mot · GA02So610 · 1987-01-19 00:00:00 — Motion till 1986/87:So610 m. fl. (m) Familjepolitiken Utvecklingen sedan regeringsskiftet 9 Den nya fattigdomen 10 Anledningar till barnfamiljernas utsatta läge 11 Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps 13 En tillväxtskapande politik 15 Avdrag eller bidrag 15 Skatt efter försörjningsbörda 15 Grundavdrag för barn 16 Begränsa behovet av inkomstprövade bostadsbidrag 17 Mångfald i barnomsorgen 18 Avdrag för barntillsynskostnader 20 Krav på avdragsrätten 20 Teknik för avdragsrätten 21 Kostnad för avdragsrätt 22 Statsbidraget till barnomsorgen och ändrad socialtjänstlag 24 Barnomsorgens mål och innehåll 25 Nej till (s)-mål om föräldraförsäkringen 26 Goda hälsoförhållanden för barn och personal 27 Ensamföräldrar och underhållsskyldiga 30 Socialbidragen och barnfamiljerna 30 Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Föräldrarna skall ha huvudansvaret för barnens vård och fostran. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år påtalat barnfamiljernas - och särskilt flerbarnsfamiljernas- ofta utsatta ekonomi och deras allt större svårigheter att kunna få ta sitt ansvar på det sätt som passar familjen bäst. Vi har visat: o att den ekonomiska utjämningen mellan olika stadier i en familjs liv, dvs. mellan år med resp. utan barn, inte fungerar, o att många barnfamiljer för sin existens är beroende inte bara av inkomstprövade bostadsbidrag utan också av socialbidrag, trots att de anses ha förmåga att betala i skatt, o att allt fler barnfamiljer - särskilt de med flera barn - hamnar i den s. k. fattigdomsfällan, där de inte av egen kraft kan uppnå en acceptabel levnadsnivå och där varje inkomstökning äts upp av höjda skatter och bortfallande bidrag, o att barnomsorgs- och boendestödet inte bara styr familjerna utan ofta ger minst till dem som har störst behov av stöd. Familjepolitiken måste i stället utformas så att familjen får rätt och möjlighet att ta sitt ansvar på det sätt som passar bäst i olika stadier av livet. Familjernas valfrihet och självbestämmande måste vidgas vad beträffar barnomsorg, boende, skola och sjukvård. De skall under olika skeden av sitt liv med det allmännas stöd men utan dess styrning kunna välja de alternativ som passar dem bäst. Skatten måste ta hänsyn till hur många som skall försörjas ur hushållsinkomsten, så att det blir möjligt att leva på sin lön när skatten är dragen och så att behovet av inkomstprövade bidrag kan nedbringas. Den moderata familjepolitiken innebär bl. a. följande: o Familjen skall kunna leva på sin lön. För att familjepolitiken verkigen skall innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan familjelivets olika stadier måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas lägre ekonomiska bärkraft. Detta bör ske genom att ett grundavdrag på . för varje barn införs vid den kommunala beskattningen. o Föräldrarna måste myndigförklaras bl. a. genom en mer proportionell beskattning, som inte som styr den inbördes arbetsfördelningen. Marginalskatten skall successivt sänkas för flertalet heltidsarbetande. o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, också när det utförs av föräldrarna själva eller genom deras försorg. För att snabbt öka valfriheten skall en skattefri vårdnadsersättning på . införas för barn mellan ett och ålder. Det finansieras inom ramen för de statsbidrag som utgår till den kommunala barnomsorgen. För att minska klyftan i stöd bör för barn med vårdnadsersättning motsvarande uppräkning ske av föräldraavgifterna vid en kommunala barnomsorgen, o Avdragsrätt för nödvändiga och styrkta barntillsynskostnader skulle ytterligare förbättra föräldrars möjlighet att själva välja och betala den barnomsorg som passar bäst. Synpunkter på hur en sådan avdragsrätt bör utformas läggs fram i motionen, o Utredning bör ske om föräldrarättens inskrivande i grundlagen. o Styrningen av den kommunala barnomsorgen genom att statsbidragen ej är neutrala måste upphöra. Kommunerna skall vara skyldiga att tillse att alternativa deltidsförskolor, daghem och fritidshem får motsvarande statsbidrag som den kommunala barnomsorgen. Hänsynen till antalet barn i en kommun bör framgent främst tas inom ramen för ett väl utformat skatteutjämningssystem. o Socialtjänstlagen kompletteras med ett stadgande innebärande att de enskilda alternativ på barnomsorgens område som fyller de krav som alltid måste ställas skall ges med den offentliga omsorgen likvärdigt stöd. o Reglerna för existensminimiavdrag och socialbidrag ändras så att vård av egna barn jämställs med motsvarande förvärvsarbete, o En genomgripande undersökning bör ske av hälsoförhållandena i barnomsorgen. o Behovet av inkomstprövade bostadsbidrag skall nedbringas på grund av deras marginaleffekter för dem som bäst behöver en inkomstökning. En plan bör läggas fram. där bostadsbidragen stegvis och så långt möjligt ersätts med grundavdrag för barn. lägre skattetryck i övrigt samt flerbarnstillägg. o Garantibeloppet i föräldraförsäkringen får en annan utformning för att automatiskt följa penningvärdesutvecklingen. Garantibeloppet föreslås uppgå till 1/365 av basbeloppet . Detta har betydelse för de försäkringsmässigt sämst ställda och för alla föräldrar under tionde till tolfte föräldraförsäkringsmånaden. o Vi säger nej till socialdemokraternas målsättning om en utbyggnad av den inkomstrelaterade föräldraförsäkringen . Detta skulle leda till ytterligare grava orättvisor i föräldraförsäkringens utformning. Lägsta och högsta föräldrapenning skulle då variera mellan . i dagens penningvärde sammanlagt . För att underlätta för underhållsskyldiga att betala sin del av kostnaderna bör avdragsrätten för underhållsbidrag till barn höjas från . per barn och år. Moderat familjepolitik Stärk familjen Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. I familjen knyts mänskliga band av kärlek och omsorg genom sammanhållningen mellan generationerna. En fungerande familj ger trygghet i livets olika skeden. Det är i första hand genom familjens försorg som de unga lär sig grundläggande värderingar och normer samt att ta ansvar och visa hänsyn. För de äldre betyder fungerande familjer att ensamhet motverkas och att de får möta och ge omtanke och omsorg. Med familj avser vi inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också andra nära och fasta samlevnadsformer. Många lever som ensamföräldrar och har ensamma ansvaret för barnens försörjning och fostran. Men man är en familj oavsett samlevnadsform. Respekten för familjen som enhet och för dess integritet skall vägleda familjepolitikens utformning. är det viktigt att på olika sätt stödja och underlätta föräldrarnas fostrande roll. Det allmänna har också ett grundläggande ansvar för att ge hjälp och stöd i svåra situationer. Äktenskapet, som är utformat till barnens skydd och makars ömsesidiga stöd, är den mest förpliktande och tryggaste samlevnadsformen, även om andra samlevnadsformer kan förenas med en stark sammanhållning. Skatteoch bidragssystemen får inte göra det ekonomiskt fördelaktigt att avstå från äktenskap, eftersom detta bl. a. har klara rättsregler till skydd för makar och barn. Föräldrarnas ansvar för barnens fostran är en grundläggande rättighet och skyldighet. Fostran av barnen måste bygga på fasta normer och förmåga att successivt ställa allt större krav. Att visa kärlek - inte släpphänthet, fasthet inte hårdhet samt konsekvens gentemot barnen kan låta enkelt. Men det kräver att föräldrarna har ork och tid för sina barn, tar del av deras bekymmer och glädjeämnen, ställer krav och sätter gränser. Framför allt kräver det att de kan förena detta med en ömhet och omtanke som låter barnen förstå att de är viktiga och omistliga. Det har förts en politik som har underminerat föräldrarnas tilltro till sig själva som fostrare. Man lät påskina att institutioner alltid var bättre än hemmet och familjen. Man gjorde de vuxna osäkra på sig själva. På det sättet svek man barnen, eftersom barn behöver föräldrar med trygghet och självförtroende i sin fostrarroll. Om de vuxna inte har tid och ork att engagera sig, bry sig om, reagera och säga ifrån tror barnen lätt att de vuxna är likgiltiga. Och likgiltighet är nog det värsta ett barn kan möta. Det ger känslan av att inte behövas och att inte vara något värd. Sambandet mellan harmoni hos föräldrarna och harmonin hos barnen är stark. Studier av människor som på ett eller annat olyckligt sätt avviker - de kan t. ex. vara missbrukare eller kriminellt belastade - visar barndomsupplevelsernas betydelse. Dessa människor har ofta bristfällig självkänsla, i stor utsträckning därför att de inte upplevt situationen att som barn älskas villkorslöst, oberoende av egenskaper och prestationer. Barn behöver den samhörighet, fostran och omsorg som familjen kan ge. De kraftiga skattehöjningarna sedan regeringsskiftet har som nedan visas drabbat barnfamiljerna särskilt hårt. De har därigenom blivit mer utsatta och beroende av bidrag och stöd. Tillsammans med en ytterligare kraftig förskjutning av det samlade familjestödet till den kommunala barnomsorgen samt ytterligare diskriminering av småhusägandet - den boendeform som de allra flesta barnfamiljer föredrar - har detta minskat barnfamiljernas möjligheter att själva bestämma över sin tillvaro. Valfriheten har minskat och styrningen ökat. Många föräldrar har tvingats öka sin arbetstid från t. ex. kort till lång deltid eller heltidsarbete för att klara ekonomin och därigenom fått mindre tid över för barnen. Andra har använt sina besparingar för löpande konsumtion eller nödgats låna av släktingar och vänner. nära och t. o. m. klart under noll. Detta är unikt i vår del av världen och innebär att allt fler hushåll saknar en buffert för ekonomiska påfrestningar. Detta minskar givetvis dessa hushålls trygghet och möjlighet att planera. Trots högkonjunktuen och förra årets kraftigt fallande oljepriser och räntor måste många barnfamiljer alltjämt söka socialbidrag för att klara sin försörjning. 1986 beräknas över 550 000 personer ha uppburit socialbidrag. Över hälften av bidragstagarna tillhör hushåll med barn. Vad gäller gifta/samboende bidragstagare med barn betalar de i allmänhet betydligt mer i inkomstskatt än de erhåller i socialbidrag (set. ex. : Socialbidragens expansion. Ekonomisk debatt 8/1986). De måste med andra ord söka socialbidrag för att kunna betala skatten. En mycket stor grupp bidragstagare, som också har ökat kraftigt, består av ensamstående män utan barn. Denna grupp består till stor del av ungdomar utan arbete eller som endast kunnat få deltidsarbete, t. ex. i ungdomslag. Utvecklingen mot vad som kan kallas "en ny fattigdom styrks också av en undersökning som gjorde på uppdrag av Aktuelltredaktionen vid . Enligt denna skulle ca 700 000 svenska hushåll ligga under socialbidragsnormen. Även om vissa invändningar kan göras mot undersökningens utformning bekräftar den att ett stort antal hushåll har en svag ekonomi. Detta innebär emellertid inte att de alltid skulle vara berättigade till socialbidrag. Denna rätt anses nämligen inte föreligga om en förälder "frivilligt avhåller sig från att förvärvsarbeta för att i stället ta hand om de egna små barnen eller endast förvärvsarbetar i mindre omfattning. Nyfattigdomen har bl. a. följande orsaker: o Tillväxttakten i har varit mycket låg. har i jämförelse med i övrigt "förlorat" . per hushåll och år. o Tillväxten har med råge tagits om hand av det allmänna. 19751985 ökade samlade tillgångar med . har stat och kommuner tagit . Detta innebär att reallönerna efter skatt har minskat med . o Bidrag, kontanta och in natura, har i gengäld ökat men till stor del fördelats skevt. Rundgången skatterbidrag har förstärkts, o Skattehöjningarna har i hög grad vänt den tunga änden nedåt och drabbat hushåll med låga inkomster eller stor försörjningsbörda särskilt hårt. Det må gälla höjningen av momsen, el-, olje- eller bensinskatterna eller det borttagna förvärvsavdraget, som ju enbart har drabbat barnfamiljer. Höjda löneskatter har urholkat löneutrymmet med , vilket efter skatt betytt förhållandevis mer för lågavlönade än för högavlönade. föreslås ytterligare kraftiga höjningar. Även urholkningen av den "underbara nattens" skatteomläggning har inneburit hårdare skattehöjningar för heltidsarbetande med mycket låga inkomster än för andra grupper, o Olika utredningar, bl. a. i regi av s. k. ESO-grupp (Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi), visar att skattepengar allt oftare används till sådan verksamhet som främst kommer redan väletablerade, välutbildade eller välavlönade till del. Det må gälla vuxenutbildningen, kulturell verksamhet, olika fritidsaktiviteter eller stora delar av boendestödet. Det gäller inte minst den kommunala barnomsorgen som dubbelt så ofta utnyttjas inom akademikerhushåll som inom arbetarfamiljer. Två av tre LO-familjer" med småbarn får betala barnomsorgen två gånger, dels via skattsedeln för den kommunala barnomsorgen, dels genom privat barnomsorg för de egna barnen ("LO-hushäll använder privat barnomsorg mer än andra grupper) eller genom utebliven förvärvsinkomst. Anledningar till barnfamiljernas utsatta läge Dagens småbarnsföräldrar lever ofta under pressade förhållanden. Ett problem är hur de skall kunna förena sin strävan att ge barnen bästa möjliga uppväxtförhållanden med egen bibehållen ekonomisk trygghet och självständighet. Många känner sig otrygga för barnens skull när de är på sina arbeten. Jäkt mellan bostaden, daghemmet och arbetsplatsen och känslan av att inte få tillräcklig tid för barnen medför stora bekymmer - för många allvarlig samvetsnöd. Åtskilliga barn i lågstadiet saknar helt tillsyn när de inte är i skolan. De som kommit ut på arbetsmarknaden när barnen föds vågar inte släppa sin tjänst - utöver den rätt till ledighet under barnens första 18 månader som finns - även om de gärna skulle vilja ägna åt vård av sina små barn. Åmanlagarnas regler om anställningstrygghet bidrar till detta. Även föräldrapenningens regler bygger på förvärvsarbete. Längre avbrott i förvärvsarbetet kan innebära att familjen går miste om betydande belopp i föräldrapenning när ytterligare barn föds. Många barnfamiljer har svårt att nå eller upprätthålla en acceptabel ekonomisk standard om de måste ordna sin barnomsorg själva, utan något som helst stöd från det allmänna, eller om det endast finns en förälder som förvärvsarbetar heltid. Flerbarnsfamiljerna har ekonomiskt sett blivit vår tids stora förlorare. Svårigheterna att kombinera förvärvsarbete med barn och familj är många och blir större ju fler barn familjen har. Inte ens mycket goda inkomster förslår för att familjen själv skall kunna ordna barnomsorgen legalt eller klara sig på huvudsakligen en inkomst. Antalet familjer med fyra eller fler barn har halverats . För den ensamstående föräldern kan påfrestningen bli särskilt stor genom att vederbörande förutsätts klara såväl förvärvsarbete som att fungera som både mor och far för barnen utan det stöd som det innebär att dela det dagliga ansvaret med en annan vuxen. Barnfamiljernas svårigheter kan förefalla obegripliga för den som inte (längre) har minderåriga barn. De bidrag som utgår kan på papperet framstå 1** 1986/87.3sami. I verkligheten täcker emellertid bidragen inte ens den överbeskattning som nära nog alla barnfamiljer utsätts för genom att ingen hänsyn tas till antalet barn i familjen eller till för förvärvsinkomsten nödvändiga barntillsynskostnader. Svårigheterna och orättvisorna beror bl. a. på följande: o Vid beskattningen tas ingen hänsyn till hur många som skall leva på en viss hushållsinkomst. Familjer med samma inkomster betalar lika mycket i skatt oberoende av om de har barn eller inte och helt oberoende av antalet barn. Endast ensamföräldrar erhåller en viss skattelättnad - . - i förhållande till ensamstående utan barn. o Skatten blir högre ju ojämnare inkomsterna är fördelade inom familjen. Skatten på en hushållsinkomst kan bli högre om en förälder står för hela hushållsinkomsten mot om inkomsten är jämnt fördelad mellan makarna. blir kort deltid eller hemarbete på heltid allt vanligare ju fler barnen blir. Skatten på en viss hushållsinkomst blir således normalt högre ju fler barn som finns i familjen tvärtemot målsättningen om "skatt efter bärkraft". o Detta förstärks bl. a. av beslutet om s. k. förenklad självdeklaration. Beslutet missgynnar ytterligare eninkomstfamiljer genom att de endast tilldelas ett schablonavdrag på . Familjer med sparkapital och två inkomster som inte (längre) har hemmavarande barn att försörja kan 1987 få . av sina inkomster helt skattefria medan en barnfamilj med en enda inkomst och utan sparkapital endast får . skattefritt, o Ju större behoven barnfamilj har av en inkomstförstärkning, desto mindre får den i allmänhet behålla av en inkomstökning. Detta beror främst på de kraftiga marginaleffekter som bostadsbidragens avtrappningsregler för med sig. I en tvåföräldersfamilj med tre barn släpar dessa extra marginaleffekter med upp till hushållsinkomster på nära . o Reglerna om existensminimiavdrag är tänkta att fungera som ett sista skyddsnät för att förhindra att flerbarnsfamiljer måste söka socialbidrag för att kunna betala skatten. Dessa regler fungerar sällan. Boende i småhus (om än aldrig så högt belånat) eller frivilligt val att själv ta hand om de egna barnen diskvalificerar i allmänhet från rätten till sådana avdrag, o Beslutet om "barnomsorg för alla barn" 1991 innebär att det familjepolitiska stödet alltmer koncentreras till den kommunala barnomsorgen. Denna, som redan utgör det utan jämförelse största familjepolitiska stödet, används främst av välutbildade familjer med få barn i storstadsområdena. Flerbarnsfamiljer, "LO-hushåll och familjer på landsorten har betydligt sämre möjligheter att tillgodogöra sig detta stöd men måste ändå bidra till de allt högre kostnaderna för dess finansiering, o Kostnaderna för den kommunala barnomsorgen täcks till i genomsnitt med skattemedel. Detta innebär att annan icke subventionerad barnomsorg, som många föräldrar vill eller måste använda sig av, endast får kosta en tiondel av den kommunala för att inte ställa sig dyrare för föräldrarna. Många föräldrar som betalar hela sin barntillsynskostnad själva får t.o.m. sämre ekonomi än om en av dem helt avstår frän förvärvsarbete. o Detta har lett till en omfattande svart barntillsyn. De s. k. svarta dagmammorna, som blivit nödvändiga för att samhället skall fungera, står helt utan sociala förmåner vid t. ex. sjukdom, o Föräldraförsäkringen ger oftast mest för det första barnet och successivt mindre för de följande genom att förvärvsverksamheten normalt avtar med stigande barnantal, o Reellt ensamstående föräldar befinner sig ofta i en både ekonomisk och trygghetsmässigt utsatt situation. Reglerna för bostads- och underhållsbidrag har emellertid utformats så att samboende med gemensamma barn missgynnas i förhållande till andra. Skenskilsmässor och skenskrivningar har därför blivit allt vanligare. Dessa frågor behandlas närmare längre fram i motionen. Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps Den förda djupt orättfärdiga familjepolitiken har inte tillkommit av en slump. Bakgrunden är i stället den jämlikhetsrapport som en arbetsgrupp under ordförandeskap av lade fram socialdemokratiska partikongress. Den ekonomiska självständigheten makar emellan ansågs vara själva grunden för jämlikheten, varför tvåförsörjarfamiljen borde bli normgivande vid planeringen av långsiktiga förändringar. Jämlikheten ansågs inte bara kräva att alla föräldrar förvärvsarbetade, helst lika mycket, utan också att alla barn fick samma vård och fostran. Kommunala daghem för alla var det klart utstakade målet. Målsättningen för utbyggnaden av förskolan", som "i första rummet skall inriktas på att tillgodose behovet avheldagstillsyn, måste från jämlikhetssynpunkt vara att alla barn skall gå i förskola. Och benämningen förskola, som tidigare avsett den för barnens bästa tillkomna lekskolan, utvidgades till att omfatta heldagstillsyn för alla barn redan från krypåldern, trots att så små barn knappast har behov av förskola i dess egentlig bemärkelse. Den verkliga förskolan/lekskolan har ställts på undantag och minskar alltmer i omfattning. Med hjälp av skattesystemet, socialförsäkringens utformning och ensidigt barnomsorgsstöd arbetar socialdemokraterna steg för steg för målets förverkligande, helt oavsett om det stämmer överens med den enskilda familjens önskemål och behov eller inte. Den socialdemokratiska regeringens politik är särskilt anmärkningsvärd eftersom ett flertal undersökningar visar att småbarnsföräldrarna själva - och inte minst socialdemokratiska sympatisörer - föredrar en barnomsorgspolitik som medger valfrihet framför fortsatt ensidig inriktning på barnomsorg. och visar t. ex. i sin undersökning Bildén av att av socialdemokratiska föräldrar med barn på daghem föredrar "bidragslinjen, dvs. att samhället bör göra det ekonomiskt möjligt för småbarnsföräldrar att stanna hemma hos barnen. Av redan hemarbetande småbarnsföräldrar med socialdemokratiska sympatier var siffran . Dessa och andra siffror bekräftar uppfattningen att många småbarnsföräldrar förvärvsarbetar av tvingande ekonomiska skäl, fastän de skulle utföra ett lika väsentligt arbete genom att själva ta hand om sina barn. Till detta kommer att det nuvarande barnomsorgsstödet har en föga social utformning. Det är således endast hälften så vanligt i flerbarnsfamiljer som i enbarnsfamiljer att anlita barnomsorg. LO-familjerna använder sig också av den kommunala barnomsorgen i väsentligt lägre grad än akademikerfamiljer, en skillnad som t. o. m. tenderar att förstärkas. Storstadsområdena får ett väsentligt större bidrag i förhållande till antalet barn än mer glest befolkade kommuner. Men alla måste vara med och betala genom kommunalskatten och genom den s. k. barnomsorgsavgift på av lönen som finansierar statsbidragen för barnomsorgen. Resultatet av socialdemokraternas förment jämlika familjepolitik har således blivit djupt orättfärdigt. Trots detta vägrar socialdemokraterna att ändra marschriktning. Moderata samlingspartiet har år arbetat för en rättvisare familjepolitik, där straffbeskattningen av barnfamiljerna upphör och där familjerna ges bättre möjlighet att själva bestämma hur de skall ordna sin tillvaro under de viktiga år då barnen växer upp. Familjepolitiken skall utformas så att den kan tillgodose olika familjers önskemål och behov, för att dessa i olika stadier av sitt liv skall kunna välja den livsform, arbetsfördelning, barnomsorg och boendeform som passar bäst . Oavsett om föräldrarna förvärvsarbetar eller inte och oavsett om de har få eller många barn skall de kunna välja det alternativ som passar barnen bäst och som ger föräldrarna trygghet för barnen. o Familjen skall kunna leva på sin inkomst. Skall familjepolitiken verkligen innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan en familjs olika åldrar - inte främst ett instrument att dirigera barnfamiljerna med måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas lägre ekonomiska bärkraft. Beroendet av inkomstprövade förmåner med dess hårda marginaleffekter och av sodalbidrag med dess ofta allvarliga konsekvenser för självkänslan skulle starkt minska, o Föräldrarna måste myndigförklaras genom att betros med att själva kunna avgöra arbetsfördelningen sig emellan. Detta kräver en mer proportionell skatt, som inte som styr föräldrarnas inbördes arbetsfördelning, o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, oberoende av om det utförs av föräldrarna eller av en privat eller ersättare. Först när statsmakterna inser detta och är beredda att acceptera också vård av de egna barnen - inte bara vård av andras barn - som ett riktigt och viktigt arbete, kan vi räkna med att fäderna i större utsträckning kommer att kunna ta del i detta. Ekonomiska och psykologiska faktorer påverkar här varandra ömsesidigt, o Det barnomsorgsstöd som bedöms erforderligt bör utformas så att det ger familjerna trygghet och valfrihet, inte efter var barnen vårdas.