mot · GA02Fi308 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Fi308 m. fl. Syftet med skatteutjämningen är enligt att ge kommunerna lika ekonomiska förutsättningar. Samma servicenivå och effektivitet skall ge samma kommunalskatt. Centerförslagen är inriktade på två olika tidshorisonter. Den första tar sikte på det kommunala . Förslagen i centermotionen till denna del inriktas på att förhindra att den kommunala utjämningen dräneras på pengar och därmed förlorar sin roll i fördelningspolitiken. förslag kan sammanfattas i följande punkter: Prutningarna på skatteutjämningen i regeringsförslaget avvisas. Centerförslaget tillför den kommunala skatteutjämningen ca vilket innebär att systemet skulle fördela . förslag finansieras inom kommunsektorn genom överföring från de specialdestinerade bidragen (skolan undantagen) samt genom att nuvarande kompensation till kommunerna från den förändrade företagsbeskattningen slopas. Den särskilda kommunala skatteutjämningsavgiften (/skattekrona) och den progressiva tilläggsavgiften avskaffas. anser att kommunsektorn inte bör utsättas för sparåtgärder med sin spjutspets riktad mot kommunerna med lägsta skattekraften. Förslagen syftar till att förhindra omfattande höjningar av kommunalskatten som regeringsförslagen leder till för ett stort antal av dessa kommuner. Den andra tidshorisonten syftar till en omfattande reform. föreslår en beredning för att förbättra utjämningen genom en överföring av de specialdestinerade statsbidragen till skatteutjämningen. Målsättningen skall vara att få en mera jämlik fördelning mellan kommunerna. Liknande reformer har mottagits mycket positivt på såväl kommun-, landstings- som riksnivå i våra grannländer och . Det föreslagna systemet har många fördelar. Pengarna blir mer rättvist fördelade. Detaljregleringar och onödig byråkrati kan avskaffas. Pengar kan föras över från administration till service. Den kommunala självstyrelsen förstärks. God hushållning med allmänna medel främjas. II Mål för reformer rörande skatteutjämningen Mot. 1986/87 Fi308 Samhällsverksamheterna bedrivs i stor omfattning av kommuner och landsting. Den övervägande delen av kommunverksamheterna avser grundläggande samhällsservice såsom utbildning, sociala omsorger och sjukvård. Det borde från jämlikhetssynpunkt vara en självklarhet att grundläggande samhällsservice tillhandahålls medborgarna på likvärdiga ekonomiska villkor. Skattekraftsutjämningen är ett medel att nå detta mål. Skatteutjämningen kan även värderas från många andra aspekter. En sådan aspekt är den regionalpolitiska. Ingen statlig satsning har så effektivt och så obyråkratiskt som skatteutjämningen medverkat till att skapa arbetstillfällen i ekonomiskt resurssvaga regioner och kommuner. Uppskattningsvis kan man räkna med att omfördelningen av pengar via skatteutjämningen gett arbetstillfällen åt närmare 100000 människor många i kommuner med sviktande näringsliv och arbetsmarknad. Även om det i många fall rör sig om deltidsarbeten - t. ex. inom omsorgsverksamheterna och sjukvården - är de av allra största betydelse för de enskilda människorna och för den lokala arbetsmarknaden. Enligt uppfattning skall skatteutjämningen syfta till att ge kommunerna möjlighet att hålla samma utdebitering då servicenivå och effektivitet i verksamheten är densamma. Principen om lika ekonomiska villkor för kommunerna fastslogs också av det socialdemokratiska partiet vid dess senaste kongress: Kongressen uttalade följande: De stora skillnaderna i utdebitering innebär flera icke godtagbara orättvisor. Skatteutjämningssystemet ska därför reformeras. Skillnader i utdebitering ska endast grundas på olika ambitioner i verksamheten. Däremot skall skillnader som grundas på olika skattekraft elimineras. Detta synsätt överensstämmer inte med vad regeringen föreslår i propositionen. En ökad utjämning måste i dagens ekonomiska situation i huvudsak ske genom att de totala statsbidragen till kommunerna omfördelas. Detta kan ske genom en överföring av de specialdestinerade statsbidragen till skatteutjämningen. Statens bidrag till kommunerna fördelas efter för kommunerna opåverkbara faktorer som exempelvis skattekraft, geografiskt läge, åldersstruktur och befolkningsutveckling. Inte efter verksamhetens storlek. Detta gynnar endast de rika kommunerna. Vi föreslår att den kommunala skatteutjämningen bereds och att förslag läggs om en ny skatteutjämningsreform med inriktning enligt ovan. Enligt uppfattning skall en sådan reform vara en fast grund i en ny samlad skattereform. I och har en reform som ovan skisserats beslutats. Vi vill här redovisa ett citat av vad som sägs om detta förändringsarbete i nr 41 1986: Gemensamt för statsbidragsformerna i och är att man samti- Mot. digt har tagit itu med både utjämningen mellan kommunerna och statsbidra- Fi308 gen i övrigt. I trädde ett nytt system i kraft där kommunerna får ett enda statsbidrag, som de sedan får använda till vad som helst. (80talets goda reform) kallas den. Ett påtagligt resultat av statsbidragsrefor merna i de båda länderna är att det kommunala självstyret har stärkts. III reformer inom skatteutjämningen Mer genomgripande reformer inom skatteutjämningen har genomförts 1966 och 1979. Av skatteutjämningskommitténs redovisning (SOU 1985:61) framgår bl. a. att skillnaden i genomsnittlig skattekraft mellan kommuner inom resp. utanför utjämningssystemet minskade från 1979 till då reform var helt genomförd. Skillnaden i genomsnittlig skattekraft krymptes för landstingskommunernas del från till . har mycket aktivt verkat för förbättringar av skatteutjämningen såväl i olika utredningar som under reformernas genomförandeskede. Den senaste och mest genomgripande reformen genomfördes fram med i regeringsställning. Vi beklagar att regeringen nu framlägger förslag som innebär att resurserna för skatteutjämnande åtgärder beskärs om man beaktar utvecklingen av penningvärdet. IV Varför har skillnaderna i skattesats ökat ? delar inte regeringens uppfattning att de konstaterade skillnaderna i fråga om skattesats mellan de olika länsgrupperna skulle bero på inriktningen av skatteutjämningsreform. Enligt vår mening har utvecklingen av skattesatserna följande huvudsakliga orsaker. Alla kommuner ingår inte i utjämningssystemet Skillnaden i utdebitering mellan skogslänen och storstadslänen var 1979 . 1986 var den ca 1,30. Det är alltså fråga om en ökad skillnad med . Så små förändringar - uppåt eller nedåt - kan i och för sig inte läggas till grund för en meningsfull kritik av utjämningssystemet. Spännvidden mellan skogslänen och storstadslänen har ökat. Det beror enligt vår mening inte på utjämningssystemet som sådant utan på att detta inte tillämpas fullt ut. Eftersom storstadslänen haft en bättre skattekraftsutveckling genomsnittligt sett (utgör undantag) än övriga län har skatten inte höjts i samma takt inom dessa grupper. Ifall kommunerna utanför systemet hade haft samma utveckling som kommunerna inom detsamma skulle det ha skett en fortsatt utjämning av skattenivån. I genomsnitt har skattekraften i storstadslänen ökat med . per in vånare utöver ökningen av medelskattekraften. Ökningen kan synas försumbar men tillför de berörda regionerna kommunalekonomiska resurser av storleksordningen . Ökningen motsvarar i kom- 13 per skattekrona eller ungefär motsvarande den aktuella Mot. skillnaden i skattesats mellan skogslänen och storstadslänen. Av vår redovisning framgår således att skillnaden i skattesats mellan skogslänen och storstadslänen inte beror på regelsystemet som sådant. Skillnaden uppstår genom att de regler som tillämpas för kommunerna inom utjämningen inte tillämpas för kommunerna utanför utjämningen. anser att samtliga kommuner bör omfattas av den kommunala skatteutjämningen. Servicenivå och effektivitet skapar skillnader Av redovisningen i budgetpropositionen framgår att skillnaden i skattesats mellan skogslänen och övriga län ökat från . per skattekrona 1979 till 4,01 per skattekrona . har den högsta medelutdebiteringen (32,/skr.) och den lägsta (28,. Skillnaden kan förklaras med hänvisning till i huvudsak följande två omständigheter. I den kommunala statistiken finns uppgifter som ofta åberopas i sammanhang då man vill göra jämförelser mellan kommunerna. En sådan uppgift är antalet kommunanställda resp. landstingsanställda per 1000 invånare. har antalet kommunanställda (kommuner + landsting) ökat från 91/1000 invånare till lili . En ökning med 20 personer. redovisar en ökning från 70 per 1000 invånare till 86. En ökning med 16 personer. har med andra ord haft en högre ökningstakt. Detta är en del av skillnaden. En annan orsak är att varit inne i en omfattande investeringsperiod med åtföljande skattehöjningar. Återstående skillnad i skattesats kan i huvudsak förklaras med förmånliga finansiering. har gett förhållandevis god avkastning på sparat kapital. Detta motsvarar en skillnad på 1,60 per skattekrona. har också en något bättre likviditet och tjänar på detta ca per skattekrona. Skillnaderna i skattesats har med andra ord inget påtagligt samband med de regler som gäller inom utjämningen. De specialdestinerade bidragen gynnar kommuner med hög skattekraft En annan starkt bidragande orsak till den kommunalekonomiska ojämlikheten hänger samman med utformningen av de specialdestinerade statsbidragen. Dessa har en klar tendens till att förstärka den ojämlikhet som har sin grund i olikheterna i fråga om skattekraft (skolan undantagen). Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi konstaterar helt frankt: Kommuner med bäst ekonomi (skattekraft) får höga bidrag. (Ds Fi 1986:7) Av () redovisning av kommunernas beslutsstatistik för framgår att storstadskommunerna uppbär specialdestinerade statsbidrag med i genomsnitt . Motsvarande bidrag till kommunerna i och skogs- och jordbruksbygder uppgår ofta till mindre än 2/3 av detta belopp. Detsamma gäller i regel för de mindre kommunerna i skogslänen. V Behovet av att förändra skatteutjämningen Regeringens motiv för de nu föreslagna ändringarna i skatteutjämningssystemet är huvudsakligen förknippade med skillnaderna i skattesats dock utan att de bakomliggande orsakerna t. ex. skillnader i servicenivå eller effektivitet närmare analyseras. Utjämningssystemet föreslås ändras så att man inom en reducerad medelsram får en kraftigare utjämningseffekt på skattesatserna. De härför erforderliga medlen hämtas från kommunerna och landstingskommunerna inom utjämningssystemet . Inledningsvis konstaterar finansministern att förhållandena ändrats såtillvida att skillnaderna i standard numera inte torde vara så stora. Påståendet är riktigt i den meningen att de kommunala standardskillnaderna krympts . Skatteutjämningen har medverkat härtill. Men kvar står att standardskillnaderna är stora. I första hand mellan kommunerna inom resp. utanför utjämningen. Såvitt gäller primärkommunerna och länsgrupperna storstadslän, skogslän och övriga län var antalet kommunanställda per 1000 invånare följande : Antal anställda per 1000 inv. Länsgruppsindelningen är dock mindre lämpad för att beskriva de verkligt stora skillnaderna i den mån de beror på betalningsförmåga (skattekraft). Som exempel kan nämnas i som redovisar 42 kommunanställda, i län likaledes 42 anställda, i 43 kommunanställda och i 42 kommunanställda och för i 46 kommunanställda. Dessa fem kommuner ingår i utjämningen. Kommunerna utanför utjämningen redovisar endast undantagsvis mindre än 60 anställda per 1000 invånare har exempelvis 72 anställda per 1000 invånare För kommunerna i skogslänen redovisas vanligtvis omkring 60 anställda per 1000 invånare I den mån antalet kommunanställda ger en något så när rättvisande bild av den kommunala standarden kan således konstateras, att det knappast finns fog för propositionens påstående att skillnaderna i standard numera inte torde vara så stora. Uppfattningen att standardskillnaderna är stora finns såväl bland kommunalpolitiker som hos allmänheten, fackliga organisationer etc. a. har LO:s ordförande uttalat följande (DN 12/1 1987): "Ofta kan våra medlemmar ha hög skatt men ändå service därför att kommunen har en låg skattekraft. Omvänt kan det i kommuner med hög skattekraft finnas en alldeles utomordentlig service trots låg skatt. Vill man åstadkomma utjämning av den kommunala standarden räcker det följaktligen inte med att omfördela resurserna inom utjämningen. De grundläggande skillnaderna finns nämligen i första hand i förhållande till kommu- 15 ner utanför utjämningen. Listan på problem kan göras lång. Det viktigaste just nu är dock att vidta åtgärder som ger positiva effekter och kan återge människorna i utsatta kommuner optimism och framtidstro. VI förslag angående regler för skatteutjämningen I avvaktan på en beredning föreslår följande regler . Grundgaranti med bibehållande av skattekraftsklasser med treprocentsintervaller från till av medelskattekraften. (Ändring i förhållande till propositionen.) Anm: Av tidsskäl bygger vi i vissa fall på propositionens förslag om tvåprocentsintervall. Vi har i och för sig inga invändningar mot en ordning med tvåprocentsintervall. Tillägg eller avdrag pä grund av ogynnsam resp. gynnsam åldersstruktur I vår beräkning har tillägg gjorts för kommunernas kostnader för gymnasieskolan samt för landstingens kostnader för den öppna vården. Barnomsorgskostnaderna beaktas enligt nuvarande regler. Kommunernas kostnader för socialbidrag beaktas med den begränsningen att endast hänsyn till antalet bidragshushåll tas. Andelen familjer med bostadsbidrag beaktas men kostnadsberäkningen maximeras enligt villkoren för statligt bidrag. Vidare godtar vi den tekniska förändringen som föreslås i propositionen nämligen att åldersfaktorn och bidrag för befolkningsminskning beräknas var för sig och bestäms med en decimal. (I huvudsak enligt propositionen.) Tillägg för stor befolkningsminskning I vår beräkning har vi godtagit skatteutjämningskommitténs förslag innebärande bl. a. att den kompensation för folkminskning som gäller för kommunerna också skall gälla för landstingen. (Enligt propositionen.) Skatteutjämningsbidraget beräknas med utgångspunkt från medelskattekraften och kommunernas och landstingskommunernas egna skattesatser . för kommunerna och . för landsting och . för kommuner utanför landsting. (Ändring i förhållande till propositionen.) Nuvarande spärregel om en höjning av grundgarantin med lägst av medelskattekraften i förhållande till de regler som gällde 1979 slopas. (Enligt propositionen.) Nuvarande spärregel innebärande att avdrag för gynnsam åldersstruktur inte får leda till lägre skattekraftsgaranti än av medelskattekraften bibehålls. (Ändring i förhållande till propositionen.) Det nuvarande utjämningssystemet är ofullständigt i den meningen att ett stort antal kommuner med egen skattekraft överstigande den garanterade står utanför systemet. Så länge denna ordning består är det rimligt att ingen kommun tillförsäkras av medelskattekraften. Beräkningarna enligt denna motion har gjorts med utgångspunkt från att skattekraften per invånare enligt taxering kommer att uppgå till . Befolkningstalet har inte framskrivits. Förslagen ovan kompenserar kommunerna och landstingen i Mot. som förlorar utj ämningsmedel enligt regeringsförslaget. kommunerna i norra för det inkomstbortfall dessa får som följd av propositionens regler om maximering av skattesatsen till . Förslagen finansieras genom att kommunernas kompensation för förändrad företagsbeskattning slopas. Vidare sker en viss överföring av specialdestinerade bidrag till skatteutjämningen. VII Ekonomisk redogörelse för förslag (Förändringar i förhållande till propositionen) Uppskrivning av garantitalen till nivå. a) Landstingen 760 milj. kr. b) Kommunerna 700 milj. kr. Höjning av grundgarantin med en procentenhet för de kommuner och landsting som enligt propositionen inte når upp till den grundgaranti som fastställdes vid utjämningsreformen . a) Landstingen 380 milj. kr. b) Kommunerna 250 milj. kr. Ökning av grundgarantin utöver vad som föreslås i propositionen för kommunerna i skogslänen och samt , och i län, i , , , och kommuner i , samtliga kommuner i län utom och Kumla, , , , och i . Kostnadsökning som följd av att utjämningsbidraget enligt förslag grundas på kommunernas egen skattesats. Taket flyttas från . Extra skatteutjämningsbidraget minskas från 450 till 240 milj. kr. jämfört med regeringens proposition Minskad kostnad: -210 Avskaffande av den särskilda kommunala skatteutjämningsavgiften (/skattekrona) Avskaffande av den progressiva tilläggsavgiften Kyrkliga kommuner Kostnad: 100 Summa kostnader milj. kr. Nuvarande kompensation till kommunerna med anledning av avskaffandet av den kommunala beskattningen av juridiska personer slopas Överföring till skatteutjämningen av 9,av de specialdestinerade statsbidragen till kommunerna med undantag för bidragen till skolan. Vidare undantas bidragen till sjukvården för kommuner som är sjukvårdshuvudmän. (9,av ) Summa intäkter milj, kr. Med hänvisning till vad som ovan framförts hemställer vi 1. att beslutar att avslå regeringens förslag till nytt kommunalt skatteutjämningssystem , 2. att beslutar att hos regeringen begära förslag till provisoriskt skatteutjämningssystem med den inriktning som anges i motionen, 3. att beslutar att fr. o. m. 1988 avskaffa den särskilda kommunala skatteutjämningsavgiften (/skattekrona), 4. att beslutar avskaffa den progressiva tilläggsavgiften ovanför av medelskattekraften fr. o. m. 5. att beslutar att hos regeringen begära beredning och förslag för att åstadkomma en effektiv skatteutjämning att gälla fr. o. m. 1989 enligt vad i motionen anförts. . Åsling (c) P.-O. () () ()