mot · GA02Jo314 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Jo314 m. fl. (vpk) Skogen som naturresurs Skogens värde som naturresurs och råvarukälla gör att skogsbruk är fyllt av konflikter. Konflikterna kan bara lösas med politiska beslut. Endast genom att se skogen som en levande miljö, med en mångfald av växt- och djurarter med oersättliga genetiska resurser, kan vi fullgöra vår uppgift och ta vårt ansvar inför kommande generationer. Skogen är en nyttighet och en tillgång för oss alla. Användningen av skogen måste planeras utifrån samhällets behov och en ekologisk grundsyn. Detta är grunden för vår helhetssyn på skogspolitiken. Skogen hörnsten i svensk ekonomi Skogsnäringen skogsbruk och skogsindustri - är en hörnsten i svensk ekonomi. 50000 årsanställda arbetar i skogsbruket och 113000 i skogsindustrin varav 53 000 inom massa- och pappersindustrin. Runt 70 000 personer är dessutom anställda i servicenäringar som betjänar skogsbruk och skogsindustri. Skogsindustrin sysselsätter således direkt och indirekt 235 000 personer. På grund av sin lokalisering har skogsindustrin stor betydelse för den regionala balansen inte minst i skogslänen och i glesbygderna. Skogsindustrin producerade 1985 varor till ett värde av ca . Exporten uppgick till och importen av insatsvaror, råvaror etc. till . Det innebär att skogsindustrin gav ett nettotillskott till den svenska handelsbalansen på . Ingen annan bransch kan tillnärmelsevis uppvisa ett sådant resultat. Den största delen av skogen och skogsmarken måste skötas och brukas för att ge virke. Det är en självklar utgångspunkt också för naturvårdsdiskussionen. De luftföroreningar som förstör skogar, mark och vatten och dessutom orsakar omfattande skador av annat slag - är ett ökande hot som måste avvärjas. Försurningen upphör inte av sig själv den måste stoppas. I en helhetssyn på skogen och skogspolitiken måste enligt vpk ingå en rad åtgärder mot föroreningarna. Det finns inget annat alternativ om vi inte skall gå mot en ödesdiger utveckling där en av landets viktigaste basnäringar kommer att slås ut. Skogens förmåga att producera virke skall tas till vara på långsiktigt bästa möjliga sätt. Skogar som anläggs kommer att skördas om ungefär 1 * 1986187.3 sami. Vi kan knappast veta exakt vad skogarna kommer att användas till i en så avlägsen framtid. Men att de kommer att vara till nytta på ett eller annat sätt kan vi vara förvissade om. Därför bör den produktionsinriktning som väljs ge så stor valfrihet som möjligt för dem som skall skörda den skog vi anlägger . Vpk anser att detta bl. a. innebär att produktionen skall inriktas på virke av hög kvalitet. Det betyder bl. a. att omloppstiderna för barrträd måste ökas. har genom olika internationella konventioner förbundit sig att skydda hotade arter och naturmiljöer. Trots detta är ett stort antal arter hotade eller på väg att utrotas på grund av luftföroreningar och skogsbrukets inriktning. Vpk kräver ett skogsbruk som garanterar alla växt- och djurarters överlevnad. Varje art kanske inte kan bevaras på varje plats där den förekommer , däremot får den mänskliga verksamheten inte leda till att arter slås ut över större områden genom storskaliga förändringar. Vpk arbetar för en långsiktig, balanserad hushållning och ett ståndortsanpassat skogsbruk. Dagens skogsbruk arbetar i vissa avseenden mot de naturgivna förutsättningarna. Man strävar t. ex. efter att odla rena barrbestånd även på marker där den naturliga skogstypen är blandskog eller lövskog. Ett ståndortsanpassat skogsbruk arbetar i större utsträckning med naturen. Markens förmåga att producera virke kan utnyttjas bättre. Det finns skäl för att det bör fortsätta att tillväxa, bl. a. talar de ovan nämnda kvalitetsaspekterna för att det vore rimligt. Även med detta som mål borde det vara möjligt att något öka dagens virkesuttag, som ligger på ca . är troligen relativt större i än i norra delarna av landet. Risken för konflikter med friluftsliv och andra intressen kan därmed komma att öka i takt med större avverkningar i . Den snabba mekaniseringen av skogsarbetet har haft negativa effekter på flera sätt. Strävan efter höga vinster har lett till att maskinerna tagit över avverkningsarbetet inom storskogsbruket. Många arbeten har försvunnit. Skogsvården har eftersatts. För vården av skog finns ännu inte samma högmekaniserade lösningar, utan man är mer hänvisad till metoder. Vissa typer av markberedning ökar riskerna för näringsutlakning och - utarmning av skogsmarken. Hyggesplöjning innebär allvarliga risker och bör förbjudas. I lägen där så radikala metoder krävs för att få upp ny skog bör kalhyggesbruk inte bedrivas. Även hyggesharvning, som har blivit en allmänt använd metod, innebär risker för näringsutlakning. Hyggesbränning kan i vissa fall vara att föredra framför harvning. Högläggning torde i många sammanhang vara den markberedningsmetod som ger relativt små ingrepp i förhållande till effekten. Skyddsdikning bör liksom skogsdikning göras tillståndspliktig. Det är i praktiken svårt att sätta en klar gräns mellan skyddsdikning och skogsdikning. Skyddsdikning kan påverka miljön lika mycket som skogsdikning, och begreppet borde helt kunna avskaffas. Planteringsmaskiner har redan introducerats. Orsaken är oftast att man vill minska kostnaderna för arbetskraft. På kort sikt ökar lönsamheten - till priset av försämrad skogsvård. Satsa på ett mer småskaligt skogsbruk Det är fullt möjligt att variera markberedningsmetoder och välja trädslag och typ av plantor efter de lokala ståndortsförhållandena inom ett och samma hygge. Därmed kan virkesavkastningen också höjas. Detta kräver att ett sådant skogsbruk prioriteras framför de storskaliga metoder som dominerar . Naturvården skulle tjäna på detta. Om man utgår från de lokala förutsättningarna, bl. a. när man väljer trädslag, minskar man risken för ett helt likriktat skogslandskap. Omsorgsfull planering och en utvecklad biologisk kunskap område för område möjliggör ökade naturvårdshänsyn liksom att arbetstillfällen inom skogsbruket kan bli fler. Vpk har agerat i , i kommuner och genom enskilda medlemmar i miljörörelsen för ett totalförbud mot gift- och kemikalieanvändningen i skogen. finns ett förbud mot kemisk lövslybekämpning på skogsmark. Skogsstyrelserna kan ge dispens från förbudet, kommunerna kan å sin sida besluta att dispens inte får ges inom den egna kommunen. Många kommuner har utnyttjat sin rätt att förhindra dispens, och kemisk bekämpning av lövsly har alltmer mist sin betydelse. Den kraftigt ökade mekaniska röjningen kan ses som ett tecken på att skogsbruket i praktiken har accepterat detta. Det finns, liksom tidigare, all anledning att ta ifrån skogsstyrelserna möjligheten att ge dispens för att undanröja varje tvivel om att giftspridning inte skall förekomma. om stora ansträngningar görs för att minska farliga utsläpp så kommer luftföroreningar inom överskådlig tid (svavel, kväve, kolväten m. att drabba marken, vattnet och träden direki,. Skogsgödsling med kemikalier förvärrar situationen och är ett skadligt och onödigt tillskott som inte kan accepteras. Skogsbruket skapar ofta självt genom sina metoder gynnsamma betingelser för insektsangrepp. Metoderna måste förändras så att massangrepp av insekter förhindras. Storleken på kalhyggen skall begränsas Kalhyggesbruket som föryngringsmetod har fungerat dåligt . En stor del av föryngringarna klarar inte de minimikrav som skogsvårdslagen ställer. Det lägsta plantantal som tillåts är mellan 1 500 och 2 000 per ha (beroende på markens bördighet och trädslag.) Ännu klarade åtta av tio planteringar den gränsen. är bara sex av tio godkända. Utvecklingen är densamma för självföryngringarna. Fem av tio är godkända, mot åtta av tio . I genomsnitt står det bara hälften så många barrplantor per ha på dagens hyggen som det gjorde . På vart tionde hygge har inga som helst åtgärder för föryngring vidtagits ännu efter avverkningen. finns närmare 200000 ha hyggen i landet som har legat kala . Kalhyggestekniken måste bättre än nu anpassas till naturen i varje enskilt fall. Hyggesstorleken måste begränsas. Helträdsutnyttjandet måste minska. Genom att hela trädets biomassa tas bort sugs marken ut på näringsämnen och humusbildande ämnen. Helträdsutnyttjande påverkar alltför drastiskt det biologiska kretsloppet. Definitionsmässigt måste markens produktionsförmåga minska om näringsämnen ständigt försvinner ur systemet utan att nya tillförs. En försöksverksamhet bör inledas för att undersöka effekterna av att tillföra bark, sågverksavfall och aska från eldning med flis, ved och sågverksavfall. En förutsättning för detta är att eldningen inte har skett tillsammans med andra ämnen. Högsta tillåtna areal för contorta Experimentet med inplantering av contortatall innebär risker och är direkt olämpligt i fjällnära områden. Satsningar i andra länder på främmande trädslag har visat att parasitangrepp med förödande skador som följd kan uppstå upp till efter introduktion av arten i stor skala. En plan för högsta tillåtna areal av bl. a. contorta måste slås fast . skall effekterna på marktillstånd, fauna och flora undersökas. finns i contorta på 250000 ha och ca 30000 ha ytterligare planteras . Planteringen bör successivt minska fram till dess högsta tillåtna areal har uppnåtts. Lövinblandning och bevarande av lövinslag är positivt Även om försurnings- och skogsdödsproblem inte kan lösas genom en storsatsning på björk och andra lövträd är problemen så akuta att alla positiva insatser måste göras. säger att skogsägare i försurningsdrabbade områden bör överväga en större lövinblandning vid anläggandet av ny skog. Erfarenheter från har visat att lövträd är mindre känsliga för luftföroreningar än barrträd. Även i DDR har man kommit till samma resultat och beslutat upphöra med plantering av gran. Björkved väger mer än granved. Trots att detta är en viktig positiv skillnad när virket används till massa eller som energiråvara döljs detta genom att skogsbruket använder volymmått. En undersökning som utförts som examensarbete vid skogshögskolan 1985 visar att vårtbjörk gav lika hög volymavkastning (torrsubstans) som gran. Medeltillväxten var för björken och hektar och och hektar för gran. Om det i försöket gällt förädlat material skulle resultatet sannolikt ha varit ännu gynnsammare till vårtbjörkens fördel. Undersökningen Björkens möjligheter vid skogsodling i visar alltså det realistiska att se på björken som ekonomiskt intressant ur skogspolitisk synvinkel. 5:3-bidragetbort - pengarna i stället till röjning och hjälpplantering 5:3-bidraget har blivit en symbolfråga ur naturvårdssynpunkt. Bidraget har till största delen gått till norra delarna av landet och har där inte varit kontroversiellt. Konflikten gäller där varje minskning av lövskogs- och biandskogsarealen är ytterligare steg i en process som har pågått . Det handlar här om den biologiska mångfalden och tillgången på lokaler för djur och växter med alltmer krympande möjligheter att fortleva - markerna är där mer värdefulla som igenväxande skräpskogar än de skulle vara om man avverkade och planterade gran på dem. För har bidraget fungerat som ett i praktiken icke oväsentligt regionalt stöd. Motsvarande måste även i fortsättningen komma till del för att kompensera sysselsättnings- och råvarueffekter när 5:3-bidraget slopas. Vi föreslår att anslaget Skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd m. m. avskaffas och att medlen som finns upptagna under anslaget i stället används för röjning och hjälpplantering. Det behövs en naturvårdsstrategi För att samordna skyddet av hotade arter, unika naturområden och områden med representativ natur behövs en samordnad, landsomfattande naturvårdsstrategi som kan fungera som underlag för en rangordning av skyddsinsatserna. En totalinventering bör därför slutföras med hjälp av underlag från länens naturvårdsplaner, och urskogsinventering samt utredningen om naturtyper i . De områden som efter en totalinventering anses skyddsvärda måste garanteras skydd för framtiden. Skogspolitiken måste vila på en helhetssyn på skogen som en levande naturresurs. Produktionsförmågan hos skogens ekosystem måste vidmakthållas och förbättras. Detta betyder bl. a. att marken inte får utnyttjas hårdare än att de naturliga processerna kan ersätta de näringsämnen som förs bort med virket. Skogen är inte bara råvarukälla. Skogen ger oss också bär, svamp och vilt. Skogen fungerar som friluftsmiljö och har stor betydelse för rennäringen. Alla dessa värden och anspråk på skogen måste inom skogspolitikens ram vägas samman med virkesproduktionen och anpassas till varandra, så att skogen brukas - utan att förbrukas till största möjliga långsiktiga samhällsnytta. Detta synsätt kom klart till uttryck i en vpk-riksdagsmotion genom ett förslag till en portalparagraf i skogsvårdslagen. Vpk:s förslag till § 1 i lagen löd: Skogsmark med därpå växande mark skog är en tillgång, som skall skyddas, vårdas och skötas så att den varaktigt ger människor, djur och växter en god miljö och en med hänsyn till markens produktionsförmåga och övriga allmänna intressen hög avkastning av virke och andra nyttigheter. Den är en tillgång för alla enligt allemansrätten. Skogsvårdslagens s. k. portalparagraf har inte ovanstående formulering eller innehåll. Lagen måste tydligare än som är fallet beskriva skogen som en mångsidig resurs, där hänsynen till bevarandet av arter och ekosystem och människors behov av rekreation är minst lika viktiga som ekonomiska aspekter. Vpk anser att skogsvårdslagen skall garantera såväl skydd, vård, skötsel som avkastning av virke och andra nyttigheter. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär en ändring av skogsvårdslagens portalparagraf i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag om förbud mot skogsgödsling med kemikalier, 3. att hos regeringen begär en revidering av instruktion i syfte att främja varsammare markberedning, 4. att hos regeringen begär förslag om försöksverksamhet med skogsgödsling med avfall från sågverksindustrin m.m., 5. att hos regeringen begär förslag till begränsningar av kalhyggen, 6. att hos regeringen begär en plan gällande största tillåtna areal för främmande trädslag typ contorta, 7. att hos regeringen begär åtgärder för att framför allt i bevara lövdominerade skogar och att inblandning av främst björk i gran- och tallskogar bevaras, 8. att beslutar a) att under bilaga 11, D 6. Bidrag till skogsvård m. m., rubriken skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd utgår samt ersätts av ett anslag till skogsgallring och hjälpplantering, b) att det anslag som finns upptaget under D 6. Bidrag till skogsvård m. m. avseende skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd skall överföras till det nya anslaget Skogsgallring och hjälpplantering, 9. att som sin mening ger regeringen till känna att inventeringen av skyddsvärda naturområden skall slutföras samt att därefter föreläggs förslag om framtida skydd för dessa områden. (vpk) (vpk) (vpk)