ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02l408 · 1987-01-26 00:00:00 — 1986/87 :L408 Enligt 12 kap. 1 § inskrivs förmynderskap för barn bl. a. om den underårige annorledes än genom upptagande av lån har förvärvat egendom, som skall stå under förmyndarens förvaltning och som till sitt värde överstiger ett belopp motsvarande två gånger gällande basbelopp . Inskrivningen skall ske hos rätten i den ort där den som utövar förmynderskapet har hemvist. Om föräldrar har skilda hemvist men har gemensam vårdnad och alltså utövar förmynderskapet gemensamt skall inskrivning ske där fadern har hemvist även om barnet bor och är mantalsskrivet hos modern. Någon ändring av den sistnämnda regeln gjordes varken 1976, när gemensam vårdnad blev möjlig även för ogifta föräldrar, eller 1983 när gemensam vårdnad blev huvudregel för alla föräldrar. Regeln om att inskrivning av förmynderskap skall ske där fadern har hemvist leder till att, om föräldrarna bor på skilda orter och barnet bos hos modern, inskrivning kommer att ske hos rätten på annan ort än där barnet bor. Dessutom kommer tillsynen över förmynderskapet att utövas av överförmyndaren i den kommun där fadern bor. Särskilt om det är stort avstånd mellan föräldrarnas bostadsorter och om den tillgång, exempelvis en fastighet, som barnet fått eller ärvt, ligger i den kommun där modern och barnet bor eller i vart fall ej där fadern bor synes regeln om att faderns hemvist är avgörande för inskrivning, och därmed vilken överförmyndare som skall utöva tillsynen, vara föga praktisk. Eftersom gemensam vårdnad numera är huvudregel även när föräldrarna ej sammanbor kan det bli åtskilliga fall motsvarande det ovan angivna. Att den gamla regeln om att faderns hemvist är avgörande behållits i lagen även efter 1976 och reformer är något förvånande. Det förefaller nämligen som om rationella skäl ej finns längre för regeln. Den mest praktiska lösningen borde enligt min mening kunna vara att, när föräldrar har gemensam vårdnad om barn men olika hemvist skall inskrivning av förmynderskap ske hos rätten i den ort där den förälder bor hos vilken barnet är mantalsskrivet. Därav skall också följa att det blir överförmyndaren i den kommun där barnet bor som skall utöva tillsyn av förmynderskapet. bör därför enligt min mening besluta att hos regeringen begära att det vid lämpligt tillfälle eventuellt vid annan översyn av någon del av - görs en översyn av regeln i 12 kap. 1 § om hos vilken rätt förmynderskap för barn skall inskrivas, när barnets föräldrar utövar förmyn derskapet gemensamt - alltså praktiskt taget alltid när de har gemensam Mot. 1986/87 vårdnad - men ej sammanbor. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära översyn av reglerna om inskrivning av förmynderskap för barn vars föräldrar utövar förmynderskapet gemensamt, men ej sammanbor.
mot · GA02l411 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L411 Handläggningen av vårdnadsmål m. m. Mål beträffande barn handläggs i två olika domstolar med flera instanser. Jag har tidigare krävt att dessa mål skall samordnas och att processerna blir både färre och kortare. I detta sammanhang måste domstolarnas kunskaper om barn uppmärksammas. Här menar jag domstolens egen kunskap, inte kunskap förmedlad av parternas ombud eller av dessa inkallade experter. Det är väsentligt att kunskapen också finns på ansvarig nivå hos någon som inte är part. Det gäller att kunna värdera och ta ställning till beslutsunderlaget. Genom expertmedverkan direkt i domstolen uppnår man både ökad kunskap och ett ansvarsförhållande. Beslut om barns framtid är så viktiga att specialåtgärder måste vidtas för att de skall bli så riktiga som möjligt. Om domstolens sammansättning skulle bli annorlunda än för andra mål, får det bli en andrahandsfråga. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär åtgärder i syfte att öka domstolarnas kunskaper om barn i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GA02l413 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L413 och () Olagligt bortförande av barn Flera kvinnojourer i landet har erfarenheter av mödrar som tillsammans med sina barn sökt skydd med anledning av att barnens fäder hotat eller på annat sätt försökt skilja sina som fäderna ser det - barn ifrån barnens svenska mödrar. Det händer också att fäderna lyckas föra bort barnet och mamman blir ensam kvar och söker stöd hos kvinnojouren. Männen har ofta haft tillgång till dubbel passuppsättning. Vi ser det som ytterst allvarligt att det i en social välfärdsstat kan förekomma att människor, ibland t.o.m. systematiskt, utnyttjar svenska medborgerliga rättigheter i egoistiska syften genom att fysiskt och psykiskt skada andra svenska medborgare vid exempelvis vårdnadstvister. Den bör genom lämpligt organ kraftfullt verka för att återföra svenska barn som olagligt bortförts av förälder eller annan person i anledning av föräldrarnas separation, vårdnadstvist e.d. Barnen skall få hjälp att återvända till . Internationella organ som Röda korset, Rädda barnen eller lämpligt FN-organ, verksamt i det land som mottar barn bortförda från , borde automatiskt kopplas in för att i görligaste mån hjälpa, stödja och kontrollera t. ex. barnens hälsotillstånd. Dessa organ bör upprätta kontakt med den i kvarvarande föräldern. För barnens vidkommande är en regelbunden kontakt med föräldern i mycket viktig genom att s. k. övergivenhetstrauma kan undvikas. Dessutom underlättar denna kontakt återflyttning till . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om bortrövande av barn. () ()
mot · GA02l414 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:L414 m. fl. (fp) Ogifta fäders ansvar för sina barn Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:A813 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den ogifta pappans ansvar, rättigheter och skyldigheter. () () () () ()
mot · GA02l416 · 1987-01-27 00:00:00 — m. fl. (fp, m, c) Internationella överenskommelser rörande olovligt bortförande av barn Ett problem som har tilldragit sig allt större uppmärksamhet är det ökande antalet fall av olovligt bortförande av barn i internationella förhållanden. Härmed avses framför allt då en förälder utan lov för med sig sitt barn till ett annat land i syfte att undanhålla den andra föräldern vårdnaden om barnet. Hit hör emellertid också fall då en förälder håller kvar barnet i ett annat land efter utgången av en umgängestid eller efter det domstol har anförtrott vårdnaden om barnet åt den andra föräldern. påbörjades inom både och för internationell privaträtt ett arbete i syfte att få till stånd ett internationellt samarbete för att motverka sådana fall av kidnappning som har berörts. Detta arbete resulterade i att organisationerna antog var sin konvention i detta ämne. antog för sin del en konvention om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn, medan antog en konvention om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. behandlas frågan om skall ansluta sig till dessa konventioner. Oavsett vilken ståndpunkt tar i dessa frågor måste man ändå konstatera att det inte är realistiskt att räkna med någon större anslutning från de stater i förhållande till vilka de största problemen föreligger i detta avseende. Den ökande rörligheten över gränserna har medfört ett allt större behov av en internationell reglering på detta område. Särskilt angeläget är det att få till stånd ett samarbete mellan länderna för att motverka att föräldrar som inte har vårdnaden om sina barn, obehörigen för med sig barnen till ett annat land eller olovligen håller dem kvar där och på så sätt skiljer barnen från deras vårdnadshavare. I kan föräldrar, som har fråntagits ett barn under sådana förhållanden, vända sig till för att få hjälp med att få tillbaka sitt barn. Antalet framställningar om sådan hjälp har emellertid fortlöpande sjunkit, från 1982 till 1985. En trolig förklaring till detta är att departementet, i avsaknad av internationella överenskommelser, har begränsade möjligheter att lämna biträde i dessa fall. Mot bakgrund av ovanstående är det särskilt angeläget att arbetar för att få till stånd överenskommelser med de enskilda länderna som vi har de största problemen med och som förmodligen inte kommer att ansluta sig till de tidigare nämnda konventionerna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs L416 att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att få till stånd överenskommelser mellan enskilda länder för att förhindra olovligt bortförande av barn. () P.-O. ()
mot · GA02l417 · 1987-01-27 00:00:00 — och (vpk, s) Internationella överenskommelser rörande olovligt bortförande av barn Den svenska kvinnans rättsställning är efter ett århundrade av kamp stark. Jämställdheten mellan kvinna och man i är formellt långt kommen. För invandrarmän som kommer från länder med en annan kultursyn, och en lagstiftning som har grundats på detta synsätt, kan mötet med den svenska kvinnan innebära svåra, ibland alltför svåra omställningsproblem. Ute i livet i vårt land kan detta möte mellan en invandrarman och en svensk kvinna te sig helt okomplicerat. Två människor möts, börjar tycka om varandra och inleder ett förhållande som ibland leder fram till mer eller mindre långvariga relationer, ibland t. o. m. äktenskap och barn. För kvinnan inom dessa äktenskap är den svenska rätts- och kultursynen självklar. Hon föder barnen och kräver lika bestämmanderätt över barnens vård och uppfostran. De allra flesta invandrarmän kan, vill och anpassar sig i sina förhållanden med svenska kvinnor till den moral- och rättsuppfattning som präglar det svenska samhällets syn på samlevnadsproblemen. Men precis som det i finns män som inte respekterar jämlikhet mellan kvinna och man finns det invandrare som inte kan acceptera detta synsätt. För dessa män från länder med annan kultursyn på kvinnor och barn - som innebär mannens fullständiga bestämmanderätt - uppstår nu självklart en kulturchock. Hela myndighetssynen präglas inför dessa problem av jämlikhetssynen mellan kvinna och man. Ingen kan med hedern i behåll hjälpa den invandrare som på fullt allvar hävdar mannens ensidiga bestämmanderätt över kvinna och barn. Efter slitningar och konflikter, ibland separation och skilsmässa, kan ytterligare mycket svåra problem uppstå. Vårdnadstvister, svårigheter med umgängesrätt, att mannen på ett mycket allvarligt sätt bryter mot svensk lag och rövar bort det tidigare parets barn, och ser till att barnen kommer till det land varifrån denne man ursprungligen kom. Det är säkerligen en oerhörd underdrift att påstå att de inblandade i en sådan process mår dåligt och har det svårt. Ungefär ett tjugotal sådana här olaga barnarov i sker . Dessa olaga bortföranden, som måste anses som grovt kränkande för svensk rättsuppfattning, måste mötas med åtgärder som hindrar att barnen bortförs från . Detta kan exempelvis ske genom bilaterala avtal. Med hänvisning till det anförda föreslås att dels som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att förhindra olovliga bortrövanden av barn, dels begär att regeringen återkommer till med förslag till åtgärder. (vpk) ()
mot · GA02l418 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L418 och () Reglerna om dödförklaring Bestämmelserna som reglerar när en person försvinner och inte kan återfinnas innebär ofta problem av både praktisk och ekonomisk natur för de anhöriga. Enligt svensk lag innebär dödförklaring att domstol förklarat att någon skall anses för död. Ansökan om dödförklaring får göras beträffande bortovarande person under förutsättning att förflutit sedan han sist var vid liv (25 kap. 1 § ). I allmänhet krävs att uppgår till . Skulle den försvunne vara vid ansökningstillfället, räcker det om perioden utgör . Befann han sig i livsfara vid försvinnandet är det tillräckligt med . Dessa regler har varit i bruk länge och bör enligt vår mening bli föremål för översyn. I lagen om allmän försäkring sägs att bortovarandes anhöriga i vissa fall kan ha rätt till familjepension efter den försvunne även om denne inte är dödförklarad. Förutsättning för bestämmelsens tillämpning är att det kan antas att den försvunne avlidit. Innan försäkring utbetalas kan det dock ta och medföra ekonomiska konsekvenser för de anhöriga. Även när det gäller privata försäkringar kan det vara svårt för de anhöriga att få ut försäkringen. Ovissheten att få pengarna tillbaka om det senare skulle visa sig att personen är i livet torde vara orsak till försäkringsbolagens restriktivitet. Det förekommer emellertid att försäkringsbolag efter förbindelse av mottagarna om återbetalning betalar ut försäkringen. Det finns inte något vare sig i lag eller försäkringsvillkor som reglerar hur försäkringar skall utfalla efter bortovarande ej dödförklarade personer. Därför finns det anledning att se över de bestämmelser som gäller när en person försvinner och inte kan återfinnas. En större trygghet för de anhöriga borde eftersträvas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande regler, såväl för dödförklaring som försäkringsvillkor, när en person försvinner och ej kan återfinnas. () ()
mot · GA02l502 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:L502 Arrendators rätt att förvärva arrendéställe I lagen om arrendators rätt att förvärva arrendeställe (SFS 1985:658) stadgas i första paragrafen att arrendator har rätt att förvärva arrendestället, om avtalet gäller ett jordbruksarrende som omfattar bostad åt arrendatorn eller ett bostadsarrende. Om arrendatorn har intresse av att utöva sin förvärvsrätt får han anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken. Tilllämpningen av dessa bestämmelser kan i praktiken få synnerligen underliga resultat. Om arrendator arrenderat jordbruket och drivit detta med en allsidig produktion, exempelvis mjölkproduktion, men genom att ägaren själv bebott bostaden på gården har varit nödsakad att bo på annat håll, skall arrendatorn inte åtnjuta förvärvsrätt. Arrendatorn kan då vid ägarbyte vara tvingad att välja mellan att fortsätta arrendet på nya villkor eller avveckla sin verksamhet. Detta verkar inte vara i linje med en modern och naturlig utveckling på jordbrukets område. Bestämmelserna kan bli felaktigt styrande vid lantbruksnämndernas beslut om förvärvstillstånd. Det är därför angeläget att ifrågavarande lagbestämmelse blir föremål för översyn. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära en utredning om arrendators rätt att förvärva arrendestället.
mot · GA02l503 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:L503 m. fl. (m) Inteckning av bostadsrätter Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Bo413 hemställs att hos regeringen begär förslag till författningsändring så att inteckning av bostadsrätt möjliggörs. Knul () BertiI () () () () ()
mot · GA02l504 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:L504 m. fl. (c) Inteckning av bostadsrätt Upplåtelseformen bostadsrätt har i likhet med småhusägandet betydande fördelar från både samhällsekonomisk och familjeekonomisk synpunkt. Innehav av lägenhet med bostadsrätt och boendet där ger vederbörande familj trygghet, trivsel, ansvar och inflytande. Möjligheter att förvärva bostadsrätter bör därför främjas, och det är rimligt att möjligheterna att få lån för förvärv av bostadsrätt blir så likvärdiga som möjligt dem som finns vid förvärv av eget småhus. Erfarenheterna visar att det kan vara svårt att få lån för förvärv av bostadsrätt på lika gynnsamma villkor som gäller vid förvärv av småhus. En orsak till skillnaden i lånevillkor är att bostadsrätten anses ha ett sämre värde som pant, eftersom den inte kan intecknas. Frågan om införande av möjlighet att inteckna bostadsrätt har behandlats av . Motionskraven har dock avvisats av den socialistiska majoriteten. När frågan behandlades (LU 1983/84:4) lät lagutskottet remissbehandla motionen. Av remissinstanserna tillstyrkte bostadsdomstolen, i , föreningsbankers förbund, och Sveriges Bostadsrättsföreningars centralorganisation (SBC) att frågan om möjlighet att inteckna bostadsrätt skulle utredas. Även var positiv till frågan. Enligt vår mening bör såsom flertalet remissinstanser framhöll 1983 förutsättningarna för införande av möjlighet att inteckna bostadsrätt utredas och förslag till erforderliga författningsändringar föreläggas . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag till författningsändringar så att inteckning i bostadsrätt möjliggörs.
mot · GA02l601 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L601 Skadeståndslagen innehåller de grundläggande reglerna för skyldigheten att utge skadestånd och därmed också rättigheten för den enskilde att få ersättning för åsamkade skador. Härutöver finns vissa speciella skadeståndsregler i andra författningar exempelvis lagen om tillsyn av hundar. Lagstiftningen kan nog anses tillfredsställande i dess huvuddrag med ett par uppenbara undantag. Skadeståndsansvaret är orimligt begränsat beträffande det allmännas ansvar för skada som uppkommit genom felaktig myndighetsutövning och förslag till ändring framförs i särskild motion. På en annan punkt är den allmänna uppfattningen att skadeståndsansvaret är alltför omfattande. Det gäller den skyldighet som kan uppkomma att utge skadestånd till en tjuv som skadats genom halkning eller av vaktdjur eller på annat dylikt sätt vid inbrott i en bostad eller annan lokal. Gällande rätt ger vissa möjligheter att fria från skadeståndsansvar i sådana situationer. Enligt den allmänna skadeståndslagen kan skadeståndet jämkas och det ända ned till noll om den skadelidande av uppsåt eller grov oaktsamhet medverkat till skadan. Speciallagarna inkl. ovannämnda hundtillsynslag saknar ofta sådana jämkningsregler. Men de allmänna bestämmelserna får då anses analogt tillämpliga. Lagen och domstolarna friar dock sällan från skadeståndsansvar i nu aktuella fall. Allmänhetens uppfattning är att man favoriserar ohederligt folk på hederliga människors bekostnad. Mot denna bakgrund föreslås att de lagliga möjligheterna att jämka skadestånd vidgas i nu aktuella situationer. I de fall där skada drabbat person vid obehörigt eller i vart fall brottsligt tillträde till annans bostad eller lokal bör redan på denna grund inträda frihet från skadeståndsansvar. En sådan lagändring skulle leda till harmoni mellan den legala rättsordningen och det allmänna rättsmedvetandet. I anledning av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i skadeståndslagen (1972:207) att de lagliga möjligheterna att jämka skadestånd vidgas i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · GA02l602 · 1987-01-12 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L602 skall bära de ekonomiska konsekvenserna av att det allmänna begår fel eller handlar oriktigt och därigenom tillfogar en enskild medborgare skada? Bör skadan bäras av den som oförskyllt drabbas eller bör de ekonomiska konsekvenserna spridas ut på oss alla? Frågan borde vara av intresse för envar. Kan det felaktiga handlandet klassificeras som myndighetsutövning svarar staten eller kommunen, i det fall att den offentlige funktionären anses vållande till skadan, dvs. varit vårdslös på ett ej obetydligt sätt. Föreligger icke sådan vårdslöshet, undgår staten att gottgöra den enskilde dennes skada. Är det oriktiga handlandet ett uttryck för myndigheternas serviceskyldighet - ett ämne som aktualiserats genom den nya förvaltningslagen - står det allmänna inget som helst ekonomiskt ansvar. Den enskilde får med andra ord stå sitt eget kast, om han litar på och inrättar sig efter en uppgift från myndighets sida om t. ex. innehållet i gällande rätt. Det offentliga undandrar sig helt att svara för en oriktig uppgift av sådant slag, oavsett de ekonomiska följderna för den enskilde som drabbats. Det allmänna kan slutligen driva affärsmässig verksamhet och är i denna angelägenhet att jämställa med vilken privat näringsidkare som helst. Det kan vara fråga om tillhandahållande av olika slags tjänster t. ex. inom kommunikationsområdet. Här må nämnas SJ, och postverket. Inom nyssnämnda område svarar det allmänna för följderna av bristande uppfyllelse utav sina åtaganden i mindre omfattning än vad som gäller för privata rättssubjekt i motsvarande situationer. I motion 1985/86:L205 och i anförande i kammaren , nr 27, har jag lämnat en rad exempel på händelser, där dagens rättsläge är stötande för den enskilde. Frågan om relationen mellan staten och den enskilde berör en av hjärtpunkterna för innehållet i begreppet rättsstat. Det borde därför saknas anledning att motsätta sig en översyn av statens skadeståndsansvar som till stor del bestäms av skadeståndslag. Med hänvisning till det anförda hemställer jag L602 att hos regeringen begär översyn av statens skadeståndsansvar.
mot · GA02l603 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L603 m. fl. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:K206 hemställs att hos regeringen begär utredning om införande av ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. L. () i () () () () ()
mot · GA02l604 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L604 m. fl. (fp) Ideellt skadestånd Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Ju403 hemställer vi att hos regeringen begär förslag till hur skadestånd till enskilda och ersättning från brottsskadenämnden skall kunna utgå enligt mer generösa bedömningar än . () () () () () ()
mot · GA02l605 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L605 m. fl. (fp) Statens skadeståndsansvar Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Ju404 hemställer vi att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att göra en översyn av det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövning som har vållat skada för företag och enskilda. () () () () () () ()
mot · GA02l607 · 1987-01-27 00:00:00 — m. fl. (m, fp, c) De som vållar skador genom oljeutsläpp från fartyg erhåller ersättning från internationella oljeskadefonden. Problemet är att oljeutsläpp till vatten även sker från andra källor, som t. ex. offshore-industrin, landbaserade anläggningar m. m. För många som är beroende av hav eller insjöar för sitt levebröd, som t. ex. yrkesfiskare, är oljeutsläppen från andra än fartyg ett stort ekonomiskt problem, eftersom det är svårt att finna den som är ansvarig för utsläppet. En yrkesfiskare som lägger ut sina redskap kan få dem indränkta med oljerester utan att det syns på vattenytan genom att det finns olja längre ner i vattnet eller på havsbotten. Oljeindränkta redskap kan inte rengöras utan måste kasseras. Skadan kan bli . Yrkesfiskaren får ingen ersättning eftersom han inte kan visa att utsläppet gjorts av ett fartyg. För en fiskare med en bruttoinkomst på . är en sådan oljeskada en katastrof. Enligt vår uppfattning bör offshore-industrin inordnas i internationella oljeskadefondens verksamhet. Vi föreslår att internationellt skall arbeta för att bredda oljeskadefondens verksamhet som inför regler som innebär att de som får skador av oljeutsläpp erhåller ersättning för sina skador. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder i syfte att förbättra skadeståndsmöjligheterna vid oljeskador i vatten. () () I 1987/87.
mot · GA02l608 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:L608 Översyn av trafikskadelagen, m. m. Med hänvisning till vad sorn anförts i motion 1986/87:T414 hemställs att begär att regeringen framlägger förslag om ändringar i trafikskadelagen och därtill hörande tillämpningar så att de negativa effekterna för bl. a. motorcyklisterna försvinner.