mot · GA02Ub812 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub812 m. fl. (m) Utbildningspolitiken Den bästa starten i livet Varje människa bär inom sig anlag som rätt utvecklade ger henne möjligheter att berika och ta ansvar för sitt eget liv. Detta fordrar emellertid stöd och hjälp från omgivningen. Föräldrarna bär fram till barnens myndighetsdag huvudansvaret för deras fostran. De måste kunna lita på att skolan klarar sin del av uppgiften att ge barnen den bästa starten i livet. Skolans huvuduppgift är att utveckla varje elevs begåvning. Barnet utvecklas genom att tillägna sig alltmer av kunskaper och färdigheter. Kunskapsförmedling måste därför vara en central uppgift för skolan. Fasta kunskaper har dessvärre inte uppmuntrats av dem som haft en ledande roll i skoldebatten. Så kallad social fostran har ansetts vara viktigare. Skolledning och lärare har inte fått tillräckligt stöd för sin undervisande uppgift. Eleverna har inte fått de kunskaper de behöver. På några väsentliga punkter måste, hävdar vi, skolan förändras. För att skolan bättre skall klara sin uppgift att förmedla kunskaper måste arbetet i skolan ta sin utgångspunkt i att elever är olika. Olikheter är någonting positivt. Det unika i vars och ens personlighet ger nödvändiga bidrag till den mångfald av egenskaper, färdigheter och intressen som behövs för att forma ett gott samhälle. finns det en kärna av kunskaper och färdigheter som alla elever skall behärska när de lämnar . Genom att organisera skolans arbete på annat sätt än bör både hänsyn till elevernas olikheter och kravet att ge alla elever en gemensam grund kunna förenas. I det följande kommer vi att närmare utveckla förslag som gör detta möjligt. Socialdemokraterna använder skolan som ett hjälpmedel i uppbyggnaden av ett socialistiskt samhälle. Skolan skall forma eleverna att passa in i detta samhälle. Med en viss sorts samhälle som mål blir det lätt att tro att framtiden kan styras. Synfältet begränsas, initiativförmågan hämmas och därmed minskar handlingsberedskapen för andra alternativ. Moderata samlingspartiet har en annan grundsyn vad gäller skolans uppgift. Vilka krav som framtiden kommer att ställa på den uppväxande generationen kan vi inte med säkerhet bedöma. Det bästa vi kan göra för unga människor är att till dem överföra de kunskaper som byggts upp av föregående generationer. Det är genom sin förmåga att foga in nya erfarenheter i redan uppbyggda tankestrukturer som människan ständigt förmår anpassa sig till nya förhållanden. 1 1986/87. Det är skolans uppgift att med en gedigen kunskapsförmedling lägga grunden för en sådan beredskap. Vi föreslår därför att uttalar att kunskapsmålet och därmed den enskildes kunskapsutveckling ges prioritet framför övriga uppgifter i skolarbetet. Då först kan skolan bidra till att ge eleverna en god start i livet. Tala, läsa, skriva och räkna Till det grundläggande i skolundervisningen hör att eleverna efter genomgången grundskola skall kunna tala, läsa och skriva svenska samt kunna räkna. Detta borde vara ett ovillkorligt krav, men det förekommer alltjämt att elever lämnar skolan utan tillfredsställande kunskaper i dessa hänseenden. Så får det inte vara. Både svenska och matematik kräver förståelse och goda färdigheter. Den av regeringen tillsatta matematikgruppen pekar i sin rapport på att eleverna inte tränas i att förstå vad det är för räkneoperationer de mekaniskt tränar på. Att läsa, tala och skriva är i hög grad resultatet av färdighetsträning, men därtill krävs förståelse för språkets uppbyggnad och de regler som finns. Det har tyvärr länge varit accepterat att barnen i tal och skrift uttrycker sig både slarvigt och felaktigt. Formkraven har fått stå tillbaka av rädsla för att skada elevens vilja att tala och skriva. Den språkliga träningens inverkan på tankeförmåga och begreppsbildning har därmed förbisetts. Regeringen har givit () i uppdrag att precisera vilka grundläggande baskunskaper och basfärdigheter varje elev måste tillägna sig, bl. a. i svenska och matematik. Vi utgår från att arbetet så snabbt som möjligt kommer att resultera i nya riktlinjer för undervisningen i svenska och matematik. I den nya kursplanen för svenska måste, enligt vår mening, kraven på korrekt behandling av svenska språket betonas. Vidare måste litteraturstudierna lyftas fram. De skall inte bara användas för att belysa människors villkor i andra tider, vilket framhålls i förslaget till innehåll i den nya grundskollärarlinjen. Litteratur kan med rätt introduktion bli så mycket mer: en konstart, porten till fantasins och känslornas värld, inspiration att upptäcka språkets möjligheter. Vad gäller matematikundervisningen har regeringen på grundval av matematikgruppens rapport lagt fram en rad förslag i årets budgetproposition med syfte att eleverna skall nå bättre resultat. Medel avsätts för utvecklingsarbete och fortbildning. En ny kursplan i matematik aviseras. Vi anser att en annan disposition av medlen skulle ge ett snabbare genomslag. Enligt matematikgruppen är mellanstadielärarnas bristande matematikutbildning ett av de stora problemen. Tyngdpunkten i satsningen måste därför ligga på en fortbildning av dessa lärare samt på att ge dem ett bättre stöd i en ny kursplan. Den s. k. lågstadieresursen på 30 milj. kr. skall användas i projekt för utvecklingsarbete i svenska och matematik men på mellanstadiet, enligt Sådana projekt kan eventuellt ge goda resultat. De når emellertid först övriga lärare. Vi förordar därför att ca 10 milj. kr. överförs från den s. k. lågstadieresursen till fortbildning, vilket innebär en fördubbling av anslaget jämfört med regeringens förslag. Därmed skulle hela den aktuella lärargruppen kunna delta i en angelägen fortbildning. En sänkning av antalet elever i klassen är mycket angelägen och kan på ett verksamt sätt bidra till en kvalitetshöjning av skolundervisningen. Regeringen föreslår i årets budgetproposition att 20 milj. kr. anslås för att något sänka elevantalet på mellanstadiet. Förslaget är otillräckligt. Vi föreslår därför i vår motion 1986/87 angående budgetfrågor att 40 milj. kr av de medel som regeringen spar på förstärkningsresursen används för att ytterligare sänka elevantalet. Våra förslag om att väsentligt öka kommunernas frihet att använda statsbidragen på det sätt som anses bäst i varje kommun ger kommunerna möjlighet att även därutöver minska klasstorlekarna. Mindre klasser är enligt vår mening det mest verkningsfulla sättet att stödja elever med inlärningssvårigheter. Ämnen i stället för block De pedagoger och skolpolitiker som hävdar att blockundervisning är bättre än ämnesundervisning argumenterar så här: Helhetssyn i stället för detaljkunskaper. Överblick i stället för snäva fackstudier. Studie av verkligheten i stället för av konstlade, akademiska ämnen. I ambitionen att ge elverna en helhetsbild av verkligheten bortses ifrån att ämnesstudierna ger eleverna de redskap som behövs för att systematiskt kunna kartlägga verkligheten så att den bit för bit blir begriplig. Människans förståelse bygger på att vi har insikt i och kan använda oss av de begrepp som de olika vetenskapliga disciplinerna försett oss med, t. ex. vågrörelse inom fysiken, ämne inom kemin och syntax inom språkstudierna. Med sådana begrepp har eleverna de verktyg som behövs för att metodiskt och kritiskt studera omvärlden. Att inbilla dem att det går att nå helhetssyn och överblick utan goda kunskaper är vilseledande. Ett ytligt kunnande ger en falsk och farlig känsla av självtillräcklighet. Läroplanens indelning i naturorienterande (no) och samhällsorienterande (so) ämnen har föranlett flera förslag, som kommer att tona ned ämnenas betydelse. Det allvarligaste är den nya lärarutbildningen, i vilken blockämnesprincipen är helt genomförd. Att permanenta just no- och so-ämnen som block medför flera nackdelar för undervisningen totalt sett. Annan ämnesintegrerad undervisning i t. ex. historia och bild försvåras. De ämnesbundna begreppen och strukturerna kommer successivt att försvinna, vilket gör inlärningen svårare för eleverna. Med så många som fyra undervisningsämnen kommer det att bli svårt för lärarna att hålla sig å jour med ämnesutvecklingen inom samtliga ämnen. I* 1986/87. Mot denna bakgrund föreslår vi att läroplanen ändras så att upplösningen av ämnesstrukturen förhindras. I läroplanen skall varje ämne ha en egen kursplan. Vidare skall antalet timmar anges för vartdera av de åtta ämnen som ingår i no- resp. so-blocken, liksom det nu finns angivet hur många timmar som t. ex. ämnet svenska skall ha. med en sådan ändring av kursplanerna bör en översyn av skolans samtliga ämnen göras. Kraven på att skolan skall få plats med alltmer på schemat har lett till att det centrala i de olika ämnena inte får tillräcklig tid. Kursplanerna måste därför rensas från sådant som kan anses vara mer umbärligt. Inlärning kräver stöd och uppmuntran Inlärning är ofta ett mödosamt arbete. Det är därför en viktig pedagogisk uppgift för skolan att ge eleverna goda arbetsvanor. Med lämpliga och väl avvägda uppgifter skall eleverna tränas till att själva klara att planera och utföra sitt skolarbete. 1 goda arbetsvanor ingår även att passa tider, hålla ordning på sina böcker, att sköta hemuppgifter m. m. All pedagogisk erfarenhet säger att inlärning går lättast om eleven själv är intresserad av att lära, dvs. den inre motivationen bör vara med. Skolarbete som för stunden inte verkar särskilt roligt kan ändå kännas meningsfullt om eleven får veta vad kunskaperna kan användas till. Också yttre motivation kan bidra till en extra ansträngning. Unga människor behöver hjälp att komma underfund med att de kan prestera mera än vad de själva utifrån egna erfarenheter tror att de klarar. Barnet behöver en reaktion på sin prestation. Märks det att jag har tränat flitigt? Eleven måste kunna se att det lönar sig att arbeta extra. Betyg ar ett viktigt medel att ge eleven en signal om hur arbetet i skolan går. Genom att sätta betyg visar skolan sin respekt för kunskap och kompetens. Eleven lär sig att kunskap är något man kan öka med eget arbete. Betyg sätts inte efter enstaka observationer utan skall vara resultatet av en kontinuerlig, årslång bedömning. Elevernas rättssäkerhet främjas bäst av att de får betyg. Dessa kan på ett tydligare sätt än samtal och omdömen kvitteras av mottagaren. Enbart samtal kan i praktiken leda till en inofficiell och icke-kontrollerbar betygsättning. Betygsättningen bör kombineras med samtal mellan elever, föräldrar och lärare. Den personliga kontakten är viktig. Samtalen kan också behandla sådant som inte direkt betygsätts, t. ex. hur barnet uppträder mot skolkamrater och skolans personal, hur arbetet i klassrummet fungerar m. m. Nuvarande betygssystem har betydelse enbart som urvalsinstrument, dvs. för att räkna ut de betygspoäng som avgör vilka som skall komma in på vilken gymnasielinje. Vi anser, som nämnts, att betygen också har andra, minst lika viktiga funktioner. Betygsättningen är ett uttryck för respekt för elevernas arbetsinsatser. Det ger elever, föräldrar och andra en rättvisande information. För lärare och skolmyndigheter kan betygen vara ett värdefullt instrument vid utvärderingen av skolans arbete. Det behövs emellertid ett nytt betygssystem för att betygen skall kunna fylla sin funktion på ett tillfredsställande sätt. Vi vill reformera betygssystemet enligt följande principer: o Betygen skall mäta elevens kunskaper i förhållande till läroplanens krav. Det relativa betygssystem vi nu har mäter endast hur stora kunskaper en elev har jämfört med andra elever, o Betyg skall ges oftare än och med början redan vid utgången av lågstadiet. Antalet betygssteg bör dessutom vara fler än fem. Båda förändringarna motverkar den onödiga dramatik som finns runt betygsättningen. o Möjlighet skall finnas att efter kompletterande studier få ett betyg omprövat. Ett sådant betyg skall vid ansökan till högre studier räknas till sitt fulla värde. Rätt ställda krav är en hjälp till fortsatta framsteg. Till de nödvändiga kraven hör att eleven för att gå vidare måste ha de kunskaper som behövs för att kunna tillgodogöra sig undervisningen. Den som inte har tillräckliga kunskaper bör få repetera årskursen. Det kan visserligen hävdas att det för den enskilde eleven kan kännas besvärligt att behöva repetera en årskurs, medan kamraterna går vidare till nästa. Om skolan faller undan för ett sådant resonemang innebär det emellertid oftast att eleven i fråga senare drabbas av svårigheter som då har hunnit bli än mer besvärande. 1 och med att läroplan för (Lgr 80) infördes innebär genomgången grundskola rätt att oberoende av betyg i de olika ämnena söka vilken gymnasielinje som helst. Det är bara när det är flera sökande än antalet platser som den sammanlagda betygspoängen spelar någon roll. Resultatet har blivit att elever visserligen kommer in på en linje, men att alltför många upptäcker att deras förkunskaper inte räcker till. Studieavbrottet blir oundvikligt. Vi anser att det vore ärligare gentemot eleverna att tydligt deklarera att vissa kunskaper är nödvändiga för fortsatta studier. Därför skall det uppställas vissa förkunskapskrav till de olika gymnasielinjerna. Förkunskapskraven hjälper eleverna att förbereda sig för vad de senare kommer att möta. Kraven bör kunna formuleras i genomsnittsbetyg, lägsta betyg i vissa ämnen och i vissa fall genomgångna tillvalskurser. Skolan skall utveckla personligheter Alla ungdomar har rätt att få en utbildning som utvecklar deras inneboende förmåga. Endast därigenom kan de känna tillfredsställelse med sig själva. Då finns också grunden för trygghet och självtillit. Människor som är trygga i sig själva kan ta ansvar för och erbjuda gemenskap med andra människor. Den som har varje barns speciella utvecklingsmöjligheter för ögonen väljer praktiskt-organisatoriska lösningar som ger skolan möjligheter att ta hänsyn till den enskilde. Socialdemokraterna har helt andra mål med sina organisatoriska lösningar. Enligt de riktlinjer för utbildningspolitiken som antogs av den socialdemokratiska partikongressen 1984 skall skolan medverka i en process mot ett jämlikt samhälle, präglat av solidaritet och gemenskap. manhållna klassen i är ett uttryck för socialdemokratins grundsyn om allas lika värde. I propositionen om skolans inre arbete (prop. 1975/76:39) anför om reformeringen av : Det var vidare nödvändigt att ge skolans inre organisation ett nytt innehåll och frigöra den från drag som var karaktäristiska för parallellskolesystemet. Regeringen ansåg därför att inte skulle ha permanenta gruppindelningar. Lärare skulle inte vara antingen ämneslärare eller klasslärare, utan nu är grundskolläraren på väg. Möjlighet att välja en annan, fristående, skola än den offentliga passar inte heller in i det enhetliga skolsystemet. Att i jämlikhetens namn och med organisatoriska knep försöka dölja olikheter har emellertid inte givit barnen likvärdiga möjligheter till god utbildning. Resultatet har tvärtom blivit att barn med svårigheter av olika slag för sent eller inte alls har fått den hjälp de behöver. Regeringens egen utredning om utslagningen i är belägg för denna dystra sanning. Inte minst har pedagoger med socialistisk grundsyn bidragit med förslag som i själva verket missgynnar barn från t. ex. arbetarklassen. I en DNartikel från redovisar en grupp litteraturpedagogers förslag: Flertalet av dem vill sålunda kasta ut sådana delar av kulturarvet och den klassiska litteraturen som elever från lässvaga miljöer tycker är tråkiga eller svåra. Enligt deras mening får det överhuvud taget inte finnas några listor på böcker som alla i skolan bör läsa. Varje lärare bör i stället, tycker de, anpassa litteraturvalet efter elevernas sociala erfarenheter och supponerade behov. Om deras inställning skriver han träffande: Litterära kunskaper är som den franska sociologen med rätta framhållit ett kulturellt kapital som folk inte har råd att leva utan. Den som inte vill träna barn från lässvaga hem att erövra detta kapital påtar sig ansvaret för att det förblir ett privilegium för den akademiska eliten. Framtidens spärras ut redan i . Verklig jämlikhet är något annat än låtsad likhet i begåvning, intresse och talang. Jämlikhet är att tillerkänna alla lika värde oavsett begåvning, intresse och talang. Om skolan verkligen skall kunna utveckla varje elevs specifika begåvning måste organisationen av framför allt lågstadiet och högstadiet ändras. Våra förslag i detta hänseende redovisas i det följande. De flesta sexåringar visar ett spontant intresse för att lära. I merparten av de länder som finns med i UNESCO-statistiken har man tagit till vara detta intresse genom att skolstarten sker . Dagens svenska förskola kan inte ersätta skolan. De sociala myndigheternas otillräckliga kännedom om inlärning i systematiska former skapar ingen bra miljö för barn som vill lära. Omsorg går före inlärning. Många sexåringar i förskolan drabbas av lektrötthet i brist på tillfällen till mer systematisk träning. Barn behöver en bättre förberedelse för skolan än vad som erbjuds . Moderata samlingspartiet föreslår i annan partimotion att skolstyrelsen skall vara ansvarig för den del av verksamheten i den kommunala förskolan som förbereder barnen för lågstadiet. I konsekvens med detta krav bör få uppdraget att utforma det pedagogiska programmet för denna del av verksamheten. Vi anser att det är viktigt att ta till vara den tid i barnens utveckling då de är särskilt receptiva och motiverade för att tillägna sig den första undervisningen i att lära sig läsa, skriva och räkna. Vi föreslår därför att skolstarten sänks till . Vårt avgörande motiv är kvalitativt. En tidigare skolstart ger fler elever mera kunskaper. Barn i åldern uppvisar stora olikheter i fråga om mognad. En tidigarelagd skolstart bör därför förenas med möjlighet till flexibilitet. Föräldrarna bör ha rätt att uppskjuta skolstarten för sitt barn till sjuårsåldern, om man gör bedömningen att det passar barnet bättre. Elevernas olika utvecklingstakt medför bl. a. att inlärning av olika moment tar olika . Undersökningar tyder på att de mest bekymmersamma skolproblemen grundläggs redan i lågstadieåldern. En orsak till detta är att en del elever aldrig hinner befästa sina kunskaper om ett moment innan det blir dags för nästa. Dessa skäl talar för att lågstadiet bör ha en annan organisation. Vi föreslår att det görs årskurslöst och flexibelt till sin omfattning. Precis som kommer flertalet elever att behöva i lågstadiet. Elever med annan mognadsprofil kommer emellertid att få en bättre skolstart med i lågstadiet. Däremot förordar vi inte att en sänkning av skolstartsåldern skall innebära en generell förlängning av den sammanlagda skoltiden. I ett årskurslöst, flexibelt lågstadium ges lärarna bättre möjligheter att anpassa undervisningen till varje barns mognadsutveckling. Det viktiga blir att se till att alla elever har förmåga och kunskaper nog att klara undervisningen på mellanstadiet innan de lämnar lågstadiet. Introduktionen av den tidigare skolstarten bör ske successivt . En gradvis förändring innebär att övergången kan förberedas väl. Genomförandet underlättas av att det framöver finns övertaliga lärare. Den sänkta skolstartsåldern kommer att innebära att en åldersgrupp mindre behöver omsorg inom förskolan. De sexåriga skolbarnen behöver dock tillsyn i fritidshem, och den allmänna förskolan bör erbjudas till alla femåringar. Reformen kommer ändå att frigöra betydande resurser hos både stat och kommun. Dessa lösgjorda budgetresurser bör användas till kvalitativa förstärkningar av skolan. Så är exempelvis mindre undervisningsgrupper angelägna. En ny lågstadieorganisation kräver fortbildning både av lärare och förskollärare. Det är viktigt att ta till vara förskollärarnas kompetens för att göra övergången från förskolan till skolan så smidig som möjligt. Detta underlättas av ett gemensamt huvudmannaskap för skolan och den allmänna förskolan. En sänkning av skolstarten till ställer krav på en översyn av lågstadiets pedagogiska metoder. Som en förberedelse till reformen bör därför statsbidrag utgå till kommuner som vill starta försöksverksamhet med sänkt skolstartsålder. Fler valmöjligheter på högstadiet I högstadiet framträder elevernas skiftande personligheter och förutsättningar allt starkare. Frigörelsen från föräldrar och andra vuxna har börjat. Tonåringen kräver respekt och uppskattning för det som är karakteristiskt hos den egna personligheten. Detta behov måste skolan kunna möta. Vi anser att högstadieeleverna skall ha möjlighet att välja inriktning av studierna efter eget intresse. Betydande fördelar kan i så fall nås. Eleverna får under en större del av skolveckan ägna sig åt det som intresserar dem. De trivs bättre och har då större chans att lyckas. Det blir lättare att också klara det som inte känns viktigt eller intressant. Motivet till det sammanhållna högstadiet formulerades så här i den socialdemokratiska propositionen om SIA-skolan: Eftersom demokrati och jämlikhet är de övergripande målen måste elevernas skiftande behov tillförsäkras dem inom en enhetlig organisation, dvs. inom undervisningen i den allsidigt sammansatta klassen. Alltför många föräldrar och lärare kan vittna om att effekterna av de minskade valmöjligheterna inte alls har blivit de som socialdemokraterna hoppats på. Tvärtom är utslagningen på högstadiet ett bevis på motsatsen. Elva av högstadiets kan eleverna använda för tillval. Den som exempelvis vill lära sig fler främmande språk än engelska och därför väljer ett s. k. B-språk har förbrukat hela sitt valutrymme. Vi föreslår att utrymmet för tillval skall utökas till att sammanlagt omfatta ca en fjärdedel av högstadietiden. Timmar till ett ökat tillval tas dels från fria aktiviteter, dels från temastudierna. Vi föreslår att ett högstadium med flera valmöjligheter utformas utifrån följande principer: o De olika tillvalsmöjligheterna skall anges i läroplanen för att garantera kvaliteten på tillvalen, o Varje elev skall ha möjlighet att välja flera alternativ. Tillvalsalternativen skall kunna vara både ämnen som är obligatoriska för alla och sådana som inte är obligatoriska. Ämnena skall kunna ges i kurser av olika svårighetsgrad. o Antalet tillvalstimmar bör gradvis öka ju längre upp i högstadiet eleven når. Den tillvalsmodell som vi här skisserat tillgodoser flera krav. Den ger specialiseringsmöjligheter i fråga om såväl bredd som djup. Dessutom ger den ett rikligt utrymme för sådant lärostoff som bör vara gemensamt för alla elever. Flänsyn till personlig utveckling förenas med hänsyn till behovet av en för alla gemensam kunskapsbas. För elever som är så skoltrötta att tiden i skolan är meningsfull bör skolan ha ytterligare alternativ att erbjuda. I undantagsfall bör eleven kunna påbörja den av oss i det följande föreslagna lärlingsutbildningen redan efter årskurs 8. Att tillsammans med vuxna människor utföra ett arbete som ger synligt resultat återger eleverna tillfredsställelse och självförtroende. Lärlingsutbildningen bör förlängas med för dessa elever. vill också erinra om att ungdomarna, enligt vårt förslag, skall delta i den verksamhet som bedrivs genom det kommunala uppföljningsansvaret tills de fyllt . Det är härutöver angeläget att ge skolan möjlighet att i särskilda fall ordna anpassad studiegång. Även skolgångsbefrielse kan för vissa elever vara ett bättre alternativ än att tvingas kvar i något som enbart föder destruktivitet eller passivitet. Får en elev anpassad skolgång eller skolgångsbefrielse vid en klokt vald tidpunkt kan chanserna öka för att han eller hon senare kan återuppta studierna. Möjligheterna att medge anpassad studiegång bör alltså göras större. Rätten att i särskilda fall bevilja skolgångsbefrielse bör återinföras. Flera tillval innebär att eleverna kommer att lämna med vissa variationer i sin kunskapsprofil. Vi har i ett tidigare avsnitt föreslagit vissa förkunskapskrav för de olika gymnasielinjerna.