mot · GA02So117 · 1987-02-20 00:00:00 — Motion till 1986/87:Soll7 m. fl. Förslag till lag om dödens inträde, m. m. 1986/87:79) I har allmänheten ett stort förtroende för hälso- och sjukvården och för dem som arbetar inom den. För att inte äventyra detta goda förtroende för framtiden måste vi ta hänsyn till, och utgå från de kunskaper, värderingar, känslor, erfarenheter och attityder som människor i allmänhet har om döden. Vi måste också ta hänsyn till hur människor har definierat och själva kunnat konstatera att "någon är död. Detta gäller alldeles speciellt om vi skall fatta beslut som innebär förändringar av den traditionella definitionen av döden vilken har djupa religiösa och emotionella rötter. Övergången från liv till död har en existentiell betydelse för alla människor, - och den övergången väcker de djupaste mänskliga frågorna av psykologisk, filosofisk och religiös natur. Av tradition kopplar människor samman dödens inträdande med att hjärtat slutat slå, ingen puls känns, individen har upphört att andas. Jämför uttrycket att ge upp andan. Det inträder en förändring som alla kan lägga märke till. Döden får inte göras till något som bara experter kan konstatera. Förtroendet för sjukvården och dess personal vacklar, om man kan ta för givet att en människa med slående hjärta och fortsatt cirkulation verkligen lever. När hjärnan har upphört att fungera - total hjärninfarkt - kommer inga impulser från hjärnan. De yttre tecknen på detta är att hjärtslagen/ cirkulationen upphör. Behandlas patienten i respirator fortsätter syresättningen av blodet och hjärtat kan hålla cirkulationen i gång. Tecknen på liv - hjärtslag/cirkulation och andning - finns kvar med respiratorns hjälp. Ar då människan död? Ja, svarar de som accepterar en definition enligt proposition 1986/87:79. Nej, svarar vi som inte kan acceptera den definitionen, den människan är döende. Vi menar att den inte är död, som fortfarande kan förlösas med ett levande barn, har urinproduktion och tarmrörelser och vars hjärta slår och ger cirkulation med syresatt blod. Dessa tecken på liv har människan tack vare respiratorn, men även i andra sammanhang accepterar vi ju artificiellt stöd till livet, t. ex. pace-maker. Det är två problemområden som diskuteras i propositionen och som man vill försöka lösa på ett tillfredsställande sätt - dels få fastslaget en ny gemensam definition av när en människa är död - dels garantera användbara organ till den moderna, aktuella och viktiga transplantationsverksamheten. Utredningen som föregick propositionen skriver att döden biologiskt sett är en process och att man av praktiska skäl måste ange en tidpunkt någorlunda exakt, då döden har inträffat. Det gäller att "fånga det stadium i ett fortlöpande händelseförlopp, då så vitala funktioner hos organismen har fallit bort att den oåterkalleligt slutat fungera som en samverkande helhet (s. 12). Vi motionärer anser att denna utgångspunkt lika väl kan innefatta oåterkalleligt upphörande av hjärt- och cirkulationsfunktionerna samt andningsfunktionerna. I båda fallen upphör organismen att fungera som samverkande helhet. Propositionen anger att det skall vara möjligt att fortsätta livsuppehållande behandling med respiratorvård även efter det att total hjärninfarkt är konstaterad i två tänkbara situationer: - höggravid kvinna med total hjärninfarkt - då organ skall användas för transplantation. Enligt det föreslagna hjärndödsbegreppet är patienten död efter konstaterandet av hjärninfarkt. Det märkliga är att man i vissa fall kan tänka sig fortsätta den medicinska behandlingen. Här finns utrymme för att människor i allmänhet skall uppleva att sjukvårdspersonalen agerar godtyckligt, och ologiskt, vilket kan tära på det förtroendekapital som finns hos allmänheten för sjukvården. Vid alla transplantationer finns två parter, dels en givare, dels en mottagare. Även vid en så enkel åtgärd som blodtransfusion gäller detta. Alla transplantationer med en levande givare förutsätter ett samtycke - ett spontant givande. Att förutsätta något annat skulle strida mot människors integritet och vår rätt att själva bestämma över vår kropp. Transplantationsverksamheten måste vila på en etik där människor frivilligt och av ansvar för sin sjuka nästa ställer sin kropp till förfogande. Det förekommer inte så sällan att människor ger sina njursjuka anhöriga en frisk njure. Det blir allt vanligare att t. ex. ge bort av sin benmärg eller en del av sin lever. Etiken är klar och enkel - en enskild levande människa ger frivilligt. Samhället har fastställt att vår vilja efter döden skall gälla bl. a. vår ekonomiska kvarlåtenskap. För oss verkar det då märkligt att inte samhället också skall ta initiativ till att vår vilja med den egna kroppen skall fastställas och respekteras efter döden. Vi menar att en ändring i transplantationslagen skall göras. Där skall framgå att det är lagligt möjligt att ta ett hjärta med bibehållen cirkulation under två samtidiga kriterier: - att patienten har en diagnosticerad hjärninfarkt - att patienten aktivt före sin sjukdom klart uttalade eller skriftligt gav till känna sin vilja att donera sitt hjärta i händelse av total hjärninfarkt, medveten om att han/hon då är döende men enligt svensk lag inte död. Då blir donationen en sann humanistisk akt, människan bestämmer själv i händelse av hjärninfarkt att ge bort det sista av sitt liv, en del hon själv inte har nytta av. Detta innebär att transplantationskirurgin i kan få tillgång till användbara hjärtan och kan delta i organutbyten internationellt. Svaret på frågan om den allmänna opinionen är beredd att införa hjärndödskriterier är sannolikt Nej", vilket i sig implicerar framtida etiska problem och diskussioner. Det finns exempel på att människor som haft anhöriga som av läkaren förklarats hjärndöda, säger - men han känns varm och ser levande ut, inte är han död. När man i andra länder övergått till hjärndödsdefinitionen har diskussionen bland allmänheten kommit i gång . I efterhand har krav rests på att beslutet skall omprövas, inte minst av etiska skäl. Ytterligare konsekvensändringar i lagtexten måste göras om vi ändrar dödsdefinition; det gäller t. ex. folkbokföringslagen 30 § fjärde stycket (1967:198) där det stadgas: Med barn avses nyfödd som efter födelsen andats eller visat annat livstecken har i sina föreskrifter om dödsbevis m. m. (SOSFS/M/ 1980:1 s. 14) anfört följande avseende gränsdragningen levande född-död: Levande fött är barnet om det visat tecken på självständigt liv såsom andningsrörelser, hjärtslag, pulsationer i navelsträngen eller tydliga spontana rörelser av skelettmuskulaturen Barnläkare och har uppmärksammat denna tudelning av definitionen och reagerat i sina remissvar. Framlidne professor , som var aktivt emot att antog hjärnrelaterade dödskriterier, sade: En människa är inte död förrän hon kan begravas. Som vi motionärer ser det finns det en risk för att vi i får två sorters död. Vi anser att respekten för människovärdet kräver att vi inte dödförklarar en biologiskt levande människokropp. Vi anser också att ett hjärnrelaterat dödsbegrepp kan undergräva förtroendet för sjukvården och dess personal, eftersom det kan ge upphov till oklarhet om huruvida en människa vårdas för sin egen skull eller som resurs för något annat. Vi vill behålla ett dödsbegrepp som allmänheten upplever som det naturliga. Vi vill tillgodose det legitima behovet av organ för transplantationer genom ändringar i transplantationslagen, vilka ger möjlighet till ett aktivt personligt ställningstagande för donation. Med anledning av det ovan sagda hemställer vi 1. att avslår propositionen, 2. att begär att regeringen skyndsamt utarbetar former för ett aktivt personligt donationsförfarande. () ()