mot · GA02A267 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A267 m. fl. (c) Arbetsmarknadspolitiken Tillgång till arbete har en central roll för varje individ genom den sociala betydelse arbetet har för gemenskap, personlig utveckling, identitet och självtillit. Det är också grunden för en självständig försörjning. Förvärvsarbetet är lika viktigt för kvinnor som för män. Samhället måste därför ha en hög arbetsmarknadspolitisk beredskap för att möta konjukturnedgångar och de krav som strukturförändringar inom näringslivet ställer. Målsättningen att alla som så önskar skall beredas arbete måste ligga fast. Det är med denna utgångspunkt viktigt att bredda och differentiera lokala arbetsmarknader i olika delar av så att människorna har olika valmöjligheter. Tillgången på arbete är en väsentlig förutsättning för att andra åtgärder, t. ex. att skapa regional balans, skall bli meningsfulla. Detta innebär enligt uppfattning att kampen mot arbetslösheten mer aktivt måste föras på två fronter . Det gäller att driva en närings- och regionalpolitik som ger tillräckligt många arbetstillfällen i alla delar av landet. Det gäller också att med utbildningsinsatser underlätta nyeller återinträdet på arbetsmarknaden. Särskilt måste dessa åtgärder inriktas till förmån för ungdomar och långtidsarbetslösa. Vi har i annat sammanhang lagt förslag som syftar till en mer offensiv regionalpolitik med ökad sysselsättning som följd i regionalt utsatta regioner. a. har vi föreslagit en kraftig uppräkning av länsanslaget. har gynnats av en internationellt betingad högkonjunktur. har vi trots det goda konjunkturläget en hög arbetslöshet. Detta förhållande är ett stort misslyckande för den socialdemokratiska regeringen. Det är långt till den påstådda målsättningen arbete åt alla. Effekten för de enskilda människorna och för landet som helhet är emellertid lika allvarlig oberoende av arbetslöshetens orsaker. Människor behöver riktiga jobb på den ordinarie arbetsmarknaden. För dem som drabbas av arbetslöshet är det nödvändigt att möjligheter till beredskapsarbete erbjuds framför kontant stöd. Arbetslinjen måste gälla i arbetsmarknadspolitiken. Det är vidare enligt mening angeläget att statens totala kostnader för arbetsmarknadspolitik och sysselsättning kan minska. Detta kan, på ett ansvarsfullt sätt, ske endast om antalet människor som kommer i åtnjutande av samhälleligt stöd kan minska genom att näringslivet i dess olika former självt förmår ge sysselsättning. Enligt mening måste ökad uppmärksamhet riktas mot möjligheterna att skapa fler jobb i näringsliv och småföretagsamhet - jobb för dem som finns i Mot. 1986/87 arbetsmarknadspolitiska eller liknande åtgärder. Kostnaderna för arbetslöshetsersättningar och kontant arbetsmarknadsstöd har också ökat kraftigt trots att en tredjedel av de arbetssökande inte har någon ersättning alls, främst kvinnor och ungdomar. Kortsiktiga arbetsmarknadspolitiska insatser förmår inte att lösa de grundläggande orsakerna till arbetslösheten. Enligt vår mening måste kampen mot arbetslösheten föras på ett mer offensivt sätt. Det är en självklarhet att politiken skall inriktas på att lindra konsekvenserna för dem som drabbas. Den långsiktiga tryggheten för de enskilda kan däremot tillgodoses först genom en mer expansiv industrisektor där särskilt småföretagens villkor och utveckling är avgörande för en positiv utveckling av sysselsättningen. Vi kommer att redovisa vår syn på småföretagen och den industriella utvecklingen kring regeringens aviserade propositioner om närings- och forskningspolitik. Enligt vår mening ger åtgärder som inriktas mot att främja småföretagen och allmänt stödja näringslivet via STU, utvecklingsfonderna, länsstyrelserna m. fl. tillsammans med en kraftigt minskad skattebelastning för småföretagen ett mer varaktigt resultat än kortsiktiga arbetsmarknadspolitiska insatser i AMS regi. Lika villkor i arbetslivet Arbetsmarknaden är i stor utsträckning uppdelad i mans- och kvinnoyrken. Utvecklingen måste brytas så att de olika erfarenheter män och kvinnor har kommer till nytta inom samtliga sektorer i samhället och en jämnare fördelning av män och kvinnor inom alla yrken kommer till stånd. Män och kvinnor skall ha samma möjligheter och samma rätt till utveckling i yrkesarbetet. De flesta formella hinder för jämställdhet mellan män och kvinnor i arbetslivet är avskaffade i och med jämställdhetslagen. De informella hindren kvarstår dock i många fall. Vi har i en särskild motion tagit upp jämställdhetsfrågorna i vid mening. Utvecklingen har gått mot en minskad arbetstid genom att dels arbetsdagen har förkortats, dels arbetsveckan har förkortats . Semestern har efter hand förlängts. Argumenten för en fortsatt arbetstidsförkortning är flera. a. hävdas att en förkortad arbetstid skulle öka möjligheterna till jämställdhet och leda till en ökad sysselsättning genom att fler skulle kunna få arbete. har vid upprepade tillfällen understrukit att såväl en förkortad som flexibel arbetstid är angelägen för många människor. Förändringar måste genomföras på ett sådant sätt att de faktiska skillnaderna mellan mäns och kvinnors arbetstid utjämnas. Partiet har också lyckats driva igenom kravet på sex timmars arbetsdag för småbarnsföräldrar. presenterat ett förslag till ekonomisk kompensation för en sådan arbetstids- Mot. förkortning genom förslaget till införande av vårdnadsersättning för föräld- A267 rar med små barn. Effekterna på arbetstillgången av en arbetstidsförkortning är omdiskuterad. Förhållandena skiftar starkt mellan olika sektorer av arbetsmarknaden. Det är vidare många människor, framför allt egenföretagare och fria yrkesutövare, vilka kommer att ha svårt att kunna reducera sin arbetstid på samma sätt som löntagare. Av sociala skäl är dock en sänkning av arbetstiden angelägen. Det finns även anledning att studera på vilket sätt man hanterat frågan om arbetstidsförkortning i och bl. a. med tanke på den gemensamma nordiska arbetsmarknaden. Det är emellertid sannolikt då nödvändigt att en mer flexibel förläggning av arbetstiden tillåts än . Fördelarna med en flexibel arbetstid är enligt vår mening stora såväl för konsumenter och anställda som för företagens konkurrenskraft. Arbetslösheten måste enligt vår mening pressas ned genom långsiktiga offensiva närings- och regionalpolitiska insatser med målsättningen att skapa nya jobb. En delning av befintliga jobb kan bara uppfattas som ett misslyckande för samhället i dess ambitioner att ge meningsfullt arbete åt alla. Frågan om arbetstidens längd måste enligt uppfattning diskuteras främst som en livskvalitetsfråga och inte endast som en arbetsmarknadsfråga. En av de viktigaste uppgifterna för samhället är att bereda ungdomar arbete eller utbildning. Ett välfärdssamhälle som vårt får inte acceptera att ett stort antal unga människor redan från början slås ut från arbetsmarknaden. Det är ett djupt oroande faktum att ungdomsarbetslösheten har varit hög . Det är i och för sig självklart att grunden för en fungerande arbetsmarknad är en framsynt ekonomisk politik för ekonomisk utveckling inom ramen för en marknadsekonomi som tar sociala och miljömässiga hänsyn. Insatserna från samhället måste inriktas på att förutsättningar för varaktiga jobb skapas över hela landet på den ordinäre arbetsmarknaden. En sådan politik är också grunden för ungdomars sysselsättning. Den höga arbetslösheten bland ungdomar, inte minst bland flickor under den högkonjunktur som varit, visar emellertid att de generella ekonomisk-politiska åtgärderna inte är tillräckliga utan måste kompletteras med särskilda insatser. Det finns flera samverkande orsaker som lett till den nuvarande situationen. Yrkesutbildningen har inte tagit tillräcklig hänsyn till stora ungdomsgruppers behov och/eller till arbetsmarknadens och näringslivets förutsättningar. a. borde en mer omfattande lärlingsutbildning ha förekommit. , efter initiativ från mittenregeringen, har en förbättring skett. Den nuvarande regeringen har dock försämrat de ekonomiska förutsättningarna för lärlingsutbildningen. Målsättningen måste enligt vår mening vara att öka lärlingsutbildningen och jämställa den med annan gymnasieutbildning. Det är vidare väsentligt att lärlingsutbildningen inte byråkratiseras eller omgärdas av hindrande begränsningsregler. arbetsmarknaden inte varit tillräckligt expansiv. Även om antalet arbetstid- Mot. fällen under praktiskt taget hela ökat, har ökningen inte varit A267 tillräckligt stor för att nytillträdande grupper skall ha haft rimliga möjligheter att få jobb. Under de socialdemokratiska regeringarna har småföretagsam het och nyföretagande missgynnats. Det har också försämrat möjligheterna för ungdomar att få arbete. I årets budgetproposition har regeringen i viss mån anammat den linje som drivit genom att föreslå en anvisning av 250 milj. kr. till statsbidrag för inskolningsplatser inom det privata området. Detta förslag är positivt eftersom regeringen tidigare inte visat något intresse för att medverka till placeringar av ungdomsplatser och ungdomslag utanför den offentliga sektorn. beklagar att regeringen ensidigt tvingat arbetslösa ungdomar in i den offentliga sektorns ungdomslag. har arbetat för att ungdomar placeras över hela arbetsmarknaden, vilket är nödvändigt eftersom den framtida sysselsättningsökningen i huvudsak kommer att ske inom den privata sektorn. Den offentliga sektorn kommer av ekonomiska skäl inte att kunna svara för någon nämnvärd sysselsättningsökning. Utifrån dessa utgångspunkter bör satsningen på att försöka få ungdomar att vinna inträde på den privata arbetsmarknaden ytterligare förstärkas. En sådan väg torde också minska belastningen på statsfinanserna då kostnaden för ungdomslagen per plats är större än för inskolningsplatserna. Vi anser därför att medel motsvarande kostnaden för 15 000 inskolningsplatser, vilket är en ökning med 500 platser jämfört med regeringens förslag, avvisas. Antalet platser i ungdomslag kan då minskas i motsvarande mån. bör därför till statsbidrag anvisa 375 milj. kr., dvs. en ökning med 125 milj. kr. Denna omfördelning av platser innebär att till statsbidrag för ungdomslag bör anvisas 840 milj. kr. De grundläggande problemen för ungdomen på arbetsmarknaden har emellertid regeringen inte förmått att lösa. Arbetslösheten bland ungdomar är fortfarande hög. En bidragande orsak till de svårigheter många ungdomar möter på arbetsmarknaden kan det nuvarande splittrade ansvaret mellan myndigheter och kommuner vara. Vi anser att kommunerna bör ha huvudansvaret för de praktiska insatserna mot ungdomsarbetslösheten. Insatserna bör utformas så att de utgör ett led i ungdomars gymnasieutbildning, val av yrke och yrkespraktik. Regeringens förslag om bidrag till inskolningsplatser på det privata området kan ses som ett led i denna utveckling. Regeringen tar dock inte steget fullt ut. Vi anser att ungdomslagen bör ersättas av en stödform som avser att ge ungdomar arbete över hela arbetsmarknaden. Problemen på arbetsmarknaden gäller hela ungdomsgruppen , och bidraget till kommunerna bör utformas på liknande sätt som gällande statsbidrag för det kommunala uppföljningsansvaret. Möjligheterna att ge kommunerna ett enhetligt utbildnings- och yrkespraktiskt ansvar för alla ungdomar t. o. m. bör enligt vår mening prövas. AMS skall som ha det direkta ansvaret för att ungdomarna snabbast möjligt placeras på den öppna arbetsmarknaden. Staten bör enligt vår mening på samma sätt fastställa yrkespraktikersättningen för hela ungdomsgruppen. att ett mer sammanhållet stödsystem för alla ungdomar genomförs vill vi Mot. understryka att huvudregeln måste vara att alla ungdomsplatser skall vara A267 heltidsarbete och i ökad utsträckning förläggas till den privata sektorn. Halvtid skall enbart kunna förekomma av utbildnings- eller sociala skäl. En sådan utformning innebär en bättre anpassning till de förhållanden som normalt råder på arbetsmarknaden vilket torde vara en fördel för ungdomarnas fortsatta yrkesverksamma liv. Ersättningsnivån bör då sättas högre ju äldre grupp av ungdomar som avses. Statsbidragsreglerna bör också utformas så att det blir möjligt för parterna på arbetsmarknaden att träffa avtal för ersättning till ungdomar i yrkespraktik på samma villkor som gäller i nuvarande avtal för ungdomar i ungdomsplatser och inom de ramar som anges genom statsbidraget. Vårt förslag innebär att det nuvarande systemet med olika former av insatser för att ge ungdomar arbete kan slopas och de ekonomiska resurser som avsätts för dessa ändamål i nödvändig omfattning ställas till kommunernas förfogande. Enligt vår mening bör därför begära att en parlamentarisk utredning tillsättes med direktiv att analysera och lägga förslag till lösningar för att underlätta ungdomars inträde på arbetsmarknaden och ett mer sammanhållet ansvar i regi. Utredningen bör arbeta skyndsamt så att nytt stödsystem kan gälla från . har det skett en viss decentralisering av AMS verksamhet. Detta är positivt och vi vill understryka vikten av att man går vidare på den inslagna vägen och att ytterligare steg tas i decentraliserande riktning. Erfarenheterna av översynen inom AMS centrala kansli är positiva och motiverar ett fortsatt arbete för en decentralisering inom arbetsmarknadsverkets ansvarsområde. Antalet anställda på centrala AMS och länsarbetsnämnderna bör alltså minskas för att resurser skall kunna tillföras den direkta arbetsförmedlingen. I enlighet med AMS förslag föreslås i årets budgetproposition att 250 nya handläggare tillförs arbetsförmedlingen. Dessa skall bl. a. arbeta med att bygga ut kontakten med företagen. Kostnaden för dessa handläggare är 40 milj. kr. Det pågår en förstärkning av de lokala arbetsförmedlingarna genom att 300-350 tjänster från den centrala nivån skall föras över till de lokala arbetsförmedlingarna. Vi anser att förstärkning av de lokala arbetsförmedlingarna skall ske genom ytterligare omplaceringar av centralt placerad personal från i första hand AMS och i andra hand genom neddragningar på länsarbetsnämnderna. Nya medel för nyanställning av personal behöver därför inte anvisas. Enligt vår mening bör styrelsen för en myndighet av AMS typ vara parlamentariskt sammansatt. Rent principiellt måste utgångspunkten vara att korporativt sammansatta styrelser såsom den i AMS ej skall förekomma. Det är vidare med tanke på den mycket omfattande verksamhet som AMS bedriver rimligt att styrelsen får parlamentariska inslag. Verket är ett av de Mot. största med sina ca 11 000 anställda och med stora kostnader för samhället. Vi förutsätter att när förslag läggs, i anledning av verksledningskommitténs betänkande, möjligheterna att ge styrelserna i AMS och dess underorgan en mer renodlad parlamentarisk sammansättning noggrant prövas. I avvaktan härpå bör AMS och LAN-styrelserna få en sammansättning där paritet råder mellan arbetsgivar- och arbetstagarrepresentanter, vilket också överensstämmer med de principer ställt sig bakom i . Detta innebär att AMS-styrelsen bör ha sex representanter vardera för arbetsgivarrespektive arbetstagarsidan. Vår principiella syn innebär också att länsarbetsnämnderna bör ha en majoritet som inte är partsföreträdare. Antalet representanter för arbetsmarknadens parter bör också på motsvarande sätt som för överensstämma med gällande . Parlamentariskt sammansatta styrelser kan genom beredningsorgan där parterna ingår ge arbetsmarknadens parter inflytande och information. Arbetsförmedlingens uppgift är att underlätta den nödvändiga anpassningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft, vilket är en förutsättning för en positiv ekonomisk utveckling. Det är självklart att arbetsförmedlingen skall hjälpa och stödja de arbetssökande som har svårt att erhålla en varaktig anställning. Men det måste också vara en uppgift för arbetsförmedlingen att aktivt och kontinuerligt undersöka vilka arbeten som finns att tillgå och inte enbart vara en mottagare av de arbeten som anmäls. De flesta arbetssökande har den initiativförmåga och handlingskraft som krävs för att själva ta kontakt med den arbetsgivare som via platsförmedlingen annonserar om anställningar. Vi anser även att en mer total översyn av arbetsförmedlingslagen måste komma till stånd med syfte att lägga förslag om alternativ och komplement till de offentliga arbetsförmedlingarna. Det finns specialområden där den offentliga förmedlingen visat bristande effektivitet. Vår inställning innebär även att lagen om allmän platsanmälan inte bör omfatta arbete med varaktighet av . För korttidsanställningar understigande en månad är det inte rimligt att kräva platsanmälan. En övergripande politisk målsättning måste vara att skapa regional balans. Detta förutsätter att centrala myndigheter och andra offentliga organ inte vidtar sådana åtgärder att koncentrationsutvecklingen påskyndas ytterligare. Det är bl. a. väsentligt att teknisk kompetens och tekniskt kunnande finns att tillgå i alla delar av landet. AMS har med regeringens goda minne stött en kampanj för att rekrytera tekniker till från övriga landet. Detta är inte acceptabelt och strider mot uttalanden från regeringens sida om betydelsen av en utveckling mot en bättre regional balans. Enligt vår mening bör som sin mening uttala att centrala Mot. myndigheter typ AMS inte får medverka i kampanjer som innebär att övriga A267 landet utarmas på teknisk kompetens och kunnande till förmån för framför allt . Detta bör ges regeringen till känna. Lönebidrag vid anställning av handikappade Lönebidrag lämnas numera endast vid anställning av arbetshandikappade. Vi anser att det av både ekonomiska och sociala skäl är nödvändigt att samhället och det enskilda näringslivet klart medverkar till att arbetshandikappade kan få jobb. Den neddragning av antalet lönebidragsplatser som föredraganden fastslår kan vi inte acceptera. Vi har närmare utvecklat vår syn på dessa frågor i en särskild motion. Vi anser vidare att de arbetshandikappades möjligheter att få arbete på den reguljära arbetsmarknaden måste underlättas. Vi har också tidigare förespråkat förbättringar vad gäller anställning med lönebidrag inom näringslivet. Det är bl. a. viktigt att utslussningen från Samhällsföretag ökar som ett led i strävandena att försöka minska påfrestningarna på samhällets ekonomi. Enligt vår mening bör därför lönebidrag kunna utgå för anställda inom det privata näringslivet under det första anställningsåret av lönesumman, därefter fram till anställning och att lönebidraget skall kunna ges under en obegränsad följd av år till av lönesumman. Det bör även finnas möjligheter att efter särskild prövning medge en bidragsnivå för svårplacerad arbetskraft med lönebidrag motsvarande de regler som gäller för lönebidragsanställda i statliga myndigheter och allmännyttiga organisationer. AMS har vidare hemställt om att få bedriva en försöksverksamhet med flexibla bidragsnivåer för högst 100 personer. Föredraganden biträder inte detta krav. Vi anser att AMS bör medges att få starta denna försöksverksamhet och att möjligheterna till en mer flexibel bidragsgivning prövas. I avvaktan på ett genomgripande förslag till reformering av det nuvarande systemet för ersättning vid arbetslöshet - vilket vi föreslagit i en särskild motion - finns dock skäl att vidta vissa förändringar i det nuvarande systemet för finansiering av arbetslöshetsunderstödet. Den höga arbetslösheten har inneburit att kostnaderna för de kontanta ersättningarna vid arbetslöshet stigit kraftigt. För innevarande budgetår utgör dessa kostnader av utgifterna för arbetsmarknadspolitiken som en tredjedel av de arbetssökande inte uppbär ersättning från vare sig arbetslöshetskassa eller KAS. Det nuvarande ersättningssystemet bygger på att den arbetslöse skall ersättas enligt den s. k. inkomstbortfallsprincipen och få ett stöd som motsvarar av inkomstbortfallet. En enhällig riksdag beslöt 1976 vad avser finansieringen att staten skulle svara för av kostnaderna för arbetslöshetsersättningen. Dessa kostna- Mot. der finansieras dels genom anslagsmedel, dels genom den särskilda arbets- A267 Den höga arbetslösheten har dock medfört att statens andel av de totala kostnaderna för arbetslöshetsersättningen ökat till . Det totala utbetalningsbehovet för kommande budgetår kan under dessa förutsättningar beräknas uppgå till nära . I budgetpropositionen föreslås att bl. a. utbetalningsnivån höjs /dag. Vidare att det kontanta arbetsmarknadsstödet höjs till /dag. AMS har i sin anslagsframställning inte föreslagit någon nivåförändring. Det innebär ett påslag med , vilket är betydligt mer än pris- och kostnadsutvecklingen . Höjningen skall finansieras genom en höjd arbetsmarknadsavgift på . Vi anser att en rimligare höjning i förhållande till pris- och kostnadsutvecklingen är att den högsta förordade dagpenningen höjs till /dag. Enligt vår mening bör staten vidare enligt gällande riksdagsbeslut svara för av kostnaderna för arbetslöshetsersättningen. En sådan genomsnittlig bidragsnivå för arbetslöshetskostnaderna innebär en besparing för staten med ca 350 milj. kr. De resterande bör i stället bekostas med ökade egna avgifter för medlemmarna i A-kassorna. Det är knappast rimligt att kalla systemet för försäkring ifall den egna avgiften tenderar att bli av de utbetalade försäkringsbeloppen. En ökad dagpenning bör således finansieras genom att den egna avgiften ökar till A-kassorna. Spännvidden i avgiftsuttaget mellan olika A-kassor är emellertid mycket stor. Det ökade avgiftsuttaget bör därför främst belasta de kassamedlemmar som har en trygg anställning med liten risk för arbetslöshet och en låg avgift som följd. Regeringen bör därför enligt vår mening ta upp överläggningar med de fackliga organisationerna och A-kassornas samorganisation i syfte att få till stånd en ökad finansiering av kostnaderna för arbetslöshetsersättningen genom höjda egna avgifter för de försäkrade, fördelade mellan de olika A-kassornas medlemmar enligt de principer som anges nedan. Det är enligt vår uppfattning inte orimligt att de som har arbete genom ökade avgifter efter förmåga solidariskt bidrar till den ekonomiska tryggheten för dem som är arbetslösa. Målsättningen för de av oss förordade överläggningarna bör vara: - De arbetslösa skall hållas skadeslösa i förhållande till pris- och löneutvecklingen, vilket innebär att den högsta tillförsäkrade dagpenningen bör sättas till /dag. - Höjningen av arbetslöshetsersättningen skall finansieras genom en omfördelning från dem som har arbete till förmån för dem som är arbetslösa. Höjningen bör tas ut genom ökade egna avgifter i stället för ökade arbetsmarknadsavgifter bl. a. i syfte att ej försvåra kommande avtalsförhandlingar. - Det ökade uttaget av "egna avgifter måste fördelas på ett sådant sätt att det verkar utjämnande mellan kassamedlemmar som har låg respektive hög egen avgift. - Statens andel av bidragen till arbetslöshetsersättningen återställs till den nivå som förutsattes riksdagsbeslut, dvs. - Överläggningarna bör vara avslutade och överenskommelse nådd med de Mot. fackliga organisationerna och A-kassornas organisation så att statens A267 andel av de totala kostnaderna för arbetslöshetsersättningen /88 blir , motsvarande en minskad utgift för staten på 350 milj. kr. Överläggningarna bör även bedrivas på ett sådant sätt att den föreslagna höjningen av dagpenningen från /dag till /dag från helt kan finansieras genom ökade egna avgifter, vilket innebär en minskad belastning i förhållande till regeringens förslag på statsbudgeten för kommande budgetår med ca 50 milj. kr. Förnyelsefonder på det statliga området har introducerats genom avtal. Syftet och organisationen avviker i hög grad från de privata förnyelsefonderna. På det statliga området får fonderna närmast karaktären av ett anslag avsett för insatser som underlättar förändringar och omstruktureringar. Vid införandet av de statliga förnyelsefonderna visade regeringen en avgörande brist på respekt för .