mot · GA02Ub817 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub817 m. fl. Grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning I vår partimotion om utbildningspolitiken har vi redovisat syn på de övergripande utbildningspolitiska frågorna. Enligt vår mening spelar utbildningen en helt avgörande roll såväl till utveckling. Likaså är en framgångsrik regionalpolitik i hög grad beroende av goda utbildningsmöjligheter i skilda delar av vårt land. Detta leder oss också fram till slutsatsen att utbildningsområdet måste fredas från hårdhänta besparingar - i stället måste denna sektor ges högsta prioritet, även i ett kärvt samhällsekonomiskt läge. I denna motion kommer vi att behandla frågor som främst berör , gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen och vi finner det angeläget att redan i inledningen betona att vi ser positivt på svensk skola och dess utveckling. Våra elever hävdar sig väl vid internationella jämförelser, och vi har en välutbildad och ambitiös lärarkår. Dagens generation elever får en utbildning vars omfattning, allsidighet och kvalitet vida överträffar den som stod till buds för deras föräldrar. Trots dessa positiva generella omdömen måste vi konstatera att det också finns problem i skolan - problem som måste bearbetas och åtgärdas. Dit hör t. ex. de, alltmer tilltagande våldstendenserna, som utgör ett allvarligt hot mot skolans trivsel och arbetsmiljö. Dit hör också det faktum att ett, visserligen ringa men ändå oacceptabelt stort antal elever, lämnar med otillräckliga kunskaper och att många lämnar gymnasieskolan utan en avslutad utbildning. Dit hör naturligtvis också den resursknapphet som vi berört inledningsvis och som medfört stora klasser/ undervisningsgrupper, nedläggning av små skolor och en försämrad läromedelsstandard. har vi fått alarmerande rapporter om våldet i skolan. Det har gällt fall där elever har blivit misshandlade av andra elever och fall där lärare utsatts för våld av eleverna. Detta är oacceptabelt och alla vuxna, oavsett om vi är lärare, föräldrar eller politiker, måste reagera med skärpa mot sådana företeelser. finns dessa tilltagande våldstendenser också i samhället i övrigt. Därför krävs det åtgärder på många plan för att klargöra för ungdomarna att våld är ett primitivt och oacceptabelt sätt att försöka lösa konflikter. har under en följd av år krävt åtgärder för det meningslösa förhärligandet av våld och övergrepp som förekommer i ett mycket stort antal av de videofilmer som ingår i våra barns vardagliga konsumtionsvaror. Här är ett område där samhället borde kunna sätta upp bestämda normer och vi kommer i annat sammanhang att återuppta våra krav. En viktig orsak till oro och våld i skolan står att finna i rena arbetsmiljöförhållanden. Många av våra högstadieskolor är byggda efter principen med institutionslokaler och med stora centralkapprum, där ett plåtskåp utgör elevens enda fasta punkt i skoltillvaron. Eftersom de dessutom är byggda för att rymma ett stort antal paralleller och därmed många elever, har man redan i skolans organisation byggt in orsaker till många onödiga konflikter. Med det vikande elevunderlaget öppnas nu möjligheter att med relativt enkla medel bygga om stora skolor efter den s. k. hemrumsprincipen och att dela skolan i mindre, organisatoriska enheter. Ett annat sätt, som möjliggjordes i och med propositionen om en mer flexibel skogsplanering (prop. 1981/82:157) är att utnyttja friställda lokaler i låg- och mellanstadieskolor för högstadieundervisning på hemorten. Många kommuner har med framgång tillämpat den metoden, men statsbidragsreglernas utformning i kombination med den tidigare omnämnda elevminskningen har gjort det allt svårare att etablera nya, små högstadieenheter. Vi föreslår därför att regeringen vid den pågående översynen av statsbidragssystemet för beaktar de särskilda behov av resurser som små, högstadiefilialer har. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Av den debatt som ofta förs om skolan får man lätt det intrycket att lärarna bara skulle klara av eller bry sig om den ena delen av skolans huvuduppgifter: dvs. endera ge eleverna goda kunskaper och färdigheter eller att fostra dem till harmoniska och ansvarskännande medborgare. Eller som det också uttrycks: att mer ägna sig åt socialisationsprocesser och försumma kunskapsmålen. Så är det naturligtvis inte. Redan skollagen gör i sin första paragraf klart att det handlar om ett både och, dvs. både kunskaper och social fostran. Vi delar denna grundsyn och vill gärna betona att samhället vore föga betjänt av aldrig så kunskapsmässigt duktiga elever om skolan hade försummat sin fostrande roll. Lika litet är det möjligt att bibringa eleverna goda kunskaper och träna deras färdigheter om man inte utvecklar deras personliga egenskaper och förbereder dem för vuxenlivet med alla dess krav och möjligheter. Våra förslag syftar till att höja kvaliteten i undervisningen. Om skolan skall kunna ge alla elever goda kunskaper så krävs det också att skolan ges tillräckliga resurser. En viktig del i den förberedelse för vuxenlivet som vi talat om här ovan är elevernas demokratifostran. Det är dessutom vår fasta övertygelse att det bästa sättet att möta problemen med våld och skadegörelse i skolan är att ge eleverna ett större ansvar och en större delaktighet i besluten i skolan. I takt med elevernas stigande ålder och ökande mognad bör de få ta ett större eget ansvar för skolarbetet. På högstadiet och än mer i gymnasieskolan är eleverna fullt kompetenta att förvalta ett betydligt större inflytande över sin egen arbetssituation än vad de ges tillfälle till. Dessa tankegångar har utvecklats på ett förtjänstfullt sätt i demokratiberedningens betänkande Skola för delaktighet (SOU 1985:30) och vi tycker nu att det är hög tid att regeringen samlar sig till ett konkret förslag med anledning av detta betänkande. Vad vi här anfört om en ökad elevdemokrati bör som sin mening ge regeringen till känna. I vår inledning har vi pekat på angelägenheten av att skolan ges tillräckliga resurser för att rätt kunna fullgöra sina uppgifter. All tillgänglig statistik visar att skolan fått allt mindre resurser. Detta gäller såväl uttryckt i reella tal i fasta priser, som om man mäter skolans andel av statsbudgeten eller av bruttonationalprodukten (BNP). Detta är mycket oroande och måste dessvärre tydas som ett tecken på den nuvarande regeringens bristande förståelse för utbildningens betydelse för nationens framtida möjligheter att hävda sig i en allt hårdare internationell konkurrens. Det tyder också på en bristande respekt för varje människas rätt att med kunskapen som grund utvecklas socialt och kulturellt. I våra utbildningsmotioner till föregående gav vi uttryck för vår ambition att låta de resurser som frigörs på grund av elevminskningen stanna kvar i skolan för att ge möjligheter till mindre klasser/undervisningsgrupper och till att bibehålla små nedläggningshotade skolenheter. Denna ambitionsnivå är minst lika angelägen , och vi är därför beredda att anvisa de resurser som krävs för detta. I våra yrkanden under resp. anslag kommer vi att redovisa detta mer i detalj, men vi tycker väl att det är angeläget att som sin mening ger regeringen denna ambitionsnivå till känna. En allvarlig följd av den ovan angivna resursknappheten är att många mindre skolenheter lagts ned och att än fler hotas av nedläggning . Detta är allvarligt ur många synpunkter. Tillgängligheten till skolan minskar. Allt fler elever får allt längre resvägar och därmed allt längre skoldagar. Detta i sin tur för med sig att barnfamiljer drar sig för att bosätta sig på orter där ingen skola finns eller där man kan riskera att skolan försvinner . Skolan är själva fundamentet för annan samhällsservice - försvinner skolan så läggs snart butiken ned, kommunikationerna försämras och den kommunala servicen minskar, och sakta men säkert dör bygden ut. Skolan är också i allra högsta grad ett kulturcentrum. Att meddela undervisning är naturligtvis den viktigaste kulturuppgiften, men skolan tjänar ofta många andra syften. Den är samlingslokal, biblioteksfilial, föreläsningslokal och plats för studiecirklar och många andra kulturyttringar och mänsklig samvaro. Att beröva en bygd eller ort dess skola är att beröva den dess själ och det borde vara en viktig samhällsuppgift att i stället skapa förutsättningar, ekonomiska och organisatoriska, för att bibehålla så många skolenheter som möjligt. I den pågående översynen av statsbidragssystemet för bör dessa synpunkter beaktas och detta bör som sin mening ge regeringen till känna. pågår ett omfattande försöks- och utvecklingsarbete i gymnasieskolan, som en följd av beslut om gymnasieskolan i utveckling. Reformstrategin bygger på den förutsättningen att gymnasieskolan successivt skall anpassas till ändrade förutsättningar som samhällsutvecklingen har givit vid handen. pågår ca 800 olika försök, varav de allra flesta handlar om skolans inre arbetsmiljö. Dessa frågor är naturligtvis viktiga och skall ha sitt utrymme, men det hade varit önskvärt med försök och utvecklingsprojekt som syftat till mer genomgripande förändringar. Ett annat problem kring den pågående försöksverksamheten är, enligt vår mening, den svaga förankring som de flesta projekten har. I många fall har en enda eldsjäl varit ensam bärare av projektidén och den ende garanten för projektets fortlevnad. Denna person har i sin iver snabbt stött på patrull och i fortsättningen tvingats agera defensivt och med låg profil. Man saknar i många fall en uppbackning kring projektidén från skolan som system. Skolans projekt har i allt för hög grad blivit en angelägenhet för enskilda personer eller grupper på skolan. Om utvecklingsarbetet skall ge önskvärda effekter, krävs ett helt annat engagemang från hela skolans personal, av skolledningen och av den lokala skolstyrelsen. Men samma förhållande gäller också i skolans omvärld. Knappast någon utanför skolan känner till försöksverksamheten - än mindre är man med och påverkar planeringen och innehållet. De kvantitativa aspekterna berör utbildningens relevans eller meningsfullhet, för såväl samhälle som arbetsliv som för den enskilde eleven. Ett statiskt utbildningsväsende i ett dynamiskt samhälle blir snabbt en dålig investering (prop. 1983/84:116). Utbildningens relevans för arbetslivets kompetensbehov är en nödvändig förutsättning. Detta ställer krav på en omfattande innehållsmässig förnyelse av en lång rad utbildningar inom gymnasieskolan. En sådan förnyelse kräver medverkan av arbetslivet, såväl inom den privata sektorn som inom den offentliga. Först då kommer reformarbetet inom gymnasieskolan att präglas av den helhetssyn som är nödvändig för ett framgångsrikt resultat. Mot denna bakgrund bör regeringen ge i uppdrag att göra en översyn av det pågående försöks- och utvecklingsarbetet och detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Yrkesutbildningen inom gymnasieskolan har varit föremål för en särskild översyn (ÖGY), vars betänkande har remissbehandlats. Regeringen aviserar i budgetpropositionen ett kommande förslag till . I avvaktan på detta förslag avstår vi nu från att redovisa några mer detaljerade synpunkter på yrkesutbildningens utformning. Trots detta menar vi dock att det redan finns skäl att peka på några principiella ståndpunkter. delar uppfattningen att yrkesutbildningen behöver förlängas från två till . På detta sätt skapas ökat utrymme för både yrkesämnena och de allmänna ämnena. Vi ser också betydande fördelar i en större andel arbetsplatsförlagd utbildning, vilket för övrigt är helt i överensstämmelse med tidigare centerkrav liksom möjligheten att varva utbildning och praktik. Däremot kan vi inte acceptera förslaget att avskaffa konsumtionslinjen och inte heller det föreslagna sättet för finansiering av det tredje året. Vi menar att all utbildning skall finansieras på samma sätt, dvs. har under en följd av år krävt att gymnasieskolan skall totaldimensioneras, dvs. ha en sådan omfattning att alla ungdomar som så önskar skall ha tillgång till en utbildningsplats. Detta är samhällsekonomiskt fullt försvarbart, eftersom ökade resursanspråk i gymnasieskolan mer än väl motsvaras av minskade anspråk inom det kommunala uppföljningsansvaret och inom verksamheten med ungdomslag. Om gymnasieskolan måste avvisa ett stort antal sökande får ju samhället kostnader på annat sätt - fast då på andra anslag inom statsbudgeten. Regeringen har också anslutit sig till denna grundsyn - åtminstone i tal och skrift. Såväl valrörelse som i de därpå följande årens regeringsdeklarationer har den socialdemokratiska regeringen gjort utfästelser att bereda alla ungdomar , som så önskar, en plats i gymnasieskolan! Vi kan nu för andra året i följd konstatera att regeringen - inte bara bryter sitt löfte - utan de facto minskar ramarna för gymnasieskolan. /86 var kapaciteten 2,71 årselevplatser per 16-åring, 1986/87 sjönk detta relationstal till 2,67 och 1987/88 minskar det ytterligare till 2,58. Antalet 16-åringar ökar /88 med 4 000, men regeringen föreslår en oförändrad ram på 124 000 intagningsplatser och minskar dessutom den lilla ramen med 4 000 platser! Detta är ett upprörande svek mot alla de ungdomar som önskar och behöver en avslutad utbildning! Vi vill redan här avvisa argumenten som framförs i budgetpropositionen om att andelen outnyttjade platser i gymnasieskolan () skulle vara så stor att den motiverade en lägre dimensionering. Detta är en felsyn. Vår ambition är att ge ungdomarna tillgång till ett så brett utbud av studievägar som möjligt i hela landet, och vi utgår ifrån att regeringen delar denna ambition. Detta leder till att underlaget presumtiva sökande inte överallt är tillräckligt för att fylla alla platser. Mot denna bakgrund anser vi att antalet lediga platser måste anses vara lågt. Om en elev fattas i en 30-klass motsvarar detta en ledig kapacitet om , medan en tom plats i en 16-grupp motsvarar ledig kapacitet. Som jämförelse kan nämnas att den lediga kapaciteten 1984/85 var . håller fast vid kravet om en totaldimensionerad gymnasieskola och föreslår att begär att regeringen återkommer till med ett förslag som står i överensstämmelse med de utfästelser som gjordes under valrörelsen och i regeringsdeklarationerna. Ett sådant förslag bör också innebära att den nuvarande ordningen med prioritering av 16- och 17-åringar vid intagning till gymnasieskolan bör upphöra att gälla, och att överinskrivning ej skall tillåtas i gymnasieskolan. Även vuxenutbildningen har kommit att präglas av de besparingar som drabbat utbildningssektorn. De statliga bidragen inom folkbildningsområdet har minskat mycket kraftigt i reala termer. Den statligt understödda vuxenutbildningen har stagnerat trots att behoven och anspråken har ökat. Återkommande utbildning är en nödvändighet i ett föränderligt samhälle. ökar företagens insatser för personalutbildning och besluten om förnyelsefonder och uppdragsutbildning vidgar ytterligare marknadsinflytandet över utbildningens innehåll och fördelningen av resurser mellan individer och mellan olika regioner i landet. Jämlikhetsmålen riskerar att komma i skymundan då många vuxna riskerar att ställas vid sidan av de nya utbildningsmöjligheterna. Dit hör t. ex. arbetslösa, småföretagare och hemarbetande, dvs. grupper som redan nu är underrepresenterade bland deltagarna i en vuxenutbildning. Besluten om uppdragsutbildning kommer naturligtvis att få effekter på utbildningsutbudet inom den kommunala vuxenutbildningen som kan komma att missgynna de verkligt lågutbildade. Även studieförbunden kan tvingas in på en kurs som får en mer kommersiell prägel och inriktas på verksamheter som i första hand efterfrågas av resursstarka, redan gynnade grupper i samhället. Vi återkommer till frågan om studieförbundens resurser i en särskild folkbildningsmotion. I föregående års budgetproposition anmälde regeringen sin avsikt att i en särskild beredning se över skolans styrning och en rad sammanhängande frågor. redovisas att ett förberedande arbete har utförts och att beredningen kommer att tillsättas . Vi förutsätter att denna beredning får en parlamentarisk sammansättning och att beredningen får sådana direktiv att den också kan komma med förslag som berör den lokala nivån i skolan. Många av de senaste årens decentraliseringsbeslut synes ha haft en benägenhet att icke nå längre än till skolstyrelsenivå. Vi menar att även utvecklingsarbetet i rektorsområden, på skolenheter och i arbetslag måste präglas av en hög grad av decentralisering. Inte minst måste utvärderingen av försöks- och utvecklingsarbete ges en ökad betydelse. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I budgetpropositionen konstateras att tillgången och kvaliteten på läroböcker och andra hjälpmedel i skolan är otillfredsställande. Detta är, enligt vår mening, en mycket försiktig beskrivning av de faktiska förhållandena. De senste årens hårda besparingar på de statliga bidragen till skolan har i sin tur haft återverkningar på de kommunala anslagen och läromedelskontot är uppenbarligen ett av de hårdast drabbade anslagen. Läroboksbeståndet är i många kommuner katastrofalt dåligt! Vi är medvetna om att detta är en angelägenhet men vi anser att frågan är så viktig att statsmakterna också måste ta ett ansvar härvidlag. Vi föreslår därför att regeringen utformar förslag till ett särskilt stimulansbidrag i syfte att förbättra kommunernas läromedelsanskaffning. Vi anser denna fråga långt mer angelägen än regeringens förslag om ett stimulansbidrag till den samlade skoldagen och föreslår därför att 25 milj. kr. under anslaget B12 används för detta ändamål. Vi ställer oss bakom det förslag som redovisas i budgetpropositionen som har till syfte att förstärka matematikundervisningen i skolan. Vi noterar dock att föredragande statsrådet avvisar matematikgruppens förslag om mindre undervisningsgrupper. Med vårt förslag, som ger ökade resurser, blir det möjligt att generellt minska undervisningsgruppernas storlek. Detta är naturligtvis till nytta också för matematikundervisningen. I skolförordningen regleras villkoren för tjänster i skolan. har i sitt betänkande bl. a. föreslagit nya regler för anställning av lärare som vikarier. Regeringen vill , utan att avvakta någon beredning av förslaget i sin helhet, att skall godkänna ett nytt vikariesystem för . har inte kunnat finna att det skäl regeringen anför för en förändring av vikariesystemet har den tyngd att det motiverar en så snabb handläggning. Inte heller finns det några ekonomiska vinster att göra på förändringen, varför vi avvisar regeringens förslag i avvaktan på en samlad bedömning av skolförfattningsutredningens hela betänkande. I föregående års budgetproposition genomförde regeringen förslag att avskaffa 3-procentsregeln för inrättande av fasta lärarvikarier. Tyvärr kan vi, i likhet med regeringen, konstatera att antalet fasta lärarvikarier har minskat . Många kommuner väljer att lösa vikariebehoven med korttidsvikarier, eller genom att helt enkelt ställa in undervisningen. Under det senaste läsåret motsvarande antalet inställda lektioner ca 3 500 lärartjänster. Vi menar att denna fråga är så viktig, att man på allvar måste överväga att införa en minimigräns för antalet fasta lärarvikarier i en kommun uttryckt i procentandel av den totala lönesumman. Vi är inte nu beredda att lämna ett konkret förslag men regeringen bör, i de aviserade överläggningarna med , också aktualisera denna möjlighet. Vi lever i med ständigt ökande behov av internationella kontakter. Inte minst inom skolans område måste utrymme skapas för en ökad internationalisering. Under anslaget Hl, kulturellt utbyte med utlandet, har föreslagit att särskilda medel anvisas för arbetet med skolans internationalisering. Vi föreslår att . anvisas under detta anslag. Under anslaget Bl anvisas . som bidrag till löntagarnas organisationer. Vi avvisar detta förslag och anser att . av detta anslag i stället bör föras över till anslaget B2, länskolnämnderna, för att undvika att besparingen enligt huvudalternativet skall drabba den regionala organisationen för stöd åt handikappade elever. Resterande 2 milj. kr. bör tillföras anslaget B3, länskolnämndernas utvecklingsstöd, för att möjliggöra förslag om en ökad satsning på undervisning om överlevnadsfrågorna. Med överlevnadsfrågor avser vi dels undervisningen orh och i internationell förståelse, internationellt samarbete och fred, benämnt fredsfrågor, dels undervisningen om de frågor som har att göra med hanteringen av jordens resurser och hotet mot vår miljö, lokalt och globalt, benämnt miljöfrågor. Detta anslag avses utgå . Bil Särskilda insatser inom skolområdet Under denna rubrik redovisas ett nytt anslag som ersätter delar av det tidigare SÅS-anslaget. redovisas också besparingar på sammanlagt 169 milj. kr., varav 149 milj. kr., på och 20 milj. kr., på gymnasieskolan. Detta är en betydande och mycket allvarlig del av regeringens sociala nedrustning av skolan! I kommentarerna kring budgetpropositionen har regeringen hävdat att besparingarna inom skolan ej skulle drabba undervisningen. Sådana uttalanden måste man ha gjort mot bättre vetande. Även regeringen måste ju rimligen känna till, att av det belopp som en kommun får som allmän resurs, skall minst hälften användas för direkta undervisningsinsatser. Detta framhölls bl. a. i fjolårets budgetproposition (bil. 10, s. 103). Föredragande statsrådet hänvisar till ett förslag av för att rättfärdiga årets besparing. Det bör dock noteras att SÖ inte föreslog en besparing på SÅS-anslaget utan en överföring till och gymnasieskolans förstärkningsresurser. Vidare kan man notera att detta förelåg redan föregående år men att det då avfärdades av regeringen med motiveringen att resursen var nödvändig för att så långt möjligt garantera alla elever en likvärdig utbildningsstandard (prop. 1985/86:100, bil. 10, s.64). Vi avvisar regeringens besparingsförslag och föreslår att SÅS-anslaget bibehålls med sin tidigare konstruktion. Anslaget bör tillföras 169 milj. kr. varav 20 milj. kr. B12 Bidrag till driften av Vid sidan av de öppet redovisade besparingarna på skolområdet, finns också en mycket stor dold besparing på grund av det sjunkande elevantalet i skolan. Vi beräknade denna automatiska besparing till 160 milj. kr. för /87 och beräknar att den fortsatta elevminskningen innebär en reduktion av statsbidraget med ytterligare 210 milj. kr. Från denna senare summa skall dras de 20 milj. kr. som regeringen tillhör på grund av de nya basresursmedeltalen. För att återföra statsbidragen till den nivå som gällde för /86 föreslår vi en ökning av anslaget med 350 milj. kr. Denna ökning får dock effekt på statsbudgeten först fr. o. m. /89. Denna extra resurs bör disponeras av länskolnämnderna för särskilda insatser för att minska de negativa effekterna av de sjunkande elevtalen. Fördelningen av resurser mellan länskolnämnderna bör baseras på nuvarande elevantal, graden av elevminskning, antalet skolenheter samt tätortsgraden bland kommunerna. Resursen bör uttryckas i antalet veckotimmar. Nämnderna har sedan möjlighet att tilldela kommunerna eller skolenheterna fler veckotimmar som basresursförstärkning eller basresurser, allt efter behov. Indragning av små skolor är en åtgärd som alltid innebär negativa effekter, t. ex. längre resvägar för eleverna. Skolan utgör ofta ett centrum för samverkan med förskola och fritidsverksamhet liksom kontakter med föreningsliv och kulturaktiviteter. En indragning av en skola betyder i många fall att en väsentlig del av bygdens samhällsservice försvinner. Det kan av dessa skäl även finnas ett betydande regionalpolitisk! intresse att bibehålla dessa skolor. Resurser bör därför även användas för att bevara nedläggningshotade skolor. En sådan åtgärd har även positiva effekter för eleverna i skolor i tätorter. Om särskilda resurser används för att rädda skolor, kan klasstorlekarna hållas nere i kommunens övriga skolor.