mot · GA02u229 · 1987-01-27 00:00:00 — Miljövårdsanslaget skall ses som det första steget till en långsiktig utvecklingsplan för att återställa och vidareutveckla grundförutsättningarna för markens produktionsförmåga. I många av de fattigaste länderna är den allvarligt hotad genom bl. a. överbetning, skogsskövling och överutnyttjande av grund vattentillgångarna. I flera länder är en inriktning för att reparera dessa skador en förutsättning för att övrig utvecklingshjälp skall nå framgång. Anslaget bör användas enligt dessa riktlinjer. Av stor vikt är också att de internationella biståndsorganen tar upp miljöfrågorna som en viktig del av sin utvecklingspolitik. bör verka härför. Vägen till utveckling i är satsningar på en tillväxtbefrämjande politik. Erfarenheten visar att en hög tillväxt leder till en höjd levnadsstandard för hela befolkningen. För att få en hög tillväxt måste regeringarna satsa på att stimulera de enskilda människornas initiativkraft genom decentralisering och enskilt ägande. Stagnation och tillbakagång råder i de länder som kvarstannat i feodala strukturer eller som enligt socialistisk modell kollektiviserat jordbruket, infört en omfattande centralplanering och avskaffat prismekanismens roll i ekonomin. Den tragiska utvecklingen i beror till inte ringa del på den afrikanska socialismen. Den statsledda utvecklingen har i många länder resulterat i korruption, centralisering och ekonomisk tillbakagång. Marknadsekonomin är den motor som driver fram tillväxten och utveck- Mot. lingen för hela befolkningen. Särskilt viktigt är att satsa på en marknadsledd U229 Många har bedrivit en ekonomisk politik som direkt missgynnat jordbruket. Jordbruket är ryggraden i ekonomin för de flesta av dessa länder både vad gäller befolkningens grundläggande livsvillkor och för att generera exportindustri. Den självägande småbrukaren skall vara ryggraden i jordbruk. Landsbygden bör under de närmaste decennierna gynnas för att motverka den stora inflyttningen och fattigdomen i de stora städerna. Marknaden är ett viktigt redskap när det gäller att förändra socialt beteende. Den bryter igenom kaster och klassgränser. Det är marknadsekonomin som ger dynamik i samhället och som åstadkommer social förändring. I den fria ekonomin betyder duglighet och förmåga mer än privilegier och förbindelser. Ett omfattande statligt ägande och styrande leder förr eller senare till korruption och ineffektivitet. Statsmakten skall i stället inriktas på att bygga upp rättsstaten och fördela tillväxtens resultat. Staten skall vara den enskilda människans skydd mot övergrepp, vare sig det utövas av den rike jordägaren eller kommissarien i det härskande partiet. u-landsbistånd måste stödja en utveckling som långsiktigt och varaktigt förbättrar situationen för de fattiga människorna i . Rätt använt är biståndet ett stöd för egna utvecklingsansträngningar. Förs det en felaktig ekonomisk politik i mottagarlandet så tenderar ett bistånd som går till u-landets regering att förstärka skevheterna i utvecklingen. Tillväxtmålet bör ges ökad tyngd i det svenska biståndet. Biståndet skall därför i större utsträckning gå till den enskilda sektorn och framför allt till de många människorna på landsbygden. I dialogen med bör redovisa erfarenheten av att kollektivisering av lantbruket och satsning på en statsledd utveckling visat sig vara en mindre framgångsrik väg. Ett återinförande av marknadshushållning är en av de viktigaste fattigdomsbekämpande åtgärderna i den tredje världen. har i huvudsak valt att bygga upp biståndsorganisationen och biståndssamarbetet utan att engagera näringslivet. Detta trots att de svenska exportföretagen visat otaliga exempel på framgångsrikt internationellt samarbete inom handel och industri. Moderata samlingspartiet har framhållit fördelarna med att engagera näringslivet i biståndsarbetet. Kommersiellt samarbete är långsiktigt och ger ömsesidigt utbyte. Därigenom har samarbetet goda förutsättningar att bli en effektiv motor i en självgenererande utveckling i . Svenskt näringsliv har både erfarenhet och kompetens vilka, med hänsyn till de kommersiella villkoren, effektivt kan bidra till vårt utvecklingssamarbete med . Näringslivet bör därför i större utsträckning utnyttjas i det svenska biståndsarbetet. Planläggning och utförande av Mot. 1986/87 biståndsprojekt bör kunna utföras av företag med härför lämplig kompetens. SIDA har begränsade resurser. För att kunna administrera och mäta effekterna av biståndet är det därför nödvändigt att koncentrera samarbetet med näringslivet till ett antal sektorer. Ett sådant sektoriserat bistånd bör inriktas på områden där svenskt näringsliv har en internationellt sett god kompetens och ett konkurrenskraftigt utbud att erbjuda mottagarländerna. Exempel på sådana områden är energiförsörjning och vattenkraft, livsmedelsindustri, malmprojektering och malmutvinning, jord- och skogsbruk, skogsindustri, telekommunikationer och transporter. För att stimulera samverkan mellan näringslivet, SIDA och länderna i tredje världen bör, vid sidan av de ordinarie projekten, ett antal referensprojekt inledas. Dessa skall för de olika parterna tjäna som exempel på samarbete inom detta område. I förmedlingen och utbytet av kunskaper och erfarenheter bör med sin höga utbildningsnivå kunna göra betydelsefulla insatser, om verksamheten decentraliseras. Kontakter behöver knytas över gränserna inte bara på myndighetsnivå och inom näringsliv utan också mellan människor och organisationer. SIDA bör i större utsträckning än stödja sådan kontaktförmedlande verksamhet mellan universitet och skolor, föreningar, organisationer och institutioner med motsvarande instanser i . besitter stor kunskap och kompetens i export- och importfrågor m. m., vilken bör kunna utnyttjas. Det råder enighet om att det idealiska vore om samtliga i-länder tillämpade obundet bistånd. Det skulle ge större möjlighet att själva välja de varor och tjänster som passar dem. Ett obundet bistånd skulle också stå i bättre överensstämmelse med frihandelsprinciperna och därmed, på lång sikt, vara till störst nytta, inte bara för mottagarländerna utan också för givarländerna. Flertalet industriländer har emellertid valt lösningen att binda biståndet till upphandling i givarlandet. tillämpar 100-procentig bindning av sina blygsamma biståndsinsatser. bör fortsätta att i internationella sammanhang verka för en allmän avbindning av biståndet från industriländerna. tvingas vi konstatera att inte har lyckats uppnå detta genom att föregå med gott exempel. Vi tvingas också konstatera att återflödet av biståndsmedel till är lägre än till andra givarländer. Särskilt lågt är återflödet i det multilaterala biståndet. Åtgärder bör vidtas för att återflödet skall öka även i det multilaterala biståndet. Bistånd i form av importstöd innebär att ställer biståndsmedel i konvertibel valuta till mottagarlandets förfogande för att finansiera import. Importstödet svarar för av det landprogrammerade biståndet. Till dess att de stora industriländerna slutat att binda sitt bistånd till köp i givarlandet kan det inte vara rimligt att lämnar ett obundet importstöd, vilket ofta används till inköp i våra viktigaste konkurrentländer. Importstödet bör bindas till upphandling av varor och tjänster i . Principen bör vara att det bundna importstödet bara får utnyttjas då svenska U229 varor är internationellt konkurrenskraftiga. Härmed uppnås en parallellitet med u-krediterna som normalt avser projekt som upphandlas i internationell konkurrens. täcker en betydande del av kostnaderna inom ett mottagarland för genomförandet av utvecklingsprojekt. Vår uppfattning är att de lokala kostnaderna för biståndsprojekt därför normalt bör täckas av landet självt. Att täcker de lokala kostnaderna för ett projekt innebär i realiteten att landet erhåller utlandsvaluta på samma sätt som genom det obundna importstödet. Denna utlandsvaluta utnyttjas sedan för upphandling från andra industriländer, dvs. Vi har inte heller någon som helst kontroll över vilken typ av upphandling dessa medel används till. Att medlen i sin helhet inte går till utvecklingsmål är tyvärr också sannolikt. insatser bör i huvudsak begränsas till att täcka kostnaderna för de resurser som inte finns inom mottagarlandet. SIDA bör fortsättningsvis vara mer restriktivt vad gäller att täcka de lokala kostnaderna för projekten, särskilt i länder med en övervärderad valuta. SIDA bör också ges i uppdrag att genomföra en utredning om hur utnyttjandet av valutadelen av bidragen till lokala kostnader kan kontrolleras och åtminstone delvis utnyttjas för upphandling i (t. ex. i samarbete med ). Mångå misslyckade biståndsprojekt bottnar i att hänsyn inte tagits till vem som traditionellt svarar för olika sysslor i bysamhället. I biståndsarbetet måste också större hänsyn tas till de praktiska svårigheter som är förknippade med möjligheterna att nå u-landskvinnor. Det är av såväl demokratiska som humanitära skäl och med hänsyn till att befintliga biståndsmedel måste utnyttjas bättre som den svenska u-hjälpen i större utsträckning bör komma kvinnorna till del. Erfarenheten visar att när kvinnor får utbildning och hälso- och sjukvård får även barnen det bättre. Hjälp riktad till kvinnorna når därmed en majoritet av befolkning. Den av oss förordade omläggningen av biståndspolitiken till satsningar på landsbygdsutveckling och ett projektinriktat bistånd kommer särskilt att gynna kvinnorna i . En ökad betoning av demokratimålet i biståndet kommer också att medföra att kvinnornas situation får ökad uppmärksamhet. för internationellt bistånd (KIB) har tillkommit för att ge synpunkter på SIDA:s biståndsprojekt utifrån kvinnors behov i tredje världen. De politiska kvinnoförbunden är bl. a. representerade i rådet som därmed utgör en viktig kontaktlänk mellan SIDA och organisationer av skilda slag. Att en ökande del av biståndet slussas till genom olika organisationers försorg är centralt för att biståndsmedlen skall utnyttjas mer effektivt. främsta uppgift bör vara att se till att tidigare misstag i vad Mot. gäller kvinnans roll i samhället inte upprepas samt att kvinnor inte U229 missgynnas när bistånd ges. bör verka för att det positiva resultatet av i följs upp och vidareutvecklas. Det är viktigt för att verka för en förbättrad rättsställning för kvinnorna, innebärande bl. a. att kvinnor skall få äga mark. Utvecklingen i bl. a. visar att en sådan åtgärd har en gynnsam utvecklingseffekt. Sjukdomen aids utgör ett mycket allvarligt hot mot befolkningen i flertalet länder i den tredje världen. SIDA bör beakta detta i sitt arbete och aktivt bidra till att spridningen av sjukdomen begränsas. De enskilda organisationerna utför med knappa resurser ett ofta utomordentligt utvecklingsarbete. Skälen till detta är bl. a. att de kan arbeta mer informellt än en statlig myndighet som SIDA. Genom att verka vid sidan av etablerade maktstrukturer har de ofta större förmåga att nå de verkligt utsatta grupperna i de fattiga länderna. Det är angeläget att enskilda organisationer fortsätter att intensifiera sin verksamhet på biståndsområdet. Erfarenheterna torde visa att enskilda organisationers insatser exempelvis genom kyrkans mission, Röda korset och Rädda barnen ofta har hög effektivitet. De enskilda organisationernas arbete sker ofta i nära samarbete med motsvarande organisation i mottagarlandet. Härigenom befrämjas effektivitet och pluralism. Anslaget till de enskilda organisationerna bör öka. Vi föreslår ett anslag på 480 milj. kr. Katastrofbistånd fyller en viktig funktion för att hjälpa de fattiga och nödlidande människorna i tredje världen. Erfarenheterna av att slussa en betydande del av katastrofbiståndet via de enskilda organisationerna är goda. Mera tveksamt är att anslaget används för att ge tilläggsanslag till programländerna. I den mån katastrofer av olika slag inträffar i programländerna finns det ofta medel inom landramen som kan omdisponeras för katastrofhjälp. medför plötsliga naturkatastrofer att det reguljära biståndsarbetet i allmänhet måste uppskjutas, vilket gör en omdisponering av medel till katastrofbistånd naturlig. Katastrofhjälpsanslaget bör användas när oförutsedda nödsituationer inträffar. Det bör finnas tillgängligt för att kunna undsätta världens många flyktingar. Anslaget bör därför enligt vår mening endast undantagsvis få bindas upp vid mer långvariga insatser. De problem av bl. a. miljömässig karaktär som ligger bakom livsmedelskrisen i flera bör motverkas genom särskilda projekt. Dessa bör finansieras med medel ur det av oss föreslagna anslaget för miljö, markvård och energi eller inom landramarna. Anslaget till katastrofer m.m. bör öka. Vi föreslår ett anslag på 595 milj. kr. Ett ämnes- och projektinriktat bistånd Systemet med huvudmottagarländer har visat sig innehålla stora brister. Låsningen av insatserna till ett enda land har inneburit att både givare och mottagare har fått svårigheter att anpassa sig till nya omständigheter. En omprövning av biståndet från givarlandets sida i syfte att bättre utnyttja tillgängliga resurser blir mycket svår att genomföra. Biståndet till visar att vi genom bl. a. systemet med landprogrammering tvingas fortsätta biståndssamarbetet även efter att mottagarländerna visat uppenbar oförmåga att sköta landets ekonomi. Trots invasion och ockupation av har biståndet bl. a. på grund av landprogrammeringen fortsatt. tenderar mottagarlandet genom stora landprogram att bli biståndsberoende. I stället för att försöka utveckla sin egen ekonomi går en alltför stor del av ländernas ansträngningar åt till att fördela mottaget bistånd. De uppenbara nackdelar som det nuvarande systemet med landprogrammering visar motiverar att övergår till ett mera ämnes- eller projektinriktat stöd. Även med denna princip blir det självfallet ett urval av länder som efter träffade överenskommelser blir mottagande part. Men viktigare än att stödja ett visst land blir att stödja vissa projekt. Dessa blir ofta långsiktiga, men givarlandet ges ändå möjligheter till en mer flexibel planering och därmed ett bättre resursutnyttjande. Projektinsatserna kan dessutom anpassas till områden där har ett speciellt kunnande. Formerna för och omfattningen av landramsbaserat bilateralt bistånd bör omprövas. Vid diskussionen om fortsatt bilateralt bistånd bör avtal om insatser föregå det årliga fastställandet av landramen. Denna skulle då bli summan av vad som behövs för att uppfylla avtalet. Denna lösning skall ersätta dagens system där landramen är ett allmänt löfte om bistånd, som efter hand följs upp med avtal. Genom den föreslagna förändringen kommer också landramens storlek att bli en del av förhandlingsunderlaget. Landramen kommer att svara mot gjorda åtaganden och variera med dessa. Härigenom kommer det normalt ej heller att uppstå stora reservationer i det bilaterala biståndet. En större flexibilitet i samarbetet med underlättar för att avsluta samarbetet med något land och inleda samarbete med nya . Erfarenheterna av biståndet kan härigenom på ett bättre sätt styra såväl form, innehåll som storlek i biståndssamarbetet. I takt med att de totala biståndsanslagen ökar bör det vara naturligt för att i de former som anges i denna motion inleda samarbete med fler . Aktuella länder för samarbete är t. ex. , och . I har en utveckling i demokratisk riktning kunnat skönjas. är flyktingsituationen mycket betungande. bör också aktualiseras för ytterligare svenskt bistånd. Både och har mycket allvarliga problem med t. ex. ökenutbredning. De är dessutom svårt sargade av krig och inrikes stridigheter och i akut behov av bistånd. 1986/87 bör också få visst bistånd. Även i bör insatser kunna göras i flera länder än . En betydande del av det svenska biståndet går till länderna i södra . Bakom denna fördelning av biståndet ligger en medveten strävan från svensk sida att stödja de s. k. frontstaternas utveckling, minska deras ekonomiska beroende av och bidra till en fredlig utveckling i södra , avskaffande av apartheidsystemet i och tillskapande av demokratiska länder. Situationen i södra har fortsatt att försämras. aggression gentemot sina grannländer, liksom övriga stridigheter i , och illustrerar på ett klart sätt att frihet är förutsättning för fred. Vi anser det angeläget att utöver bl. a. det rent humanitära biståndet ägnar större utrymme åt att stödja en demokratisk utveckling i hela regionen. En demokratisk utveckling i de s. k. frontstaterna med respekt för mänskliga fri- och rättigheter kan påskynda en positiv utveckling även i . Till årets föreslår vi ett särskilt anslag, Stöd till en demokratisk utveckling, som skall kunna användas i alla samarbetsländer, även i södra . Medel ur detta anslag skall t. ex. ges medborgarrättsorganisationer, kooperativa och fackliga organisationer liksom t. ex. kyrkors verksamhet. Stöd bör också ges till politiska fångar, t. ex. i form av rättshjälp. Andra former av bistånd är stöd till en allsidig, från statsmakterna fristående, nyhetsförmedling. För att bidra till politisk pluralism bör bidrag ges till flera politiska organisationer. Även det stöd som utgår till grupper, organisationer och enskilda vilka i är verksamma för en fredlig omdaning av det sydafrikanska samhället bör öka. Den rent humanitära hjälpen till nödlidande människor bl. a. inne i bör också öka. Vi föreslår därför ett ökat anslag till Humanitärt bistånd till södra med 20 milj. kr. Apartheidsystemet i är dömt att avskaffas. Det är angeläget att detta kan ske på fredlig väg och att det framtida präglas av demokratins ideal, pluralism och respekt för mänskliga fri- och rättigheter. En utveckling fram emot nationell försoning och respekt för mänskliga frioch rättigheter i de s. k. frontstaterna kan bidra till en sådan utveckling. De steg i diktatorisk riktning som bl. a. kunnat konstateras i är mot denna bakgrund tragiska. Utvecklingsbiståndet till bl. a. och möter stora problem. Därför har vi valt att ge ökat stöd till det regionala samarbetet inom regionen inom ramen för SADCC. SADCC-samarbetet är av stor betydelse för att stärka hela regionens ekonomiska oberoende gentemot . Det befordrar det regionala samarbetet och ger bättre förutsättningar för Mot. insatser över landgränserna för t. ex. infrastrukturen. Detta uppnås genom U229 en höjning av anslaget till Regionala insatser. I har utifrån krav en omläggning av den ekonomiska politiken skett. Denna har bl. a. skapat gynnsamma förutsättningar för det egna jordbrukets utveckling. Med hänsyn till denna positiva utveckling avstår vi, trots de svårigheter som den djupt odemokratiska samhällsstrukturen innebär för ett effektivt bistånd, från nedskärningar i landram. Avveckling av biståndet till är en av de största mottagarna av svenskt bistånd. är den största västliga bidragsgivaren till . Moderata samlingspartiet har krävt en omgående avveckling av vårt bistånd till . Vår grund för detta ställningstagande är att allvarligt brutit mot de krav som utgör grunden för svenskt biståndssamarbete. Genom anfallskrig mot och den fortsatta militära ockupationen av detta land har brutit mot ett fundament i svensk biståndspolitik, att bistånd ej skall lämnas till länder som för anfallskrig, som ockuperar andra stater och som härigenom flagrant bryter mot . har dessutom deklarerat att man avser att fortsätta sin ockupation av under åtminstone . Utvecklingen i har ej heller visat någon ljusning när det gäller respekten för demokratiska värderingar. är en kommunistisk enpartistat av traditionell typ med de sedvanliga inslag som dessa länder uppvisar: omfattande brott mot de mänskliga fri- och rättigheterna, förföljelser av oliktänkande, tusentals politiska fångar, tvångsarbete osv. Det var sannolikt detta förhållande som föranledde statsminister att beteckna som en tyranni. Även utifrån dessa faktorer finns det skäl att överväga fortsatt bistånd till . klarlades det att tvångsrekrytering av vietnamesisk arbetskraft och regelrätt tvångsarbete förekommer vid det svenska biståndsprojektet i Vinh Phu. Det faktum att grova missförhållanden för skogsarbetarna ej undanröjts accentuerar nödvändigheten av att det svenska landprogrammerade biståndet till upphör. bör därför ej sätta upp någon ny landram för /88. Den ingående reservationen 1987/88 bör användas för att avveckla de svenska biståndsåtagandena i . Regeringen bör ta fram en vitbok om de svenska biståndsprojekten i . I denna skall redovisas bakgrundsmaterial för beslut, beslutsprocesser, genomförande och utvärdering av insatsernas utvecklingseffekt i förhållande till de biståndspolitiska målen. Det är beklagligt att övriga demokratiska partier ej förmått hävda biståndsmålen och därmed anslutit sig till kravet på en snabb avveckling av biståndet till . ger ett internationellt sett stort bistånd till FN:s olika specialorgan. Detta är en konsekvens av såväl vårt lands starka uppslutning bakom FN:s målsättningar som vår strävan att värna om dessa organs verksamhet, när flera betydande bidragsgivare minskat sitt stöd. Vårt stöd till tar i anspråk nära en tredjedel av totala bistånd. Flera av FN-organen spelar en stor roll i utvecklingsarbetet på resp. områden. bedriver t. ex. ett mycket uppskattat arbete till hjälp för barn och föräldrar. är en central biståndsgivare till många länder. betydelse har ökat i takt med att den skuldkris som många av länderna i tredje världen hamnat i blivit akut. De regionala utvecklingsbankerna fyller viktiga uppgifter vid främjandet av handel och ett utbyggt näringsliv i berörda länder. och utträde ur , liksom kraftigt reducerade bidrag till FN, aktualiserar krav på ökad effektivitet hos FN-organen samt vikten av att medlemsländerna i dessa kan enas kring verksamheten. bör aktivt engagera sig i detta arbete. Den tveksamhet till denna nya biståndsform som vi redovisat i våra motioner till 1985 och riksmöten visade sig berättigad. Regeringen borde ha gjort en betydligt djupare utredning om detta stöd innan det togs upp till beslut. gav också nya riktlinjer för betalningsbalansstödet . är det uppenbart att vissa mycket fattiga och skuldtyngda länder, som t. ex. och , inte kan klara upp sin situation om inte åtgärder vidtas för att lätta deras skuldbörda. För att sådana åtgärder skall bli effektiva krävs ett internationellt samarbete. Dessutom är det viktigt att åtgärderna sker på ett sådant sätt att de inte får negativa återverkningar på biståndet eller på det internationella kreditsystemet. Då endast 50 milj. kr. är ianspråktagna av innevarande budgetårs anslag på 400 milj. kr. anser vi inte att nya medel bör anslås för detta ändamål. Resultatet av de erforderliga internationella diskussionerna bör avvaktas. Uppkommer behov av tillskott från som ett resultat av internationella överenskommelser bör medel tas från reservationerna. Vi delar de positiva omdömen som ges i propositionen om den verksamhet som bedrivs via u-krediter, BITS och . Dessa verksamheter utgör värdefulla komplement till SIDA:s biståndssamarbete. Genom verksamheten har kontakterna med ett stort antal kunnat utökas. Verksamheten visar dessutom att det går att förena de biståndsmässiga kraven på att stödja utvecklingsansträngningar med önskemål om högt återflöde. Regeringen har föreslagit ett anslag till u-krediter som med 140 milj. kr. överstiger vad myndigheten begärt. Vi föreslår ett anslag på 550 milj. kr. Vi har tidigare i denna motion framhållit vikten av ökad effektivitet i biståndet och att klara mål sätts upp för varje projekt för att de skall kunna följas upp och utvärderas. Den utvärdering av biståndet som sker är enligt moderat uppfattning otillräcklig. Utvärderingen och kontrollen måste förbättras. SIDA bör sträva efter att vid sidan av sitt eget löpande utvärderingsarbete också få svenska biståndsinsatser bedömda av experter och organ som är fristående från de svenska biståndsmyndigheterna. Inrättandet av en särskild befattning inom UD som biståndsinspektör var enligt vår uppfattning ett utomordentligt initiativ.