mot · GA02So719 · 1987-01-26 00:00:00 — och () Översyn av arbetsmiljölagen Den normalnivå som anges i de föreskrifter som kompletterar arbetsmiljölagen tar inte hänsyn till de handikappades behov och förutsättningar, trots att man i kan räkna med att var tionde människa har en funktionsnedsättning. En demokrati ställer krav på ett samhälle så uppbyggt att alla individer har möjlighet till ett fritt yrkesval och möjlighet att yrkesarbeta med meningsfulla arbetsuppgifter. Detta förutsätter att arbetsmiljölagen kompletteras med föreskrifter som anger en normalnivå som i större utsträckning än nu tar hänsyn till de handikappades förutsättningar - såväl de fysiska som de psykiska arbetshindren. Den skyddsutrustning som finns ute på arbetsplatserna kan bara i undantagsfall användas av handikappade trots att arbetsmiljölagen säger att den skall passa alla. Skyddsfrågor och skyddsutrustningar för handikappade i arbetssituationer är ett instrument som ansvariga myndigheter kan använda i opinionsbildande syfte. Genom att seriöst bearbeta arbetsmiljöfrågorna och ta hänsyn till de handikappades förutsättningar vid utformningen av föreskrifter och skyddsutrustningar, kan man markera att de handikappade har en verklig förankring på den svenska arbetsmarknaden. Om skyddsfrågorna för handikappade är preciserade på ett tillfredsställande sätt, får arbetsgivaren och de fackliga organisationerna bättre förutsättningar att ta sitt ansvar för den handikappade arbetstagaren i arbetssituationen. De kan då förväntas bli mer positiva i sin attityd till att anställa handikappade arbetstagare. De flesta torde emellertid vara överens om att handikappade skall tillåtas ta samma risker i arbetssituationen som icke handikappade, och detta måste man givetvis ta hänsyn till vid utformning av lagar och föreskrifter inom arbetsmiljöområdet. Av tradition har alla arbetstagare i ett initialskede underkastat sig vissa risker i arbetssituationen, som sedan begränsats genom erfarenheter och uppföljningar av skade- och tillbudsrapportering. Denna metod måste vara tillämpbar även på handikappade arbetstagare. I anställningsfrämjande syfte måste därför myndigheternas föreskrifter ange en normalnivå som är så flexibel att handikappade arbetstagare inte utestängs från arbetsmarknaden på grund av befarade olycksrisker. (WHO:s) handikappdefinition är miljörelativ, det är också den svenska handikappdefinitionen, men trots denna likhet uppvisar de påtagliga skillnader. De skillnader som finns mellan de två handikappbegreppen hänger samman med deras olika utgångspunkter. WHO har sin utgångspunkt i sjukdomar, dvs. i individuella egenskaper. Den svenska definitionen har sin utgångspunkt i socialpolitiska och samhällsorienterade dimensioner. Överfört på arbetsmarknaden betyder detta att en arbetstagare är handikappad i arbetssituationen när det finns brister i arbetsmiljön. Detta synsätt är väsentligt. Det flyttar handikappet från den enskilda människan till hennes omgivning, dvs. Följden blir att ansvaret för arbetsmiljön läggs på såväl samhället som arbetsmarknadens parter. Den verksamhet som bedrivs skall vara tillgänglig för alla. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en översyn av arbetsmiljölagen. () () 1986/87 So719