mot · GA02Ub5 · 1987-03-11 00:00:00 — funktion och även att försöksverksamhet med ett sådant program skall Mot. bedrivas inom matematisk-naturvetenskaplig samt Ub5 Försöket innebär att dessa fakulteter föreslås få beslutanderätten för både omprövning och inrättande av professurer. Regeringen har dock inte accepterat detta förslag om försöksverksamhet. Både fakultetsprogram och ämnesbeskrivningar för professurer öppnar möjligheter till styrning av forskningen genom att de kan ges alltför långt gångna detaljbeskrivningar. Enligt UHÄ:s egna formuleringar skall fakultetsprogrammet ge statsmakterna möjlighet till målstyrning av forskningen. Det är dock oklart vari målet består. Däremot sägs att målstyrningen skall ersätta den brist på styrning som finns för vissa delar av forskningen. Det är vår bestämda uppfattning att den statliga styrningen av universitetsforskningen skall minimieras till förmån för inomvetenskapligt grundade avgöranden. Enligt vår bedömning kan fakultetsprogram utnyttjas för en mycket hårdare styrning än vad inrättandet av professurer innebär. Genom att inrätta professurer har i stället för att ge anslagen för ett budgetår i taget i praktiken garanterat medel fram till det att tjänstinnehavaren går i pension. Företrädare för konkurrensutsatta ämnesinstitutioner har sett stora problem i att inte tillräckligt snabbt kunna erbjuda topptjänster åt duktiga forskare i och med att inrättande och omprövning av professurer är processer som sträcker sig . Vi tror inte att detta problem i första hand löses genom att den uppgiften läggs på fakulteterna. Det är i stället bristen på rörliga medel som hindrar institutionerna att fånga upp de personer man vill behålla med exempelvis de extra professurer som kan inrättas lokalt. Det är bl. a. mot denna bakgrund som vi ser det som så angeläget att öka basresurserna. Vår slutsats blir såldes att den stabilitet som en obunden forskning kräver bäst garanteras av att riksdag resp. regering inrättar och omprövar professurer. Den rörliga resurs som också behövs skall utgöras av fakultetsanslag och anslagen till forskningsråden. I syfte att utröna om UHÄ:s förslag till lokalt beslutsfattande kan bidra till bättre förutsättningar för den obundna forskningen föreslår vi att medger en sådan försöksverksamhet. Vi anser dock att UFfÄ-förslaget måste modifieras på vissa punkter. Således skall de föreslagna fakultetsprogrammen inte utgöra underlag för beslut. bör överlåta till forskarna att på inomvetenskapliga grunder fatta beslut om exempelvis vilka nya satsningar som bör göras. För att försöksverksamheten skall ge mer realistiska resultat bör den pågå . Rätten att ompröva, inrätta och tillsätta professurer bör inte gälla ämnen med endast en professur. Med dessa förändringar anser vi att en försöksverksamhet skulle kunna ge värdefull kunskap om styrning av forskningen. En positiv utveckling av högskoleforskningen kräver att inomvetenskapligt grundade bedömningar får största möjliga utslag i de beslut som rör resursfördelning, tillsättning av tjänster m. m. Därför bör bl. a. tjänsteförslagsnämndernas sammansättning förändras. Tjänsteförslagsnämnderna är något olika till sin sammansättning beroende på om det är fråga om en professur eller ett lektorat som skall tillsättas. I båda fallen har företrädare 9 1 * /986/87. 3 sami Nr Ub5 för personalen och de studerande rätt att ingå i sådana nämnder. och studenternas synpunkter bör, enligt vår mening, kunna inhämtas på Ub5 annat sätt än genom rösträtt i tjänsteförslagsnämnderna. Personalen har exempelvis MBL-instrumentet att tillgå. Vi anser därför att högskoleförordningen bör ändras på denna punkt. bör även uttala vikten av att företrädare för andra universitet och högskolor regelmässigt ingår i dessa nämnder. Andra nödvändiga förändringar följer av behovet av en stärkt institutionsledning. Vi återkommer till den frågan under avsnittet 4, Kreativ miljö. Stort intresse för ett ämne är för de flesta det bärande motivet för att vilja ägna sig åt den speciella verksamhet som universitet och högskolor erbjuder. Att nå utökad och fördjupad kunskap inom ämnet samt att kunna bidra till dess utveckling ger tillfredsställelse i arbetet. Detta sker genom undervisning i grundutbildning, egen forskning, deltagande i internationella symposier, handledning av forskarstuderande m. m. En institutions möjlighet att erbjuda lärarna/forskarna stor frihet att ägna mycken tid åt och goda redskap för att utveckla det egna ämnesområdet är avgörande i konkurrensen om begåvningarna. Kritiken mot byråkrati och sammanträdande har sin grund i att tiden inte räcker till för arbetet med det som en gång gjorde att man valde . Svårigheterna att rekrytera de mest lovande begåvningarna till en universitetskarriär är naturligtvis en lönefråga, men också ett resultat av diffusa besked om vad som kan erbjudas efter doktorsexamen samt den ringa lockelse som ett arbete präglat av stora brister i utrustning och lokaler kan utöva. Universiteten måste få bättre förutsättningar att erbjuda en kreativ miljö. Regeringen vill lägga hela ansvaret för forskningsmiljön på den lokala nivån med UHÄ som åskådare. Vi anser att staten måste ta sitt ansvar för att åstadkomma förbättringar på följande centrala punkter: - Förstärkning av ämnenas ställning. - Utrustning och lokaler. - Stärkt institutionsledning. - Lärare som forskar. Den inomvetenskapliga utvecklingen av ämnena har hämmats av de förändringar som den s. k. högskolereformen medförde för den grundläggande högskoleutbildningen. I och med att merparten av grundutbildningen skall ges i form av arbetsmarknadsinriktade utbildningslinjer är dessa styrande på två sätt: - Institutionerna måste producera kurser som mer styrs av linjens yrkesinriktning än de vetenskapliga kvalitetetskraven. - Den stora resursströmmen går till linjerna - inte till institutionerna. För de Mot. institutioner som har få eller inga kurser på linjer återstår att ansöka om Ub5 medel från regionstyrelserna. Institutionerna måste återigen ges möjlighet att på eget programansvar utifrån inomvetenskapliga kritierier utveckla sitt ämne. Vi har i vår partimotion om utbildningspolitiken (1986/87:Ub812) redovisat de förändringar som vi anser är nödvändiga för att stärka ämnenas ställning. För en bättre rekrytering är det exempelvis helt nödvändigt att institutionerna kan erbjuda ämneskurser på både grundläggande nivå och på påbyggnadsnivå. Som en åtgärd på kort sikt har vi därför föreslagit en kraftig ökning av anslaget till enstaka kurser. På något bör många av de linjer som finns inom f. d. filosofisk fakultet ersättas med ämnesstudier som leder fram till en fil. Ett annat för institutionerna betydelsefullt krav är att de medel som rör grundutbildningen skall samlas i ett anslag som går direkt till högskolorna. Den satsning regeringen gör på utrustning ugörs helt av de 600 milj. kr. som affärsbankerna utlovat enligt en överenskommelse med regeringen. Förstärkningen över statsbudgeten inskränker sig till höjningar motsvarande prisomräkningar. I vad gäller insatser för utrustning efter den treårsperiod som den forskningspolitiska propositionen omfattar hänvisas till tidigare uttalanden om vissa riktlinjer för myndigheternas omprioriteringsarbete för att få fram medel till ersättningsanskaffning. Regeringens handläggning av utrustningsfrågor är inte imponerande! UHÄ har i sin anslagsframställan angivit att ca 300 milj. kr. erfordras enbart för ersättningsanskaffning. Regeringen har tidigare uttalat tvekan inför UHÄ:s sätt att beräkna dessa kostnader, bl. a. därför att beloppet baseras på befintlig utrustning som finansierats från flera anslagskällor, t. ex. donationer. I proposition 1984/85:100, bil. 10, drar regeringen följande slutsats: Eftersom den befintliga nivån har uppnåtts delvis med externa medel är det nödvändigt att externa finansiärer även i fortsättningen medverkar vid anskaffningar av utrustning och därmed vid den nödvändiga förnyelsen av denna. Jag utgår ifrån att så kommer att ske. Även om det exakta behovet av medel för både nyanskaffning och ersättning av utrustning är svårberäknat, är det lätt att konstatera stora brister. Vi anser att staten har ansvaret för att garantera utbildning och forskning en tillräckligt stor och kvalitativt högtstående basorganisation. En fruktbärande samverkan mellan näringsliv och högskola kan gå förlorad om regeringen försöker skjuta över det finansiella ansvaret för utbildnings- och forskningsverksamheten på näringslivet. Vi föreslår mot denna bakgrund att anslaget I 3. Inredning och utrustning av lokaler vid högskoleenheterna m. m. räknas upp med 150 milj. kr. utöver regeringens förslag. Universitetens möjligheter att tillgodogöra sig de förstärkningar som Mot. föreslås beror i den praktiska verkligheten mycket på om lokalfrågan kan Ub5 lösas för nya medarbetare, ny utrustning m. m. I årets budgetproposition utlovar regeringen att frågan om lokaler skall behandlas i en kommande proposition om bl. a. förändringar i anslagssystemet. Vi utgår från att regeringen kommer att föreslå att varje högskola får ett större ansvar för sina lokaler. Vi anser att det borde vara möjligt att föra över ansvaret för högskolans byggnader från till de lokala högskolorna. Det är oundgängligen nödvändigt att anslagsramen för högskolans lokaler utökas. Dragiga rum med droppande tak och dålig belysning är inget positivt konkurrensmedel. Uppdraget som prefekt är inte tillräckligt attraktivt. Det anses inkräkta på möjligheterna till egen forskning och medför oftast omfattande administrativa uppgifter. Att leda och fördela arbetet vid en institution borde vara ett av de viktigaste värven inom högskolan. Uppdraget blir än mer betydelsefullt i den nya lärartjänst- och arbetsorganisationen. Vid forskande institutioner borde det vara en självklarhet att institutionsledningen utövas av en högt vetenskapligt kompetent person, i normalfallet professorn/ämnesföreträdaren. Detta borde vara till gagn för en kvalitativt högtstående forskning. För att öka intresset för prefektsysslan krävs att den som åtar sig uppdraget får ett arvode som står i relation till uppdragets ansvar och arbetsuppgifter. Prefekten bör också garanteras sammanhängande tid för forskning för att säkerställa dennes möjligheter att vidmakthålla sin forskningskompetens. Dessa förslag har vi framfört i vår partimotion (1986/87:Ub812) angående utbildningspolitiken. införs nu successivt den nya tjänsteorganisation som föreslogs av (LÄTU). Ett av de viktigaste inslagen i den reformen är tanken att högskolans lärare skall både undervisa och forska. Detta är den ordning som är vanlig utomlands. För tjänstekategorin universitetslektorer blir det möjligt att ansöka om medel ur en rörlig resurs. Denna tillskapas av de medel för forskning som ligger i de gamla docenttjänsterna, vilka nu avvecklas i takt med att förordnandena löper ut. I samband med att fattade beslut om en ny tjänsteorganisation markerade vi i ett särskilt yttrande till utbildningsutskottets betänkande vikten av att den rörliga resursen tillförs medel. Annars omintetgörs hela syftet med den nya tjänsteorganisationen. Regeringen har inte lagt något sådant förslag i den forskningspolitiska propositionen. De för forskning meriterade universitetslektorernas möjlighet att forska är emellertid så väsentlig för bl. a. grundutbildningens kvalitet att vi anser en förstärkning av den rörliga resursen helt nödvändig. Vi föreslår därför att för /88 anslår 10 milj. kr. utöver regeringens Mot. 1986/87 förslag. I den forskningspolitiska propositionen anges att såväl antalet nybörjare som antalet avlagda examina har ökat . Av UHÄ:s anslagsframställning framgår emellertid att den stora ökningen av examina så gott som uteslutande gäller de som är och däröver (1986:14, s. 55). För samtliga fakulteter utom medicinsk fakultet minskar antalet examina för åldergruppen högst . Vidare har /83 antalet nybörjare under minskat vid samtliga fakulteter utom matematisk-naturvetenskaplig fakultet. () har i en rapport beskrivit hur allt färre studerande läser kurser på fördjupningsnivå. I rapporten konstateras att den procentuella andel studerande som läser på nivåerna 41 80 poäng är anmärkningsvärt låg. Vidare är det uppseendeväckande få studenter som avlägger högskoleexamen inom de allmänna utbildningslinjerna. Den sammanlagda bilden av utvecklingen inom grundutbildningen och rekryteringen till forskarutbildningen inger stor oro. Konkurrensen om dem som skulle kunna fortsätta till forskarutbildning ökar i takt med att ungdomskullarrna minskar, som arbetsmarknadens efterfrågan på kvalificerad personal ökar. För att forskarutbildningen skall kunna rekrytera rätt personer krävs förändringar på flera plan: inom grundutbildningen, villkoren under forskarutbildningen samt karriärmöjligheter efter doktorsexamen. Grundutbildningen: Behörighetskravet till forskarutbildning är som regel studier omfattande 60 poäng i ämnet. För medicinsk och teknisk fakultet gäller något annorlunda regler. Utbudet av ämneskurser på både grundnivå och påbyggnadsnivå behöver ökas i enlighet med vad vi förordat i tidigare avsnitt. Återinförandet av fil. kand.- examen utgör otvivelaktigt en stimulans för att välja ämnesstudier i stället för en linjeutbildning. Kontakten med forskande lärare redan under grundutbildningen är viktig för rekryteringen. Den s. k. LÄTU-reformen innebär att det skall bli vanligare med lärare som också forskar. Förutsättningen är att den rörliga resursen får en sådan storlek att detta också kan bli praktisk verklighet. Villkoren under forskarutbildningen: Propositionen innehåller vissa förslag och uttalanden som enligt vår mening är betydelsefulla för att forskarutbildningen skall bli av bättre kvalitet. Det gäller exempelvis uttalandet att institutionerna skall anta forskarstuderande i förhållande till handledarresurserna. En sådan spärr måste emellertid vara kombinerad med möjlighet att disputera som privatist. Det är också glädjande att regeringen nu förordar individuella studieplaner, vilket vi föreslog med anledning av forskningspolitiska proposition. För att antas till forskarutbildning krävs att man uppfyller dels allmän behörighet (linje om minst 80 poäng), dels särskild behörighet (oftast 60 poäng i det aktuella ämnet). Enligt vår uppfattning är förkunskapskraven Mot. för lågt satta. Forskarutbildning kräver ämnesfördjupning, nödvändig bredd och utblick över besläktade ämnen. Vi föreslår därför att förkunskapskraven inom det förutvarande filosofiska fakultetsområdet skall utgöras av en fullständig grundexamen om minst 120 poäng med minst 60 poäng i aktuellt ämne. Inom t. ex. medicinsk och teknisk fakultet uppfylls kravet på ämnesfördjupning på annat sätt. För de utbildningslinjer som inte omfattar 120 poäng bör det nu befintliga utbudet av överbryggande kurser utökas så att motsvarande nivå kan uppnås. bör besluta att reglerna för allmän och särskild behörighet skall förändras i enlighet härmed. För att bättre kunna upprätthålla kvaliteten på doktorsavhandlingarna bör reglerna för betygsättningen ändras. Vi föreslår att avhandlingen betygsätts som underkänd, godkänd eller väl godkänd. Fakultetsopponent och betygsnämndens ledamöter skall ha rätt att i ett protokoll anmäla avvikande mening samt skälen för sina ställningstaganden. Studiefinanseringen måste stå i rimlig proportion till vad marknaden kan erbjuda den som är klar med sin grundutbildning, om en positiv rekrytering skall bli möjlig. uttalande att doktorandtjänster successivt skall bli den normala finansieringsformen liksom att regeringen nu avsätter resurser för att påskynda omvandlingen är förslag i positiv riktning. Vi föreslår att omvandlingen från utbildningsbidrag till doktorandtjänster påskyndas ytterligare genom att som sin mening ger regeringen till känna att nya utbildningsbidrag inte skall utdelas efter /91. För att få en god rekrytering är det enligt vår mening bättre med ett något färre antal studiestöd än ett dåligt stöd till flera doktorander. Regeringen bör återkomma till i den mån medel behövs för att ytterligare underlätta en sådan omvandling. I doktorandtjänsten kan ingå tjänstgöring med högst två femtedelar av full arbetstid. Tjänstgöringen varierar beroende på institutionernas behov, men den kan exempelvis utgöras av undervisning i grundutbildningen. I samband med LÄTU-reformen gjorde ett uttalande om ett högsta uttag av undervisning för de tre tjänstetyperna. Detta är uttryckt i ett visst antal lektionstimmar . Något sådant tak finns inte fastställt för doktorandtjänsterna. Vi föreslår att ett tak också skall sättas för doktorandtjänsterna, så att institutioner med exempelvis stor lärarbrist inte frestas att utnyttja doktoranderna så att deras egen forskarutbildning blir lidande. Karriärmöjligheter: En god arbetsmarknad efter examen är ett utomordentligt betydelsefullt incitament för att påbörja och fullfölja forskarutbildningen. () har i en rapport om behovet av civilingenjörer framhållit att industrin kommer att behöva anställa fler doktorer i takt med att produktionen blir alltmer kunskapsintensiv. Den som söker till statlig tjänst och har doktorsexamen kan numera tillgodoräkna sig som förtjänst. Också karriärmöjligheten inom högskolan kommer att förbättras i och med att antalet forskarassistenttjänster utökas. Förbättringar - om än små sådana - kan alltså skönjas i vad gäller en fortsatt karriär för den som disputerat. Till skillnad från regeringen anser emellertid inte vi att allt som bör göras nu är gjort. Vi har därför i det tidigare upprepat vårt krav om en inventering av vilka statliga tjänster som bör ha Mot. doktorsexamen som behörighetskrav. Det har stor psykologisk betydelse att Ub5 staten själv som arbetsgivare värderar doktorsexamen högt. Nyrekryteringsbehovet till tjänsterna inom högskolan kommer att vara stort långt in . Vi utgår därför från att regeringen fortsätter att följa utvecklingen i vad gäller rekryteringsbehovet samt återkommer till med förslag om ytterligare meriteringstjänster. Vårt samhälles ökade behov av kunskap är ett oomtvistat faktum. Detta tar sig uttryck i en höjd utbildningsnivå och i att en större andel av samanlagda resurser används i FoU-verksamhet. Mätt i andel av BNP är FoU-satsning större än den som många jämförbara länder gör. Det är näringslivet som svarar för den största delen av FoUresurser. Ökningen av industrins FoU-insatser är fyra å fem gånger större än ökningen av statens egna FoU-anslag till bl. a. universitet och högskolor. Skillnaden i ökningstakt kan bli allvarlig, eftersom näringslivets FoU-satsning har betoningen lagd på utvecklingsarbete och tillämpad forskning. Näringslivet måste därför kunna repliera på högskolans mer grundforskningsinriktade verksamhet. Regeringen föreslår i årets forskningspolitiska proposition ökningar av anslagen till universitet och högskolor. Detta är givetvis en mycket positiv överraskning för de högskoleanställda, som inte är bortskämda med uppskattning från sina uppdragsgivare. Vi kan således instämma i att ökade resurser är nödvändiga liksom att basresurser (bl. a. forskarassistenttjänster) och doktorandernas studiefinansiering är poster som måste prioriteras. De 121 milj. kr. som skall förstärka basorganisationen verkar emellertid vara en outsinlig källa med tanke på allt regeringen föreställer sig att de skall räcka till: - 226 forskarassistenttjänster, - kvalitetshöjning av den grundläggande utbildningen, - förbättrad arbetssituation för doktorander och yngre lärare vad gäller utrustning, resor, deltagande i konferenser och inbjudan av gästföreläsare, - eventuella kringresurser för professurer som inrättas år två och tre , - förstärkning av biblioteken, - forskning för högskolelektorer, - förbättrad arbetsmiljö genom mer biträdespersonal som kan avlasta forskarna, tillgång till böcker, utrustning och förbrukningsmaterial, - eventuella ökade lokalkostnader samt kostnader i samband med kliniska tjänster, - internationellt samarbete, - kompensation för att prisomräkningen på litteratur endast görs i stället för , - medverka till uppbyggnaden av bioteknisk forskning, informationsteknologiforskning och satsningen på kulturvetenskaperna. Listan på allt gott som 121 milj. kr. förväntas åstadkomma är som synes Mot. Den ljusa bilden av ett stort tillskott blir också mindre uppmuntrande Ub5 om hänsyn även tas till att löne- och prisomräkningen inte är tillräcklig. Det verkliga utfallet av prisutvecklingen har legat över den löne- och prisomräkning som budgetpropositionerna har medgett. Det finns därmed ett ackumulerat underskott inom högskolan. står högskolan i färd med att datoriseras, vilket är mycket kostnadskrävande. Datoriseringen innebär ingen ekonomisk rationalisering; den ersätter oftast inte något utan är ett moment som tillkommer i forskning och undervisning. Både prisomräkningen och kompensationen för löneutvecklingen grundas på komplicerade beräkningar. För att åskådliggöra den bristande kompensationen för höjda löner kan nämnas att avtal som ger betydande lokal flexibilitet inte alls kompenseras. Samma sak gäller den avtalsenliga uppflyttningen i ålderstilläggsklass. Intervallet för uppfattning ändrades från arton - utan kompensation. Det bör även påpekas att vissa kostnadsökningar inte påverkar konsumentprisindex. Som exempel kan nämnas ändrade rabattregler hos flyget, ändrade debiteringsnormer och ökade systemkostnader för ekonomiadministrationen. har de statliga FoU-anslagen i praktiken legat nästan stilla. Det nivålyft som föreslås av regeringen innebär att det ackumulerade behovet minskar något. En fortsatt satsning på statens FoU-anslag torde emellertid bli nödvändig. Vi har ovan pekat på regeringens uppseendeväckande försök att förmå näringslivet att finansiera högskolans verksamhet. I vad gäller affärsbankernas "erbjudande om 200 milj. kr. måste invändningar på rent principiella grunder göras. Det är oklart huruvida det var regeringen eller bankerna som tog initiativet till överenskommelsen om de senares stöd till forskning. De kontakter som förevar mellan parterna ägde emellertid rum som regeringen förde fram sitt förslag om pensionsskatt. Det kan inte uteslutas att bankerna befarat - även om detta inte klart uttalats från regeringens sida - att en liknande engångsskatt skulle kunna drabba bankväsendet. Man kan därför ifrågasätta bankföreningens utfästelser om stöd till forskningen verkligen grundas på frivillighet. Val av ordförande för en bankstyrelse skall godkännas av regeringen. Denna kan utan att ange skäl vägra sådant godkännande. Det ligger i sakens natur att även denna aspekt kan ha tillmätts betydelse då bankerna har haft att ta ställning till regeringens förslag om stöd till forskningen. Regeringens agerande förefaller anmärkningsvärt. Det finns därför starka skäl för den prövning som skall göras av regeringens handläggning i konstitutionsutskott. Det är enligt vår uppfattning statens uppgift att förse högskolan med de resurser som behövs för att bl. a. kunna bedriva en obunden forskning av hög kvalitet. I den mån stiftelser m.fl. donerar medel som kan användas i enlighet med högskolans eget önskemål är sådana bidrag givetvis välkomna förstärkningar. Om t. ex. enskilda banker eller flera banker gemensamt vill stödja svensk forskning genom att donera medel till stiftelser, är detta 16 Statsmakterna bör pröva instiftandet av sådana privata Mot. 1986/87 stiftelser i positiv anda. För att staten skall kunna leva upp till sitt ansvar för högre utbildning krävs, enligt vår uppfattning, ytterligare ekonomiska satsningar på några områden. Våra förslag i denna motion innebär följande förstärkningar: - 150 milj. kr. till inredning och utrustning, - 10 milj. kr. till högskolelektorernas forskning, dvs. den rörliga resursen, - 10 milj. kr. för en förstärkning av högskolans basresurser inom informationsteknologiområdet, - en snabbare omvandling av utbildningsbidrag till doktorandtjänster, - en överföring av av de medel som anslås till sektorsorganen att fördelas mellan högskolan och forskningsråden,