mot · GA02So111 · 1987-02-18 00:00:00 — Motion till 1986/87: Sol 11 () Förslag till lag om dödens inträde, m. m. 1986/87:79) I propositionen föreslår regeringen en lag om dödens inträde, en för svenska förhållanden helt ny och unik lag. Av hävd har döden alltid varit förknippad med cirkulationsprocessen och hjärtat såsom centralt organ. Detta dödsbegrepp har nedärvts i generationer, och döden har alltid varit förknippad med hjärtat. Det är ostridigt att mänskligheten går in i en ny tid när det gäller bl. a. medicinsk/kirurgisk teknik. Sjukdomar som endast ansågs såsom dödliga är nu möjliga att behandla, inte minst genom nya rön inom hybrid-DNA-tekniken och immunologin. De första trevande stegen inom transplantationskirurgin gällde icke primära organ, som kunde transplanteras från avlidna människor. nådde inte minst inom njurkirurgin en framstående plats i världen. Genom att de immunologiska problemen alltmer kunde behärskas kom även transplantation av primära organ såsom hjärtat att bli en vanlig form av behandling. Här infann sig dock den komplikationen att hjärtat som organ inte kunde bli föremål för transplantation från redan avliden givare. Under de decennier som har gått har omvärlden alltmer lämnat cirkulationsprocessen som dödskriterium, och bortfallet av hjärnfunktionen har blivit det alltigenom rådande dödskriteriet. I denna situation har vårdhuvudmännen i tilltagande utsträckning sökt behandling för patienter inom svensk sjukvård i utlandet när det gällt transplantat av nya hjärtan. Denna form av vård av svenska patienter har inte i något fall ifrågasatts i den svenska sjukvårdsdebatten. Tvärtom har sådana ingrepp tagits som uttryck för en god sjukvård. Den exklusiva vård som organtransplantationer innebär är i många hänseenden förenad med olika former av komplikationer. Här kan som exempel nämnas forskningen inom främst immunologin, som syftar till att erövra den kunskap som erfordras för att förhindra allvarliga tillstånd på grund av den s. k. avstötningsprocessen. Här förtjänar också att nämnas tillgången på transplantat. Inom njurkirurgin finns ett utbrett internationellt samarbete. Ett sådant byggs nu också upp när det gäller hjärtan. får inte ställas utanför detta internationella samarbete. enkelt: svensk sjukvårds främsta uppgift är att bereda befolkningen den bästa form av vård och behandling som står att få. Redan nu finns ett tryck på att också delta i leverans av transplantat av primära organ. Det finns anledning att anta att, om inte kan delta i detta samarbete på grund av gällande dödskriterier, kan svenska patienter avhändas möjligheten till en livsavgörande behandling. Sorn jag ovan anfört har omvärlden närmast fullständigt anslutit sig till total hjärninfarkt såsom dödskriterium. Det förekommer knappast någon medicinsk debatt om det förhållandet att när hjärnan är oåterkalleligen utslocknad är individen död. Endast genom tekniska hjälpmedel kan cirkulationen upprätthållas innan en definitiv cirkulationskollaps inträder. Vad debatten således gäller är total hjärninfarkt, inte en procentuell avdöd av hjärnvävnad. Debatten gäller också svensk sjukvårds förmåga att diagnostisera en total hjärninfarkt. I propositionen har regeringen på ett klarläggande sätt formulerat denna materia. Det ankommer på att utfärda de för ändamålet nödvändiga anvisningarna för sjukvårdens personal. Helt avgörande för att lagstiftningen om dödens inträde och transplantationslagstiftningen skall omfattas av medborgarna med tilltro är att lagarna entydigt, distinkt och oförbehållsamt slår fast de regler och principer som gäller. Inte ens en antydan till oklarhet får förekomma i dessa för varje medborgare så centrala frågor. I den del av propositionen som rör transplantationslagstiftningen är förhållandet ett annat. Här finns betydande tolkningsproblem som lämnar utrymme för godtycke och osäkerhet både hos personal inom sjukvården och, inte minst, hos anhöriga. I propositionen föreslår regeringen en ordning där presumtionen är att transplantationsingrepp ej får ske utan samtycke. Sedan utvecklar föredragande statsrådet i lagtexten undantag från denna presumtion, som leder fram till att transplantationsverksamheten i kommer att bygga på godtycke, medföra rättsosäkerhet och slutligen lägga ett alltför tungt rättsligt ansvar på läkare och anhöriga. En lagstiftning omkring organtransplantation rör vid ytterligt starka känslor och innehåller många svåra ställningstaganden. En sådan lagstiftning måste vara klar och entydig. Lagstiftaren måste i denna fråga uttala sin mening och bära ansvar för den verksamhet som blir följden härav. Att övervältra beslut och ansvar till transplanterande läkare och/eller till anhöriga, som redan befinner sig i en ytterligt svår känslomässig situation, är inte bara ovärdigt, det är rättsstridigt. I propositionen lämnar statsrådet alla de argument som erfordras för att presumera en strikt samtyckesregel från patienten. Jag delar statsrådets uppfattning att det är mycket viktigt att bestämmelserna om samtycke vid transplantation står i samklang med allmänhetens uppfattning i dessa frågor. Människor måste känna att de själva bestämmer om de efter sin död vill skänka organ till en annan människa vars liv eller hälsa är beroende av detta. Transplantation av organ är en viktig behandlingsfråga. Men det är också viktigt att denna verksamhet kan bygga på hög grad av rättstrygghet och etik. Den oro som finns talrikt spridd bland människor i denna fråga bygger just på osäkerhet om hur denna verksamhet är ordnad eller skall ordnas och på vilken grund transplantation får äga rum. I likhet med vad statsrådet anför i propositionen är det också viktigt att mottagaren av transplantat vet att donationen bygger på en verklig vilja att hjälpa en annan människa och inte enbart på en utebliven eller inte känd viljeinställning när det gäller att lämna organ efter döden. I denna argumentation instämmer också ett antal tunga remissinstanser. Deras inställning kan sammanfattas i följande punkter: o Transplantation av organ får endast ske efter ett aktivt samtycke. Inget annat förhållande får bryta denna presumtion. o och entydiga regler i denna fråga förhindrar att godtycke och lösa antaganden får styra en så viktig handling som organtransplantation. o Anhöriga måste besparas den utomordentliga påfrestning som det innebär att vid en nära anhörigs dödsläger tvingas fatta beslut i fråga om organdonation. En ny transplantationslagstiftning måste ovillkorligen innehålla ett aktivt samtycke som skall lämnas av en villig organdonator. Detta oavvisliga krav fastslås i en publikation från FN, Human Rights and Scientific and Technological Development, utgiven . Här står att läsa bl. a. följande: När en medvetslös patient inte kan ge sitt samtycke att donera organ har varken anhörig eller läkare rättighet att meddela detta tillstånd så länge personen lever, även om livet upprätthålles medelst yttre åtgärder för återupplivning. Det förefaller inte bara rimligt utan dessutom följdriktigt att även här lojalt följer de rekommendationer FN uppställt. Mot dessa tunga och avgörande argument anför statsrådet att ett strikt samtycke skulle leda till att organtillgången på kort sikt skulle minska. Det är säkert en korrekt analys, men denna organnedgång skulle endast vara tillfällig. Om nu föreslagen ordning i stället skulle gälla som en övergångsbestämmelse och följas av ett strikt samtycke, skulle nedgången i organ till förfogande för transplantation knappast märkas, om den ens skulle uppstå. I stället för att göra övergångsbestämmelsen giltig och därefter övergå till en permanent och slutgiltigt riktig ordning väljer nu regeringen övergångsbestämmelsen som huvudregel och lägger därmed grunden för en omfattande skrämseldebatt och osäkerhet hos människor. Det får anses anmärkningsvärt att frågan om dels konsekvensen av tillgången på organ, dels hur en strikt samtyckesregel skulle administreras inte är utredd innan regeringen avlämnar förslag till i frågan. Det kan med fog hävdas att underlaget för regeringens förslag är bristfälligt och att propositionen därför vilar på ej fullständiga kunskaper. Organisation av strikt samtyckesregel Om en strikt samtyckesregel införs, förutsätter detta att alla svenskar under en viss ålder, t. ex. , får tillfälle att avge sådant samtycke. I , som socialutskottet besökte , hade man anordnat detta så att alla körkortselever fick på en handling avge sådant samtycke. Handlingen var bestyrkt av någon nära anhörig. Om samtycke till donation förelåg, infördes detta på körkortet. Liknande ordning skulle kunna gälla vid utfärdandet av olika former av legitimationer. Samtyckeshandlingen arkiverades därefter centralt och kunde i anslutning till donation tas fram. Det finns säkert andra former för registrering av samtycke som skulle kunna komma i fråga för svenskt vidkommande. Detta bör dock utredas och förslag lämnas till . För undvikande av mänskligt lidande bör den nu föreslagna bestämmelsen i transplantationslagens 7 § fungera som övergångsbestämmelse. Den kommande lydelsen av 7 § bör vara följande: Ingrepp som avses i denna lag får företas på en avliden person, om denne under sin livstid skriftligen har medgivit detta. Det bör ankomma på regeringen att dels utreda den ordning som skall gälla för registrering av , dels fastställa ikraftträdandetider för övergångsbestämmelsen och den slutliga utformningen som ovan. Mot bakgrund av vad som i motionen anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en strikt samtyckesregel såsom huvudpresumtion för organtransplantation, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att den nu föreslagna lydelsen av transplantationslagen (1975:190) 7 § intas som övergångsbestämmelse, 3. att bemyndigar regeringen att fastställa ikraftträdandetider dels för lagen, dels för övergångsbestämmelsen, 4. att hos regeringen begär utredning och förslag syftande till en fungerande organisation för hur samtyckesregister skall ordnas. »lm 1987 12518