mot · GB02Fi10 · 1987-11-25 00:00:00 — a. då sjukfrånvaron vid mindre företag är avsevärt lägre. 3.3 Stimulans av investeringar För att upprätthålla sysselsättningen bör utbudssidan (produktionen) stimuleras då den övriga ekonomin stramas åt. Detta sker bl. a. genom den expansiva effekt sänkningen av arbetsgivaravgiften ger. Genom att sänkningen enligt vårt förslag differentieras mellan olika regioner och till en del tas tillbaka genom införandet av miljöavgifter fås den största positiva effekten i tjänstesektorn utanför koncentrationsorterna. Det är också vårt syfte då den absoluta huvuddelen av tillväxten i denna sektor nu sker i . En utjämning är nödvändig för en balanserad utveckling. Dessutom avvisar förslaget om ökning av inbetalningskvoten till Mot. 1987/88 vid avsättning till investeringsfonderna från . skulle ha en negativ effekt på företagens avsättningar och därmed på investeringsviljan vid frisläpp i lågkonjunktur. Dessutom skulle denna ändring innebära en skattehöjning och en kursomkastning utan förvarning på ett område som är beroende av långsiktighet. Räntorna måste enligt uppfattning pressas ned till en rimlig nivå för att få i gång kapitalbildningen. En viktig komponent i en räntepressande politik är en restriktiv finanspolitik. har i sina budgetalternativ pekat på vägen att minska statens utgifter för bl. a. arbetslöshetsförsäkring och bostadssubventioner. Ett annat sätt att pressa ned räntorna är försäljningar av vissa statliga företag. har föreslagit utförsäljningar i en takt motsvarande . En sådan omfattande utförsäljning kommer att få en rad effekter på kreditmarknaden: Ett minskat statligt upplåningsbehov minskar trycket på penningmarknaden vilket verkar nedpressande på räntan. Detta i sin tur stimulerar produktiva investeringar vilket ger en produktionstillväxt . anser att den resterande delen av skall säljas ut till allmänheten med start . Detta bör ske med folkaktier där ägarandelen i företaget maximeras. En tredje komponent för räntepressande politik är att avskaffa valutaregleringen. har beslutat att lätta något på möjligheten för svenskar att köpa aktier och fastigheter i utlandet. Man uttalar dock att vissa centrala delar av valutaregleringen bör finnas kvar av stabiliseringspolitiska skäl. anser att det finns goda skäl att gå vidare i avregleringssträvandena. Valutautlänningar bör t. ex. få rätt att förvärva svenska kronobligationer. Ett frisläppande av kronobligationshandeln skulle föra med sig en stark nedåtpressning av den svenska räntenivån ned mot den internationella. Genom den regionala differentieringen av arbetsgivaravgiften, miljöavgifterna, bibehållna regler för investeringsfonder samt en räntenedpressande politik bör en balanserad utveckling kunna ske i näringslivet, vilket främjar sysselsättning och investeringar samt tar hänsyn till miljön. 3.4 Bromsa den nominella löneökningstakten har studerat kostnadsutvecklingen och förutspår förlorade marknadsandelar även med konstanta relativpriser. visar på att relativpriserna måste sjunka för att den svenska exportindustrins marknadsandelar skall bibehållas. Detta förutsätter en årlig lönekostnadsökningstakt på högst . Den förväntade minskningen av tillväxten på exportmarknaden till följd av börsrasen understryker detta krav. De flesta är eniga om att kostnadsökningstakten måste pressas ned. Varken långtidsutredningen eller regeringen har dock angett hur nedpressningen till skall gå till. Alternativen till en lägre kostnadsutveckling är dock inte speciellt attraktiva. En fortsatt hög kostnadsutveckling kan för det första tvinga regeringen till en kraftig åtstramning av ekonomin för att via 14 att via en högre arbetslöshet pressa ned inflationen. Detta är den strategi Mot. man valt i i övrigt. Inflationen har visserligen pressats tillbaka men FilO det har skett till priset av en långvarigt hög arbetslöshet med stora samhällsekonomiska och sociala kostnader som följd. Det andra alternativet är att förstärka konkurrenskraften genom upprepade devalveringar. Detta alternativ kommer med stor sannolikhet att innebära accelererande kostnadsökningar. Detta är i praktiken vad som händer. Genom den starka knytningen till dollarn har kronan devalverats i takt med dollarfallet och konkurrenskraften klarats bara tack vare valutaförändringarna. Ett tredje alternativ är att helt ge upp prisstabilitetsmålet och låta växelkurserna fluktuera fritt. delar regeringens bedömning att detta är en klar ambitionsnivåsänkning i den ekonomiska politiken som med kraft måste avvisas. Slutsatsen är att kostnadsökningarna måste begränsas på annat sätt. Prisstopp har varit regeringens huvudmedicin mot kostnadsökningarna . Rörliga priser är dock nödvändiga i ett dynamiskt ekonomiskt system. Prissystemet reflekterar produktionskostnadsförändringar, ändringar i konsumenternas smak m. m. Långvariga prisstopp orsakar därför stora samhällsekonomiska förluster. Forskningsresultat visar också på att prisstopp snarare haft en pådrivande effekt på inflationen. Företagen har efter stoppets slut höjt priserna för att säkra marginaler även inför nästa prisstopp. avvisar därför prisstoppet som ett medel i den ekonomiska politiken, dock med undantag för exceptionella förhållanden. En form av statliga ingrepp är att genom politiska beslut på förhand göra allmänna inkomstpolitiska utfästelser som t. ex. omläggningar av skatteskalor och införande av löntagarfonder. Detta kan t. ex. ske genom att regeringen inträder som avtalsslutande part och sluter sociala kontrakt s. k. förhandlad inkomstpolitik. Den generella slutsatsen man kan dra från andra länder är att man där inte lyckats uppnå den återhållsamhet i lönebildningen som eftersträvats. Lönebildningen skall enligt mening ske i förhandling mellan fria parter. En annan form av statlig inblandning är lagstiftning mot löneökningar. Detta skjuter dock bara upp löneökningarna i tiden och ger ingen långsiktig lösning. Om den sortens ingrepp skulle utnyttjas blir konsekvenserna orimliga och arbetsmarknadsparterna fråntas både frihet och ansvar. Lönesystemets förmåga att styra arbetskraft till olika sektorer urholkas med välfärdsförluster som följd. avvisar även denna form av statlig inkomstpolitik. har uppfattningen att alltför svaga incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar är orsaken till problemen. En rad åtgärder är nödvändiga för att få ned kostnads- och löneökningstakten: Regeringen måste trovärdigt deklarera att för höga löneökningar inte kommer att pareras genom devalveringar. En fast växelkurs måste vara en norm för den ekonomiska politiken. Finans- och penningpolitiken måste syfta till att understödja den fasta växelkursen. Arbetsmarknadens parter får därmed ta ett större ansvar för den försämrade konkurrenskraft som uppstår vid för höga löneökningar. Arbetsgivaravgifterna får inte höjas utan skall helst sänkas. Den sam- Mot. hällsekonomiska ramen för lönekostnadsökningarna får inte intecknas av FilO staten utan måste oavkortat ges till avtalsparterna. En sänkt skatt på maten genom en differentiering av momsen är en reform som har brett stöd i löntagarorganisationerna. En sådan reform kan skapa förutsättningarna för lägre löneökningar. En framtida skattereform måste innebära marginalskattesänkningar men också en minskning av de marginaleffekter som skatteskalan och inkomstprövade bidrag tillsammans ger. Grundavdraget bör bibehållas. Detta skulle medföra att ett lägre lönepåslag ger samma köpkraftsökning och underlättar för låga nominella löneökningar. Tillväxttakten i den offentliga konsumtionen måste begränsas för att ge utrymme för reallöneökningar. Skattetrycket får inte öka utan bör minska. En samordning av olika avtalsperioder bör ske också fortsättningsvis. Konkurrensen mellan arbetstagarorganisationerna ökar kraftigt när avtal som sluts påverkar avtal längre fram. Överlappande avtalsperioder förhindrar också att en effektiv antiinflationspolitik kan föras. En politik för regional balans måste föras som minskar den överhettning som finns i vissa regioner, medan andra regioner har problem med arbetslöshet. Överhettningssymptom och löneglidning är störst inom storstadsområdena. En politik för regional balans är ett effektivt medel mot löneglidning och kostnadsökningar. Arbetslöshetsförsäkringen bör bli obligatorisk. Utformningen bör ske så att löntagarorganisationerna via arbetslöshetskassorna stimuleras att ta hänsyn till de kostnader för arbetslöshet som inte påverkar organisationens medlemmar men ändå uppkommer bl. a. genom deras agerande. Obligatoriskt medlemskap i arbetslöshetskassorna medför att dessa också belastas av kostnader för arbetslös ungdom. Finansieringen av kassorna skall i större utsträckning än ske genom egna avgifter. Statens andel av a-kassornas finansiering bör nu minska från med utjämning mellan kassorna. Detta skulle förstärka incitamenten för återhållsamhet i lönerörelsen. Arbetstagarna får själva via högre egna avgifter bära kostnader för den högre arbetslösheten som för höga avtal orsakar. De ovan nämnda åtgärderna skulle enligt vår uppfattning kunna skapa förutsättningar för kostnads- och löneökningar på en rimlig nivå . Problemet är dock att växla nerf löneökningar och kostnader till denna rimliga nivå. Snabb löneglidning för vissa grupper på arbetsmarknaden underlättar inte uppgiften. För att åstadkomma en nedväxling inom den offentliga sektorn kan kassabegränsningar (s. k. cash limits) vara ett medel. De av regeringen föreslagna åtgärderna har emellertid små utsikter att lyckas av bl. a. följande skäl. Regeringen har valt att enbart ange ramen för löneökningar, ett s. k. lönetak. Därmed får förslaget innebörd av statlig inkomstpolitik för statligt anställda under etiketten kassabegränsning. Genom särbehandling av statligt anställda ökar dessutom spänningarna mellan olika löntagargrupper. En fungerande kassabegränsning förutsätter enligt vår mening bl. a. följande: För det andra innehåller regeringens löneram på inte den förhand- Mot. lingsbara kompensationen för löneglidningen i den privata sektorn un- Fi 10 Dessutom skall statlig löneglidning för attraktiva grupper läggas ovanpå. Taket blir därmed ett golv. För det tredje måste kassabegränsningarna följas av en decentralisering av förhandlingarna till myndighetsnivå där eventuella besparingar i verksamheten kan vägas mot ökade löner. Regeringen har endast gett en ram för centrala förhandlingar. Att väga lönekostnader emot andra utgifter är ogörligt att genomföra på central nivå. För det fjärde måste förhandlingarna utgå från strikta regler för verksamhetens miniminivå. Annars blir innebörden att parterna genom avtal kan förändra även den politiskt beslutade omfattningen och inriktningen av den statliga verksamheten. Systemet måste vidare kunna garantera statens personalrekrytering genom att skillnader i löneökningar inom totalramen tillåts. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att godkänna de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att beslutar att hos regeringen begära förslag om införande av personliga investeringskonton i enlighet med vad som i motionen anförts, 3. att beslutar att hos regeringen begära förslag om differentiering av mervärdeskatten i enlighet med vad som i motionen anförts, 4. att beslutar att hos regeringen begära förslag om miljöavgifter på bl. a. svaveldioxid- och kväveoxidutsläpp i enlighet med vad som i motionen framförts, 5. att beslutar avskaffa den allmänna löneavgiften utanför de överhettade delarna av storstadsområdena i enlighet med vad som i motionen anförts, 6. att beslutar avslå regeringens förslag om sänkning av den allmänna löneavgiften i de överhettade delarna av storstadsområdena samt ändrar namn på denna avgift till regional överhettningsavgift, 7. att beslutar att hos regeringen begära förslag om försäljning av Procordiakoncernen till allmänheten , 8. att beslutar att hos regeringen begära förslag om valutautlänningars rätt att köpa svenska kronobligationer, 9. att beslutar godkänna de i motionen angivna riktlinjerna för bromsning av den nominella lönekostnadsutvecklingen, 10. att beslutar godkänna vad som i motionen sagts om regeringens uppdrag till SAV vad gäller det s. k. lönetaket avtal, 11. att beslutar att godkänna vad som i motionen anförts om regional balans, ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken samt skattesystemets fördelningspolitiska uppgifter, 12. att beslutar avslå regeringens förslag om ökat antal tillåtna sparare i allemansfond. 1987/88 FilO () () (c) () () () () () (c j () () () 1 Internationell utveckling 6 2 Utvecklingen i 7 3 Behovet av ekonomisk-politiska åtgärder på kort sikt ... 8 3.1 Begränsning av den inhemska efterfrågan 9 3.1.1 Personliga investeringskonton 10 3.1.2 Differentierad moms 11 3.1.3 Införande av miljöavgifter 12 3.2 Åtstramning i överhettade sektorer 12 3.2.1 Regional överhettningsavgift 13 3.3 Stimulans av investeringar 13 3.4 Bromsa den nominella löneökningstakten 14