mot · GA02Ub347 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ub347 Utbildningen av svårt rörelsehindrade grundskoleelever De flesta ungdomar med handikapp går numera i samma skolor som andra barn. Det har funnits en medveten strävan från samhällets sida att åstadkomma en integration. I stället för att samla barn med likartade handikapp till några få eller kanske bara en skola i hela landet försöker man numera anpassa skollokaler, skaffa fram eventuellt behövlig extra personal etc. så att en handikappad elev kan erbjudas utbildning på sin hemort. I de flesta fall är naturligtvis denna integration den riktiga vägen. I några fall har det emellertid visat sig att mycket goda resultat har uppnåtts om undervisningen under en bedrivs vid en skola med avsevärt större upptagningsområde än en enskild kommun eller ett enskilt landsting. Vid sådana skolor kan större resurser samlas och specialutbildade lärare knytas till verksamheten. Man kan också på ett annat sätt arbeta med att utveckla undervisningsmetodiken och hålla nära kontakt med den forskning som förekommer för att finna bättre hjälpmedel och metoder. Välkända exempel på sådana centrala resurscentra är i för synskadade och i för hörselskadade. En institution som blivit en sådan resurs för svårt rörelsehindrade elever från är utanför . Där bor och undervisas ett antal elever som är rörelsehindrade och - i de flesta fall handikappade i ytterligare något avseende. Denna institution, som har som huvudman, har anlitats av landstingen i den västra sjukvårdsregionen, sjukvården i och av skolmyndigheterna i denna del av landet. Det är omvittnat att betytt mycket för de elever som tagits emot och att insatserna ofta blivit ett stöd i försöken att integrera dem i samhället. brottas emellertid med stora svårigheter. Genom att eleverna ofta är i behov av både medicinsk behandling och undervisning uppstår oklarheter om vilken myndighet som har betalningsansvaret: svarar för den medicinska delen, medan resp. kommun skall svara för utbildningsdelen. Landstingen har inget ansvar för utbildning av andra elever än utvecklingsstörda. En utredning av en elevs behov av pedagogiska hjälpmedel etc. skall egentligen bekostas av hemkommunen, men har ibland kunnat maskeras som en medicinsk utredning och betalats av . I vissa fall har länsskolnämnder utnyttjat s. k. SÅS-pengar (särskilda åtgärder i skolan) och finansierat en vistelse på . vänder sig till barn i och torde i det avseendet vara unik i . I () finns en gymna sieskola med rörelsehindrade elever från olika delar av landet, och en liknande resurs håller på att skapas i . Men det är väl så viktigt att möjlighet till en kortare eller längre tids institutionsvistelse finns för elever i grundskoleåldern. Mycket talar för att borde utvecklas till ett nationellt kunskaps- och resurscentrum för undervisning av svårt rörelsehindrade barn. Där finns en unik kompetens, och där finns en nära kontakt med den forskning som bedrivs på detta område i . Men risken är överhängande att denna verksamhet måste skäras ned eller kraftigt förändras på grund av svårigheterna att hitta en stabil finansiering. Situationen kommer ytterligare att förvärras om bifaller regeringens förslag att dra in det s. k. SÅS-anslaget. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till hur i kan utvecklas till ett nationellt kunskaps- och resurscentrum för undervisning av svårt rörelsehindrade elever i . 1986/87 Ub347