mot · GA02sk723 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87: Sk723 Förhållandet mellan enskilda människor och offentliga myndigheter har efter hand förskjutits så att en kraftig obalans till de enskildas nackdel har uppstått. Detta gäller inte minst på skatteområdet. De som företräder det offentliga i exempelvis taxeringsarbetet har oftast större kompetens och förfogar över större resurser än vanliga skattebetalare. Den ökade risk för skatteundandragande som det höga skattetrycket och den komplicerade skattelagstiftningen innebär har lett till en kraftigt ökad kontroll som i vissa fall kan kränka enskilda människors integritet. I en statlig utredning har diskuterats förslag som innebär att enskilda människor skall kunna åläggas skyldighet att lämna uppgifter till skattemyndigheterna om anhöriga, bekanta och arbetskamrater. Det ansvar som inom ramen för det nuvarande uppbördssystemet åvilar företagare och andra uppdragsgivare har i vissa aktuella fall tillämpats på ett fullkomligt absurt sätt. Även här har långtgående förslag om skärpningar lagts fram, bl. a. i ett betänkande om en Lag om skatteansvar (SOU 1983:23). Den obalans som uppstått är till väsentlig del en följd av den socialistiska ideologi som präglar det socialdemokratiska partiets politik och som innebär att kollektiva lösningar prioriteras med högt skattetryck och ökad skattekontroll som följd. Enskilda människors inkomster betraktas i princip som kollektivets egendom. Moderat samhällssyn innebär att enskilda människors inkomster är deras egendom. De behov som måste tillgodoses i samverkan finansieras med skatter och avgifter. Genom att människor har stor frihet minskar behovet av kollektiva lösningar. Fördelningen av skatteuttaget mellan olika individer skall ske med hänsyn till ekonomisk bärkraft. Den enskilde skattebetalaren skall ha möjlighet att sätta sig in i skattelagstiftningen och ges en stark ställning i förhållande till skattemyndigheterna. Moderat politik innebär att skattetrycket sänks, som skattesystemet ses över i syfte att uppnå förenklingar. Genom förbättringar i reglerna för taxering och i skatteprocessen samt i reglerna om skatteansvar stärks den enskildes ställning. Skattelagstiftningen måste utformas så att den blir entydig och lättare att förstå. Den bör också utformas så att delegation till verkställande myndigheter i möjligaste mån undviks. Skattelagstiftningen måste vara samordnad med civilrättsliga regler. En civilrättsligt giltig handling skall gälla vid bestämmande av skattekonsekvenser. Det går inte att helt undvika att skattelagstiftningen blir föremål för tolkning i rättsliga instanser. Ingen lagstiftning kan göras heltäckande med avseende på olika tänkbara transaktioner. Med tanke på att den enskilde har en i förhållande till det offentliga svag ställning bör i tvister en tolkning alltid ske så att den enskildes rätt ges företräde, såvida inte mycket starka skäl talar emot det. infördes en generalklausul mot skatteflykt, vars tillämpningsområde den socialistiska majoriteten i kraftigt utvidgade . Om en skattskyldigs avsikt med ett visst förfarande huvudsakligen varit att vinna fördelar vid beskattningen skulle klausulen bli tillämplig därest förfarandet, även om det överensstämmer med gällande lag, stod i strid med vad lagstiftaren förutsatt eller menat. Generalklausulen är så allmänt formulerad att den i princip kan tillämpas på vaije rättshandling med skattekonsekvenser och därmed leda till högre skatt för den enskilde. Det blir i sådana fall omöjligt att i förväg veta om klausulen kommer att tillämpas. Klausulen är, enligt vår bestämda mening, oacceptabel från rättssäkerhetssynpunkt. Lagen (1980:865) mot skatteflykt bör därför slopas med verkan från . har i den offentliga debatten hävdats att personer skall vara skyldiga att inte enbart följa gällande skattelagstiftning utan också av moraliska skäl erlägga högre skatt än vad som krävs. Detta är självfallet orimligt. Med utgångspunkt i gällande skattelagstiftning skulle en rättighetskatalog för skattebetalarna kunna utformas på följande sätt: o Varje skattebetalare har rätt att ordna sina affärer på ett sådant sätt att han betalar den lägsta skatt som medges i gällande skattelag, o Varje skattebetalare har rätt att förvänta sig att hans uppgifter godtas såvitt inte bevis för motsatsen föreligger, o Varje skattebetalare skall kunna förvänta sig att skattemyndigheterna tillämpar lagen rättvist och likformigt som försök att bryta mot lagen kraftfullt bekämpas, o Varje skattebetalare har rätt att förvänta sig att skattemyndigheterna såvitt möjligt lämnar fullständiga och korrekta uppgifter om gällande skattelagar och om de enskildas rättigheter. o Varje skattebetalare har vid alla tillfällen självklart rätt till korrekt och positiv behandling från skattemyndigheterna. bör i samband med förändringen av skatteförvaltningens organisation fastställa en instruktion om hur tjänstemän inom skatteförvaltningen skall uppträda i sitt förhållande till enskilda skattebetalare. Återinför straffansvaret för tjänstefel För den enskilde kan förseelser och brott gentemot rådande skattelag liksom misstag i fråga om tolkningen av skattelagen få allvarliga konsekvenser. Något motsvarande gäller inte i de fall tjänstemän inom skatteförvaltningen begår misstag som mycket hårt kan drabba enskilda skattebetalare. Den enskildes rättssäkerhet också på skatteområdet förutsätter ett effektivt JO-ämbete. Ämbetets möjligheter att ingripa har begränsats genom avskaffandet av ämbetsansvaret. Detta skedde och har bl. a. lett till att antalet åtal från JO drastiskt minskat. Straffansvaret för tjänstefel bör återinföras. Den nya sekretesslagen syftade bl. a. till att undanröja oklarheter rörande sekretessen i rådande lagstiftning. Härigenom har emellertid en allvarlig försämring skett. S. k. beslutsmotivering om avvikelse från en inlämnad självdeklaration har i praxis blivit offentlig. En sådan beslutsmotivering kan för den enskilde innehålla känsliga uppgifter om ekonomi och personliga levnadsförhållanden. Röjandet av sådan information kan i många fall vålla allvarlig skada. Inför risken att integriteten inte är säkert skyddad kan det också befaras att deklaranterna underlåter att lämna nödvändiga uppgifter för en korrekt taxering. 9 kap. 1 § i sekretesslagen bör därför ändras så att skattesekretessen i första instans görs absolut med undantag för den del av besluten som är föremål för längdföring. Sorn tidigare nämnts har föreskrifter och anvisningar från såväl som från skattecheferna stor betydelse för taxeringsresultatet för enskilda människor. Det är naturligtvis omöjligt att helt undvika att föreskrifter och anvisningar utfärdas inom skatteförvaltningen. Dessa bör dock begränsas så långt möjligt. Det är emellertid viktigt att möjligheter att kontrollera skatteförvaltningens arbete förbättras. bör därför, som en åtgärd, genomföra utfrågningar med representanter för såväl skattebetalare som skatteförvaltning. Dessa utfrågningar bör om möjligt göras offentliga. Taxering i första instans Taxeringsarbetet måste präglas av rättvisa och likformighet. Det bör utföras skyndsamt med hänsynstagande till det skydd de enskilda skattebetalarna erfordrar. Beslut om avvikelse från avgivna självdeklarationer till den enskildes nackdel måste fattas i sådan tid före taxeringsarbetets avslutande att de enskilda skattebetalarna har god tid att begära omprövning. Sådant beslut skall därför fattas senast före september månads utgång taxeringsåret. Skulle tidsgränsen inte följas får beslut om avvikelse ej leda till ändrad taxering i första instans. Det är vidare av största vikt att beslut om taxering är klart och fullständigt motiverade så att den skattskyldige dels kan kontrollera att beslutet är riktigt, dels veta vad han skall utgå från om han avser att begära omprövning resp. anföra besvär. Taxeringslagen bör ändras så att kravet på motivering blir tydligare och att någon form av sanktion införs. beslöt att skattemyndigheten i fortsättningen skall fatta beslut om s. k. eftertaxering. Med hänvisning till att en eftertaxering innebär att en tidigare fastställd taxering rivs upp är det av principiellt stor betydelse att sådana beslut liksom nu endast får fattas av länsrätten. Moderata samlingspartiet har kritiserat det förslag till förenkling av självdeklarationen som antagits av och tillämpas vid årets taxering. Nyordningen innebär att för flertalet löntagare sker deklarationen i fortsättningen så att man undertecknar ett intyg på att inga andra inkomster har uppburits än dem för vilka kontrolluppgifter finns hos skattemyndigheterna. Därmed frånhändes den enskilde den självklara rättigheten att säkert veta till vilket belopp han deklarerar sina inkomster. Ett förenklat självdeklarationsförfarande bör i stället utformas så att de inkomna inkomstuppgifterna finns förtryckta på en blankett som översänds till deklaranten. Denne har därvid möjlighet att kontrollera att de uppgifter som inkommit till skattemyndigheterna är korrekta. Detta system förutsätter en förändring av de tidsgränser som gäller för avlämnande av deklaration. En förutsättning för ett förenklat deklarationsförfarande är också att skattelagstiftningen förenklas. Reglerna om avdragsbegränsning och om realisationsvinstbeskattning av aktier är några exempel på synnerligen komplicerad lagstiftning. Den förenklade självdeklaration som införts innebär en ökad schablonisering till nackdel för de människor som har faktiska kostnader för inkomsternas förvärvande. Det innebär vidare en ökad uppgiftsskyldighet för banker och andra kreditinstitut. Dessa har bl. a. till skatteutskott framfört att det enligt deras uppfattning finns betydande risk för felaktigheter i uppgiftslämnandet. Den av socialdemokraterna genomdrivna förenklingen av självdekla rationen är mot bakgrund av vad ovan sagts oacceptabel. Självdeklarationen kan emellertid förenklas avsevärt även med hänsynstagande till de principer vi ovan redovisat. Ändrade regler för taxeringsrevision Genom den ändrade fördelning av resurser i taxeringsarbetet som tidigare förslag leder till kan större möjlighet ges för granskning av komplicerade deklarationer. Även resurserna för revision kan förstärkas inom den befintliga ramen. Taxeringsrevision skall alltid utföras med hänsyn till de regler beträffande skattebetalarnas rättigheter och skatteförvaltningens skyldigheter som tidigare nämnts. Reglerna för när taxeringsrevision kan genomföras bör emellertid ändras så att taxeringsrevision endast får avse kontroll av att deklarations- eller uppgiftsskyldig fullgjort sin skyldighet enligt taxeringslagen. Man skall i fortsättningen inte få använda kontrollera andra än de granskade. Bevissäkringslagen, som infördes , innebär att s.k. säkringsåtgärder kan företas mot varje deklarations- och uppgiftsskyldig som inte är lojal mot skattemyndigheterna. Lagrådet godtog lagstiftningen trots att den enligt rådet ingav betänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt. Eftersökning enligt bevissäkringslagen är princip detsamma som husrannsakan. Sådan får företas hos den som är skäligen misstänkt för brott varav fängelse kan följa samt i vissa andra fall. Till skillnad från vad som gäller för husrannsakan krävs emellertid enbart s. k. grundad anledning vid eftersökande enligt bevissäkringslagen. Enligt vår mening föreligger det uppenbara risker för att rättssäkerheten kan eftersättas vid tillämpningen av bevissäkringslagen. Det kan enligt vår mening ifrågasättas huruvida inte de regler som finns för genomförande av husrannsakan är till fyllest när det gäller möjlighet till ingripande vid misstanke om skattebrott. För att förmå de deklarations- och uppgiftsskyldiga som vägrar att lämna från sig material för granskning och som inte är misstänkta för brott är det enligt vår mening tillräckligt att använda vitesföreläggande. Bevissäkringslagen (1975: 1027) för skatte- och avgiftsprocessen bör därför upphävas. Betalningssäkringslagen har utformats så att rättssäkerheten i vissa fall kan komma att eftersättas. Åtgärder enligt betalningssäkringslagen kan leda till stora ekonomiska förluster för enskilda skattebetalare även om det senare visar sig att det säkrade beloppet inte påförs som skatt eller avgift. Betalningssäkringslagen bör därför ändras så att beslut om betalningssäkring omprövas och att förutsättningarna för betalningssäkring förtydligas i lagtexten. Dessutom bör en skadeståndsregel införas så att den som lidit skada till följd av tillämpning av lagen och det säkrade beloppet inte påförs som skatt eller avgift, får full ersättning för gjorda förluster. Interimistiska beslut om betalningssäkring måste vidare omfattas av sekretess. I ett stort antal fall tar behandlingen av ett besvär i länsrätten. Detta är synnerligen otillfredsställande. En första målsättning måste vara att besvär skall vara prövade i andra instans senast vid utgången av året besvären inlämnades. Det är angeläget att det allmännas talan kommer att - liksom nu - föras av ett fristående allmänt ombud med en gentemot skattemyndigheten självständig och oberoende ställning. beslut om att inordna ombuden för det allmänna i skattemyndigheten bör därför rivas upp. För att ytterligare stärka den enskildes ställning i skatteprocessen bör den ränta staten kan tillgodogöra sig i de fall en taxering höjs inte löpa än till utgången av året då besvären inlämnades. Reglerna om anstånd med erläggande av ifrågasatt skattebelopp bör förbättras. En generell rätt att få anstånd när erforderlig säkerhet kan lämnas bör införas. Det är heller inte rimligt att den taxeringsintendent, som är den skattskyldiges motpart i taxeringprocessen, genom sitt yttrande i realiteten avgör anståndsfrågan i andra fall än de ovan nämnda. Beslut om anstånd bör liksom tas av uppbördsmyndigheterna men efter självständigt ställningstagande, där hänsyn i första hand skall tas till konsekvenserna för den enskilde. Ersättning för kostnader i skattemål Enligt nuvarande regler utgår ingen ersättning för kostnader som skattebetalaren har i samband med skattemål, oavsett utgången och oavsett vem som anfört besvär. kostnader täcks inom ramen för beviljade anslag. Det förekommer vidare att det offentligas företrädare driver skattemål i syfte att skapa praxis. Även i dessa fall får skattebetalaren själv svara för sina kostnader. Med hänsyn till den komplicerade lagstiftningen och den stora ekonomiska betydelse utgången i ett skattemål kan få är detta förhållande inte rimligt. En ovillkorlig rätt till ersättning för kostnader i samband med ett skattemål måste därför införas i de fall en skattskyldig vinner målet. Oavsett vem som anfört besvär har den skattskyldiges kostnader förorsakats till följd av felaktiga ställningstaganden inom skatteförvaltningen. Även i de fall en skattebetalare delvis vinner ett mål eller förlorar det bör ersättning för kostnader kunna utgå. Storleken på ersättningen får då bedömas med utgångspunkt i vaije enskilt fall och lämpligen fastställas av den domstol som fattar beslut i skattemålet. Särskilt i de fall då besvär anförs av skattemyndigheterna, bl. a. i syfte att utforma praxis och i mål där skattelagstiftningen inte är entydig, finns anledning att se generöst på storleken av ersättningen. Det förslag om en begränsad ersättningsrätt som lagts fram av en utredning i Ds Fi 1986: 20 är långt ifrån tillräckligt. Det innebär i korthet att ersättning endast utgår i vissa begränsade fall främst vid uppenbar felbedömning från skattemyndighetens sida då det är uppenbart oskäligt att kostnaden bärs av den enskilde eller om det annars föreligger synnerliga skäl. bör föreläggas ett mera omfattande förslag enligt de riktlinjer vi angivit ovan. Det är ett rättssäkerhetskrav att den enskilde inte skall behöva betala för att erhålla sin lagliga rätt. Det finns, som framgår av vad som sagts ovan, problem förknippade med att införa en rätt till ersättning för kostnader i skattemål. Detta får emellertid inte hindra att nuvarande regler ändras. Regeringen bör skyndsamt utreda den närmaste utformningen och förelägga förslag. Systemet med skattetillägg och förseningsavgift genomfördes i syfte att genom enkla och effektiva sanktioner mot deklarationsförsummelser av olika slag inskärpa vikten av att deklarationsskyldigheten fullgörs på ett riktigt sätt och att begränsa åtalen för skattebrott till fall av allvarliga förseelser. Härav följer att sanktionssystemet måste vara enkelt, schabloniserat och likformigt i tillämpningen. Systemet måste för att fungera också vara så utformat att det uppfattas som rättvist. Detta förutsätter att hänsyn tas till omständigheter i det enskilda fallet. Regeringens fortsatta överväganden rörande det skatteadministrativa sanktionssystemet bör inriktas på att utforma nya regler som medger en ökad individualisering i tillämpningen. Frågan om tulltillägg behandlas i annat sammanhang. Det svenska systemet för uppbörd av skatter och socialförsäkringsavgifter förutsätter ett ansvar för den som skall betala in skatten. På skatteområdet innebär detta ansvar, enligt uppbördslagen, att en arbetsgivare som saknar skälig anledning att underlåta att göra skatteavdrag kan bli skyldig att betala en anställds skatt. har en häftig debatt om tillämpningen av uppbördslagens regler uppstått. Lagen har självfallet utformats mot bakgrund av att berörda myndigheter faktiskt skall göra en skälighetsbedömning. Trots detta har, som i bl. a. det uppmärksammade Hjortberg-fallet, lagens bestämmelser tillämpats på ett sätt som lagstiftaren uppenbarligen inte avsett. De regler som antagits till följd av det förslag som lagts fram av socialavgiftsutredningen löser ej problemen. Skyldighet att göra skatteavdrag på utbetalade ersättningar skall inte föreligga om den ersättningsberättigade är registrerad till mervärdeskatt eller är skyldig att betala B-skatt. Det är dessutom nödvändigt att i anvisningsform tillföra uppbördslagen en bestämmelse angivande att vid bedömningen av huruvida skatteansvar skall åläggas en företagare eller uppdragsgivare hänsyn skall tas till omständigheterna i varje enskilt fall. Ett utflöde av det tänkande som bl. a. ledde fram till HjortbergsafFären är den s. k. angiverilagen. Den innebär att uppgiftsskyldighet och skatteansvar också införts för andra än företagare. Denna lag är enligt vår mening inte erforderlig med tanke på de bestämmelser som redan finns i uppbördslagen. Regler om när kontrolluppgift skall lämnas finns redan och innebär skyldighet att lämna sådan uppgift så fort ett anställningsförhållande uppstår. Angiverilagen bör därför avskaffas. Erforderliga författningsändringar torde ankomma på utskottet att utarbeta. Mot bakgrund av det anförda hemställs att 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om en översyn av skattelagstiftningen, 2. att beslutar avskaffa lagen (1985:865) mot skatteflykt, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande tolkningsföreträde för enskilda skattebetalare, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om enskilda skattebetalares rättigheter, [att hos regeringen begär förslag om införande av straffansvar för tjänstefel,1] [att hos regeringen begär förslag om förstärkt sekretess vid beslut om avvikelse från självdeklaration,2] 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande tidsgräns för beslut om avvikelse från självdeklaration, 6. att hos regeringen begär förslag om förenklad självdeklaration i enlighet med vad som anförts i motionen, 7. att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för taxeringsrevision enligt vad som anförts i motionen, 8. att beslutar att avskaffa bevissäkringslagen (1975: 1027), 9. att hos regeringen begär förslag om ändring av betalningssäkringslagen enligt vad som anförts i motionen, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande behandlingen av besvär över taxeringen, 11. att hos regeringen begär förslag om en återgång till tidigare organisation för det allmännas ombud i taxeringsprocessen, 12. att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för anstånd med erläggande av skatt vid besvär enligt vad som anförts i motionen, [att hos regeringen begär förslag om ersättning för kostnader i skatteprocessen enligt vad som anförts i motionen,1] 13. att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för skattetillägg i enlighet med vad som anförts i motionen, 14. att hos regeringen begär förslag om ändring av uppbördslagen vad avser betalningsskyldighet för arbetstagares skatt i enlighet med vad som anförts i motionen, 15. att beslutar avskaffa lagen om avdrags- och uppgiftsskyldighet. () land (m) () () 1 1986/87: Ju717. 2 1986/87: K430.