mot · GA02ju235 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju235 m. fl. (fp) Personalkontrollkungörelsen Det hör till statsmaktens obestridda uppgifter både att vidta åtgärder mot brott, innan det begåtts, och att efteråt upptäcka och bestraffa gärningsmännen. Statsmaktens förebyggande funktion kan emellertid mycket lättare missbrukas till förfång för friheten än dess straffande funktion. Ty det finns knappast något område av en människas legitima handlingsfrihet som inte, och därtill med full rätt, skulle kunna anses öka lättheten att begå ett brott av det ena eller det andra slaget. Hans tankar kan tillämpas även i diskussioner om bl. a. personalkontroll. Personalkontroll innebär att personer som söker eller innehar skyddsklassplacerade tjänster och förtroendeuppdrag skall kontrolleras mot säkerhetspolisens register. Totalt torde det röra sig om ca 200 000 tjänster och uppdrag och minst 100 000 kontroller . regleras personalkontrollen i en kungörelse (SFS 1969:545), som ändrats vid ett flertal tillfällen. Ändringarna har oftast föranletts av att antalet kontrollberättigade myndigheter och företag har utökats. bestämmer regeringen vilka uppgifter säkerhetspolisen får föra in i sina register. genomfördes den hittills mest genomgripande revideringen av kungörelsen i syfte att reducera antalet skyddsplacerade tjänster. granskar utfallet av revideringen. Det torde röra sig om minst 1 000 företag och myndigheter som har direkt eller indirekt rätt och skyldighet till personalkontroll. Den verkliga siffran är hemlig. Så gott som alla personalkontrollärenden skall behandlas av (), som också beslutar om kommunikation i ärendet skall ske med den kontrollerade och om uppgifterna helt eller delvis skall utlämnas. Efter rekommendation beslutar den arbetsgivare, som begärt uppgift om en speciell person, om personen skall anställas alternativt omplaceras eller sägas upp. Arbetsgivaren skall slutligen delge RPS sitt beslut i ärendet. 1 kungörelsen står: Innan uppgift lämnas ut enligt 8, 9 eller 10 § (olika skyddsklasser, vår anmärkning) skall den som uppgiften avser ges tillfälle att skriftligen eller muntligen yttra sig. Det finns dock undantag med hänvisning till sekretesslagen som träder i kraft om det kan antas att syftet med beslutade eller förutspådda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgift röjs. I praktiken har det inneburit att man aldrig kommunicerar materialet med den kontrollerade. Rättigheten i författningen har således endast varit teoretisk. Det innebär att den kontrollerade saknar varje möjlighet att få en felaktighet korrigerad eller en uppgifts relevans och sammanhang diskuterad. Behovet av en sådan möjlighet diskuterades mycket ingående av den parlamentariska utredning som föregick personalkontrollkungörelse (SOU 1968:4), en utredning som arbetade innan den lade fram sitt förslag: I förvaltningsärenden i allmänhet anses det med rätta vara en grundläggande princip att sökanden skall få tillfälle att yttra sig över en utredning, som tillförts ärendet från annat håll. Denna s. k. kommunikationsprincip bör ej heller i personalkontrollärenden åsidosättas utan starka skäl. Det är dock icke möjligt att helt undantagslöst upprätthålla denna princip. Särskilt kan det vara nödvändigt att underlåta kommunikation för att skydda en hemlig informationskälla. En vinst av kommunikationsprincipens regelmässiga upprätthållande i nu förevarande art av ärenden är att personen ifråga får tillfälle att undanröja misstanke om säkerhetsrisk, som bottnar i ett missförstånd eller av andra skäl ej bör medtagas i den aktuella bedömningen. Möjligheten att få förklara eller vederlägga en ofördelaktig uppgift framstår till och med såsom särskilt betydelsefull i dessa sammanhang, där redan en misstanke ibland t. o. m. en svag misstanke kan komma att påverka avgörandet. Remisserna, däribland JO, JK, ÖB och , tillstyrkte genomgående förslaget till kommunikation JO och JK dessutom med emfas. Det avgörande beslutet för den kontrollerade fattas av , när den tar ställning till att utlämna uppgift eller ej. Beslutet fattas utan särskild prövning av vederhäftigheten hos de uppgifter som säkerhetspolisen anför. Ett utlämnandebeslut kan endast överklagas av den som begärt att få ta del av uppgiften, dvs. den personalkontrollberättigade myndigheten/företaget. Det är även tveksamt, om dessa har en reell besvärsrätt. Som garanti för rättssäkerheten infördes i det svenska personalkontrollsystemet ett förbud mot åsiktsregistrering. registreras dock uppgift om den kontrollerade tillhör viss politisk organisation, vilket motiveras med att den abstrakta risken för brott mot rikets säkerhet anses vara knuten till vissa åsikter. Problemet med åsiktsregister är egentligen inbyggt i personalkontrollsystemets grundläggande struktur, nämligen i att det väsentliga underlaget för personalkontrollen utgörs av ett spaningsregister. Registret är uppbyggt för detta ändamål och kan därför inte fylla några vanliga rättssäkerhetsgarantier. När uppgifter ur detta register sedan används som beslutsunderlag i ett annat system, personalkontrollen, som medför påtagliga rättsverkningar för enskilda personer, måste problemet med åsiktsregister uppstå. Traditionella garantier för rättssäkerhet för individen såsom kommunikation och rätt att överklaga är ett sätt att lösa detta problem. Enligt vår mening bör regeln för framtiden vara den, att fattar och tar ansvaret för det slutliga beslutet rörande den kontrollerade. Därmed skulle beslutet automatiskt bli överklagbart. I samband med dessa förändringar bör också ordningen för prövningen av överklaganden ändras. ankommer det på , eller i sista hand regeringen, att ta ställning till om uppgifter rörande den enskilde skall få lämnas ut till denne. Vi anser att detta tillvägagångssätt är olyckligt, eftersom det lätt skapar misstankar om att det går slentrian i besluten att avslå den enskildes framställning att få ta del av uppgifterna rörande vederbörande. I stället bör man överväga att låta en grupp av fristående höga jurister bilda en kommission, som utgör slutinstans för att pröva i vilka fall som hänsynen till rikets säkerhet kräver att uppgifterna som framkommit vid personalkontrollen hålls hemliga också för den som har varit föremål för denna. Kommissionen skulle ha till uppgift att väga hänsynen till säkerhetsintressena mot den enskildes berättigade krav på att få ta del av den information som rör vederbörande. Genom att kommissionen inte är knuten till polisen eller underställd regeringen har den förutsättningar att verka fritt gentemot dessa. Kommissionen bör lämpligen bestå av tre medlemmar och rekryteras från kretsen av justitieråd eller motsvarande. Personalkontroll är nödvändig men bör endast bedrivas när det är absolut nödvändigt för rikets säkerhet. Ur effektivitetssynpunkt finns också anledning att vara restriktiv. Med hänsyn till det avsteg från normala rättsprinciper som personalkontrollen innebär bör få en årlig redovisning av omfattningen. Av redovisningen bör bl. a. framgå antalet skyddsklassplacerade tjänster och uppdrag för resp. klass, antalet begärda kontroller samt antalet utfall, dvs. i hur många ärenden som det funnits anledning att rapportera om säkerhetsrisker. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att hos regeringen begära förslag till en lag som ersätter personalkontrollkungörelsen och i vilken ges full beslutanderätt och hela ansvaret vad avser det materiella beslutet i anledning av en begäran om personalkontroll, 2. att beslutar att begära förslag till en lag som tillerkänner den som är föremål för personalkontroll besvärsrätt över beslut i ärendet samt att prövningen av sådant besvär skall göras av en från polisen och regeringen fristående kommission i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att hos regeringen begär att regeringen till skall lämna en redovisning av omfattningen av personalkontrollen enligt vad i motionen anförts. () ()