mot · GA02Fi413 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87: Fi413 m. fl. Det nuvarande systemet för statsförvaltningens lokalförsörjning bygger på en ansvars-, kompetens- och befogenhetsfördelning mellan de myndigheter som anskaffar, förvaltar och upplåter lokaler, lokalhållare, och de myndigheter som brukar lokalerna, lokalbrukare. Inom huvuddelen av den civila statsförvaltningen är lokalhållare. förvaltar en lokalarea på ca , varav ca utgör statsägda lokaler. är uppbyggd på fem regioner och den centrala förvaltningen på sju byråer. Verket har drygt 2000 anställda, varav ca 750 är sysselsatta med fastighetsdrift och ca 400 med byggnadsverksamhet i egen regi. Egenregiverksamheten omsätter ca 250 milj. kr. Vid sidan av svarar affärsverken och vissa myndigheter själva helt eller delvis för lokalhållningen. Inom försvarsmakten handhas lokalfrågor av fortifikationsförvaltningen. I bilaga 2 till årets budgetproposition (Gemensamma frågor) tar civilministern i punkt 7 upp den statliga lokalförsörjningen. På detta område har det bedrivits ett utredningsarbete, som resulterat i betänkandet Statens lokalförsörjning (Ds C 1986:3). Civilministern anmäler med anledning härav sin avsikt att ta upp dessa frågor budgetproposition och anger redan nu vissa riktlinjer. Tanken synes vara att viss decentralisering av beslutsrätten skall ske. Ansvaret för statens byggnadsärenden skall dock fortfarande hållas samman inom . Enligt vår mening är det emellertid inte möjligt att inom denna ram uppnå en effektiv och kundvänlig ordning vad avser statsförvaltningens lokalförsörjning. Det kan ske endast om delar av byggnadsinnehav överförs till fristående fastighetsbolag, som får verka i konkurrens med andra sådana företag på marknaden. Statlig verksamhet bör begränsas till områden där staten har särskilda skäl att bedriva verksamhet. Med nuvarande ordning saknar konkurrens inom sitt område. Därmed är det svårt att bedöma verksamhetens effektivitet. De skillnader i redovisningssystem som föreligger mellan och på marknaden verksamma fastighetsbolag gör det svårt att utan ingående analyser påvisa skillnader i lönsamhet och avkastning i förhållande till förmögenhetsmassa och insatta administrativa resurser. Det som vid en snabb jämförelse frapperar är den betydligt större serviceorganisationen hos . I stället för att köpa utrednings och projekteringstjänster, inredningsrådgivning m. m., som många enskil- Mot. 1986/87 da fastighetsbolag gör, har man dem inbyggda i den egna organisationen. Fi413 Fluktuationer i behovet av tjänster kan därmed inte snabbt avspeglas i sänkta kostnader på dessa områden. Vad som behövs är konkurrens. Enligt vår mening bör förvaltande verksamhet överföras till två eller flera fastighetsaktiebolag. En väg kan vara att göra indelningen regionalt, ungefär i överensstämmelse med nuvarande regionala indelning. En annan väg kan vara att dela upp fastighetsbeståndet i två fastighetsbolag med så likartad sammansättning av fastighetsbeståndet som möjligt och låta dem arbeta parallellt på marknaden. Statliga myndigheter som har konstaterade behov av nya lokaler kan eller rättare sagt skall - vända sig till, förutom de statliga fastighetsbolagen, även privata företag och inhämta offert på bästa och billigaste alternativ. De statliga fastighetsbolagen får också som naturliga delar av sin verksamhet ompröva och omförhandla nuvarande hyressättning samt se över fastighetsinnehavet, varvid såväl inköp som försäljningar kan aktualiseras, allt i ambitionen att uppnå så god avkastningsförmåga som möjligt på insatt kapital. Fastighetsbolagen kan efter bildandet introduceras på börsen i likhet med andra fastighetsbolag. Staten kan även direkt vända sig till APfonderna, SPP och andra enskilda kapitalförvaltare med erbjudande om försäljning av delar av fastighetsbolagen. Detta har betydande fördelar i flera avseenden. Det bör i detta sammanhang understrykas att en utförsäljning av statens egendom till svenska fysiska eller juridiska personer icke minskar det svenska samhällets totala förmögenhetsmassa. Genom en överföring av statens fastighetsinnehav till fastighetsbolag kan kapitalmarknaden direkt tas i anspråk för investeringar, varigenom bl. a. den fördelen uppnås att den statliga budgeten ej belastas. Det totala värdet av de fastigheter som ägs av staten och som förvaltas av uppgår till ca . En privatisering av delar av statens fastighetsinnehav skulle minska den offentliga sektorns omfattning, som en ökad konkurrens skulle erhållas på fastighetsmarknaden. Sammanfattningsvis kan således konstateras att en överföring av statens fastighetsinnehav till flera fastighetsbolag, som efter hand kan privatiseras, rimligtvis måste leda till 1. en effektivare förvaltning av fastigheter och kapital, 2. att kapitalmarknaden utnyttjas för investeringar, varigenom det statliga kapitalbehovet minskar, 3. att utförsäljning av vissa delar av aktiekapitalet minskar statens låneskuld, 4. att ett belopp motsvarande räntan på influtna medel från aktieförsäljningen minskar det statliga budgetunderskottet, 5. att statens intäkter ökar genom erhållen avkastning på aktier i egna fastighetsbolag samt 6. att fastighetsbyten och försäljningar underlättas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beträffande systemet för statens lokalförsörjning som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts. 1986/87 Fi413 () () () () () () () () ()