mot · GB02Fi6 · 1987-11-11 00:00:00 — av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:36 om den ekonomiska politiken på medellång sikt 1987/88 Fi6 I motionen beskrivs ekonomiska politik på medellång sikt. betonar miljömålen även i den ekonomiska politiken. Detta innebär bl. a. att miljöhänsyn måste byggas in i den svenska marknadsekonomin genom ekonomiska styrmedel. På detta sätt bringas alla företag och indirekt också konsumenterna till att ta hänsyn till miljökostnader. Företagets kalkyl blir i större utsträckning också en samhällsekonomisk kalkyl. En god miljö måste bli ett mål i den ekonomiska politiken. betonar vikten av god konkurrenskraft. Det innebär att kostnadsutvecklingen måste anpassas till omvärlden. En räntepressande politik med en stram finanspolitik, avvecklad valutareglering och utförsäljning av statliga företag för att minska upplåningen minskar kapitalkostnaden och gynnar investeringar. Löneökningstakten kan minskas genom en sänkt skatt på maten, sänkta marginalskatter, och/eller minskade arbetsgivaravgifter, en stram offentlig konsumtionsutveckling som ger utrymme till reallöneökningar, en aktiv politik för regional balans som minskar löneglidningen i överhettade regioner, en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som lägger kostnader för uppkommen arbetslöshet på arbetsmarknadens parter, viss decentralisering av löneförhandlingarna samt ett införande av kassabegränsning (s. k. cash limit) i den offentliga sektorn. betonar en långsiktigt stabil ekonomisk utveckling. För detta krävs decentraliserad satsning på kvalificerad utbildning och forskning i hela landet i syfte att skapa kreativa miljöer där kunskapsindustrin kan växa. En skattereform måste gynna sparande, investeringar, arbete, eget företagande och decentraliserat personligt ägande. betonar den regionala balansen. Långsiktiga insatser måste till för att skapa ett klimat för en livskraftig utveckling i alla delar av landet. Statlig investeringspolitik i utbildning, vägnät, telenät, järnvägsnät samt insatser för teknikspridning är nycklarna. En geografiskt jämnare utveckling i den offentliga sektorn åstadkoms med ett rättvisare bidragssystem till kommunerna. Sparandet och förmögenhetsuppbyggandet i ekonomin skall företrädesvis ske i hushållssektorn för att gynna enskilt ägande av bostad, aktier, eget företag m. m. Privata investeringskonton bör införas för att stimulera hushållssparande!. vill gynna små och 1 1987/88.3 sami. medelstora företag, bl. a. därför att i stort sett all ny sysselsättning skapas där Mot. 1987/88 . betonar en rättvis fördelning. Tillväxten måste fördelas rättvist. Det innebär en prioritering av grundtryggheten, satsning på vården, sänkt skatt på maten, rättvis beskattning, bevarat grundavdrag i skatteskalan, vårdnadsersättning för småbarnsföräldrar med barn i förskoleåldern, höjda studiemedel och satsning på pensionärer med låg eller ingen ATP. betonar mindre krångel och byråkrati och ökad flexibilitet. vill avskaffa valutareglering, avveckla prisstoppet som medel i den ekonomiska politiken, uppluckra statliga monopol, minska regleringarna inom trafik- och bostadsmarknaden, förenkla skattesystemet, avskaffa löntagarfonderna samt sälja ut statliga företag men förstärka affärsverkens regionala ansvar. Den ekonomiska politikens mål I regeringens proposition om riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt diskuteras målen för den ekonomiska politiken grundligt men enligt vår uppfattning på ett föga insiktsfullt sätt. De traditionella målen för den ekonomiska politiken har varit full sysselsättning, jämn fördelning, hög tillväxt, prisstabilitet och balans i utrikesaffärerna. De centerledda regeringarna lade till målet om regional balans vilket den nuvarande socialdemokratiska regeringen efter centerkritik anammat. LU 84 angav också god vinstnivå och balans i statsfinanserna som mål för den ekonomiska politiken. Regeringen delar i propositionen in målen i två grupper - dels välfärdsrelaterade mål, dels intermediära (dvs. inte slutliga) mål som benämns restriktioner. Till de senare vill man räkna målen om balans i utrikesaffärerna, balans i statsfinanserna samt en god vinstnivå i näringslivet. anser att det yttersta syftet för den ekonomiska politiken liksom för all politisk verksamhet bör vara en ökad livskvalitet för enskilda människor. väljer ordet livskvalitet framför ordet välfärd därför att det på ett bättre sätt belyser att det är fråga om människors välbefinnande i ett större perspektiv. Den materiella välfärden är endast en del i denna livskvalitet. Den ekonomiska politikens övergripande mål är därför enligt uppfattning: att generera en materiell välfärd samt att fördela denna mellan medborgarna, i nuvarande och kommande generationer, på ett rättvist sätt. Dessa mål måste dock ha restriktionen att den materiella välfärdsgenereringen inte får ske på ett sådant sätt att livskvaliteten minskar på andra områden. Därför anser att de mål för den ekonomiska politiken som regeringen benämner välfärdsrelaterade och som är knutna till den materiella välfärden och dess fördelning (full sysselsättning, hög tillväxt, jämn fördelning, regional balans) redan i sig är intermediära. Balans i utrikesaffärerna och statens budget, prisstabilitet och god vinstnivå är restriktioner för den ekonomiska politiken men kan enligt vår uppfattning knappast betraktas som mål i sig. ansluter sig till de traditionella målen för den Mot. ekonomiska politiken men vill påpeka vikten av att också se de större Fi6 sammanhangen i politiken. Detta större sammanhang måste prägla den vardagliga politiken. Den förda ekonomiska politiken kännetecknas av att planerings- och reformverksamhet i hög grad sker sektorsvis med en ensidig inriktning på ett politikområde i taget. Den förda regeringspolitiken har såväl saknat en genomarbetad helhetssyn som en analys av olika delreformers samverkande betydelse för de enskilda människorna. Övergripande livskvalitetsmål har fått stå tillbaka för beslut som uppfattas som nödvändiga i ett begränsat tidsperspektiv. Miljön som mål för den ekonomiska politiken Livskvaliteten har också andra dimensioner som sammanhänger med den ekonomiska politiken. En god miljö och möjligheten till en individuell avvägning mellan fritid och arbete är sådana dimensioner som inte täcks upp av de traditionella ekonomisk-politiska målen. Dessa mål måste också beaktas. Om denna hänsyn inte tas riskerar den ekonomiska politiken att inriktas mot mål som visserligen är realterade till livskvaliteten men som ligger vid sidan av det verkliga målet. Ett exempel på en sådan suboptimering är en ensidig inriktning mot ekonomisk tillväxt. Regeringen påpekar också att en tillväxt som för med sig en försämrad miljö, regionala obalanser eller en ojämnare inkomstfördelning kan minska människors livskvalitet. Någon slutsats dras inte av detta. I stället hänvisas i ett allmänt resonemang till att det på det hela taget torde vara lättare att verka för en god miljö om resurserna växer. Redan långtidsutredningens utredningsmetoder ställer miljömålen vid sidan om. I utredningsarbetet ställs en rad målsättningar upp; full sysselsättning, skattetryck, balans i utrikesaffärerna, ett högre offentligt sparande, god lönsamhet. De mjuka målen om jämn fördelning, god miljö och regional balans lämnas utanför modellen. Därefter tas en rad krav fram som leder fram till målen. Utredningen beskriver sedan konsekvenserna för de mer välfärdsrelaterade målen, miljö, fördelning, tillväxt och regional balans. anser att denna syn på den ekonomiska politiken är alltför passiv. Miljöhänsynen t. ex. måste byggas in i den ekonomiska politiken. En västtysk modell som applicerats på svenska förhållanden uppskattar att miljöföroreningarna orsakar skador motsvarande av BNP. I detta perspektiv är det tveksamt om företag med viss produktionsteknik och rening är lönsamma också ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. De kostnader som utsläppen orsakar i form av korrosion på byggnader, minskad avkastning i jord- och skogsbruk, ökade sjukvårdskostnader, minskat rekreationsvärde m. m. överstiger det konsument- och producentöverskott som produktionen genererar. Den materiella välfärd dessa företag skapar ger en nettoförlust i livskvalitet om också miljöskadorna räknas in. anser att framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om miljön måste vara ett centralt mål i den ekonomiska politiken. 1* 1987188.3 sami. a. att miljöhänsyn måste byggas in i den svenska marknadsekonomin. Ekonomin måste ges en större långsiktighet genom att miljökostnaderna förs Fi6 in i företagen genom miljöavgifter och skatter på vissa råvaror som kol, olja och uran. Miljöavgifter kan på så sätt bli ett effektivt instrument för att stimulera utnyttjande av miljövänligare produktionsmetoder och ett styrinstrument för samhället och konsumenterna. På detta sätt vidgas den företagsekonomiska kalkylen till en samhällsekonomisk kalkyl. Denna insikt visar regeringen också i propositionen då man aviserar att använda ekonomiska styrmedel mer systematiskt inom miljöpolitiken. Detta uppvaknande välkomnas av även om det kommer sent. För vissa produkter kan man ej bedöma miljöeffekterna. Vi har därför föreslagit att en obligatorisk ansvarsförsäkring skall införas för kemikalier. Försäkringen skulle kunna åstadkomma en minskning av mängden farliga eller osäkra kemikalier, en bättre kontroll av de produkter som säljs och används, samt bättre ekonomiska ersättningsmöjligheter för dem som drabbas av de kemiska produkternas negativa effekter. För att markera sambandet mellan ekonomi och ekologi vill lägga till ett ytterligare mål till de traditionella ekonomisk-politiska målen: En god miljö. Läget i den svenska ekonomin är vid första anblicken gott. Arbetslösheten är genomsnittligt låg, inflationen likaså, statsbudgeten är i stort sett i balans och tillväxttakten är tillfredsställande. Studeras däremot läget närmare är grundläggande problem ännu olösta. Det främsta problemet för har varit att pressa ned kostnadsökningarna till omvärldens nivå. 1973-1974 bedrevs en expansiv politik i syfte att kompensera för den kontraktiva politik som fördes i utlandet som följd av oljeprischocken. Den internationella lågkonjunkturen skulle överbryggas. Vinsterna steg och omfattande investeringar gjordes i branscher som senare skulle visa sig mindre framgångsrika. Dessutom sjönk de årliga produktivitetsökningarna drastiskt inom den svenska ekonomin. Den expansiva politiken skapade ett inflationstryck och krav på stora löneökningar. 19741976 ökade också företagens lönekostnader . En stor del av denna ökning härrörde från ökade löneskatter. Den minskade produktivitetsökningstakten och oljeprischocken hade nödvändiggjort en anpassning nedåt av reallönerna. I stället skedde motsatsen. hamnade i en allvarlig kostnadskris. tappade snabbt marknadsandelar till följd av försämrade realtivpriser och vinstmarginalerna föll kraftigt. devalverade , vilket ökade tillväxten påtagligt. Landet var på väg mot balans då uppgången bröts av den andra oljeprischocken 1979-1980. Tillväxten blev till skillnad från tidigare dock inte lägre i än internationellt. Den nödvändiga anpassningen nedåt av reallönerna skedde inte heller . I stället devalverades åter kronan 1981 och 1982 med sammanlagt . Devalveringarna medförde en högre vinstnivå och marknadsandelarna för den svenska exportindustrin steg åter. Sysselsättningen räddades genom omfattande arbets- Fi6 marknads- och industripolitiska insatser. Medan arbetslösheten steg till tvåsiffriga tal i i övrigt lyckades hålla den på mycket rimliga nivåer. omvandlades den svenska industristrukturen i snabb takt och landet kunde därför tack vare de centerledda regeringarnas insatser sedermera gå ut ur den internationella lågkonjunkturen med en låg arbetslöshet och en stark industri. Efter devalveringarna 1981 och 1982 skedde, bl. a. till följd av dessa goda förutsättningar, en snabb återhämtning i svensk ekonomi. Till en början vann den svenska industrin åter marknadsandelar. Tillväxten var exportledd. Löne- och kostnadsutvecklingen var dock fortfarande för hög i relation till omvärlden. Relativpriserna försämrades och svenska marknadsandelar började åter minska. Tillväxten blev konsumtionsledd vilket försvagade bytesbalansen. har dock klarat sig från att anpassa sig till omvärldens kostnadsutveckling till följd av en rad lyckliga omständigheter. För det första har den svenska valutakorgens konstruktion orsakat en konkurrenskraftsförstärkning i förhållande till våra viktigaste konkurrentländer (undantaget) genom en smygdevalvering i takt med dollarraset. För det andra innebar oljeprisfallet 1986 en engångsförbättring av den svenska bytesbalansen med 15 miljarder. För det tredje sjönk de internationella räntorna samt den internationella inflationen kraftigt. Sammanfattningsvis kan sägas att under har haft ett andrum för att lösa de grundläggande obalanserna i ekonomin. Devalvering, oljeprissänkning, internationell räntesänkning, dollarkursfall och minskad internationell inflationstakt har inneburit en respittid för att komma till rätta med hög inflation, snabb kostnadsutveckling, låg produktivitetsutveckling samt svag extern balans. Man kan konstatera att inget av dessa problem är löst. Regeringen har trots de internationellt goda förutsättningarna misslyckats med att uthålligt lösa de ekonomiska problemen. Det grundläggande problemet i svensk ekonomisk politik är att pressa ned löne- och kostnadsökningstakten till omvärldens nivå. Detta fokuseras i långtidsutredningen. Den förutspår att en fortsatt för hög löneökningstakt kommer att leda till en mycket låg tillväxt och till en oacceptabelt hög arbetslöshet. Orsaken är att en fortsatt hög kostnadsstegring skulle urholka konkurrenskraften i näringslivet. kan symptom på detta visa sig. Den prognos regeringen ger för ekonomi 1988 visar på ett bytesbalansunderskott . Även har studerat kostnadsutvecklingen och förutspår förlorade marknadsandelar även med konstanta relativpriser. visar på att relativpriserna måste sjunka för att den svenska exportindustrins marknadsandelar skall bibehållas. Detta förutsätter en årlig lönekostnadsökningstakt på högst . Regeringen anger denna ökningstakt som ett riktmärke som vöre önskvärt att uppnå. pekar på vissa institutionella förändringar som Mot. orsaker till misslyckandet att få ned kostnadsutvecklingen, förutom den Fi6 Utredningen pekar bl. a. på att grundtanken med den svenska modellen inte ger fackföreningssidan ansvar för prisnivån. Detta ansvar skall tas av arbetsgivarsidan och statsmakterna. Man anser dock att denna uppläggning till följd av en rad faktorer successivt urholkats . Lönebildningen och den ekonomiska politiken De flesta är eniga om att kostnadsökningstakten måste pressas ned. Varken långtidsutredningen eller regeringen har dock angeri hur nedpressningen till skall gå till. Alternativen till en lägre kostnadsutveckling är dock inte speciellt attraktiva. En fortsatt hög kostnadsutveckling kan för det första tvinga regeringen till en kraftig åtstramning av ekonomin för att via en högre arbetslöshet pressa ned inflationen. Detta är den strategi man valt i i övrigt. Inflationen har visserligen pressats tillbaka men det har skett till priset av en långvarigt hög arbetslöshet med stora samhällsekonomiska och sociala kostnader som följd. Det andra alternativet är att förstärka konkurrenskraften genom upprepade devalveringar. Detta alternativ kommer med stor sannolikhet att innebära accelererande kostnadsökningar. Ett tredje alternativ är att helt ge upp prisstabilitetsmålet och låta växelkurserna fluktuera. delar regeringens bedömning om att detta är en klar ambitionsnivåsänkning i den ekonomiska politiken som med kraft måste avvisas. Slutsatsen är att kostnadsökningarna måste söka begränsas på annat sätt. Prisstopp har varit regeringens huvudmedicin mot kostnadsökningarna . Förändrade priser är dock nödvändigt i ett dynamiskt ekonomiskt system. Prissystemet reflekterar produktionskostnadsförändringar, ändringar i konsumenternas smak m.m. Långvariga prisstopp orsakar därför stora samhällsekonomiska förluster. Forskningsresultat visar också på att prisstopp snarare haft en pådrivande roll på inflationen. Företagen har efter stoppets slut höjt priserna för att säkra marginaler också inför nästa prisstopp. avvisar därför prisstoppet som ett medel i den vardagliga ekonomiska politiken med undantag från exceptionella förhållanden. En form av statliga ingrepp är att genom politiska beslut på förhand göra allmänna inkomstpolitiska utfästelser som t. ex. omläggningar av skatteskalor, införande av löntagarfonder m. m. Detta kan ske genom att regeringen inträder som avtalsslutande part och sluter "sociala kontrakt. Den generella slutsatsen man kan dra från andra länder är att man på detta sätt inte lyckats att uppnå den återhållsamhet i lönebildningen som eftersträvats. och som provat denna form har också senare övergivit denna. avvisar denna form av trepartsförhandlingar och paketlösningar av den typ som förordats i den s. k. . Lönebildningen skall enligt mening ske i förhandling mellan fria parter. En annan form av statlig inblandning är lagstiftning mot löneökningar. Detta skjuter dock bara upp löneökningarna i tiden och är ingen långsiktig lösning. Om den sortens ingrepp skulle utnyttjas blir konsekvenserna orimliga och arbetsmarknadsparterna fråntas sitt ansvar. 1987/88 Lönesystemets förmåga att styra arbetskraft till olika sektorer urholkas med Fi6 välfärdsförluster som följd. avvisar därför lönestopp som ett framkomligt medel i kostnadsbekämpningen. har uppfattningen att alltför svaga incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar är en orsak till problemen. En rad åtgärder bör vidtas för att få ned löneökningstakten: Regeringen måste trovärdigt deklarera att för höga löneökningar inte kommer att pareras genom devalveringar. En fast växelkurs måste vara en norm för den ekonomiska politiken. Finans- och penningpolitiken måste syfta till att understödja den fasta växelkursen. Arbetsmarknadens parter får därmed ta ett större ansvar för den försämrade konkurrenskraft som uppstår vid för höga löneökningar. Arbetsgivaravgifterna får inte höjas. Den samhällsekonomiska ramen för lönekostnadsökningarna får inte intecknas av staten utan måste oavkortat ges till avtalsparterna. En sänkt skatt på maten genom en differentiering av momsen är en reform som har brett stöd i fackföreningsrörelsen. En sådan reform kan skapa lägre löneökningar. Dessutom kan en differentierad moms ge en positiv fördelningseffekt för barnfamiljer och låginkomsttagare. En framtida skattereform måste innebära marginalskattesänkningar men också en minskning av de marginaleffekter som skatteskalan och inkomstprövade bidrag tillsammans ger. Detta skulle medföra att ett visst lönepåslag ger en större ökning av den disponibla inkomsten. Detta skulle underlätta avtalsrörelsen. Ökningstakten i den offentliga konsumtionen måste begränsas för att ge utrymme för reallöneökningar. Skattetrycket får inte öka och bör minska. Detta skulle öka den samhällsekonomiska ramen för löneökningar. En samordning av olika avtalsperioder bör ske fortsättningsvis. Konkurrensen mellan arbetstagarorganisationerna ökar kraftigt när avtal som sluts påverkar avtal längre fram. Överlappande avtalsperioder förhindrar också att en effektiv antiinflationspolitik kan föras. En effektiv regionalpolitik måste föras som minskar den överhettning som finns i vissa regioner medan andra regioner har problem med arbetslöshet. Överhettningssymptom och löneglidning är störst inom storstadsområdena. En politik för regional balans är ett effektivt medel mot löneglidning och kostnadsökningar. Ansvaret för lönebildningen inom den offentliga sektorn måste i ökad utsträckning decentraliseras. Anslagen till myndigheterna bör ges en viss totalram inom vilken en löneram är fastställd. Om löneökningarna överstiger ramen får besparingar ske på andra områden inom samma myndighet. På detta sätt kan effektiviteten i den offentliga sektorn upprätthållas och skattetrycket hållas nere. Dock måste myndigheternas serviceansvar över hela landet beaktas. Systemet bör utformas så att de offentliganställda får del av produktivitetsstegringen i den privata sektorn. Löneramen måste vidare anpassas så att rekrytering av kompetent personal till den offentliga sektorn tryggas. Det innebär bl. a. att vårdlönerna måste få ett högre påslag än genomsnittet. Arbetslöshetsförsäkringen bör bli obligatorisk. Utformningen bör ske Mot. så att löntagarorganisationerna via arbetslöshetskassorna stimuleras till att ta Fi6 hänsyn till de kostnader för arbetslöshet som inte påverkar organisationens medlemmar men ändå uppkommer genom deras agerande. Obligatoriskt medlemskap medför att arbetslöshetskassorna belastas också av kostnader för arbetslöshet bland ungdomar. Finansieringen av kassorna skall i större utsträckning än ske genom egna avgifter. Statens andel av a-kassornas finansiering bör minska från med utjämning mellan kassorna. Detta skulle förstärka incitamenten för återhållsamhet i lönerörelsen. Arbetstagarna får själva via högre egna avgifter bära kostnader för högre arbetslöshet. pekar på att relativprissänkningar även krävs i det längre perspektivet som skissas . Regeringen påpekar dock att det på lång sikt också finns möjlighet att påverka andra förutsättningar för den svenska konkurrenskraften. Man redogör för den strukturomvandling som pågår från de traditionella basnäringarna till kunskapsintensiv produktion inom verkstadsindustri, kemisk industri och den privata tjänstesektorn. Slutsatsen man drar är bl. a. att en kvalitativt högstående och flexibel utbildning på alla nivåer är av avgörande betydelse. Detta är ett ovanligt insiktsfullt uttalande med tanke på de massiva besparingsinsatser som föreslagits av socialdemokraterna på utbildningsområdet, inte minst under budgetarbetet . har i sitt budgetarbete prioriterat skolan. Upprustning av skollokaler, egna böcker, bättre skolmat, mindre skolor och klasser är förslag som verkat för. Socialdemokraterna har vid samtliga tillfällen motsatt sig dessa förslag. Vidare har föreslagit att mer pengar skall satsas på de regionala högskolorna, de tekniska högskolorna, kortare teknisk och ekonomisk utbildning samt på en förstärkning av studiemedelssystemet. Även andra långsiktiga åtgärder för att stimulera den långsiktiga konkurrenskraften har presenterats av . Vid den allmänna motionstiden föreslogs en reformering av skattesystemet med en skattesänkning på arbete och arbetande kapital. har också motionerat om satsningar på kommunikationsområdet. För att uppnå en god konkurrenskraft även i ett längre perspektiv krävs att svensk industri hävdar sig väl inom de områden som internationellt sett växer snabbast. Därför är skapande av ett gott klimat för tjänsteproduktion och kunskapsintensiv produktion viktigt. Den privata tjänstesektorns tillväxt försvåras av en rad regleringar och statliga tjänstemonopol. En rad avregleringar bl. a. på trafikpolitikens område bör ske liksom en uppluckring av vissa av de statliga företagens monopolställning. Flänsyn till tjänsteproducerande företag måste i ökad grad tas i företagsbeskattningen. En långsiktig ekonomisk utveckling i en marknadsekonomi är starkt beroende av stabila villkor. Ekonomiska aktörer är vana vid att beräkna de ekonomiska risker som rör konjunkturer, valutakurser m. m. politiska riskerna med nya pålagor och regleringar svårbedömbara. kortsiktighet och ryckighet som präglat regeringens politik Fi6 har förstärkt denna osäkerhet. Det är väsentligt med ett stabilt politiskt handlande för att uppnå en långsiktig ekonomisk utveckling. anser vidare att en långsiktig konkurrenskraft kräver en satsning på småföretagen. De är en grund för teknisk utveckling och har stor betydelse vid skapandet av nya arbetstillfällen. Undersökningar visar att familjeföretagen stått för motsvarande hela sysselsättningsökningen .