filosofi om låga priser och avsaknad av lyx som karakteriserat den. Fjällturism i enkla former måste ses som en del i en social rekreations- och turistpolitik och bör stödjas. Tyngre utbyggnader för fjällturism med liftsystem, hotell, stugbyar etc. bör förläggas till platser som redan nu har sådana anläggningar. Det gäller bl. , , och för att ta några exempel från de norra fjällområdena. I anslutning till dessa behöver också viss basverksamhet byggas ut. 5.3 Skydd av älvarna Den absoluta merparten av våra älvar är exploaterade för kraftändamål. återstår bara fyra huvudälvar - älv, älv, älv och - och några s. k. skogsälvar outbyggda. I ytterligare några älvar återstår kortare sträckor som inte exploaterats liksom en del källområden i fjällvärlden. En utbyggd älv kan aldrig återställas. Kraftutbyggnad innebär svåra skador på miljön. I allmänhet torrläggs långa sträckor av älven medan andra överdäms. Fisket förstörs och rennäringen blir hårt drabbad och därmed basen för den samiska kulturen. Genom riksdagsbeslut har ett antal älvar och älvsträckor undantagits från exploatering. Detta har dock inte hindrat olika kraftbolag att planera för och projektera utbyggnader också i dessa skyddade älvar. uppfattning är entydig. Älvutbyggnadsepoken är slut. De undantagna älvarna och älvsträckorna måste ges ett bestående skydd mot utbyggnad. Den enda utbyggnad som får medges är ombyggnader och effektiviseringar i redan utbyggda älvar och ett fåtal nya projekt som kan accepteras från naturvårdssynpunkt. har fattat beslut om vattenkraftsutbyggnaden och om lagstadgat skydd för de fyra huvudälvarna m. fl. mindre älvar och älvsträckor enligt naturresurslagen. har på flera punkter gått emot riksdagsmajoritetens beslut som innebär risk för utbyggnad av en rad mycket skyddsvärda älvsträckor. föreslår att följande älvar och älvsträckor förs in i naturresurslagen: , uppströms , Ammerån, Hårkan, älv uppströms Björnfallet, i , Edänge, Meåforsen, Klippen och mellan Vietas och St. Lulevattnet. Socialdemokraterna tycks trots naturresurslagen hålla öppet för en utbyggnad väsentligt utöver den nivå som angivit. Detta ständiga hot mot de återstående oexploaterade älvarna måste avvisas. bör uttala att den tidigare beslutade utbyggnadsnivån skall utgöra det slutliga riktvärdet för den svenska vattenkraftsproduktionen. Den nivån skall uppnås huvudsakligen genom ombyggnader och effektiviseringar. Därmed skulle det också slås fast att elbehovet efter kärnkraftsavvecklingen får tillgodoses med hjälp av annan produktion förutom genom besparing och effektivare elanvändning. Vidare bör naturresurslagen kompletteras så att ovan nämnda älvar och älvsträckor skyddas. Slutligen bör de fyra huvudälvarna och ytterligare några särskilt värdefulla mindre älvar t. ex. och få ett förstärkt skydd genom att avsättas som nationalälvar. De juridiska och administrativa formerna för en sådan avsättning bör utredas. 5.4 Skydd av våtmarkerna I landet finns våtmarker av skilda slag, som inte ger någon produktiv avkastning för jord- och skogsbruket. Dessa områden är ekologiskt sett av utomordentligt stor betydelse. De spelar stor roll för vattenbalansen. Deras naturvårdsbetydelse ökar i takt med den ökande intensiteten i skogs- och jordbruket. De utgör refugier, dvs. ostörda områden för djur och växter, särskilt sådana arter som trängs tillbaka i det moderna produktionslandskapet. Våtmarkerna bidrar också i hög grad till omväxlingen i landskapet. Våtmarkerna kan genom nya tekniska landvinningar numera utnyttjas i betydligt större utsträckning än man kunde tänka sig . De är därför intressanta för ett expanderande skogsbruk. Våtmarkerna är emellertid också av intresse för energiförsörjningen. Många av dem innehåller stora mängder torv, som kan brytas och utnyttjas som bränsle. De är också intressanta för s. k. energiskogsodling. De samlade intressen och anspråk som redovisats eller kan räknas fram är väsentligt större än den totala areal av våtmarker, som finns att tillgå. Därför måste en planering av deras utnyttjande och skydd komma till stånd. I den fysiska planeringen måste dessa områden på alla nivåer ägnas ett avsevärt större intresse än . Beslutsunderlaget måste förbättras genom en planmässig satsning på forskning och på rikstäckande inventeringar. Naturvårdens synpunkter måste komma in redan i planeringsarbetets begynnelseskeden. Inventeringar av olika våtmarkers värde för naturvården har utförts och pågår också i bl. a. regi. Det har framgått att nästan alla våtmarker skadats och att det är mycket angeläget med snara skyddsåtgärder för många särskilt skyddsvärda områden, framför allt reservatsbildning. 5.5 Skydd av växt- och djurliv En viktig uppgift för naturvården är att slå vakt om och faunan. Våra inhemska växt- och djurarter representerar stora värden både i sig och som delar av ekosystem. Att de bevaras i sin naturliga miljö är ett grundläggande naturvårdskrav. Flora- och faunavården utgör dock en starkt försummad del av naturvården. Flera hundra växt- och djurarter hotas av utrotning. I de flesta fall är huvudorsaken miljöförändringar, oftast till följd av det moderna jord- och skogsbruket. Flora- och faunavårdsarbetet måste ges en ökad tyngd. Det måste bedrivas längs flera linjer. Lämpliga instrument finns delvis, men de måste användas i större utsträckning och på ett mer målmedvetet sätt. Av grundläggande betydelse är att bibehålla eller återskapa lämpliga miljöer för de aktuella arterna. Särskilt värdefulla miljöer måste avsättas som naturreservat. Vidare bör lagstiftningen ändras så att kritiska områden för hotade arter ges ett automatiskt skydd liknande det som finns i . Detta är dock inte tillräckligt, utan därutöver krävs allmänt ökad hänsyn till växtoch djurlivet från jord- och skogsbrukets sida. Tvingande regler om tillräckligt långtgående sådan hänsyn är nödvändiga. Denna fråga bör tas upp vid den av oss föreslagna revisionen av naturvårdslagen. Regeringens förslag om ett nytt anslag för flora- och faunavård - något som länge arbetat för - är ett steg i rätt riktning. Men det krävs ytterligare åtgärder. Växtarter som hotas av blomplockning måste skyddas genom fridlysning enligt naturvårdslagen. På samma sätt måste djurarter som hotas av förföljelse, insamling e.d. fridlysas enligt jaktlagstiftningen eller naturvårdslagen. Till skydd för djurarter som hotas av störning (främst fåglar och sälar) måste djurskyddsområden komma till stånd enligt narturvårdslagen och reglering av småbåtstrafik med stöd av sjötrafikförordningen. Vidare krävs ökad forskning samt fortlöpande inventering och kartläggning av åtskilliga växt- och djurarter liksom i många fall aktiva insatser för djurlivet i form av utfodring, bevakning av bon, uppfödning och återinplantering m. m. En permanent databank för utrotningshotade växt- och djurarter bör inrättas och ett handlingsprogram för bevarande av genetiska resurser utarbetas. 5.6 Naturvård i jordbruket Det traditionella odlingslandskapet har utomordentliga värden: kulturhistoriska, biologiska och estetiska. Det handlar om hagar och ängar, skog och om landskapets växlingsrikedom. Odlingslandskapet försvinner snabbt till följd av bl. a. kraven på rationelljordbruksproduktion. Många lantbrukare satsar ideellt på att bevara landskapet men detta räcker inte för att bevara ens ett urval av sådana områden. Hoten mot detta landskap har ökat starkt genom att nedläggning av ytterligare jordbruksmark blivit aktuell. Även det moderna jordbrukslandskapet har stor betydelse för landskapsbild och miljö. Många inom jordbruket har en genuin känsla för naturvård. Men modernt jordbruk innebär också en rad naturvårdsproblem: monokulturer, genom ogräsbekämpning, dikning av smärre återstående våtmarker, borttagande av åkerholmar. Syftet är att effektivisera jordbruket. De långsiktiga ekologiska konsekvenserna av detta är dock inte klarlagda. Det finns inslag i dagens rationella jordbruksdrift som innebär hot också mot jordbrukets långsiktiga effektivitet. Det är hög tid att miljö- och naturvården ges större vikt inom ramen för jordbrukspolitiken. Det räcker inte att i allmänna ordalag markera att miljöfrågorna skall beaktas. De traditionella målen för jordbrukspolitiken bör därför kompletteras med ett uthållighets- och miljömål med samma tyngd som dessa. De miljömässiga aspekterna skulle då få väsentligt större tyngd t. ex. i utrednings- och förhandlingssammanhang. Lagregler har införts om naturvårdshänsyn inom jordbruket. Det är bra. Det kan noteras att de många mindre jordbruken har positiva effekter för naturvården, t. ex. genom att de håller landskapet öppet och vårdar skogen. Vi vill understryka vikten av att lagstiftningen ges stringenta former. Erfarenheterna från skogsbruket, där det finns entydiga bestämmelser i skogsvårdslagen, visar att det inte räcker med portalparagrafer. De måste följas av klara regler också i tillämpningsföreskrifter. Statligt stöd till rationalisering inom jordbruket bör inte utgå till sådana åtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen. 5.7 Naturvård i skogsbruket Skogen ger sysselsättning och stora exportinkomster. Men skogsbruk är inte den enda nytta vi kan ha av skogen. Den har livsviktiga ekologiska funktioner och den ger rekreationsmöjligheter. Den är viktig som producent av vilt, bär och svamp. Denna mångsidighet framstår som alltmer väsentlig. Skogsbruk måste bedrivas rationellt men med hänsyn till att skogen har olika användningsområden. Det är då nödvändigt att skogsbruket tar tillräckliga hänsyn till bl. a. naturvårdens krav. Sådan hänsyn kan innebära att de mest radikala metoderna inte används i områden med särskilda natur- eller friluftslivsvärden, att hyggenas storlek begränsas, att man låter bli att avverka i vissa känsliga områden och att ursprungliga skogstyper bevaras. I skogsvårdslagen finns bestämmelser om naturvårdshänsyn. Dessa anger att skogsbruket måste bedrivas under vissa restriktioner. Vissa skärpningar har skett av föreskrifterna. De begränsningar man kunnat göra med hänvisning till skogsvårdslagen har dock varit få och av ringa omfattning. Så snart större konflikter uppstått mellan skogsbruket och naturvården har frågan om insatser enligt naturvårdslagen aktualiserats. Bristen på pengar och personal har sedan gjort att man inte kunnat skapa naturreservat i tillräcklig omfattning. Detta innebär att de återstående resterna av naturskogar, urskogar och andra värdefulla områden snabbt håller på att försvinna. Situationen kommer att i hög grad ytterligare förvärras genom den ändring av naturvårdslagens ersättningsbestämmelser som i princip beslutats. Många av de skogsbruksåtgärder som är mest negativa för naturvården möjliggörs eller stimuleras i hög grad genom statsbidrag. Stödet till skogsbruket bör enligt vår mening utformas så att det inte utgår till beredskapsarbeten och av markägaren själv utförda skogsbruksåtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen. Denna princip har sin betydelse när det gäller t. ex. 5: 3-skogarna, fjällskogarna och dikning av våtmarker. Av urskogar och urskogsliknande skogar återstår bara mindre fragment. Det är högst angeläget att spara dessa gamla skogar. De utgör hela och relativt opåverkade ekosystem. En rad arter återfinns bara i dessa områden. De behövs som referenser vid skoglig forskning och som genbanker. Vi har ett ansvar att bevara orörda naturtyper för kommande generationer. Situationen är ytterst allvarlig för urskogarna och de urskogsliknande skogarna. Anspråken från skogsbruket är stora. Resurserna för att skydda områdena genom att bilda naturreservat är alltför små. Det finns uppenbara risker att också merparten av de små rester som finns kvar av dessa skogar kommer att försvinna medan naturvården inventerar och väntar på bättre anslag.