mot · GA02u229 · 1987-01-27 00:00:00 — m. fl. (m) Biståndspolitiken Det svenska biståndet måste ges en ny inriktning. De biståndspolitiska målen uppfylls i för liten utsträckning. Biståndet ger därmed inte det bidrag det skulle kunna göra till att avhjälpa nöden och fattigdomen i världen. Alltför mycket av biståndet är regimorienterat och utgår i form av allmänna budgetstöd med osäker utvecklingseffekt. Demokrati- och tillväxtmålet eftersätts. har en plikt att föra rättens och frihetens talan också i biståndsländerna. All erfarenhet visar att inflytande åt individen är en förutsättning också för ekonomiskt och socialt framåtskridande. I den moderata u-landsmotionen föreslås en rad väsentliga förändringar i biståndspolitiken. I dialogen med mottagarländerna måste verka för en utveckling av dessa länder i demokratisk riktning. Marknadsekonomiska lösningar måste förordas. Biståndet måste ges en sådan inriktning och förmedlas genom sådana kanaler att den enskilda sektorn, jordbrukare, företagare, enskilda organisationer och institutioner i stärks. Ett särskilt demokratianslag på 75 milj. kr. Det skall kunna användas för stöd åt rättsväsende, en fri press, demokratiska politiska partier, kvinnoorganisationer m. m. bör ge ut rapporter om situationen vad gäller de mänskliga rättigheterna i samarbetsländerna. Kravet på inrättandet av ett särskilt miljö- och markvårdsinslag återupprepas. Miljöfrågorna är av övergripande betydelse för framtid. Härför anslås 100 milj. kr. Systemet med en automatisk uppräkning av stora landramar till vissa föreslås bytas ut mot ett mera flexibelt ämnes- och projektinriktat bistånd där samarbetar med flera . Anslaget till enskilda organisationer bör öka i snabbare takt än regeringen föreslår. De enskilda organisationerna har större möjlighet att uppnå de biståndspolitiska målen än vad som kan åstadkommas med statliga insatser. Hjälpen till frontstaterna bör i ökad utsträckning förmedlas genom deras regionala samarbetsorganisation, SADCC. Genom SADCC har utländska biståndsgivare möjlighet att på ett verksamt sätt stärka regionens självständighet gentemot . SADCC-anslaget bör räknas upp med 140 milj. kr. Anslaget till humanitära insatser i södra får ytterligare 20 milj. kr. för insatser inne i . Katastrofanslaget får ytterligare 70 milj. kr. Katastrofinsatser för att Mot. hjälpa nödlidande människor bör kunna göras i länder oavsett regimens U229 Biståndet till avvecklas. för ockupationskrig i strid med folkrätten. Biståndet uppfyller inte heller något av de biståndspolitiska målen. Regeringen bör ge ut en vitbok om . bör inte ges den stora ökning regeringen föreslår. En utveckling i odemokratisk riktning fortgår. Stora reservationer och bristande effektivitet gör att flera andra landramar bör minskas. Insatser bör i stället göras i fler länder än . Regionalt samarbete bör uppmuntras. En betydande del av världens befolkning lever i fattigdom och djup misär. Skillnaden i utveckling mellan olika grupper av markerades dessutom ytterligare . Bäst har de länder klarat sig som satsat på marknadsekonomiska lösningar, privat ägande, enskilt näringsliv och en öppen utrikeshandel. Sämst har det gått för de länder som kvarstannat i feodala strukturer eller som enligt socialistisk modell kollektiviserat jordbruket, förstatligat företag, satt prismekanismen ur spel och sökt sätta centralplanering i system. har flera haft nytta av den ekonomiska återhämtningen i västvärlden och fallande oljepriser. I många har socialt och politiskt påfrestande åtgärder vidtagits som förbättrat tillväxten. stagnation och nedgång har tillväxt och per capita-inkomst för som helhet stigit. En fortsatt positiv utveckling för som grupp hotas främst av den osäkerhet som är förknippad med skuldproblemen, protektionismens utbredning och inre stridigheter i utvecklingsländerna. De gångna årens erfarenheter understryker betydelse för såväl i- som u-land av en positiv utveckling av världshandeln. För u-världens ekonomiska utveckling som helhet betyder handeln väsentligt mycket mera än utvecklingshjälpen. U-världens export till i-länderna är mer än tio gånger större än biståndsflödet. En konsekvent genomförd frihandel är i själva verket det bästa stöd kan få i sina utvecklingsansträngningar. Biståndsflödet är av särskild betydelse för de allra fattigaste med liten handel. Genom överföring av kunskap och resurser kan de rika länderna påskynda utvecklingen i de fattiga länderna. är trots ekonomiska problem ett av världens rikaste länder. Vi skall därför genom ett generöst utvecklingsbistånd, minst i nivå med internationella överenskommelser och genom omfattande frihandel bistå människorna i utvecklingsländerna och stödja deras ansträngningar för en ljusare framtid. Även om imponerande framsteg gjorts i de flesta på sådana områden som hälso- och sjukvård, utbildning och infrastruktur finns det anledning att med beklagande konstatera att biståndsflödet i många fall inte resulterade i den förväntade produktionstillväxten. Den ekonomiska och sociala utvecklingen har kommit att präglas av stagnation och kräftgång i många . Sviktande världshandel, fallande Mot. råvarupriser och torka har del i förklaringen. Men svårigheterna har också i U229 hög grad politiska orsaker. Den förda utvecklingspolitiken - ofta med socialistiska förtecken - har misslyckats. I stället för att höja produktiviteten och arbetsviljan hos befolkningen har den lett till byråkrati, tröghet och en återgång till naturahushållning. Särskilt tragisk är utvecklingen i många länder i söder om . Det svenska biståndet försvåras också av att politisk oro och interna stridigheter råder i flera av programländerna. I vissa fall har den personliga säkerheten för svenska biståndsarbetare blivit ett sådant problem att insatser fått avbrytas. Betydande säkerhetsmässiga problem finns bl. a. i , och . 1960-talets och 1970-talets utvecklingsstrategi kom i flera av de som mottog svenskt bistånd att få starka socialistiska inslag. Utgångspunkten för denna utvecklingsstrategi var målsättningen om en icke-kapitalistisk utveckling i tredje världen. Handel och kontakter med i-länderna ansågs skapa oacceptabla beroendeförhållanden. Utvecklingsarbetet skulle därför i stället baseras på egna ansträngningar och en därmed självpåtagen isolering. Marknadsekonomin motarbetades genom att ekonomier gavs allt större planekonomiska inslag. Ensidiga satsningar gjordes på väldiga industriprojekt samt kollektivisering och statsdirigering av lantbrukssektorn. kan vi se resultatet av denna utvecklingsstrategi i t. ex. . Trots att förutsättningarna i var relativt gynnsamma och att en del positiva resultat nåddes i början av landets självständighet, har ekonomi blivit alltmer kaotisk. Efter påtryckning från bl. a. IMF har en viss nyorientering nu inletts. I-ländernas bistånd till skall vara en hjälp till självhjälp. Ett flertal har erbjudits ett större bistånd än de kunnat absorbera. Andra länder har planlöst mottagit bistånd under bristande kontroll från givarlandet. I efterhand har utvärderingar dessvärre visat att u-landet saknat möjligheter att effektivt utnyttja biståndet. Även om u-hjälpens besvikelser berör de flesta givarländer har särskild anledning till eftertanke. Utvecklingen är speciellt dålig i flera av programländerna för svenskt bistånd. Den främsta förklaringen till detta är att socialdemokraterna har valt att satsa de stora biståndsbeloppen på socialistiska regimer som velat föra en socialistisk utvecklingspolitik. Nästa led i denna tankekedja har varit att om bara valt rätt regim att ge biståndet till, behöver vi inte längre bry oss om biståndets utformning. Den saken ansågs mottagarlandet ordna bäst självt. Ur denna filosofi växte det fram en u-hjälp som har få internationella motsvarigheter i kravlöshet och frikostighet. Importstöd och luftiga s. k. programstöd har fått ta en stor del av landramarna. Projektinsatser med noggrann målangivelse blev få. När sedan utvecklingen i de svenska programländerna blir allt annat än positiva ideal, när regimerna söker tvångskollektivisera de traditionella småbrukarna, subventionera byråkratin i städerna och begränsa de demo- Mot. kratiska och mänskliga fri- och rättigheterna blir naturligtvis besvikelsen för U229 den svenska utvecklingshjälpen desto större. Förutsättningarna för den socialdemokratiska regimorienterade biståndspolitiken har i avgörande delar fallit sönder. Vårt bistånd till länderna i tredje världen bör utgå från det ömsesidiga beroendet mellan i- och . Genom att utnyttja den internationella arbetsfördelningens fördelar påskyndas den egna välfärdsutvecklingen. Exportinkomster tillför exportlandet utländsk valuta. Denna kan spela samma roll för landets ekonomiska utveckling som utländskt bistånd. Men det är helt skilda processer som skapar dessa medel. För export krävs produktion. Verkstäder och små fabriker etableras, jordbruket effektiviseras. Råvaror och utrustning köps. Människor får arbete. Den inhemska konsumtionen stimuleras och leder i sin tur till tillväxt. Landets produktion och förvaltning måste organiseras effektivt för export till världsmarknadspris. Industrialisering stimulerar till risktagande och initiativ, ökar spar- och investeringsbenägenheten i samhället samt motverkar byråkrati och ineffektivitet. Den snabba utvecklingen i de s. k. NIC-länderna visar den utvecklingskraft som exportledd industrialisering besitter. Att denna snabba industrialisering i flertalet NIC-länder skett parallellt med en gynnsam utveckling av ländernas jordbruk är både anmärkningsvärt och något att ta fasta på i utvecklingsarbetet. Den process som resulterar i att ett u-land erhåller bistånd är av helt annan karaktär. För att få biståndsmedel krävs att u-landets ministrar och statstjänstemän formulerar stora utvecklingsplaner och tar fram rader av tänkbara projekt, som man hoppas att biståndsgivarna skall satsa pengar i. Risken är stor att alltför mycken möda läggs ned på dessa aktiviteter, att landets egna satsningar därmed kommer i andra hand. skall verka för en växande och strikt genomförd frihandel samt borttagande av industrivärldens olika protektionistiskt verkande regler och förordningar. De svenska hindren mot tekoimport från bör avvecklas. Den svenska importen från är internationellt sett låg. Detta innebär att, när vårt totala bidrag till utveckling jämförs med det bidrag andra i-länder ger, blir vårt stöd inte lika imponerande som när man enbart granskar det traditionella biståndet. I utvecklingsländerna råder akut brist på många komponenter, t. ex. låg sparkvot, brist på utländsk valuta, avsaknad av modern teknik, utbildad arbetskraft samt infrastruktur. Utökade kontakter med industriländerna spelar därför en nyckelroll i utvecklingsprocess. Via handel, utländska investeringar, förmånliga krediter och bistånd kan i-länderna stödja utvecklingsländerna. Utländskt bistånd är särskilt angeläget till de länder som har bristande förutsättningar att på kort sikt via världshandeln tränga undan fattigdom och 1 * 1986187. Det statliga svenska biståndet genom SIDA bör därför Mot. 1986/87 inriktas på de fattigaste länderna. För att biståndet skall bli effektivt krävs att aktivt engagerar sig i biståndsprocessen. Ett väl utvecklat och förtroendefullt samarbete mellan givare och mottagare av bistånd ökar förutsättningarna för framgång. Katastrofhjälp och humanitärt bistånd skall styras av medmänsklig omtanke. Katastrofbistånd bör snabbt kunna ges för att lindra akuta nödbehov. En utveckling på landsbygden och ett effektivare lantbruk är i många nyckeln till utveckling. Erfarenheten visar att de stora industriprojekt som u-Iänderna i många fall vill styra vårt bistånd till ofta misslyckas. Småskaliga, för de enskilda människorna vardagsnära, biståndsprojekt har större förutsättningar att bli framgångsrika. skall i internationella sammanhang verka för fred, frihet, ökad frihandel och ökat, effektivare bistånd till utvecklingsländerna. För att bibehålla den svenska allmänhetens breda stöd för de svenska biståndsinsatserna måste ökade ansträngningar göras för att höja biståndets effektivitet. Insatser för att åstadkomma detta måste göras av såväl givare som mottagare. Den nuvarande principen med landprogrammering utgör därvidlag delvis ett hinder. Den väsentligaste uppgiften i svensk biståndspolitik av är att höja effektiviteten i utvecklingssamarbetet. SIDA bör prioritera nya biståndsinsatser med hög effektivitet och snabbare trappa ned biståndsinsatser med låg utvecklingseffekt. I denna motion skisseras en ny inriktning av den svenska biståndspolitiken. De biståndspolitiska målen uppfylls inte i tillräcklig utsträckning. Biståndet ger därmed inte det bidrag det skulle kunna göra till att avhjälpa nöden och fattigdomen i världen. Effektivare bistånd kan bl. a. åstadkommas genom att vi i större utsträckning engagerar svenska organisationer och företag i verksamheten. Vi måste utnyttja hela den svenska resursbasen och ta till vara den kunskap och den kompetens som bl. a. finns på universitet, högskolor, i näringslivet och i enskilda organisationer. Vi måste få ett flexiblare bistånd, där vi kan bidra till att lösa särskilt viktiga problem för världssamfundet, detta i stället för att vara fastlåsta i ett landprogrammerat evighetsbistånd, oavsett vad som inträffar i länderna i fråga. Vi måste övergå till ett mera projektinriktat bistånd där klara mål för insatsen kan ställas upp. Förutsättningarna för ett effektivt bistånd förbättras också om vi söker samarbeta med länder som strävar efter demokratiska och marknadsekonomiska lösningar på utvecklingsproblem. Frågan måste ställas om det över huvud taget är meningsfullt att bedriva utvecklingssamarbete med länder, vars utvecklingsstrategi inte kan förväntas leda till resultat som motsvarar något av de fyra målen för svensk biståndspolitik. SIDA redovisar svårigheter när det gäller det svenska biståndets genomförande i flera av programländerna. SIDA tvingas därför avsluta projekt snabbare än planerat eller tillgripa andra biståndsformer. kapitalförstöring nödgas man använda betydande resurser för industrireha- Mot. Dessa problem sänker biståndets resultat och effektivitet. Om någon förändring till det bättre inte går att åstadkomma bör biståndet till länder med en icke fungerande utvecklingsstrategi växlas över till hjälp i andra former. Frihet och demokrati i tredje världen Den demokratiska arbetsmetoden är överlägsen alla andra sätt att styra ett samhälle på. Det är det enda samhällsskick som erbjuder sina medborgare frihet, värdighet och rättssäkerhet. Och det är det samhällssystem som visat sig vara överlägset alla andra när det gäller att skapa snabb ekonomisk utveckling och en bred välfärd. Ett fåtal är väl fungerande demokratier. I flertalet länder i tredje världen råder i stället en politisk ofrihet som sträcker sig från förstelnade, ineffektiva enhetspartier av det slag som finns i t. ex. , över auktoritära förtryck till brutala totalitära regim. Att bygga upp demokratiska samhällssystem i är en av vår tids allra största utmaningar. För att vi i skall kunna ge vårt bidrag till en demokratisk utveckling i krävs att vi tar itu med tre fundamentala brister i våra relationer med tredje världens länder: saknar en helhetssyn för hur vi på ett framgångsrikt sätt kan bidra till att demokratins och frihetens ideal skall få rejält fotfäste i . Vi måste därför utarbeta en strategi för hur vi skall kunna medverka till demokrati och frihet i dessa länder. Flertalet av de länder som får svenskt bistånd har utvecklats i diktatorisk riktning. Vårt framtida bistånd måste därför ges en markerad demokratiprofil. Svenskt u-landsbistånd har för få demokratiprojekt. Vi måste därför arbeta fram konkreta, handfasta och väl avgränsade projekt i syfte att understödja demokrati och respekt för mänskliga fri- och rättigheter. Demokratiutveckling måste bli en av de bärande delarna i det framtida svenska biståndet. 6.1 Strategi för demokrati Det går inte att försvara avsaknaden av demokrati och mänskliga fri- och rättigheter i något land. Demokratins principer, dess metod att via kompromisser fredligt lösa konflikter är universella. Därför är det lika viktigt att dessa värden respekteras i som i länderna i den tredje världen. Svarta, bruna eller gula människor har samma rätt till frihet och värdighet som vita. Nationell försoning, strävan till ömsesidig förståelse och gemensamt arbete för en bättre framtid bör prägla ansträngningar. bör utforma en strategi för demokratisk utveckling i den tredje världen. Viktiga komponenter i denna strategi är att på ett klart och entydigt sätt markerar vårt lands avståndstagande från totalitära och auktoritära tendenser, var de än förekommer. bör moraliskt, politiskt och ekonomiskt stödja en demokratisk utveckling i . Detta skall bl. a. ske genom att vårt u-landsbistånd ges en uttalad demokra- Mot. I dialogen med mottagarländerna måste verka för en U229 utveckling i demokratisk riktning. Marknadsekonomiska lösningar bör förordas. Respekten för mänskliga fri- och rättigheter skall betonas. har en plikt att föra rättens och frihetens talan också i biståndsländerna. All erfarenhet visar att inflytande åt individen är en förutsättning också för ekonomiskt och socialt framåtskridande. I dialogen med mottagarländerna måste verka för en utveckling i demokratisk riktning. Biståndet måste ges en sådan inriktning och förmedlas genom sådana kanaler att den enskilda sektorn jordbrukare, företagare, enskilda organisationer och institutioner i stärks. landinriktade bistånd bör innehålla ett antal projekt för demokratiutveckling. Dessa projekt skall ges olika inriktning med hänsyn till mottagarlandets förutsättningar, utveckling och önskemål. Det finns en rad exempel på områden där projekt för demokratiutveckling på ett effektivt sätt kan främja mottagarlandets utveckling, t. ex. följande: Svenskt bistånd bör ges till genomförande av fria, demokratiska val på såväl central som lokal nivå. Politiskt valda förtroendemän bör utbildas. Bistånd bör ges för att stödja utvecklandet av demokratiska institutioner i mottagarlandet. Det kan t. ex. gälla stöd till ett oavhängigt rättssystem, ett väl fungerande högre undervisningsväsen och en fri press. Svenskt bistånd bör ges för att stödja en väl fungerande offentlig förvaltning i mottagarlandet. Bistånd bör t. ex. ges till utbildning av offentliga tjänstemän, upprättande av rutiner för ärendens handläggning och åtgärder för att motverka korruption och nepotism. Även fattiga människor har rätt att kräva rättssäkerhet. Samarbetet mellan svenska organisationer, institutioner och kooperationer samt dessas motsvarighet i mottagarlandet bör stödjas. Detta skapar ökade förutsättningar för pluralism och utveckling. I avsnittet Samverkan med näringslivet aktualiserar vi bl. a. möjligheterna att stödja fri företagsamhet i . Enskilda organisationer t. ex. Rädda barnen, korset och , vilka på frivillig grund bedriver hjälp i - bör ges ett ökat ekonomiskt stöd. De politiska partierna bör upprätta särskilda instanser för ökade kontakter med de politiska partierna, medborgarrättsrörelser och personer som arbetar för demokratiska och medborgerliga fri- och rättigheter i tredje världen. Särskilda statsbidrag bör utgå till partierna för denna verksamhet. Det av oss föreslagna demokratianslaget bör kunna användas till detta. Humanitär hjälp liksom rättshjälp och stöd till politiska flyktingar bör också ges ökat utrymme i de svenska biståndssatsningarna. En fri debatt, granskning av myndigheternas verksamhet och respekt för mänskliga fri- och rättigheter kan understödjas genom stöd till medborgarrättsorganisationer. Av särskilt intresse är sådana organisationer i länder som , , och . Stöd till massmedier och Mot. en fri press är likaledes av vital betydelse. Ett sådant stöd bör bl. aktualiseras till tidningen i i syfte att denna skall kunna återuppta sin utgivning. För att stödja en demokratisk utveckling i den tredje världen föreslår vi att ett nytt anslag införs benämnt Stöd till en demokratisk utveckling. Till detta anslag bör för /88 avsättas 175 milj. kr. Stödet bör utgå och utformas i enlighet med de riktlinjer som anges i denna motion. För att följa utvecklingen för demokrati och mänskliga rättigheter i våra mottagarländer bör årliga rapporter utarbetas. Detta bör ske t. ex. i Utrikespolitiska institutets regi, som då till sig skall få knyta erforderlig expertis. Demokratisk utveckling skall ses som en dynamisk process. Demokrati uppstår inte över . Det är emellertid uppenbart att det är möjligt att avgöra huruvida ett visst land är på väg i demokratisk riktning eller om det fjärmar sig från målet. Inställningen till mänskliga rättigheter är ofta avgörande för en sådan bedömning. Direkt stöd till länders regimer, genom t. ex. bidrag till mottagarlandets statsbudget eller i form av svårkontrollerat importstöd, bör reduceras. Denna form av bistånd är mindre effektivt då det skapar en felaktig maktstruktur och en omfattande, byråkratisk offentlig sektor i mottagarlandet. I länder med interna stridigheter och konflikter är det angeläget att humanitära hjälp når ut till de nödlidande människorna oavsett dessas inställning till landets regim. 6.3 Avveckling av bistånd Enligt vår uppfattning måste biståndssamarbetet omprövas och i sista hand avbrytas med mottagarländer som bedriver anfallskrig eller har trupper på främmande territorier. har enligt åtagit sig att verka för fred och mänskliga rättigheter. Detta åtagande bör gälla även vårt biståndssamarbete. I ett särskilt avsnitt i denna motion kring utvecklingen i kräver vi i konsekvens med denna ståndpunkt ett avbrytande av det landprogrammerade biståndet på grund av detta lands ockupation av . I länder där respekten för demokratiska och mänskliga fri- och rättigheter successivt reduceras bör arbeta utifrån två handlingslinjer. För det första bör genom diplomatiska initiativ och genom utformningen av våra biståndsinsatser försöka medverka till att respekten för de demokratiska värdena åter ökar. Om det trots dessa åtgärder inte sker någon förbättring bör biståndet till landet trappas ned. Bistånd bör ges via enskilda organisationer, i form av katastrofhjälp och väl avgränsade projekt samt till hjälp till offren för den diktatoriska politiken. Självfallet måste hänsyn tas till långsiktigheten i utvecklingssamarbetet. Ihållande och på flera områden fortsatta kränkningar av konventionen om mänskliga rättigheter och bör leda till att biståndet upphör eller ges en utpräglat humanitär karaktär. Miljö, markvård och energi I flertalet utövar en växande befolkning ett hårt tryck på den naturliga miljön. De fattiga människorna kokar sin mat, värmer och lyser upp sina bostäder med brännved. Detta resulterar i att skogen huggs ned över allt större arealer. Jorden friläggs för vind- och vattenerosion. ökar världens öknar med , en yta ungefär lika stor som . Detta innebär en katastrofal förlust av odlingsbar areal. De långsiktiga effekterna av denna utveckling illustreras av situationen i länderna i Sahelbältet. Vi har tidigare framhållit och vill åter upprepa vikten av att SIDA prioriterar miljö-, mark- och energifrågorna såväl i samarbetet med programländerna som i samarbetet med en vidare krets av inom ramen för särskilt projektbistånd. Det var beklagligt att regeringen i budgetpropositionen till /83 skar bort anslaget till miljö- och markvård och energi. Detta har dessvärre haft en återhållsam effekt på de svenska insatserna på dessa för mänskligheten så viktiga områden. bör i samarbete med mottagarländerna utarbeta konkreta projekt för att i första hand dämpa den nuvarande negativa utvecklingen på miljöområdet i och i andra hand bidra till att återställa förstörd mark. Vi upprepar därför vårt förslag om återinförande av det särskilda anslaget för miljö, markvård och energi. Till detta ändamål bör för /88 avsättas 100 milj. kr.