mot · GA02u411 · 1987-01-26 00:00:00 — m. fl. (fp) Säkerhetspolitik och nedrustning 1986/87 U411412 som friade sitt 40-årsjubileum inleddes det internationella fredsåret. Det gångna året har förvisso inneburit flera tecken som tyder på förnyade ansträngningar särskilt från och med syfte att överbrygga de största motsättningarna och om möjligt hejda en okontrollerad kapprustning särskilt vad gäller kärnvapen. av kyla i de amerikansk-sovjetiska förbindelserna möttes president och generalsekreterare i ett första toppmöte i . Det var första gången de båda supermakternas ledare möttes sedan president och möttes i för att underteckna SALT Il-överenskommelsen. Mötet innebar inga nya åtaganden, men de båda stormaktsledarna enades om att ett kärnvapenkrig inte kan vinnas och aldrig får utkämpas. Trots i övrigt mycket stora åsiktsskillnader var man också överens om att träffas igen. träffades och åter, i . Reykjavikmötet har kommit att tolkas på mångahanda sätt. På många håll har besvikelsen varit stor att toppmötet inte gav något resultat. Detta trots att förväntningarna på mötet från början var ganska små. Andra vill se det positiva i att man redan under de få dygnens överläggningar var nära att bli överens om så långtgående nedrustningsåtgärder att endast oenigheten om det s. k. rymdförsvaret (SDI - Strategical Defense Initiative) omöjliggjorde en slutlig uppgörelse. Även om det säkert kommer att visa sig att oenigheten gäller betydligt mer än SDI, bör Reykjaviksamtalen kunna vara en realistisk utgångspunkt för fortsatta samtal mellan de båda supermakterna under kanske mindre tidspressade och mindre spektakulära förhållanden. Det är dock att beklaga att toppmötet inte resulterade i vare sig riktlinjer för det fortsatta arbetet med rustningskontroll eller beslut om ett nytt toppmöte. När inleddes var det då nästan det enda forum i vilket de båda supermakterna fortfarande upprätthöll en kanal för dialog. av förhandlingar kunde enas om ett slutdokument om utvidgade och förstärkta förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder i . Därigenom lades en god grund för det tredje uppföljningsmötet, inom ramen för om säkerhet och samarbete i , som öppnades i . Det internationella fredsåret till trots har krig, övergrepp och mänskligt lidande fortsatt i oförminskad omfattning runt om i vår värld. I fortgår den sovjetiska invasionsarméns brutala och grymma krigföring mot ett litet och alliansfritt folks kamp för sitt nationella oberoende. I fortsätter den vietnamesiska ockupationen. I pågår ett synnerligen grymt krig mellan och samt ständigt uppblossande krigshandlingar i . I syns ännu inga tecken på att det allt hårdare inre motståndet och växande internationella trycket mot den vita apartheidregimen skall leda till apartheidregimens fall. Hotet om ett blodigt inbördeskrig rycker tvärtom allt närmare. I ökar Reagan-administrationens stöd till den s. k. contras-gerillan som utför attacker in på nicaraguanskt territorium. försvarskommitté konstaterar i sitt betänkande Svensk säkerhetspolitik inför 1990-talet att det nordeuropeiska och nordatlantiska områdets ökade strategiska betydelse, motsättningarna mellan stormaktsblocken och den militärtekniska utvecklingen sammantagna lett till att läge blivit mer utsatt i samband med kriser och väpnade konflikter i vår omvärld. Det är i detta sammanhang som det ökade antalet flagranta kränkningar av vårt territorium till havs såväl som i luften skall ses. Kärnvapen har försatt mänskligheten i en ny situation. Hotet om ett kärnvapenkrig har gett frågan om fred och frihet en ny dimension. Ett kärnvapenkrig innebär med all sannolikhet mänsklighetens förintelse. Dagens stora ödesfråga är därför att hejda den intensiva kärnvapenupprustningen. Stormakterna måste inleda en dialog, som kan leda till en begränsning av kärnvapenarsenalerna. Inte ens för att uppfylla den nu gällande doktrinen om avskräckning behövs fler kärnvapen. De som finns räcker för att förgöra allt liv på jorden om. Allt mer oroväckande i den fortsatta kärnvapenkapprustningen är utvecklingen mot allt högre precision hos de enskilda kärnstridsspetsarna. Därigenom ökas förmågan till förstaslagsträff mot strategiska anläggningar som t. ex. avskjutningsramper. Detta kan i ett spänt läge få en kärnvapenmakt att hellre vilja förekomma än att förekommas. De allt kortare anflygningstiderna för kärnvapenmissiler ökar också den osäkerhet som råder. Allt mindre tid ges för att kontrollera gjorda observationer innan en kärnvapenmakt kan anse sig tvingad att slå tillbaka. Den omfattande diskussionen kring s. k. rymdvapen hör också till detta område. Genom olika typer av strategiska försvarssystem, helt eller delvis stationerade i rymden, avses en motståndares kärnvapenmissiler kunna bekämpas så att det egna territoriet skonas. Förutom att detta är ett rustningsområde där mycket ännu är höljt i dunkel, vilket skapar ökad osäkerhet mellan kärnvapenmakterna, innebär systemen i sig en ökad osäkerhet. En stat som anser sig ha ett tillfredsställande strategiskt försvarssystem antas känna sig så säker, eller av motståndaren antas känna sig så säker, att ett försök att slå ut motståndarens strategiska vapensystem kan verka lockande. Det kan i sin tur återigen fresta till att hellre förekomma än förekommas. Även beträffande de konventionella rustningarna finns allt fler av de 2 1986/87 U411 särskilda aspekter sorn man främst förknippat med kärnvapen. moderna konventionella vapnen har en sprängkraft och en precision som gör U411 De konventionella vapnen är så sofistikerade och beroende av elektroniska system för att fungera att de är mycket sårbara. Detta kan locka motståndaren till att snabbt söka slå ut dessa vapen, genom överraskning. På samma sätt kommer innehavarna av dessa konventionella vapen att frestas använda dem i ett inledande skede innan de riskerar att oskadliggöras av motståndaren. Utvecklingen vad avser konventionella vapen tenderar sålunda att i allt fler avseenden bli lik den som gäller för kärnvapnen. har vittnesmålen om användning av kemiska vapen i olika regionala konflikter i tredje världen ökat. Endast i fråga om roll i det s. k. med har en utomstående expertkommission kunnat fastställa att kemiska vapen använts. Det finns dock mycket som tyder på att sådana kommit till användning på flera håll. som förhandlingar pågår i nedrustningskonferensen i moderniserar stormakterna sina kemiska vapen. Detta är djupt allvarligt och måste hindras på ett tidigt stadium. har en kraftig sovjetisk upprustning ägt rum på , längst upp i norr vid . Från baser på opererar merparten av strategiska, kärnvapenbestyckade ubåtar. utgör också det basområde från vilket med marinoch flygstridskrafter kan söka avskära NATO-förbindelser mellan och . För att nå detta mål måste de sovjetiska styrkorna passera norra . Detta har i sin tur medfört en ökad militär närvaro från NATO-sidan. Det finns de som fruktar att norra kommer att bli slagfält för ett nytt världskrig. Utbyggnaden av Kolabaserna och NATO:s mycket kraftiga militära koncentration till har starkt påverkat den militära situationen i . I en krissituation kan kryssningsrobotar från skjutplatser i eller i de baltiska staterna komma att passera det nordiska området. Vi måste räkna med att dessa förhållanden finns med i stormakternas militära överväganden. Överflygningar med kryssningsrobotar över vore emellertid en mycket allvarlig kränkning av vår neutralitet som vi aldrig får acceptera. Den militärtekniska utvecklingen, i riktning mot alltmer sofistikerade system med ökad precision och verkan, motverkar möjligheterna till framgångsrika operationer i . En angripare riskerar att där hamna i ett militärt låst läge. Även häri ligger ett hot mot . Det kan nämligen också finnas ett militärt behov av att tidigare under operationen slå mot djupet av motståndarens område. Då kunde den nordiska flanken av stormakterna anses ge en sådan möjlighet. Som även försvarskommitté har konstaterat har det skett en gradvis ökning av det nordeuropeiska och nordatlantiska områdets strategi- 3 Det har skett genom ökad militär närvaro och verksamhet i Mot. området från stormakternas sida samt genom åtgärder som de vidtagit för att U411 snabbt kunna utöka denna närvaro ytterligare. För utgör också strategiska betydelse ett förhållande av utomordentlig vikt. har i Leningradområdet och i de baltiska kustområdena stora militära koncentrationer. De betydande varvsanläggningarna ger stor kapacitet för underhåll och reparationer av flottan. För är de västliga delarna av landet av en utomordentlig betydelse på grund av de stora befolkningskoncentrationer som finns där. Kontrollen av utlopp mot kan komma att få central betydelse vid en kraftmätning mellan NATO och . Sammantaget gör detta att kontrollen av , dess hamnar och kuster är av mycket stor strategisk betydelse. har den längsta kusten i och ligger de facto som en landbarriär mellan de två stormaktsblocken. Genom att skaffa sig herravälde över vårt territorium och/eller vårt luftrum eller våra farvatten kan en stormakt avsevärt flytta fram sina positioner i ett strategiskt ömtåligt område. Detta kan vara en av förklaringarna till de upprepade ubåtskränkningar som vi varseblivit . och den svenska neutraliteten Den förändrade militärstrategiska situationen för och den militärtekniska utvecklingen innebär nya utmaningar för den svenska neutralitetspolitiken. Det säkerhetspolitiska mönstret i , så som det utvecklats sedan de enskilda nordiska staterna valde sina resp. säkerhetspolitiska lösningar, har inte förändrats. Den säkerhetspolitiska stabiliteten i utgör än ett mycket viktigt bidrag till utvecklingen i det nordiska området, trots dess ökade strategiska betydelse. neutralitetspolitik innebär alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Vår neutralitetspolitik innebär inte någon värderingsmässig neutralitet. Det är vår strävan att slå vakt om demokrati och mänskliga fri- och rättigheter. Vi är i detta avseende en integrerad del av västerländsk kultur grundad på en och humanistisk livssyn. Vår neutralitetspolitik syftar däremot till att hålla vårt land utanför militära konflikter i vår omvärld. har själv valt denna neutralitetspolitik. Den är ej grundad i några internationella eller folkrättsliga lagar. Det är således vi själva som bestämmer dess innebörd. Det innebär emellertid att den politik vi för skall förmå bevara vår omvärlds förtroende för såväl vår vilja som vår förmåga att upprätthålla denna neutralitet. Vi måste genom våra ställningstaganden kontinuerligt bygga upp ett långsiktigt förtroende hos omvärlden för vår neutralitetsvilja. Den svenska neutralitetspolitiken är den säkerhetspolitiska linje vi valt och som bäst svarar mot våra egna intressen. Det är vår övertygelse att den också bäst gagnar freden och säkerheten i vår del av . Trovärdigheten i vår neutralitetspolitik förutsätter konsekvens och att vi är beredda att vidta nödvändiga åtgärder för att hävda neutraliteten. Vår roll som liten nation och därtill alliansfri gör det synnerligen viktigt att värna om 4 och att stärka såväl folkrättens principer sorn och dess Mot. 1986/87 fredsbevarande roll. Det ligger både i vårt eget och i andra länders intresse att förutsättningarna för vår neutralitetspolitik inte undergrävs. En stabil och ansvarsfull försvarspolitik är en grundval för neutraliteten. kan aldrig acceptera att vårt område kränks av främmande makt. Det svenska försvaret är fredsbevarande. Det bidrar till att bibehålla den nordiska stabiliteten och undanröja orsaker till osäkerhet om vår neutralitetsvilja och förmåga att värna vårt oberoende. säkerhetspolitik syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. De säkerhetpolitiska medlen består av vår utrikespolitik, vår försvarspolitik, vår politik för rustningskontroll och nedrustning, vår handels- och vår biståndspolitik. Vart och ett bidrar de på sina resp. områden till att trygga vår säkerhet och internationell fred och samverkan. Tillsammans utgör de vårt bidrag till fred och säkerhet. som vi vidtar de åtgärder som krävs för att ge trovärdighet åt vår vilja och förmåga att värna om vår neutralitet och vårt territorium vill vi också föra en aktiv utrikespolitik. Syftet skall vara att söka påverka förhållandena både mellan stormakterna och i i riktning mot ökad avspänning och minskad konfrontation. Det är endast då de båda supermakterna önskar ersätta misstro och konfrontation med avspänning och dialog som den pågående kapprustningen kan bringas under kontroll och en balanserad nedrustning blir möjlig. En aktiv utrikespolitik för ökad avspänning är därför ett starkt svenskt säkerhetspolitiskt intresse. Vi skall inte överdriva betydelsen av vad kan åstadkomma. Men våra ansträngningar för ökad avspänning och samarbete i kan tillsammans med likartade ansträngningar från andra europeiska stater bidra med verkningsfulla inslag för avspänningen. Därför får vi aldrig förtröttas i detta arbete. Ansträngningar för att öka avspänningen innebär inte att vi accepterar förtrycket i och får inte leda till tystnad inför övergrepp mot grundläggande mänskliga rättigheter. Men vi måste inse att ökad konfrontation med hot om väpnad konflikt inte är någon möjlig väg att förbättra förhållandena för några människor. Avspänning och dialog över de ideologiska gränserna är den enda realistiska möjligheten för att nå inte bara en varaktig fred, utan också frihet i de stater där statsbildningarna bygger på 5 förtryck och ofrihet. bör därför medverka till att dialogen mellan de Mot. båda blocken upprätthålls och utvidgas i alla härför lämpliga fora. Att vinna allmän och internationell respekt för att konflikter skall lösas med fredliga medel är ett av de mest väsentliga bidragen till mänsklighetens överlevnad. Det är därför viktigt att aktivt arbetar för att öka respekten för och att stärka fredsbevarande roll och möjligheter. Internationella motsättningar måste bringas till lösning på ett tidigt stadium. Medling och skiljedom bör bli regel för att lösa mellanstatliga konflikter. Respekten för i bör stärkas, så att ingen stat anser sig kunna vägra låta dra en tvist inför domstolen. Krig är ofta en följd av politiska och sociala motsättningar som, i stället för att angripas vid roten, fått växa till sig i styrka. Ett aktivt fredsarbete måste därför också innefatta metoder för att med fredliga medel komma till rätta med politiska och andra motsättningar som kan hota freden. Klyftan mellan rika och fattiga länder är en av de främsta drivkrafterna till konflikter och krig och därmed fortsatta militära rustningar. Rustningarna har förödande effekter på staternas ekonomi, särskilt för uländerna. Det råder således ett starkt samband mellan rustning och utveckling. Därigenom undanhålls dessutom genom de militära rustningarna omfattande resurser, som skulle kunna få stor betydelse för uländernas utveckling. Ansträngningarna att stödja uländernas ekonomiska och sociala utveckling samt nationella oberoende är därför ett av de viktigaste bidragen till det globala fredsarbetet. måste därför fortsätta sin roll som internationell pådrivare för att öka de rika ländernas bistånd till de fattiga folken. Det svenska biståndet måste öka. Upprustningen och stormakternas enorma kärnvapenarsenaler är ett hot mot freden och ytterst mot mänsklighetens överlevnad. Denna utveckling måste vändas. Rustningsspiralen leder inte till ökad säkerhet. Tvärtom resulterar den i ökad misstro och större risker för krig. Den väg vi vill förorda är en annan. Den är framkomlig om vilja till fred finns hos dem som bär det största ansvaret. Vår politik skall liksom syfta till att uppnå en stegvis begränsning av konventionella styrkor och kärnvapen på lägsta möjliga nivå. Målet är en kärnvapenfri värld. Den pågående militära upprustningen i visar på riskerna med en kapprustning i vår egen närhet. Vår alliansfria politik och den kunskap och teknik som utvecklats i vårt land vad gäller vapenutveckling och rustningskontroll ger oss särskilda möjligheter att verka i internationella nedrustningsfora. Kärnvapenmakterna förfogar över långt fler kärnvapen än vad som erfordras för en effektiv avskräckning. En relativ jämvikt måste anses råda på kärnvapenområdet. En frysning av kärnvapenarsenalerna skulle vara ett 6 första steg mot kärnvapennedrustning. Ytterligare ansträngningar måste Mot. 1986/87 göras för att nå ett avtal om fullständigt provstopp. Den tredje granskningskonferensen för icke-spridningsavtalet om kärnvapen (Nonproferation treaty - NPT) som avslutades i krävde bl. a. förhandlingar om kärnvapennedrustning möjligt, förhandlingar om ett fullständigt provstoppsavtal för kärnvapen och ett moratorium för kärnvapensprängningar till dess att ett sådant avtal nåtts. har med största säkerhet bromsat upp en utveckling där allt fler stater införlivade kärnvapen i sin vapenarsenal. Vi nödgas dock konstatera att varken eller anslutit sig. Allra allvarligast är dock att kärnvapenmakterna inte på något sätt tagit ett första steg mot verklig kärnvapennedrustning, vilket utfästs i fördraget. Deras tvekan utgör också ett hot mot icke-spridningsavtalet, som förutsätter vilja till kärnvapennedrustning. Så länge kärnvapen finns måste allt göras för att minska risken för deras användning. Utplacering av nya kärnvapen och utvecklandet av nya kärnvapendoktriner har motsatt effekt och ökar osäkerheten. Mellan kärnvapenmakterna och har förhandlats om regler för en kontrollerad kärnvapenupprustning. De är givetvis bräckliga, men det faktum att de efterlevts visar behovet av ömsesidiga regler vilka ger möjlighet till kunskap om och därigenom ett visst förtroende för vad motståndarsidan har för sig. Det är därför allvarligt att officiellt bröt med SALT bestämmelser om högsta antal kärnvapenbärare. SALT II har visserligen aldrig ratificerats, men de båda stormakterna har förklarat sig efterleva bestämmelserna så länge den andra sidan gör detsamma. Det är bl. a. i detta sammanhang som de amerikanska planerna på den s. k. strategiska sidan skall ses. Ett förverkligande härav skulle innebära ett brott mot avtalet om antirobotvapen (ABM - ballistic missile) , ett av de få effektiva rustningskontrollavtalen. Även avtalet om yttre rymden kan komma i fara. Det skulle allvarligt öka osäkerheten mellan de båda kärnvapenstormakterna. En korridor i mellan de båda militärblocken fri från slagfältskärnvapen skulle kunna minska risken för ett tidigt insättande av kärnvapen i en europeisk krigssituation. En sådan korridor skulle kunna ha en viktig förtroendeskapande roll i samband med en överenskommelse om balanserade begränsningar av de konventionella styrkorna i . Trots Genéve-protokollet om förbud mot användning av kemiska och biologiska vapen förekommer inte bara produktion och lagring av kemiska vapen. har vi tvingats konstatera att kemiska vapen satts in i krigföring i regionala konflikter i tredje världen. bör därför aktivt fortsätta verka för ett förbud mot utveckling, produktion och lagring av kemiska vapen samt förintande av befintliga lager. Militära utgifter och vapenexport Enligt ökade världens militära utgifter snabbare än . De ökade också snabbare än världens hela produktion av varor och tjänster. Väl så allvarliga som 7 militärblockens rustningar är de höga militära rustningar som sker i ulän- Mot. I de fattigaste länderna, där per capita-inkomsten är mindre än 440 U411 dollar , har militärutgifterna ökat utöver inflationen. En metod att minska de militära rustningarna vore att nå internationella överenskommelser om minskning av de militära budgetarna. Det system för att redovisa och göra rättvisande jämförelser mellan militärutgifter i olika länder, som utarbetats inom ramen för FN, bör stödjas även i fortsättningen. bör verka för att anslutningen till detta system blir bättre. Den internationella vapenhandeln är av en oroande omfattning. En alltför stor del därav sker ej i öppna former. bör i FN ta initiativ till ett internationellt system för registrering, kontroll och begränsning av den internationella vapenhandeln. borde kunna medverka till att utarbeta en konkret modell för hur ett sådant internationellt system skulle kunna se ut. Vår neutralitetspolitik kräver ett starkt svenskt försvar. Materialtillförseln till det svenska försvaret kan inte i sin helhet komma från utlandet. Därför krävs en viss inhemsk vapentillverkning. För att hålla den industriella beläggningen på önskvärd teknisk nivå och till rimliga kostnader krävs därför också en viss export av krigsmateriel. Vår försvarsindustri skall i alla väsentliga avseenden vara anpassad till våra egna behov. Exporten av krigsmateriel får aldrig bli något självändamål. Den av 1982 antagna lagen om förbud mot utförsel av krigsmateriel innebär att export av krigsmateriel endast får ske efter tillstånd av regeringen. Den gällande lagstiftningen ger en tillfredsställande grund för den mycket restriktiva krigsmaterielexport bör bedriva. Det finns emellertid inslag i hur export bedrivits som måste föranleda en kritisk granskning av hur lagen tillämpas. Syftet med en kärnvapenfri zon i är att öka säkerheten för och de övriga nordiska länderna. Inget av de fyra nordiska länderna tillåter i fredstid stationering av kärnvapen på sina territorier. och har förklarat sig inte tillåta kärnvapen på sitt territorium i krigstid utan uttryckligt medgivande. Samtliga nordiska länder har genom att ansluta sig till NPT åtagit sig att inte förvärva eller skaffa sig kontroll över kärnvapen. kan därför anses kärnvapenfritt. Kämvapenhotet mot de nordiska länderna kommer i stället från sovjetiska kärnvapen utplacerade i de baltiska staterna, i Leningradområdet, på och i . Vidare utgör kärnvapenladdade , inte minst kryssningsmissiler i , ett hot mot . Det vore därför ytterst värdefullt om kärnvapenfria status kunde förstärkas och vinna respekt hos kärn vapenmakterna. Frågan om en kärnvapenfri zon i handlar därför ytterst om att kärnvapenmaktema, i praktiken och , skall lämna bindande garantier för att kärnvapen inte kommer att användas mot eller införs i det nordiska området i händelse av konflikt. Detta torde endast vara möjligt 8 att uppnå i ett läge av väsentligt ökad avspänning i . En förutsättning för att skall kunna ingå i en nordisk kärnvapenfri zon är att detta bedöms vara förenligt med den svenska neutralitetspolitiken. Arbetet med att uppnå en kärnvapenfri zon i bör bedrivas i samarbete mellan de nordiska länderna. Det bör ske i samförstånd och respekt för de olika säkerhetspolitiska lösningar som de nordiska länderna valt. Strävan att nå ett kärnvapenfritt skall öka varje ingående stats säkerhet. Vi får inte bidra till att försvåra för någon enskild nordisk stat. I detta sammanhang kan det vara av intresse att notera den norska regeringens ståndpunkt i zonfrågan, senast uttryckt i två tal av försvarsminister . Det europeiska sammanhanget har varit klart understruket som en förutsättning för det norska arbetet på en atomvapenfri zon i det nordiska området. En sådan zon förutsättes ingå som ett led i en bredare ordning som innebär reduktion av kärnvapen i . Det är viktigt att i detta sammanhang klargöra att ett kärnvapenfritt för svensk del aldrig kan få formen av ett avtal med kärnvapenmaktema. Detta skulle stå i uppenbar strid med vår traditionella neutralitetspolitik, som bl. a. ej medger att utomstående makter ges fördragsmässiga möjligheter att ställa krav eller villkor på den politik vi för. En möjlighet för att uppnå en kärnvapenfri zon kan därför vara genom utfästelser i FN. Säkerhet och samarbete i Konferensen om säkerhet och samarbete i (ESK) inleddes i . Den avslutades med antagande av en slutakt som undertecknades av alla 35 deltagande staterna.