mot · GA02So444 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: So444 () Fosterdiagnostiken m. m. Alla frågor som berör det ofödda barnets ställning har en moralisk laddning som gör dem svåra att bemästra. De svar på frågorna som vi når fram till har karaktären av kompromisser. Beslut som man kan enas om är resultatet av en ofta känslig vägning av moraliskt motverkande ståndpunkter. Det är väsentligt att den moraliskt motiverade känslan för att det faktiskt råder en intressekonflikt bevaras. Det finns en allmän, djupt grundad etisk insikt om att det befruktade ägget, fostrets, människoblivandets, det ofödda barnets värde inte får trädas för när. Det är lätt att vinna förståelse för att det representerar ett skapelsens under inför våra ögon. Insikten om detta är också grunden till att vi upplever och måste uppleva en konflikt när man fattar beslut i frågor som rör detta område. Skulle däremot känslan av moraliskt dilemma upphöra eller försvagas skulle kanske rationella och radikala beslut snabbt kunna fattas. Men alla skulle förlora på en sådan utveckling. Slutsatsen måste bli att det är rätt och sunt att frågor som gäller abort, fosterdiagnostik etc. behandlas i medvetande om att det gäller en samvetskonflikt. Därför är det också viktigt att medvetenheten inte trubbas av om att det är en människa i vardande. Kunskapen i sig är inte ond. Det som kan vara ont är dels användningen och tillämpningen av kunskapen, dels det sätt genom vilket man inhämtar kunskapen. Att det dröjde ganska länge innan den verkliga debatten om fosterdiagnostik kom i gång på allvar kan bero på många orsaker. En förklaring har säkerligen med vår allmänt positiva inställning till kunskaper och tekniska framsteg att göra. Det finns en tendens hos oss att i glädjen över nya kunskaper och tekniker omsätta dem i praktiken utan att se dess konsekvenser och i sin helhet. Det gäller inte bara inom medicinen. Kärnkraften, datatekniken och TV-tekniken är utmärkta exempel på detta. Att kärnkraftverk, datorer och videoapparater också har en skuggsida, att de leder till sociala och mänskliga problem, blir man varse. Men det är så dags då. Debatten om fosterdiagnostik har självklart också påverkats av debatten om gentekniken. Beröringspunkterna är många. Det gäller både framtida möjligheter att manipulera med arvsanlag och kommande diagnostiska möjligheter. har i sitt betänkande Genetisk integritet ingående behandlat frågan om den DNA- och RNA-baserade diagnostiken. I förslag till etiska normer föreslår man följande angående genetisk fosterdiagnostik. Genetisk fosterdiagnositk genom DNA- eller RNA-analys bör endast användas då en svår genetisk sjukdom riskerar hota fostrets och det blivande barnets utvecklingsmöjligheter (norm nr. I motiveringarna står det att i samband med tillståndsgivning för användning av genteknik i fosterdiagnostiken också skall göra en lista på vilka sjukdomstillstånd som man skall få använda diagnostiken för. Att lämna fältet helt oreglerat vill man alltså inte. Det är allvarligt om en sådan listning kommer till stånd. Även om det endast rör sig om mycket allvarliga sjukdomstillstånd är det ändå sanktionerad hållning av negativ art mot svaga grupper. En lista av det här slaget kan ju lätt byggas ut. Och var skall gränser dras för det som är accepterat? Det finns en eftertänksamhet som står i kontrast till den utvecklingsoptimism som präglade fosterdiagnostikens första år. Vad det handlar om är naturligtvis inte att säga nej, ropa på förbud utan att söka sig fram till ett ansvarigt handlande. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående fosterdiagnostik m. m. 1986/87 So444