mot · GA02A266 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A266 m. fl. Ett av de viktigaste politiska målen är att alla skall kunna få ett arbete. Ett eget arbete utgör grunden för trygg och säker försörjning. Ett eget arbete skänker egenvärde, sociala kontakter, gemenskap och möjligheter till personlig utveckling. Det är viktigt för alla, men kanske främst för den unga generationen, att känna att man behövs. De senaste årens rådande högkonjunktur har även kännetecknats av hög arbetslöshet. Den höga arbetslösheten i ett gott konjunkturläge är ett stort misslyckande för den socialdemokratiska regeringen. Det är långt till de stolta parollerna arbete åt alla. Den hittillsvarande socialdemokratiska politiken har inneburit att stödet för dem som har det svårast på arbetsmarknaden urholkats. Kostnaderna för arbetslöshetsersättningar och kontant arbetsmarknadsstöd har ökat kraftigt. Denna utveckling är ett belägg för att kortsiktiga arbetsmarknadspolitiska insatser inte förmår lösa de grundläggande orsakerna till arbetslösheten. I skilda sammanhang har regeringen uttalat att dess ambition är att den s.k. arbetslinjen skall gälla för de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Arbetslinjen innebär att beredskapsarbete skall beredas den arbetssökande i stället för kontant ersättning. Vi delar denna uppfattning. Utvecklingen har emellertid gått i motsatt riktning. Regeringens påstådda arbetslinje har således ingen motsvarighet i verkligheten. Enligt vår mening måste kampen mot arbetslösheten föras på ett mer offensivt sätt än regeringen gjort. Det är en självklarhet att politiken skall inriktas på att lindra konsekvenserna för dem som drabbas. Den långsiktiga tryggheten för de enskilda kan däremot tillgodoses först genom en mer expansiv näringslivssektor. Särskilt småföretagens villkor och utveckling är avgörande för möjligheterna till en positiv utveckling av sysselsättningen. Enligt vår uppfattning måste politiken inriktas på att kostnaderna för de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan minimeras till förmån för offensiva närings- och regionalpolitiska satsningar. Med en mer strikt arbetslinje inom arbetsmarknadspolitiken skapas också förutsättningar för att statens totala kostnader för arbetsmarknadspolitik och sysselsättning skall kunna minska. En sådan politik skulle också skapa ett större ekonomiskt utrymme för att införa en heltäckande arbetslöshetsförsäkring. är det ca en tredjedel av de arbetslösa som ej kommer i åtnjutande av vare sig arbetslöshetsersättning eller kontant arbetsmarknadsstöd (KAS). 1986/87 är att dessa arbetssökande med dagens regler inte har kvalificerat sig för stöd A266 genom tidigare anställningar eller en tillräckligt lång arbetslöshet. Det nuvarande systemet för ersättning vid arbetslöshet innebär således att arbetslöshetsunderstöd kan lämnas i två former. Ersättningen utgår antingen som dagpenning enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring eller som kontant arbetsmarknadsstöd. Det finns vidare vissa grundläggande villkor för att ersättning skall kunna utgå. Sökanden skall var arbetslös, vara arbetsför och beredd att ta lämpligt arbete. Rätten till ersättning från arbetslöshetskassorna utöver dessa gemensamma villkor förutsätter vidare att vissa särskilda medlems- och arbetsvillkor är uppfyllda. Ovan har konstaterats att nuvarande regler innebär att ca en tredjedel av de arbetslösa inte kan komma ifråga för vare sig ersättning från arbetslöshetskassa eller KAS. Detta innebär enligt vår uppfattning att gällande system för arbetslöshetsunderstöd inte fyller rimliga trygghetskrav. Den som drabbats av arbetslöshet måste få en rimlig ekonomisk trygghet. Arbetslöshetsförsäkringen har dessutom alltmer förlorat sin karaktär av försäkring. Den offentliga andelen av stödet har successivt ökat till av kostnaderna. Regeringen tillkallade en särskild utredare med direktiv att se över skilda frågor om kontantstöd vid arbetslöshet. Med anledning härav underströk vi från sida i en särskild motion till föregående års det positiva i att ett utredningsarbete kring formerna för arbetslöshetsersättningen påbörjades. Vi konstaterade emellertid att regeringen borde ha givit utredningen direktiv att ta fram ett bredare beslutsunderlag som möjliggjort en mer långtgående reformering av arbetslöshetsförsäkringen. Direktiven innebär bl. a. att regeringen höll fast vid det nuvarande ersättningssystemet vid arbetslöshet. Med anledning av beslut i har utredningen senare fått tilläggsdirektiv att se över systemet för hur förändringar av dagpenningen skall ske och redovisa metoder för att räkna upp dagpenningen och fortlöpande anpassa den till löneutvecklingen. Något rejält grepp att lösa problemen för dem som helt står utanför det nuvarande ersättningssystemet vid arbetslöshet har regeringen emellertid inte tagit. Enligt vår uppfattning bör en allmän arbetslöshetsförsäkring för alla införas. När den s. k. fick i uppdrag att utforma en sådan försäkring rådde för övrigt bred politisk enighet om behovet av en sådan reform. Även om reformen inte kunnat genomföras, kvarstår enligt vår mening behovet av reformen. Det är, såsom inledningsvis nämndes i motionen, mångasom helt saknar skydd vid arbetslöshet. Detta förhållande gäller särskilt kvinnor och ungdomar. Vid uppkommen arbetslöshet är de i många fall hänvisade till att söka socialhjälp. Efter viss karenstid kan de komma i åtnjutande av det begränsade skydd som KAS kan ge. I en motion till föregående års framhöll vi att tanken på en allmän arbetslöshetsförsäkring borde ha aktualiserats i samband med att tillkallades. Vi underströk i motionen att en allmän arbetslöshetsförsäkring skulle ge ett grundskydd på en rimlig nivå med möjlighet att bygga på med avtalsenliga eller enskilt tecknade försäkringar. Vi erinrade också om den möjlighet till frivillig påbyggnad av den nuvarande A266 arbetslöshetsförsäkringen som temporärt gällde . Vi konstaterade vidare att en allmän arbetslöshetsförsäkring även skulle lösa några av de frågor som aktualiserats från centerhåll men som regeringen i stort sett underlåtit att ta upp. Det gäller bl. a. ersättningsrätten för företagare och den olösta frågan om vård av egna barn i hemmet skall vara ersättningsberättigad. Vi påtalade slutligen i motionen att formen för utredningsarbetets bedrivande var felaktig. Regeringen har valt att tillkalla en enmansutredning. Enligt vår uppfattning borde det med hänsyn till frågornas stora betydelse och i vissa fall kontroversiella natur ha varit naturligt med en parlamentariskt sammansatt kommitté. Vi hemställer därför att regeringen skulle återkalla direktiven till och inordna dem i de direktiv som skulle ges till den av förordade parlamentariska kommittén. majoritet avslog vårt krav på en förändrad och mer demokratisk inriktning av utredningsarbetet. Något reellt skäl gav man inte. Man var från den socialistiska majoriteten inte heller beredd att diskutera behovet av att finna former för att ge de grupper som står utanför ersättningssystemet en bättre ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. Detta handlingssätt är anmärkningsvärt för ett parti som i alla sammanhang påstår sig vara företrädare för de sämst ställda grupperna i samhället. Socialdemokraternas uppfattning är att en allmän arbetslöshetsförsäkring skulle bli betungande för samhällsekonomin. anser emellertid att den s. k. arbetslinjen - dvs. att arbete skall erbjudas framför kontantstöd minskar kostnaderna för samhället. En sådan politik skulle bryta den passivisering som den socialdemokratiska politiken riskerar att leda till och stimulera människor till mer aktiva insatser och större ekonomiskt utbyte. Vinster skulle uppstå såväl för samhället som för den enskilde. Detta frigör resurser för en allmän arbetslöshetsförsäkring. Vi kvarstår därför vid vårt krav på att en parlamentarisk kommitté skall tillkallas med direktiv att lägga fram förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att en parlamentariskt sammansatt kommitté tillkallas med direktiv att lägga fram förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () () () ()