mot · GA02u407 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:U407 och () Vapenexporten råder i förbud mot vapenexport. Regeringen kan dock bevilja tillstånd till länder som inte befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring har avgetts eller ej, är invecklade i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt, har inre väpnade oroligheter, på grund av deklarerade avsikter eller rådande politiska förhållanden kan antas använda materielen för att undertrycka mänskliga rättigheter i strid mot samt FN:s deklaration och konventioner på området. Det är alltså mycket restriktiva riktlinjer som gäller för svensk vapenexport. Olika handelsministrar har också i samband med propositioner betonat restriktiviteten. Orsaken till att vi trots allt exporterar vapen är att svensk industri skall kunna utveckla och tillverka materiel för vårt militära försvar. En hög självförsörjningsgrad stärker trovärdigheten i vår politik att försvara vårt oberoende i krig. Genom egen vapentillverkning kan också förband och system utformas med särskilda hänsyn till våra speciella försvarsförhållanden. Genom att exportera vapen kan längre serier åstadkommas, och därmed minskas styckekostnaderna. Exporten medför även ett kapacitetsutnyttjande som är högre än vad som är nödvändigt för det svenska försvarets fredstida behov. Det innebär att försvarsindustrin kan hålla en hög beredskapsnivå och därmed möta behovet även vid ett avspärrningsläge. Det betonas dock i proposition 1981/1982:196 att vapenexporten inte skall ske för deras skull. Likaså påpekas att En tillverkning av krigsmateriel i enbart för den utländska marknaden skulle inte vara förenlig vare sig med vår utrikes- och neutralitetspolitik eller vår försvarspolitik. En stor del av de vapen som inte längre levereras till det svenska försvaret men fortfarande har en utländsk marknad borde alltså inte få exporteras. Det kan inte heller vara förenligt med riktlinjerna för vapenexport och vapentillverkning att satsa på produktutveckling som är direkt avsedd för export. I förarbetena till lagen framhålls att det behövs en tillverkningskapacitet som ligger något över fredsbehovet. Det talas också om utrymme för en viss försäljning till andra länder. Sammantaget med uttalanden om restriktiv vapenexport borde detta tolkas så att det inte är i enlighet med riktlinjerna att exportera vapen i obegränsad omfattning. Det bör finnas en övre gräns för hur mycket vapen som skall tillåtas för export för att nå de avsedda effek- Mot. terna, dvs. lägre styckekostnader (motsvarande konkurrerande företags kost- U407 nader) samt kapacitetsutnyttjande som möjliggör en hög beredskapsnivå. Såvitt vi vet görs inga sådana överväganden vid enskilda beslut i vapenexportärendena. Man kan räkna med en alarmerande ökning av vapenexporten . Den slutsatsen kan man dra utifrån uppgifter om ingångna order vid de största svenska försvarsindustrierna. orderingång var sålunda: export milj. kr. 1 228 1 558 1 883 minst 9 000 orderingång i % 55 78 47 minst 90 Samma förhållande gäller för den andra stora vapenexportören förenade fabriksverken (FFV). Dess exportandel var 1984 och 1985 53 resp. av den totala försäljningen, medan orderingångens andel av exporten var betydligt större under dessa år, nämligen 60 resp. . Vi tycker att det är angeläget att vapenexporten snarare minskar än ökar. Om inte regeringen medvetet ingriper, kommer vapenexporten att bli ett olyckligt inslag i den svenska utrikespolitiken. eller krigsmaterielinspektionen bör införa klara riktlinjer och kontroll av exportföretagens beläggning och produktutveckling. Export av ett visst vapensystem bör t. ex. endast medges när det finns ett direkt svenskt försvarspolitiskt motiv till denna export. Det kan vidare ifrågasättas om vissa mottagarstater, t. ex. , och , uppfyller riktlinjer och är lämpliga mottagare av svenska vapen. säkerhetspolitik grundas bl. a. på att vi vill undvika att bli beroende av andra länder så att detta kan utnyttjas för påtryckningar eller så att landet i en krissituation står utan viktig materiel. I proposition 1981/82:196 framhålls att Även om av tekniska och ekonomiska skäl i betydande utsträckning tvingas importera försvarsmateriel får det internationella beroendet inte i något sammanhang bli så stort att de säkerhetspolitiska målen kan ifrågasättas. Denna syn har varit vägledande för vår säkerhets- och försvarspolitik. Det är enligt vår mening angeläget att betona denna grundsyn och se till att den får genomslagskraft även i praktiken. Inte minst från sårbarhetssynpunkt är det viktigt att minska vårt beroende av import av komponenter för svensk försvarsindustri. I diskussionen om vapenexport tas ofta frågan om vidareexport upp. utreds detta problem, eftersom vapen av svenskt ursprung förekommer i länder till vilka vi inte skulle ge utförseltillstånd. Det kan gälla vapen som tillverkats i och exporteras via ett tillåtet land till ett otillåtet. Det skulle också kunna ske genom att ett land som fått rätt till tillverkning av svenska vapen exporterar licenstillverkad materiel. Licenstillverkning har ökat , och den trenden ser ut att hålla i sig. inbegriper avtalen i dessa fall förbud mot vidareexport till länder som den inte godkänner för export. Det är högst angeläget att Mot. regeringen förvissar sig om att brott mot avtalen inte förekommer. otillåten vidareexport bör regeringen avbryta export till det land som vidareexporterat, alternativt dra in licensen. Det är svårt att med nuvarande offentliga statistik få en klar uppfattning om vapenexportens omfattning och struktur. Det är viktigt att utomstående har möjlighet att följa och kritiskt granska vapenexporten. Så länge vi har vapenexport med restriktioner kommer efterlevnaden att diskuteras. Det är angeläget att denna debatt kan föras utifrån ett sakligt underlag. Därför bör ansträngningar göras för att förbättra statistiken på detta område. Öppenhet skapar trygghet. driver krav på öppenhet när det gäller den internationella vapenhandeln; därför bör vi föregå med gott exempel och häva hemligstämpeln beträffande typ av vapen och antal som exporteras till resp. land. Endast i undantagsfall bör sådana uppgifter vara sekretessbelagda. Vi har här tagit upp frågeställningar om vapenexport som vi anser att bör få en noggrannare analys av, så att den kan fatta beslut om kompletteringar till vapenexportlagen. Vi föreslår därför att regeringen gör en utredning om vapenexporten med följande utgångspunkter: vapenexporten bör relateras till behov av krigsmateriel, bör eftersträva oberoende av andra stater för import av krigsmateriel och komponenter till försvarsindustrin, export av vapen skall inte tillåtas till länder som vidareexporterat svenska vapen till vilka vi inte skulle ge utförseltillstånd, licens för tillverkning av svenska vapen skall dras tillbaka i det fall vapen vidareexporteras till länder till vilka vi inte skulle ge utförseltillstånd, den offentliga statistiken om vapenexport skall även omfatta typ av vapen och antal fördelat på resp. mottagarland. För att skapa insyn och samråd i regeringens beslut om vapenexportärenden inrättades en rådgivande nämnd. granskade 1986 nämndens verksamhet. drog med anledning av granskningen följande slutsatser: Nämndens konstitutionella status är oklar. Den tillskrivs viktiga uppgifter men det parlamentariska samrådet sker inte som i utrikesnämnden direkt mellan ledamöter från regeringen och oppositionen. Det förs inga protokoll och det kan således inte säkerställas hur nämndens råd tillförs regeringens beredning. Nämnden arbetar under sekretess och kan således inte bidra till någon väsentligt ökad insyn i vapenexportfrågorna. Vi föreslår därför att nämnden upphör och att regeringen i stället såsom tidigare inhämtar utrikesnämndens råd i fråga om länderval och större ärenden av principiell innebörd. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär en utredning om vapenexporten i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att avskaffa den rådgivande . () () 1** 1986/87. Nr U405^(10