mot · GA02A711 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A711 m. fl. Förbättringar i lagen om anställningsskydd Anställningsskyddslagen (LAS) tillkom 1974. Lagen reglerar hur arbetsköparnas ägarmakt skall utövas. Lagen reglerar bl. a. turordningsregler, saklig grund för avsked, provanställningar och anställning vid arbetsanhopning. I lagens anvisningar finns dessutom fastlagt att deltagande i strejk- i vissa fall är skälig grund för avsked. Lagen förutsätter att parterna utgår från klasssamarbetsfilosofin. Därför innebär anställningsskyddslagen inte någon avgörande begränsning av kapitalets makt, utan skyddar de arbetande från grova övergrepp. är det arbetsköparmakten som råder om företag skall läggas ned eller förändras, flyttas eller byggas ut. Lagen har därför många brister. 1982 uttunnades lagen ytterligare, genom att den borgerliga s. k. mittenregeringen bl. a. vidgade möjligheterna till provanställningar. Permitteringsmöjligheten hararbetsköparna fortfarande kvar, men de arbetande har genom avtal mellan arbetsmarknadens parter och beslut av tillförsäkrats full lön vid permittering . Detta är en framgång även om inte permitteringsinstitutet helt utmönstrats ur lagstiftningen. Negativa inslag är också att turordningsreglerna vid permittering slopats samt att av kostnaderna för permitteringslöner tas ut av arbetsköparna medan resten finansieras via statsbudgeten. Lagen utsätts för häftiga attacker från de nyliberala krafterna i samhället. Dessa vill ha en återgång till den gamla ordningen att arbetsköparna helt fritt skall kunna anta och avskeda arbetskraft. Offensiven har haft viss framgång, bl. a. har möjligheterna till provanställningar och tidsbegränsade anställningar ökat. I boken given utgiven av på påvisas hur man kan vara "anställd utan jobb, hur LAS genom tolkningar i arbetsdomstolen (AD) urholkat rätten till ett fast arbete. Missbruket med vikariat, provanställningar och andra tillfällighetsanställningar tilltar. AD:s roll skildras i boken: - 1978 var läget glasklart. Då förklarade AD i ett utslag att upprepade vikariat var ett otillåtet sätt för arbetsgivaren att kringgå anställningsskyddslagen förutsatt att "arbetsgivaren bort göra den bedömningen på förhand att utrymme förelegat för tillsvidareanställning". - Men 1984 skedde en avgörande förskjutning. Då förklarade arbetsdomsto- Mot. len att anställningslagen inte ger något som helst stöd för att arbetsgiva- A711 ren skall ha en principiell skyldighet att tillgodose sitt stadigvarande behov av arbetskraft med tillsvidareanställd personal. Det resonemanget baserade AD på argumentet att äkta vikariat" kan godtas enligt LAS utan begränsningar. Detta möjliggjordes genom ännu en förändring. pekar ytterligare på utmanande utvecklingsdrag. Beredskapsjobben, som skulle vara ett stöd för de arbetslösa, är nu en glädjekälla för de kommunala förvaltningscheferna, som använder den statsfinansierade arbetskraften för att ersätta eller slippa anställa ordinarie personal. Samma sak gäller ungdomslagen som enligt fungerar som en lättillgänglig arbetskraftsreserv som riskerar att urholka den ordinarie arbetsmarknaden. I boken klargörs även vilken kraft som ligger bakom försämringarna. formulerade kravet klart: - Många av de lokala (kongress-) grupperna anser att större möjlighet till konjunktur- respektive säsongsanpassning av arbetstiden borde finnas. För vpk är det uppenbart vad SAF och andra krafter vill: arbetskraften skall anpassas efter kapitalets behov. De anställdas krav på trygghet, fasta arbetstider och rätt till ett socialt liv skall underordnas dessa intressen. Frågan är om regeringen och LO-ledningen vill vända utvecklingen. 1980-talets försämringar måste rättas till. Ytterligare försämringar avvisas och i stället skall LAS förbättras. Men det helt avgörande för de anställdas trygghet på jobben är huruvida de arbetande lyckas mobilisera och organisera ett slagkraftigt motstånd mot arbetsköparnas maktutövning. En snabbt fortgående process i näringslivet och därmed allt fler anställda arbetar i företag som tillhör koncerner, vilket skapar nya problem för arbetsrättslagstiftningen, inte minst LAS. Det juridiska och arbetsrättsliga ansvaret åvilar enbart företaget (bolaget), där arbetaren är anställd. De arbetande och deras fackliga organisationer kommer med den utvecklingen allt längre från de verkliga beslutsfattarna i koncernledningarna. Ett problem i LAS är när gamla företag splittras upp i olika bolag, s. k. bolagisering. På en ort kan t. ex. ett "gammalt företag bestå av tio bolag. Därmed kommer det för LAS turordningsregler vid avsked att uppstå tio olika turordningskretsar av ett gammalt företag som bestod av en turordningskrets. Koncernbegreppet är juridiskt, ekonomiskt och arbetsrättsligt otidsenligt. Det måste vara ett oavvisligt krav att arbetsrättslagstiftningen klarar ut koncernbegreppet så att de anställda och deras fackliga organisationer kan förhandla och utmäta ekonomiskt, moraliskt och juridiskt ansvar av de verkliga beslutsfattarna i en koncern. När det gäller turordningsreglerna måste det komma till en lösning där koncernledningen har det slutliga ansvaret arbetsrättsligt, men också ekonomiskt. Flur turordningsreglerna skall utformas bör utgå från hur företagen såg ut tidigare. Turordningsreglerna kan t. ex. i en koncern gälla en bransch om det finns flera branscher, verksamheter i koncernen eller ett geografiskt Mot. 1986/87 område. måste med hänsyn till den snabba utvecklingen hos regeringen begära ett förslag till ett koncernbegrepp som innebär att det arbetsrättsliga och ekonomiska ansvaret förläggs till koncernledningen. Valet gäller om anställningstryggheten skall värnas eller om kapitalets maktutövning skall få råda. har gått på linjen att detta problem skall avgöras av parterna genom avtal. är det ingen bra väg. Arbetsköparna har ett markant övertag vid förhandlingsbordet. En snabb lagstiftning är nödvändig för att skydda de arbetande, inte minst är detta nödvändigt i tider när imperialistiska koncerner och länder alltmer ökar sitt inflytande på svensk näringspolitik. LAS reglerar företagens möjligheter att fritt få avskeda personal. Någon motsvarande reglering av arbetsköparnas rätt att fritt antaga, dvs. anställa, personal finns inte. Det står arbetsköparna fritt att avgöra vem som skall anställas och varken fackförening eller arbetsförmedling har någon makt över anställningspolitiken. Arbetsköparna plockar russinen ur kakan vilket förstärker utslagning och utsortering på arbetsmarknaden. Uppdelningen i A-, B- och C-lag påskyndas. drabbas främst kvinnor, ungdom och andra som inte passar in i arbetsköparnas rekryteringsmodeller. Vpk anser att det inte kan vara arbetsköparna som skall bestämma vem som skall anställas. Det helt avgörande inflytandet skall ligga hos samhället och de arbetandes organisationer. En obligatorisk arbetsförmedling skulle möjliggöra detta. En obligatorisk arbetsförmedling skulle även göra det lättare för kvinnor att komma in på fler yrkesområden. Särskilt i tider av stor arbetslöshet har en sådan reform betydelse. Det är speciellt viktigt att det då kan bedrivas en arbetsmarknadspolitik som inte skapar kategoriarbetslöshet. Att alla ledigförklarade arbeten obligatoriskt förmedlas av arbetsförmedlingen kommer att kunna stärka jämlikhets- och solidaritetsaspekterna och motverka utslagning och hänsynslös utsortering av människor från arbetslivet. skulle dessutom förhindra yrkesförbud och andra former för svartlistning som florerar på den svenska arbetsmarknaden. Vpk anser att den svartlistning, de personundersökningar och åsiktsregistreringar som förekommer på arbetsmarknaden måste förbjudas i lag. Stopp för avsked - rätt till återanställning Erfarenheterna visar på orimligheten, att arbetsköparna genom den gamla SAF-paragrafen 32 skall kunna tillgripa avsked. bör därför besluta att deltagande i strejk aldrig kan vara skäl till avsked. En väg för att stoppa orimliga avskedanden, som t. ex. ASAB-städerskorna i och Gruvordföranden i Aitik, är att de lokala fackföreningarna får vetorätt vid avskedanden. I 39 § i LAS regleras de skadestånd som arbetsgivaren skall betala när han Mot. inte rättat sig efter dom varigenom domstol ogiltigförklarat uppsägning A711 m. m. Denna paragraf ger arbetsköparen rätt att köpa sig fri från en anställd. Vpk anser att denna möjlighet måste upphöra. Har domstolsutslag ogiltigförklarat ett avsked skall den anställde själv kunna välja mellan återanställning eller skadestånd. Dessutom måste skadeståndsbeloppen räknas upp så att de får verklig betydelse. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär förslag om obligatorisk platsoch arbetsförmedling i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag om lagbestämmelser som förbjuder åsiktsregistrering, personundersökning och svartlistning av arbetare, 3. att hos regeringen begär förslag om ändring i lagen om anställningsskydd som hindrar arbetsköpare att köpa sig fria från arbetskraft och att skadeståndsbeloppen räknas upp enligt vad i motionen anförts, 4. att hos regeringen begär förslag om koncernansvar inom arbetsrättens område och förslag om turordningsregler enligt vad som anförts i motionen, 5. att beslutar att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avsked, 6. att beslutar att lokal facklig organisation tillerkänns vetorätt vid avsked.