mot · GB02U13 · 1987-01-01 00:00:00 — Motion till 1987/88 :U13 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:154 med förslag till lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m. m. En allt starkare opinion har vuxit fram i samband med de senaste årens många avslöjanden om olagliga vapenaffärer. Denna opinion måste beaktas vid utformandet av den svenska vapenexportpolitiken inför 1990-talet. Det är angeläget att en utredning tillsätts i omedelbar anslutning till att medborgarkommissionens betänkande föreligger. Utredningens uppgift bör bli såväl att se över riktlinjerna för vapenexportpolitiken som att genomföra den av regeringen aviserade analysen och bedömningen av möjligheterna för att vapenexporten minskas eller avbrytes. I det senare fallet bör även utredas hur en avvecklingsplan skulle kunna genomföras. Helst bör alternativa planer utarbetas. framförde följande om varför ansett sig tvunget att exportera vapen: Här kommer myten in, omhuldad av praktiskt taget alla, ifrågasatt av praktiskt tagen ingen: Den heligförklarade dogmen att vi måste ha en viss vapenexport därför att då blir produktionsserierna i vapenindustrin längre och därmed styckekostnaderna lägre. Är nu detta så säkert? Vad vet man om den kostnadsökning som skulle bli följden av ett stopp för vapenexporten? väl att märka, någon officiell undersökning har aldrig gjorts. Det är viktigt att undersöka om de traditionella argumenten för vår vapenexport endast är myter som säger. En undersökning har visat att FFV och tillsammans stod för av svensk vapenexport . utgjorde det svenska försvarets (FMV) inköp från dessa båda företag tillsammans av de totala inköpen i snitt . Det betyder att FMV köpte in varor från och för ca priser. Frågan blir hur mycket dyrare dessa inköp skulle ha blivit om dessa företag inte fått exportera vapen. Ett annat exempel, som visar att det inte alls är självklart att det svenska försvaret gynnas av att ett företag får exportera, är export av fälthaubitsar. Dessa vapen utvecklades och tillverkades av för det svenska försvaret. Första exportordern fick sedan vapnet var slutlevererat till det svenska försvaret (ammunitionsleveranserna avslutades i samband med att den första kanonen gick på export). Då uppstår frågan: När FMV förhandlade med om leverans av detta vapen till det svenska försvaret, vad visste man då om kommande Mot. exportmöjligheter , som skulle kun- U13 na sänka styckekostnaderna för de kanoner som skulle till det svenska försvaret och därmed påverka priset? I betänkandet Med Sikte på Nedrustning (SOU 1984:62) framhåller utredningen att de flesta företag inom försvarsindustrin klarar att upprätthålla sysselsättning och kompetens utan export. Om man ser till tillståndsgivningen för export har den utvecklats så här : 1 541 milj. kr. Omfattningen av beviljad utförsel av krigsmateriel kommer att ge utslag i exportstatistiken . I avvaktan på ett ställningstagande till vapenexportpolitiken , är det viktigt att åtgärder vidtas för att få ner nivån på den svenska vapenexporten. Svenska vapenproducenter bör inte tillåtas att kompensera minskade svenska försvarsbeställningar med en utvidgad export. De välkända riktlinjer enligt vilka regeringen ger tillstånd för export är inte entydiga. De har inte sällan givits en tolkning som måste betecknas som mycket vid. Exempel på detta är vapenexporten till bl. a. , , , , och . Det är olyckligt om riktlinjerna kan tolkas så olika att t. o. m. lagligheten i träffade avtal mellan och annat land kan ifrågasättas. För att undvika olika tolkningar av riktlinjer vore det önskvärt om en entydig definition av riktlinjernas begrepp väpnad konflikt och inre väpnade oroligheter kunde fastställas. Enligt definieras väpnad konflikt (armed conflict) sorn: långvarig konflikt som omfattar användandet av vapen mellan två eller flera regeringar, eller mellan regeringsstyrkor och en organiserad oppositions styrka. Om vapenexporten skall minskas, för att upphöra, är det viktigt att åtgärder förbereds och vidtas så att de som arbetar inom försvarsindustrin inte förlorar sina arbeten. Det är nödvändigt att planera en nedtrappning av vapenexporten innan produktionen börjar dras ner på allvar. Därför bör så fort som möjligt en diversifiering och omställningsprocess startas i de två exportberoende företagen . I takt med att vapenexporten sedan minskar, kan dessa företag bygga upp en successivt ökande andel civil produktion. En sådan satsning skulle kräva att stora resurser satsades på forskning och utveckling, nya investeringar och marknadsföring. För att klara detta kan samhället gå in och stödja dessa omställningsprocesser på olika sätt. Ett sätt är att införa s. k. omställ- Mot. ningsfonder i enlighet med det förslag som lagts i betänkandet Med Sikte på U13 Andra sätt är att erbjuda företagen viss offentlig teknikupphandling (se bl. Civil produktion i försvarsindustrin genom teknikupphandling, Ds I 1983:1), etableringsstöd, regionalpolitisk! stöd m. m. En annan viktig fråga gäller definitionen av begreppet krigsmateriel. Det är bra att denna fråga skall utredas. Därvid bör följande beaktas. Det har bl. a. diskuterats huruvida det är rimligt att klassa patrullbåtar tillverkade av Boghammar på som civila, och därmed tillåta att de säljs till . Vi vet nu att dessa båtar bestyckats och används i det s. k. tankerkriget i . En annan produkt, kärnvapenkranarna från företaget i , som sålts till den amerikanska flottan har också klassats som civil trots att det är fullständigt uppenbart att dessa kranar uteslutande har en militär användning. Ett tredje exempel är exporten av militär elektronik från . De två största exportörerna av sådana produkter är () och elektronikindustrier AB (). Enligt KMI:s statistik så exporterade ERA krigsmateriel för mellan 10 och 50 milj. kr. 1986, för ca 100 milj. kr. Men om man läser företagens egna verksamhetsberättelser så framgår att ERA:s militära export var ca . och ca 4Ö0 milj. kr. Skillnaden mellan KMI:s uppgifter och företagens beror på att bara en bråkdel av de produkter som företagen exporterar klassas som krigsmateriel. En översyn av krigsmaterielbegreppet bör göras i syfte att utvidga det, för att åstadkomma en korrekt klassificering av civil respektive militär materiel. Frågan om smuggling av vapen från har bl. a. kommit att handla om huruvida länder som godkänts som köpare av svenska vapen har vidareexporterat dessa. Om detta har skett, trots att mottagarlandet skrivit under ett slutförbrukarintyg, måste följderna för detta vara kännbara. Vapenexporten till ett sådant land bör stoppas och därefter inte längre komma i fråga. För att kunna föra en seriös debatt om vapenexporten och alla de konsekvenser den för med sig i såväl som i mottagarstaterna krävs en stor öppenhet i denna fråga. Det är därför angeläget att redovisningen av svensk krigsmaterielexport utvidgas till att också omfatta vilken typ av krigsmateriel som exporteras till respektive mottagarland. Ett exempel på hur viktigt det är med stor öppenhet är de illegala leveranserna av fartygskanoner till som pågått . Om det varit offentligt hur många kanoner som köpt, så hade det upptäckts att landet hade vidareexporterat de flesta av dessa kanoner. I detta fall har sekretessen i praktiken skyddat smugglaren och förhindrat en berättigad kritik av vapenexporten till . Vapenhandeln är ett stort internationellt problem, där bara spelar en underordnad (men för den skull inte oviktig) roll. Konsekvenserna av Mot. vapenhandeln är stora, inte minst för länderna i tredje världen. Ungefär en fjärdedel av internationella skuldbörda kan beräknas hänföra sig till deras vapenimport. Den går också ut över deras inre ekonomiska och sociala utveckling. En forskarrapport till om nedrustning och utveckling har belyst denna fråga. Den visar att ett vapenimportprogram på i ett genomsnittligt u-land leder till * 20 fler döda spädbarn per 1 000 levande födda * 13 14 fler analfabeter per hundra innevånare. bör förstärka agerandet internationellt för att försöka motarbeta de negativa konsekvenserna som vapenhandeln leder till. Det är förutom sociala och ekonomiska problem som angetts ovan, också ökande militarisering och instabilitet i flera länder och regioner i tredje världen. Regeringen bör i olika internationella fora ta initiativ till att en internationell registrering av all vapenhandel och vapentillverkning kommer igång, samt arbeta för en begränsning av den internationella vapenhandeln. Sammanfattningsvis anser vi följande åtgärder ytterst angelägna: Att se över riktlinjerna för vapenexportpolitiken och i samband därmed analysera möjligheterna av att vapenexporten minskas eller avbryts. Att en betydligt större restriktivitet tillämpas i tillståndsgivningen för vapenexport i avvaktan på ställningstagande till vapenexportpolitiken . Att riktlinjer för vapenexport preciseras samt att begreppen väpnad konflikt och inre väpnade oroligheter ges en entydig definition, så att inga diskussioner behöver uppstå om lagligheten i träffade avtal mellan och annat land. Att vidta konkreta åtgärder för att påskynda och underlätta en diversifiering och omställning av den svenska försvarsindustrin, i syfte att så snabbt som möjligt utöka andelen civil produktion. Att se över krigsmaterielbegreppet i syfte att utvidga det för att åstadkomma en korrekt klassificering av civil respektive militär materiel. Att redovisningen av vapenexporten utvidgas till att omfatta också vilken typ av krigsmateriel som exporteras till respektive mottagarland. Att nya initiativ tas från den att i olika internationella sammanhang framlägga förslag om internationell registrering och begränsning av den internationella vapenhandeln. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen angetts om åtgärder angående vapenexportpolitiken. () ()