mot · GB02Fi4 · 1987-11-11 00:00:00 — Tillsammans med en förutsedd produktivitetsökning, mätt som BNP , på skulle ekonomin kunna bära upp en ökning av bruttonationalprodukten . För att överskott i bytesbalansen skall föreligga 1995 krävs att det hittillsvarande tillväxtförloppet vrids om i riktning mot ökad kapitalbildning, ökade investeringar och ökad nettoexport. analyserar vilka krav som ställs på den svenska Mot. relativprisutvecklingen för att det skall bli möjligt att bibehålla extern balans Fi4 vid fullt kapacitetsutnyttjande. Därmed kan man också fastställa det nominella löneökningsutrymme som krävs i detta scenario. Enligt kalkylerna kan detta löneökningsutrymme bedömas till . I de mer kortsiktiga kalkylerna blir löneökningsutrymmet . Förutsättningen för att långtidsutredningens huvudalternativ skall realiseras är att det sker ett markant trendbrott i lönebildningen och att löneökningstakten dämpas från nuvarande . Ett genomgående tema i remissyttrandena har varit att man saknar en analys av medlen för att åstadkomma den i kravanalysen angivna utvecklingen. Diagram 6 visar lönekostnadsökningarna 1965 till 1986 uppdelade på olika komponenter. Det framgår med all önskvärd tydlighet att de totala kostnadsökningarna inte legat ens i närheten av . Det förefaller som om golvet för enbart de avtalsmässiga löneökningarna ligger på 5 å . Läggs löneglidningen ovanpå hamnar man betydligt högre. Mot denna bakgrund är det svårt att se hur det tänkta trendbrottet i lönebildningen skall kunna förverkligas. Lönekostnadsökningar uppdelade på avtalsmässiga löneökningar, löneglidning och höjningar av sociala avgifter 1965-1986. 1 | Sociala avgifter B3 Löneglidning Avtal kalkyler utgår från ett i stort sett oförändrat skattetryck. Det är särskilt anmärkningsvärt eftersom kalkylerna leder fram till ett löneökningsutrymme som ligger långt under de nivåer som gällt . konstateras att skattetrycket och främst marginalskatterna försvårat lönerörelserna. En ekonomisk-politisk strategi som tar sin utgångspunkt 12 långtidsutredning och dess huvudalternativ förefaller mot denna bakgrund ha små chanser att lyckas. Fortsätter löneökningarna i samma takt som , kommer den fasta växelkurspolitiken att utsättas för svåra påfrestningar. förefaller svensk ekonomi komma att drabbas av nya underskott i bytesbalansen, stagnerande produktion och ökad arbetslöshet. För att motverka en sådan utveckling krävs en omläggning av den ekonomiska politiken i den riktning som moderata samlingspartiet förespråkar. Alternativet är att vi går mot ytterligare en devalvering av kronan. 3.2 En annan utvecklingsväg Inom moderata samlingspartiet har en alternativ kalkyl för utvecklingen av den svenska ekonomin redovisats i en rapport. De förutsättningar som rapporten bygger på är följande: Den ekonomiska politiken inriktas på att upprätthålla en låg och stabil inflationstakt. Detta kan bl. a. ske genom en stram finanspolitik och genom att ges en fastare anknytning till det europeiska valutasamarbetet. Också ett fullständigt slopande av valutaregleringen skulle manifestera viljan att upprätthålla en fast växelkurs. En skattereform som bygger på att marginalskatten för av den förvärvsarbetande sänks till . Övriga skulle få en marginalskatt på högst . Därutöver sänks beskattningen av hushållssparande!. Arbetsgivaravgiften sänks med och bolagsskattesatsen till . Sammantaget leder skattesänkningarna till att skattetrycket sänks till . Det förutsätts också att nya produktionsformer och finansieringslösningar prövas för delar av den offentliga tjänsteproduktionen i syfte att förbättra resursanvändningen och dämpa utgiftsökningen. En sammanfattning av kalkylresultaten återfinns i tabellerna 1 och 2. -0,6 -0,6 -0,2 -2,9 -7,3 Bytesbalans, mdr kr 1995 Finansiellt sparande i offentlig sektor, mdr kr 1995 Industriproduktion, årlig procentuell förändring Konsumentpriser, årlig procentuell förändring Löneökningar, årlig procentuell förändring Produktionskapacitetens tillväxt i ekonomin bestäms främst av den disponibla arbetskraftsvolymen samt av arbetsproduktivitetens tillväxt. De bedömningar som gjorts långtidsutredning innebär att det framtida arbetskraftsuttaget, mätt i antalet timmar, ökar . Skattesänkningarna leder till att den s. k. skattekilen minskar från nuvarande till eller med , vilket har en gynnsam inverkan på arbetsutbudet. I beräkningarna har mycket försiktigt antagits att lägre skattekil ger en engångshöjning av arbetsutbudet med . Totalt ökar arbetsutbudet av detta skäl med eller . Detta innebär att endast mellan en fjärdedel och hälften av den sannolika effekten på arbetsutbudet beaktas jämfört med de empiriska undersökningar som gjorts på svenska förhållanden bl. a. i bilaga 15 till långtidsutredningen. Tillsammans med den i långtidsutredningen bedömda produktivitetsökningen på och ökningen av arbetsutbudet skulle skattesänkningarna leda till en BNP-ökning med sammantaget . Det bör än en gång poängteras att de utbudseffekter som kalkylerna bygger på är mycket försiktigt beräknade, vilket innebär att värdet av ett lägre skattetryck snarare underskattas än överskattas. Avsikten med kalkylerna har emellertid inte varit att exakt ange en högsta möjlig BNP-ökning, utan snarare söka visa vilka positiva resultat som framkommer även vid försiktiga antaganden. Lägre skatter har dessutom gynnsamma effekter på mer än arbetsutbudet, vilket i praktiken är den enda effekt som kvantitativt fångats på utbudssidan i kalkylerna. Även en lång rad andra positiva resultat erhålls således om skatterna sänks. För att det skall vara möjligt att bibehålla extern balans vid fullt kapacitetsutnyttjande är det nödvändigt att svensk export växer snabbare än världshandeln. Den konkurrensutsatta sektorn måste även stärka sin ställning på hemmamarknaden. Med denna utgångspunkt har behovet av relativprissänkning beräknats till vid en internationell marknadstillväxt - vilket även långtidsutredningen utgår ifrån - på totalt . Därmed skulle exporten av varor och tjänster kunna växa 1986-1995. Med denna utgångspunkt kan också löneökningsutrymmet bestämmas till , efter det att sänkningen av arbetsgivaravgifterna beaktats. Trendbrottet i lönebildningen antas kunna realiseras genom att marginalskattesänkningen underlättar avtalsförhandlingarna och dämpar löneglidningen samt genom att inflationen blir lägre. Reallöneökningen efter skatt, vid den förutsedda inflationstakten på , har beräknats till . En viktig förutsättning i kalkylerna är att hushållssparande! Den s. k. Fi4 sparkvoten måste öka från minus 1986 till 1995. Genom lägre marginalskatter och lägre beskattning av hushållssparande! har detta bedömts vara möjligt. De reala beräkningarna innebär att utrymmet för den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringarna blir förhållandevis begränsat . Den kommunala konsumtionsökningen dämpas jämfört med långtidsutredningens s.k. baskalkyler på 1,0 till , vilket förutsätter besparingar på omkring 2 miljarder inom kommunsektorn. Transfereringsutgifterna antas utvecklas som i långtidsutredningen. Det kan emellertid ifrågasättas om långtidsutredningens baskalkyler verkligen speglar den framtida konsumtionsutvecklingen i den offentliga sektorn. Genom den dåliga produktivitetsutvecklingen kommer med all sannolikhet ytterligare kostnadshöjningar att framtvingas med nuvarande inriktning. Det finns därför goda skäl att på en mängd olika områden se över möjligheten att höja produktiviteten i den offentliga produktionen samt överväga alternativa produktions- och finansieringsformer. Den finansiella kalkylen resulterar i en balanserad utveckling för hela den offentliga sektorn. Överskottet, mätt som finansiellt sparande, uppgår till ungefär 4 miljarder , som skattetrycket successivt sänks till . 4 Regeringens politik på medellång sikt Regeringens ekonomisk-politiska strategi, den s.k. tredje vägens politik, byggde på att devalveringarna skulle föra in i en bana av exportledd ekonomisk tillväxt. Därvid skulle de bytesbalansproblem som präglat ekonomin förbytas i bestående överskott medan den ekonomiska tillväxten ökade. För att en produktionsuppgång skall bli varaktig krävs en fortlöpande utbyggnad av produktionskapaciteten. Därför skulle de resurser som en ökad nettoexport skapade användas för investeringar i ny kapacitet. Så var det tänkt. Men så blev det inte. Den inledande fasen av den s. k. tredje vägens politik 1983 och 1984 var tursamt framgångsrik. I stort sett hela den ekonomiska tillväxten hade formen av ökad nettoexport. Genom devalveringarna och en gynnsam internationell konjunkturuppgång klarades denna fas. I den andra fasen, som innebär något av ett sanningens ögonblick i en devalveringsstrategi, måste kostnadsökningarna bromsas och investeringarna öka. Denna del misslyckades emellertid. Endast en blygsam del av tillväxten användes för kapitalbildning, dvs. nettoexport och investeringar. Till efterfrågan bidrog i stället en alltför snabb konsumtionsutveckling. Dessutom försämrades kostnadsläget. Detta är den utveckling som alltjämt pågår i den svenska ekonomin. Utvecklingen är således på väg tillbaka till det utgångsläge som 1982 innebar att konsumtionen var för hög och produktionen för låg. Om denna typ av konsumtionsinriktad expansionspolitik skrev den Mot. 1987/88 socialdemokratiska regeringen i sin första finansplan 1983: Fi4 Om denna strategi skulle tillämpas på den svenska ekonomin i dess nuvarande svaghetstillstånd, skulle den ofelbart leda till bakslag och framtvinga en markant omläggning av den ekonomiska politiken i åtstramande riktning. Den senaste tidens konjunkturbedömningar varnar entydigt för att den svenska ekonomin återigen går mot nya balansproblem. Den s.k. tredje vägens politik har således fört ekonomin tillbaka till utgångspunkten, tillbaka till de balansproblem som i så hög grad präglade och som då orsakades av lönekostnadsexplosionen under den förra socialdemokratiska regeringsperiodens sista år och två internationella oljekriser. Dagens balansproblem framträder trots att erbjudit gynnsamma ekonomiska förutsättningar för att restaurera den svenska ekonomin i form av hög internationell efterfrågan, halverade oljepriser och fallande internationella räntor. Denna situation har socialdemokraterna inte förmått utnyttja. I inledningen till propositionen om den ekonomiska politiken på medellång sikt sägs att där redogörs för den ekonomiska politik regeringen avser föra för att med bibehållen balans i ekonomin uppnå en långsiktigt stabil tillväxt och fortsatt välfärd. Propositionen är emellertid mycket allmänt hållen och innehåller inga egentliga åtgärder. Detta är så mycket mer anmärkningsvärt som regeringen erkänner att den tredje vägens politik går i en cirkel och snart är tillbaka vid utgångspunkten. I propositionen sägs nämligen: en del av den förbättring av kostnadsläget devalveringarna åstadkom har gått förlorad, som en konsekvens av en snabbare pris- och lönestegrings takt i än i omvärlden Skulle denna utveckling fortsätta är vi så småningom tillbaka i situationen från krisåren 1976-1982, med stagnerande produktion och ökande arbetslöshet. Som enda recept för att undvika en annalkande ekonomisk kris anger regeringen att det vore önskvärt att nå ned till en årlig ökning av arbetskraftskostnaden på . Hur detta trendbrott skall kunna förverkligas anges inte närmare. Det förtjänar erinras att regeringen alltsedan regeringsskiftet vid upprepade tillfällen har uttryckt liknande förhoppningar utan att det givit resultat. I stället har den underliggande konkurrenskraften successivt urholkats. Regeringen säger att det krävs åtgärder på en mängd olika områden inom samhällslivet för att underlätta strukturomvandlingen i ekonomin. Vilka konkreta förslag är det då som förs fram? Regeringen nämner åtgärder inom utbildnings-, arbetsmarknads- och industripolitiken. Dessa förslag har emellertid redan behandlats av och leder inte till att ekonomin förstärks i erforderlig omfattning. I övrigt hänvisas till en kommande trafikpolitisk proposition samt till sittande skatteutredningar. När det gäller skattefrågan utlovar regeringen återigen att skattetrycket 16 skall vara oförändrat. Sådana löften har ställts ut tidigare och senast i Mot. samband med val. har emellertid skattetrycket ökat Fi4 I skattedebatten driver socialdemokraterna linjen att marginalskatterna visserligen skall justeras nedåt men dess värre i otillräcklig omfattning. Därutöver vill man försämra villkoren för exempelvis villaägare och företagare. Några förändringar är heller inte att vänta förrän en bit in . En del av regeringens åtgärder är således direkt felaktiga, andra är för kraftlösa eller dröjer för . När det gäller problemen inom den offentliga sektorn hämmas socialdemokraterna av sin ideologi och sitt dogmatiska synsätt. Trots att det presenterats en rad studier, som entydigt visar att vi får för litet valuta för våra skattemedel, vågar regeringen inte göra någonting åt det. I stället hänvisas till ett pågående arbete inom , som sägs syfta till att utveckla och förnya den offentliga sektorn. Detta arbete har pågått utan att leda till nämnvärda resultat. Genom att i stället direkt motverka och försvåra utvecklandet av nya serviceformer, bl. a. i privat regi, har regeringen hindrat en förnyelse av den offentliga sektorn. Mot denna bakgrund anser vi att bör avvisa regeringens förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt. 5 Det moderata alternativet Målet för den ekonomiska politik som moderata samlingspartiet förespråkar är ytterst att öka den enskildes frihet och välfärd. Det förutsätter en god ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. De målen kan nås endast med en politik som stärker marknadshushållningen och avlägsnar de tillväxthinder som byggts in i den svenska ekonomin. Den moderata politiken bygger på fem hörnstenar: En stram finanspolitik som håller nere inflationen. Det underlättar för näringslivet att upprätthålla en tillräckligt hög vinstnivå och god konkurrenskraft. Genom att förstärka näringslivets förmåga till omvandling och utveckling skapas förutsättningar för en uthållig tillväxt i ekonomin. Enskilt sparande prioriteras framför kollektivt sparande. Den offentliga sektorn reformeras, dels genom att statliga och kommunala monopol bryts upp och privata alternativ släpps fram, dels genom att nya former för den offentliga tjänsteproduktionen prövas. 5.2 Dämpa inflationen Mot. En viktig förutsättning för en balanserad ekonomisk utveckling med god sysselsättning och tillväxt är en låg inflationstakt. Det är därför angeläget att skapa en stabiliseringspolitisk regim som har hög trovärdighet. Problemen med de alltför stora lönekostnadsökningarna måste lösas. För det första måste ansvarsfördelningen mellan staten och arbetsmarknadens parter återupprättas. Genom devalveringspolitiken har den blivit alltmer oklar. Om devalveringar regelmässigt genomförs när konkurrenskraften försämras, försvagas motiven för löntagar- och arbetsgivarorganisationerna att träffa avtal som innebär låga nominella löneökningar. Därför måste devalveringsvägen stängas. Erfarenheterna visar att växelkursjusteringar inte är en framkomlig väg när det gäller att komma till rätta med de ekonomiska problemen. bör ansluta sig till det europeiska valutasamarbetet (EMS) för att manifestera viljan att upprätthålla en fast växelkurs. För det andra måste den gradvisa förskjutningen av den relativa förhandlingsstyrkan mellan arbetstagare och arbetsgivare hejdas och vändas så att en bättre balans uppnås. Denna förskjutning hänger i hög grad samman med den snabba tillväxten av den offenliga sektorn. Inom denna sektor har arbetstagarna mindre skäl att visa återhållsamhet, eftersom riskerna för att förlora arbetet i stort sett är obefintliga. Utrymmet för ytterligare sysselsättningsökningar inom den offentliga sektorn är begränsat. Med anledning därav kan arbetsmarknadens parter inte förvänta sig att den offentliga sektorn löser sådana arbetsmarknadsproblem i den privata sektorn som följer på alltför höga löneökningar. För att bromsa löneutvecklingen i den offentliga sektorn krävs dessutom en ökad konkurrens från privata alternativ samt en fastare förhandlingsstrategi från de offentliga arbetsgivarnas sida. För det tredje måste skattetrycket sänkas. Den mest betydelsefulla faktorn bakom förändringen av kostnadsläget har varit det höga och ständigt stigande skattetrycket. Diagram 7 visar löneutvecklingen för en genomsnittlig industriarbetare . Den övre kurvan visar den arbetskraftskostnad som företaget betalar den anställde och den nedre kurvan visar den nettolön som den enskilde får behålla efter skatt. Av diagrammet framgår att nettolönen, i fasta priser, minskat . har arbetskraftskostnaden nästan fördubblats. Kraftigt stigande arbetsgivaravgifter, ökad progressivitet i den statliga inkomstskatteskalan och höjda kommunalskatter ligger bakom denna utveckling. Det höga och ständigt stigande skattetrycket har därför i betydande omfattning försämrat möjligheterna att nå rimliga uppgörelser i avtalsrörelserna. Löneutvecklingen för en industriarbetare 1965-1985. Beräknad årlig Mot. 1987/88 arbetskraftskostnad och nettolön. Källa: långtidsutredning. Stigande marginalskatter samt höjda indirekta skatter och arbetsgivaravgifter har också drivit upp de samlade marginaleffekterna till höga nivåer, vilket i sin tur haft negativ inverkan på arbetsutbudet. Därigenom har också löneglidningen skjutit fart i tider av högt kapacitetsutnyttjande. Det stigande skattetrycket och den därpå följande sysselsättningsexpansionen i den offentliga sektorn har dessutom lett till att arbetskraft undanhållits det privata näringslivet, vilket bidragit till de alltför höga löneökningarna. För det fjärde måste finanspolitiken vara tillräckligt stram. Parterna på arbetsmarknaden skall inte kunna räkna med att den ekonomiska politiken läggs om i expansiv riktning för att kompensera alltför höga löneökningar som försämrat konkurrenskraften och därmed slagit ut exportföretag. För det femte är det angeläget att inför alla parter skapa en ökad trovärdighet i den ekonomiska politiken. Den varken kan eller bör inriktas på maximal politisk handlingsfrihet på kort sikt. Därför bör valutaregleringen slopas helt. En sådan åtgärd skulle på allvar markera viljan att upprätthålla en fast växelkurs och därmed också en låg inflationstakt. 5.3 Öka omvandlingsförmågan i ekonomin För att varaktigt uppnå en ökad tillväxt i den svenska ekonomin räcker det inte med enbart en uppgång i kapacitetsutnyttjandet i näringslivet. Kapaciteten behöver också fortlöpande byggas ut. Näringslivet måste fortsätta att omstruktureras för att bättre anpassas till den aktuella situationen. Nya mönster för internationell specialisering och teknologisk utveckling samt ändrade efterfrågerelationer reser också krav på ytterligare 19 Därför måste marknadsekonomin utvecklas och åter- Mot. ges sin inneboende dynamik och flexibilitet. Det är särskilt viktigt att Fi4 avlägsna restriktioner på ekonomins utbudssida. En ökad ekonomisk tillväxt innebär inte enbart att dagens produktionsstruktur fortlöpande byggs ut. En ekonomi i tillväxt är en ekonomi i ständig omvandling. Nya företag startas och utvecklas, medan andra avvecklas. Omvandlingens båda sidor är lika viktiga och förutsätter ett harmoniskt samspel. Därför är det viktigt att sänka skatten så att människors vilja att arbeta, spara, investera och starta företag ökar. Lägre skatter är också en förutsättning för att den privata tjänstesektorn skall kunna utvecklas. Därigenom skulle efterfrågan på service av olika slag kunna öka. Det är också angeläget att förbättra den miljö som människor har att verka i, så att den stimulerar till kreativitet och idérikedom. Därför måste den regleringsapparat som byggts in i den svenska ekonomin avvecklas. Rader av förbud och föreskrifter hämmar näringslivet och försvårar inte minst de mindre och medelstora företagarnas situation. Det behöver röjas upp i denna snårskog. En modernisering av lagstiftningen på arbetsmarknaden i syfte att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och underlätta omställningen i arbetslivet och som tar hänsyn till de mindre företagens situation. Bostadssektorn är den allra mest reglerade marknaden och därför den som fungerar sämst. Subventioner måste tas bort, fastighetsskatten avskaffas och centralstyrning och byråkrati ersättas med rörlighet och anpassning. De av socialdemokraterna så flitigt tillämpade prisregleringarna utgör ett konkurrens- och tillväxthämmande element. De ständiga ingreppen leder till att det för marknadsekonomin så viktiga prissystemet sätts ur funktion. De lagar och institutioner (SPK) som gör prisregleringar möjliga bör avvecklas. I en lång rad branscher, alltifrån taxitrafik till arbetsförmedling, föreligger konkurrensbegränsningar som medför effektivitetsförluster och därmed motverkar omvandlingsförmågan i ekonomin. I ett skede när kraven på snabb strukturomvandling varit höga har rörligheten på arbetsmarknaden trendmässigt avtagit. Det hänger delvis ihop med de höga marginaleffekter som skatte- och bidragssystemet skapar. Men utvecklingen är också en följd av att lönestrukturen inte innebär någon stimulans till rörlighet. Om det privata näringslivet skall kunna byggas ut måste lönerna tillåtas öka snabbare där än inom stat och kommun. måste lönerna tillåtas öka i bristyrken både i industrin och i offentlig sektor. Utan löneincitament lönar det sig inte att skaffa bra utbildning eller att byta arbete. Mera marknadsanpassade lönerelationer bör åstadkommas av arbetsmarknadens parter. På de områden inom den offentliga sektorn där staten har ett ansvar bör strävan vara att öka flexibiliteten. En viktig del i en politik som underlättar omvandling är att ekonomins spelregler är någorlunda konstanta över tiden. ryckighet som kännetecknat den ekonomiska politiken har 20 förstärkt osäkerheten för företagare och anställda. Ständiga ändringar av Mot. spelreglerna genom skattehöjningar, nya ingrepp och regleringar skapar ett Fi4 klimat där långsiktiga satsningar och investeringar över huvud taget inte kommer att genomföras. Den ekonomiska politikens inriktning och de spelregler som följer därav måste därför ligga fast över tiden. Löntagarfonderna hör inte hemma i en marknadsekonomi. Därför måste de avskaffas. Fonderna innebär att viljan och förmågan till investeringar, risktagande och nyetableringar minskar hos både små och stora företag. Fondsocialismens upphörande måste åtföljas av en förstärkning av den enskilda äganderätten. 5.4 Stimulera det enskilda sparandet 1987 har en omsvängning mot överskott skett i den konsoliderade offentliga sektorns finanser. 1987 liksom 1988 väntas överskottet uppgå till . Detta innebär att det offentliga tar in mer än vad som krävs för finansiering av den löpande verksamheten och av transfereringarna. Överbeskattningen av medborgarna uppgår till av BNP. Detta är en medveten politik som socialdemokraterna för. Genom att ta ut mer skatt än vad som behövs ökar det politiska inflytandet över sparandet och investeringarna i ekonomin. Möjligheten att uppifrån styra och ställa blir större. Införandet av fondsocialism och utvidgningen av AP-fondernas placeringsmöjligheter är exempel på hur socialdemokraterna vill öka det politiska inflytandet. Det offentliga skall ägna sig åt bankverksamhet genom utlåning till företag. Genom möjlighet att köpa upp viktiga delar av fastighetsbeståndet skall den politiska kontrollen över bl. a. boendet öka. Ytterligare möjlighet till aktieköp skall stärka det politiska inflytandet i företagen, utöver vad det redan befintliga fondsystemet och fjärde AP-fondens redan stora aktieinnehav ger. Pensionsskatten bör också ses i detta perspektiv. När den socialdemokratiska regeringen lade beslag på över 15 miljarder av pensionsspararnas medel ökade det politiska inflytandet över stora kapitaltillgångar. Detta är fel väg.