mot · GA02A734 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: A734 m. fl. (m) Lagarna på arbetsmarknaden 1 Nya möjligheter 2 2 Arbetsmarknad i obalans 2 3 Lagarna på arbetsmarknaden 3 4 Organisationernas roll 4 5 Den socialdemokratiska politiken 6 6 Arbetsmarknadslagstiftning för framsteg 8 6.1.1 Negativ föreningsrätt 11 6.1.2 Arbetstagarnas representation 12 6.1.3 Fackliga stridsåtgärder 12 6.1.4 Facklig vetorätt vid entreprenadavtal 14 6.1.6 Medbestämmande i offentlig förvaltning 16 6.2 Lagen om anställningsskydd 18 6.2.3 Turordningsreglerna i lagen om anställingsskydd (LAS) 22 6.2.4 Begreppet saklig grund 23 6.2.5 Tidsbegränsade anställningar 23 6.2.5.1 Anställningar vid arbetstoppar 23 har lyckats tillgodogöra sig resultatet av råvaruutvinning och nya tekniska framsteg. Det har skett tack vare enskilda människors framsynthet, uppfinningsrikedom och initiativkraft. Det är sådana egenskaper som lagt grunden till det svenska välståndet. Därtill har vi haft avsevärd draghjälp genom att vi stod utanför världskrigen och med en intakt produktionsapparat snabbt kunde tillgodogöra oss högkonjunkturerna som följde efter . Den industriella utvecklingen har fullt ut kunnat tas till vara. Vi har börjat en ny epok och befinner oss i det postindustriella samhället på väg mot tjänste- och informationssamhället. Strukturomvandlingen av det svenska näringslivet, vilken påskyndades av oljekriserna , har kommit mycket långt. ligger i det avseendet före de flesta av sina konkurrenter och är därmed väl rustat att ta vara på den omvandling som sker genom ianspråktagandet av ny teknik och nya organisations-, administrations- och arbetsformer. En framsynt och för nya förhållanden anpassad politik krävs för att skapa det klimat som behövs för att enskilda människor också nu skall kunna utveckla uppfinningsrikedom och initiativkraft, så att också skall kunna räkna sig till de länder som har det högsta välståndet. En sådan politik krävs för att skapa en arbetsmarknad i balans. 2 Arbetsmarknad i obalans Arbetsmarknaden befinner sig i allvarlig obalans. har antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökat. Vi går ur varje högkonjunktur med ett större antal personer i olika åtgärder än vad som var fallet högkonjunkturen . Genom statliga anslag i mångmiljardklassen till en varierande flora av arbetsmarknadspolitiska åtgärder befinner sig alltför många utanför den reguljära arbetsmarknaden under längre eller kortare perioder. Det har blivit alltmer uppenbart att antalet personer i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder är så stort att de riktiga arbetena trängs undan. kan vi på i stort sett hela arbetsmarknaden notera omfattande brister på kompetent personal. Det gäller civilingenjörer och piloter, datafolk och yrkesarbetare, domstolsjurister och skatteexperter för att nämna några grupper. Dessa brister medverkar i hög grad till den regionala obalans som också blir alltmer påtaglig. Bristen på kompetent personal kan komma att visa sig vara det allvarligaste hindret för ekonomisk tillväxt och ökande sysselsättning. Den arbetsmarknadspolitik som utformades av socialdemokratin förmår inte att lösa problemen. Den är dåligt anpassad till en ny tids krav. Det gäller också lagarna på arbetsmarknaden. 3 Lagarna på arbetsmarknaden De arbetsrättsliga lagarna tillkom huvudsakligen i böljan av . De erfarenheter och ambitioner som präglar dem härleds ur de förhållanden som rådde under de två decennierna närmast efter den starka industriexpansionen och en, som det tycktes, oföränderlig ekonomisk tillväxt och i tillväxtregionerna överhettad arbetsmarknad. Arbetslöshet var ännu inte något reellt problem. Inte heller var effekterna av den tekniska utvecklingen uppenbara för alla. Få var medvetna om den omvälvning som bl. a. skulle leda till omfattande arbetslöshet. Dessa förhållanden har framtvingat en utveckling som innebär stora förändringar av arbetslivet. Det pågår ett intensivt arbete med att finna nya produktions-, administrations- och organisationsformer. Utvecklingsarbetet sker i nära samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare och deras fackliga representanter på arbetsplatserna. Man talar alltmer om ett osynligt kontrakt, dvs. att arbetsledning och arbetstagare känner stark solidaritet med arbetsplatsen och arbetskamraterna och samfällt arbetar för det gemensamma bästa; alla är medvetna om att det är det egna företagets, den egna organisationens konkurrensförmåga som avgör dess möjligheter att erbjuda trygga och meningsfulla arbeten. Denna anda har fått ett allt starkare genomslag i näringslivet och har också börjat nå offentlig verksamhet. Ny företagsledningsteknik innebär också att arbetsorganisationen genomgår stora förändringar. Den hierarkiska beslutsstrukturen ersätts alltmer av ett decentraliserat beslutsfattande inom företag och förvaltningar. Enskilda anställda kan på ett annat sätt än tidigare i sitt dagliga arbete få ett ökat inflytande och ansvar. Detta motsvarar de anställdas växande krav på personlig utveckling. Svenskt arbetsliv har sedan gammalt präglats av hög kompetens, en utpräglad arbetsvilja, höga kvalitetskrav och en stark lojalitet till den egna arbetsplatsen och det egna arbetet. Dessa egenskaper främjades förr av en lönepolitik och skattepolitik som innebar att det lönade sig att arbeta. Ändrade attityder i samhället avspeglade sig i relationerna mellan arbetstagare och arbetsledning. växte former fram för kontakter med de fackliga organisationerna. Relationerna mellan arbetsgivare och arbetstagare förbättrades successivt. Lagstiftningen medförde emellertid en ökad formalisering av kontakterna och enskilda anställdas möjligheter att själva påverka sin arbetssituation har minskat. Många av de kvaliteter som tidigare präglade arbetslivet har gått förlorade. Detta är en utmaning som bör sporra oss att undanröja de hinder på arbetsmarknaden som leder till byråkrati, trög beslutsgång och inlåsningseffekter. Därför finns det anledning att se över lagarna som reglerar arbetsmarknaden. Att detta är nödvändigt framgår bl. a. av den skrivelse som sju näringslivsorganisationer representerande hela det svenska näringslivet avgav till regeringen . De framhåller starkt behovet av förändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen, främst med anledning av de förhållanden 3 som råder i de mindre företagen. Arbetsmarknadslagstiftningen har huvudsakligen inriktats på att dels Mot. öka de anställdas inflytande, dels öka tryggheten i anställningen. Dessa A734 syften är vällovliga och allmänt accepterade. I viss utsträckning har dessa syften också uppnåtts. Lagstiftningens främsta förtjänst ligger emellertid inte så mycket i regelsystemets utformning som dess pedagogiska förmåga att väcka till insikt medvetandet om arbetstagarnas berättigade krav på medinflytande, personlig utveckling och anställningstrygghet, hos de arbetsgivare där detta medvetande inte redan fanns. torde nödvändigheten av att tillgodose dessa krav vara allmänt accepterade liksom nödvändigheten av goda relationer mellan arbetsgivare och arbetstagare, som en förutsättning för en framgångsrik verksamhet. Mindre uppmärksammade och debatterade är de nackdelar lagstiftningen medfört: Genom en ökad formalisering av kontakterna mellan arbetsgivare och arbetstagare har de enskilda anställdas möjligheter att själva påverka sin arbetssituation minskat. Lagarna sätter likhetstecken mellan arbetstagare och fackliga organisationer vilket medfört att organisationerna i stor utsträckning gynnats på arbetstagarnas bekostnad. Lagstiftningen har i många fall lett till ineffektivitet och byråkrati. Regelsystemet är mycket omfattande och detaljerat och förutsätter tillgång till juridisk kompetens. Lagstiftningen stärker de centrala fackliga organen på de lokalas bekostnad. Lagstiftningen är inte anpassad till förhållandena i mindre företag. Lagarna och deras tillämpning leder för enskilda, arbetsgivare och arbetstagare i vissa fall till konsekvenser som är direkt rättsstridiga. Oklarhet om gränsdragningen mellan medbestämmandet och den politiska demokratin har uppstått. Arbetsmarknaden har delats upp på dels de etablerade som har trygghet och alla de rättigheter som lagarna gett, dels de som står utanför och som på grund av lagstiftningens inlåsningseffekter har fått allt svårare att få en fast fot på arbetsmarknaden. Lagstiftningen har också haft andra mindre uttalade syften än de tidigare nämnda, nämligen att stärka de fackliga organisationernas politiska och ekonomiska inflytande. Den totala brist på förståelse för näringslivets synpunkter som regeringen visat och de förändringar av lagstiftningen som genomförts eller aviserats, väcker misstanken att detta var det huvudsakliga syftet. Fria, starka och ansvarsmedvetna fackliga organisationer är ett naturligt inslag i en fri marknadsekonomi. Organisationerna kan medverka till att skapa balans mellan de olika intressen som uppträder på marknaden. Intresseorganisationer av olika slag kan också företräda sina medlemmar gentemot offentliga organ. Genom att kritiskt följa och granska de politiska beslutsfattarna medverkar de till en stark och väl fungerande Då krävs det emellertid att organisationerna står fria från den Mot. politiska beslutsapparaten och de politiska partierna. skall kunna föra sina medlemmars talan oberoende av skiftande politiska majoriteter. I har de fackliga organisationerna av tradition haft betydligt längre gående ambitioner. Det långvariga socialdemokratiska regeringsinnehavet har medfört att de fackliga organisationerna givits en roll som sträcker sig långt utöver sedvanlig facklig verksamhet. Genom lagstiftning har vissa fackliga organisationers krav på långtgående inflytande inom näringslivet tillgodosetts. Detta har skett utan att de har behövt ta det därmed följande ansvaret. Ett extremt exempel på hur ägaroch löntagarrollen blandas kommer att uppstå om näringslivet skulle komma att domineras av företag ägda av löntagarfonderna eller andra former av fackligt politisk ekonomisk dominans. Genom att inte bara medverka i utan genom att också bli en del av den offentliga beslutsapparaten har gränserna mellan de fackliga organisationerna, byråkratin och de politiska beslutsfattarna blivit alltmer oklara. Det har uppstått ett beroendeförhållande mellan organisationerna och de politiskt ansvariga. Detta leder till ett korporativt samhälle, där det finns en risk för att demokratin sätts ur spel. Fackliga organisationers styrka måste grundas på det förtroende medlemmarna hyser för deras förmåga att tillvarata medlemmarnas intressen som anställda. Under har emellertid de fackliga organisationernas styrka i allt högre grad kommit att grundas på offentliga beslut. En facklig organisation, vars existens är säkerställd med lagstiftning, förlorar lätt medlemmarnas förtroende. Den likställs med offentlig verksamhet. Socialdemokratisk politik har medfört att de fackliga organisationerna genom ett komplicerat och svårgripbart regelsystem successivt fått sådana befogenheter att de har ett avgörande inflytande på det politiska och ekonomiska skeendet oberoende av parlamentarisk majoritet. Organisationerna har representanter i offentliga organ, i offentliga utredningar inom de flesta samhällsområden och betraktas därtill som tunga remissinstanser. Deras intressen är också väl företrädda i de beslutande politiska församlingarna. Organisationerna har blivit en del av den politiska maktapparaten. I denna utveckling utgör den arbetsrättsliga lagstiftningen ett betydelsefullt instrument. Den syftar i väsentliga delar till att stärka de fackliga organisationerna, inte den enskilde arbetstagarens ställning. De lovvärda syftena, bl. a. att öka demokratin på arbetsplatserna genom samverkan och medinflytande, och att öka anställningstryggheten, har också utnyttjats i syfte att åstadkomma en genomgripande omvandlig av relationerna mellan arbetsmarknadens parter. Den samverkan mellan likvärdiga parter som präglade den s. k. svenska modellen har ersatts med en strävan att inte bara stärka arbetstagarorganisationernas ställing utan även att ge dem en avgörande dominans. Den balans och det samspel mellan olika intressenter som är en förutsättning för en väl fungerande marknadsekonomi föreligger på avgörande punkter inte längre. Medlemskapet har i flertalet fall blivit i det närmaste obligatoriskt. detta får det för medlemmarna ofta politiska och privaträttsliga konsekven- A734 ser som går långt utöver uppgiften att företräda medlemmarnas intressen på arbetsplatsen. Exempel på fackliga åtaganden som kränker den enskilde medlemmens integritet är kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet, ekonomiskt stöd till politiska partier, obligatoriska hemförsäkringar, ställningstaganden i olika politiska frågor för vilka medlemmarna sannolikt inte har givit sina organisationer mandat och för vilka redovisning till medlemmarna inte alltid sker. Organisationerna tycks finna sig oförhindrade att i medlemmarnas namn agera inom alla samhällsområden. De fackliga organisationerna måste inse att det ovan beskrivna agerandet i längden undergräver medlemmarnas och allmänhetens förtroende för dem och därmed hotar deras förmåga att tillvarata sina medlemmars intressen på arbetsmarknaden. Det skulle vara olyckligt om utvecklingen gick därhän att skulle se sig tvungen att genom lagstiftning och rättsliga processer fastställa gränserna för de fackliga organisationernas agerande. Respekteras inte de enskildas rättigheter inom organisationerna kan statsmakterna emellertid tvingas att överväga lagstiftning. Den princip som borde vara vägledande för den arbetsrättsliga lagstiftningen är att beslut om medinflytande skall läggas så nära de enskilda arbetstagarna som möjligt. 1 avgörande avseenden syftar emellertid den nuvarande lagstiftningen till att stärka de centrala fackliga organen. Härigenom har den enskilde arbetstagarens och fackföreningsmedlemmens ställning försvagats. Det är ostridigt att facklig verksamhet är av stort värde vid bevakning av de anställdas intressen. Stora delar av den fackliga verksamheten utövas med oväld och med respekt för såväl medlemmar som motparter. Detta får emellertid inte tas till intäkt för att acceptera företeelser som är till skada för såväl enskilda som samhället i stort. Vi menar att lagstiftningen har givit de fackliga organisationerna en ställning som medför sådana konsekvenser för såväl enskilda personer, företag och offentlig verksamhet som för samhället i sin helhet att ändringar är motiverade. 5 Den socialdemokratiska politiken Sedan socialdemokraterna 1982 övertog regeringsmakten har de socialistiska ambitionerna i fråga om arbetsmarknadslagstiftningen tagit sig uttryck i uppseendeväckande lagändringar. Sålunda har i lag gjorts ingrepp i den fria stridsrätten genom att arbetsgivare förbjudits att som stridsåtgärd innehålla intjänad lön. Arbetsrätten bygger på grundsatsen att båda parter har rätt att tillgripa ekonomiska stridsåtgärder. Denna principiella ömsesidighet har stöd i den grundlagsfästa rätten att vidta fackliga stridsåtgärder. Friheten för arbetsmarknadens parter att vidta ekonomiska stridsåtgärder, när fredsplikt enligt kollektivavtal inte råder, har varit ändamålsenlig och otvivelaktigt 6 tjänat arbetsfredens intressen. Det kan inte med trovärdighet hävdas att just denna stridsåtgärd har Mot. 1986/87 tillämpats i en omfattning och på ett sätt som inte stått i rimlig proportion A734 till syftet med striden. Tvärtom hade arbetsgivarnas organisationer förbundit sig att inte innehålla intjänad lön som stridsåtgärd. Principiellt utgör emellertid denna lagändring en skiljelinje i svensk arbetsmarknadspolitik. Ett annat exempel är återinförandet av . som maximalt skadestånd vid olovliga konflikter. Beloppet är betydelselöst för upprätthållandet av den fredsplikt som är en förutsättning för kollektivavtalssystemet, och innebär i realiteten ett godkännande av vilda strejker. Till de åtgärder som syftar till att försämra arbetsgivarpartens ställning hör också slopandet av avdragsrätten för allmänna skadestånd utan att ingripa mot den uppenbart tveksamma tillämpning av rätten att utkräva skadestånd som utvecklats. Det har blivit en socialdemokratisk tradition att i de fall förhandlingarna på arbetsmarknaden inte ger det resultat de fackliga organisationerna vill, griper socialdemokratiska regeringar in med lagstiftning eller hotar med lagstiftning. Det var fallet då avtalet om nya permitteringsregler kom till stånd. Det är fallet också i fråga om visstidsanställning för byggnadsarbetare. I andra fall då avtal lett till olikheter på arbetsmarknaden har regeringen också gripit in med lagstiftning eller aviserat sina avsikter att göra så. Ett exempel på detta är semesterutredningen som fått i uppgift att undersöka på vilket sätt en utjämning av olika gruppers semestervillkor kan genomföras. Det är olyckligt att regeringen på detta sätt ingriper i parternas fria avtalsrätt genom att medelst hot försvaga den ena partens ställning eller genom lagstiftning i efterhand undanröja effekterna av avtalen. I stället bör avtalsrätten ges en mycket stark ställning. Olikheter mellan olika grupper på arbetsmarknaden på grund av träffade avtal måste tolereras. De är resultatet av olika gruppers olika prioriteringar. Inte heller är det lyckligt att regeringen under pågående förhandlingar ingriper med hot om lagstiftning. Parterna måste i vaije situation känna att de ensamma har det fulla ansvaret för resultatet av träffade avtal. Ingripande av statsmakterna bör endast ske om allmänna intressen träds för när. Exempel på åtgärder i syfte att stärka de centrala fackliga organen på de lokala parternas bekostnad är att rätten att förhandla om avsteg från turordningsreglerna vid avskedande av äldre personal överförts från den lokala till den centrala fackliga organisationen. Den enskilde medlemmens ställning gentemot sin fackliga organisation har försvagats, bl. a. genom regeringens beslut att medge rätt att teckna obligatorisk kollektiv hemförsäkring för sina medlemmar trots kritik från ansvariga myndigheter liksom att medge att kollektiv hemförsäkring i övrigt får tecknas med reservationsrätt för enskilda medlemmar. Detta kan inte accepteras. Vi anser att endast positiv anslutning skall medges. Genom förslaget om närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnder har de fackliga organisationernas kommunalanställda personal givits möjlighet att, till skillnad från andra medborgare, påverka olika nämndbeslut, som det ankommer på de politiskt valda nämndledamöterna Den särställning som berörd personal sålunda givits måste anses Mot. strida mot grunderna för den kommunala demokratin och mot den demo- A734 kratiska principen om lika inflytande för alla röstberättigade medborgare. Detta kan inte anses stå i överensstämmelse med den kommunala likställighetsprincipen och innebär ett intrång i den kommunala demokratin. Genomförandet av förslaget innebär dessutom för kommunerna en extra ekonomisk belastning och utökad byråkrati. Regeringen har aviserat att den avser föreslå ändringar i lagarna om styrelserepresentation för de anställda huvudsakligen för att dels öka antalet representanter för de anställda i vissa aktiebolags styrelser, dels öppna möjligheter för fackliga representanter andra än de i företaget anställda att utnyttja rätten till representation, dels befria de s. k. arbetstagarrepresentanterna från allt ansvar för styrelsebesluten oavsett om de deltagit i desamma eller ej. Dessa kommande förslag understryker regeringens strävan att stärka de fackliga organisationerna på de anställdas bekostnad. står förslaget att befria arbetstagarrepresentanterna från ansvar i skarp kontrast till LO:s strävan i andra sammanhang att tillskansa sig så mycket reellt inflytande över och därmed ansvar för näringslivet som möjligt. Den senaste ger klara besked om de långtgående fackliga ambitionerna i detta avseende. Regeringens förslag kommer därför, då det föreläggs , att avvisas av moderata samlingspartiet. Det finns anledning utgå ifrån att socialdemokraterna har för avsikt att gå vidare på den utstakade vägen mot ett korporativt samhälle med ständigt ökat inflytande för främst centrala fackliga organ. Detta styrks av rapporten från arbetarrörelsens nordiska samarbetskommitté den s. k. . Den förhandlade inkomstpolitik som förordas däri innebär en facklig/politisk styrning av alla slag av inkomster genom att den ekonomiska politikens, skattepolitikens och socialpolitikens innehåll regleras i avtal mellan arbetsmarknadens parter och regeringen. Den politiska demokratin så som den utövas av och kommunala församlingar skall ersättas av förhandlingar i slutna rum. En antydan om en utveckling i denna riktning ger den träffade uppgörelsen med vissa banker om en 600 milj. kr. donation till högskolorna. Det framstår som alltmer angeläget att slå fast var gränserna i en demokrati går mellan politiker, organisationer och enskilda människor. 6 Arbetsmarknadslagstiftning för framsteg Förhållandena på arbetsmarknaden förändras i mycket snabb takt. Det kommer inte att vara möjligt att lösa sysselsättningsproblemen om vi inte först lyckas åstadkomma balans i den svenska ekonomin. Den industriella basen måste breddas och industriproduktionen måste öka, den offentliga sektorns andel av den totala produktionen måste minska. Ianspråktagandet av den nya teknik som skall medverka till att göra detta möjligt sker i mycket högt tempo och ställer ytterligt stora krav på arbetsmarknadens funktion liksom på de enskilda aktörernas sätt att fungera. ringen kräver stor anpassningsförmåga hos hela samhället. utvecklingen positiva möjligheter för såväl individer som företag och of- A734 Den strukturomvandling som är nödvändig måste bygga på den kompetens, ansvarskänsla och vilja att finna goda lösningar som finns hos de enskilda arbetstagarna och arbetsgivarna. Lönebildningen och skattepolitiken måste därför utformas så att ekonomisk stabilitet och tillväxt främjas och det återigen lönar sig att arbeta. I inflytandefrågorna måste man ta sikte på att engagera de enskilda anställda i de frågor som rör dem i arbetet. Besluten måste emellertid alltid tas av dem som har att bära ansvaret. Lagarna är ensidigt utformade för att tillämpas inom stora företag, där tillgång finns till juridiskt kunnig och förhandlingserfaren personal. Detta motsvaras av samma kompetensnivå på den fackliga sidan. Inom de mindre företagen är situationen en helt annan. Där saknas ofta den kompetens som krävs för att på ett riktigt sätt hantera lagstiftningen. Genom att lagen ger de fackliga organisationerna möjligheter att på enskilda arbetsplatser låta centralt placerade, väl utbildade och specialiserade fackliga företrädare agera motpart gentemot arbetsgivare som saknar såväl utbildning som tid och förutsättningar i övrigt att uppnå samma kompetens, kommer arbetsgivaren i ett ohjälpligt underläge vid en förhandling. Genom att han alltid måste prioritera verksamheten vid företaget, tvingas han ofta in i en förhandlingssituation ur vilken han koper sig fri genom ofta groteskt överdimensionerade skadestånd. Den arbetsrättsliga lagstiftningen måste utformas med hänsyn till och känsla för de förhållanden som gäller vid mindre företag. Den enskilde företagarens ambition att utveckla sina produkter och sitt företag måste stödjas, inte motarbetas. De goda relationerna som i allmänhet råder mellan företagaren och de anställda måste ges möjlighet att utvecklas. I den tid av snabba förändringar i vilken vi lever, måste lagstiftningen utformas så att den främjar i stället för att hämma enskilda företags och anställdas kreativitet och vilja att finna positiva vägar för den egna verksamheten. Nya, okonventionella, lösningar och arbetssätt måste ges utrymme att prövas och utvecklas. Kraven på arbetet ökar. De ofta monotona och hårt styrda industriarbetena accepteras inte längre. Trots hög ungdomsarbetslöshet har många industrier påtagliga svårigheter att rekrytera och behålla ungdomar.