mot · GA02So216 · 1987-01-16 00:00:00 — Motion till 1986/87:So216 m. fl. (c) Omsorgen om äldre Alla människor måste kunna räkna med att få sina grundläggande behov av service och vård tillgodosedda oavsett egna tillgångar eller egen förmåga. All omsorgsverksamhet måste ge ett utrymme för valfrihet. Valfrihet för de äldre och deras anhöriga och för kommuner och landsting måste rymmas i en väl fungerande äldreomsorgsverksamhet. Service och vård för äldre skall planeras tillsammans av kommunen och . Huvudmännen har ett ansvar för att arbetet byggs upp så att valfrihetsaspekterna bli vägledande. Detta förutsätter en lyhördhet hos kommuner och landsting och en vilja att respektera enskilda människors olika behov av integritet. Flexibla organisationsformer som fyller de önskemål och behov som de äldre har måste utvecklas. I det arbetet måste även de äldres erfarenheter vara vägledande. De pågående förändringarna i vårdstrukturen från institutionsboendet till hemsjukvård/öppenvård visar tydligt att huvudmannaskapsfrågorna inte ännu är tillfredsställande lösta. Frågor och tvister som rör ansvarsfördelningen får aldrig gå ut över dem som behöver vårdinsatserna eller den personal som skall utföra arbetet. Socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen ålägger kommuner och landsting ansvar så att människor får tillgång till service och vård. Däremot finns inga stadganden som anger hur arbetet skall organiseras. Tvärtom betonas i förarbeten m. m. vikten av att huvudmannen bygger upp verksamheten utifrån de lokala förhållanden som råder. Samhällets insatser för att garantera alla ekonomisk och social grundtrygghet har varit och är betydande. Genom folkpensionen, socialförsäkringssystemet, socialtjänst och våra hälso- och sjukvårdslagar kan allas materiella trygghet nu anses vara tillgodosedd. Naturligtvis är det så att människors solidaritet och lojalitet för varandra finns men utsätts för stora påfrestningar. Många har en önskan att ta ett direkt ansvar för människor i omgivningen. Detta behöver stödjas för att vård och omsorg skall kunna utvecklas på ett riktigt sätt. Då måste samhället värdera det frivilliga arbetet, och arbetsuppgifterna måste underlättas. Närstående, dvs. anhöriga och andra nära personer till den enskilde som grannar och vänner, svarar för betydande hjälp och stöd till personer som har svårt att själva klara alla sysslor i det dagliga livet. Olika uppskattningar av närståendes insatser visar att den informella omsorgen är två till större än samhällets insatser. Vanligast är att få hjälp inom hushållet av maka/make eller dotter/son. De flesta gamla har någon de kan vända sig till och få hjälp vid tillfällig sjukdom. Vid intervjuer () /81 uppgav av personer i åldrarna att de hade någon de kunde få hjälp av. Drygt hälften kunde i första hand få hjälp av hushållsmedlem, av barn utanför hushållet och av annan person utanför hushållet. Samma undersökning visade att av de äldre som bodde i eget boende och som hade rörelsehinder eller nedsatt syn fick hjälp minst en gång . Av dessa som motsvarade 225000 människor fick hjälp av enbart närstående, enbart från samhället och resten en kombination av hjälp från både samhället och närstående. Uppgifter från H 70-undersökningen i tyder på att närstående utanför hushållet främst hjälper till med ärenden som t. ex. post och bank men mer sällan med praktiska göromål i hushållet. Gamla med stora hjälpbehov får relativt mindre hjälp av anhöriga än friska äldre. Undantag gäller för sammanboende dotter som ofta får ta ett orimligt stort omsorgsansvar. Dagens och morgondagens äldreomsorgsbehov Drygt 1,4 miljoner människor av landets totalt 8,3 miljoner invånare är och har ålderspension. 250000 människor i landet har förtidspension. av alla pensionärer bor i eget boende. De allra flesta ålderspensionärer har inget behov av särskilda serviceinsatser vare sig från samhällets eller anhörigas sida. Ungefär 100000 personer lever och bor permanent på ålderdomshem, i eller på långvård/sjukhem. Var femte pensionär har hemhjälp, och nästan lika många är berättigade till färdtjänst. fick enligt undersökning 43000 personer sjukvård i hemmet. Av dessa fick ca 20000 kontantbidrag, och drygt 3000 hade anställda anhörigvårdare av . För primärkommunerna redovisas 8300 anställda anhöriga inom den sociala . Betydligt fler personer förväntas bli . Flertalet av dessa kommer att vara ensamstående kvinnor. En begränsande faktor för utbyggnad av äldreomsorgen är de svårigheter som finns att rekrytera personal. Personalsituationen i den yttersta vårdkedjan uppvisar stora brister. Detta medför att den utförda servicen trots stora frivilliginsatser inte alltid är acceptabel. Av de anställda i öppen vård 1985 var . Inom hälso- och sjukvården var åldersfördelningen sådan att av all personal var . Rekryteringsbehovet inom öppenvården är stort och kommer med den planerade utvecklingen att öka så att det fram behöver rekryteras ca 5000 personer . slutar av hemtjänstpersonalen sin anställning. Orsakerna varierar, men några känner man till. Belastningsskador kan göra det medicinskt omöjligt att fortsätta. Man har svårigheter att försörja sig på en inkomst av deltidssysselsättning, vilken dessutom ofta erbjuds på oregelbundna arbetstider och utan utbildningskrav. En annan orsak kan vara att hemsamaritarbetet inte räknas som ett yrke arbetet ger låg status. Rekrytering sker utan tanke på fortsatt arbete inom yrket. Oftare ses det som en tillfällig sysselsättning i avvaktan på annat arbete. Detta medför stora svårigheter för vårdtagare och närstående med täta personalbyten och dålig kontinuitet. Även vårdpersonalen känner otillfredsställelse med sina arbetsuppgifter. Stora rekryteringsinsatser måste nu till för att i första hand ge utbildning av ungdomar för tjänstgöring inom . Huvudmännen har sedan ett stort ansvar att höja vårdyrkets status genom utbildningsinsatser, förbättrad arbetsmiljö, bättre planering av arbetstid och inrättande av arbetslag. Klarar man inte denna insats kommer framtidens hemsjukvård inte att ske med de krav på gott omhändertagande av äldre som vi har rätt att ställa. Som äldre vill vi liksom alla andra ha ett eget boende. Så långt det över huvud taget är möjligt vill vi vara kvar i vår hemmiljö även när åldersförändringar leder till funktionsnedsättningar eller man drabbas av sjukdom. Det egna hemmet har mer än en symbolisk betydelse för oss människor. Det är en nyckel till rätten att bestämma över vårt liv och vår omgivning. Alla insatser som ger ökade möjligheter att bo kvar i ett eget hem är därför viktiga. service i form av hemtjänst, trygghetslarm, färdtjänst, fotvård, hemsändning av dagligvaror o.d. är ofta en förutsättning för att detta skall vara möjligt. En utbyggnad av hemsjukvårdsplatserna kräver också att primärvården kan byggas ut för hemsjukvårdsinsatser liksom för ADL-träning. Dagcenterverksamhet och dagsjukvård liksom nattpatruller och nattsjukvård är viktiga komplement till hemsjukvård. Avlastningsplatser på långvård/sjukhem är nödvändiga. Möjligheterna att tillfälligt använda platser på ålderdomshem för avlastning bör prövas. Vi vet att en fortsatt utbyggnad av hemsjukvårdsverksamheten kommer att ställa minst samma krav på frivilliginsatser från närstående som . Närstående vårdare kommer att rekryteras bland grupper . Detta beroende på att allt fler är äldre ensamboende, dels därför att vårdbehovet i gruppen äldre ålderspensionärer ökar. Samhällets olika insatser är basen i äldreomsorgen . De frivilliga insatserna är ett nödvändigt stöd och komplement. Alltför få är medvetna om den stora vård- och tillsynsinsats som de anhöriga och närstående ger vårdbehövande äldre. Trots detta bygger en förbättrad möjlighet att bo kvar i eget hem på att närstående deltar i vårdarbetet. I SPRI:s rapport visst kan fler äldre bo kvar hemma! Anhöriga som vill ställa upp för en närstående, måste få ett systematiskt stöd. Det är mycket viktigt att och kommunen gemensamt erbjuder de anhöriga ett systematiskt stöd. Ofta bygger vården i hemmet på att de anhöriga är villiga att hjälpa till. De får sällan något erkännande för de insatser de gör, än mindre stöd från den offentliga vården för att orka med. Vad de anhöriga främst måste få hjälp med är att få avlösning från sitt omsorgsarbete - både i förväg planerad och vid akuta behov. Detta gäller inte enbart de anhöriga som är kända inom hemsjukvården och . Lika viktigt är att ta reda på okända anhöriga som inte fått någon hjälp. Det bör kunna ske genom uppsökande verksamhet i hemsjukvårdens och regi. Vidare måste den anhörige få hjälp att ordna situationen i hemmet, till exempel med anpassning av bostaden eller tekniska hjälpmedel. Den anhörige bör bli instruerad eller utbildad, så att han kan klara sina uppgifter. Lika viktigt är det att den anhörige får fortlöpande personlig kontakt med vårdpersonal, så att han får möjlighet att diskutera igenom situationen i hemmet. På så vis kan även vårdpersonalen se till att de anhöriga får den hjälp de behöver och inte tar sig an övermäktiga uppgifter. Omsorg om de anhöriga kan vara det bästa sättet att hjälpa den äldre. Vi instämmer i dessa krav. Möjligheterna till vård på och ålderdomshem kommer totalt att minska i förhållande till ökningen i de äldsta åldersgrupperna. Det är också tveksamt om resurserna till och hemsjukvård kan öka i förhållande till förväntat behov. Snarare är det så att kommuner och landsting visar tendenser att inte tillåta en ökning av resurserna till hemservice/hemsjukvård/primärvård. I stället ställer huvudmännen krav på omprioriteringar. Äldreomsorgens utveckling förutsätter att frivilliginsatserna kan bibehållas i minst samma omfattning som de har . En av samhällets viktigaste uppgifter i planeringen av äldreomsorg är därför att stödja och underlätta den frivilliga omsorgen. Arbetet med vardagsomsorgen kommer att förbli en fråga för den frivilliga omsorgen och anhöriga att lösa. Planerna och de prognoser om framtiden som presenterats visar att detta i än större utsträckning blir fallet. De tysta kraven på insatser kommer att öka. Frågan är vilka har ork och möjligheter att biträda nästa generation av ålderspensionärer, om villkoren i övrigt för insatserna bli oförändrade? Hur kan samhället stödja anhörigvården? En satsning på att möjliggöra anhöriginsatser skall ses som en utveckling med sikte på bättre livskvalitet för såväl de äldre som deras anhöriga. Förutom den övergripande skyldigheten att erbjuda valfrihet för äldre och deras anhöriga bör det vara möjligt att öka tryggheten för närståendevårdare och äldre genom att: Vårdare garanteras rätt till tjänstledighet för vård av anhörig och genom att landstingen/kommunerna tillsammans eller var för sig projektanställer anhöriga för vissa vårduppgifter. De som så vill skall garanteras fortsatt anställning hos kommunen/när det ursprungliga vårdåtagandet upphör. Självklart skall vårdarbetet räknas som en merit i yrkeslivet. Kunskaper och insikter om den vårdades medicinska tillstånd måste öka. Det kan ske genom särskilt riktade utbildningsprogram till anhörigvårdare men främst genom att /hemsjukvårdens personal får ett direkt informerande och upplysande ansvar riktat mot anhörigvårdarna. Prioritera personalutbildningsresurser främst till där av personalen saknar utbildning för sina arbetsuppgifter. Öka tryggheten för närståendevårdare. Ge kommunerna och landstingen uppgift att prioritera sektorerna hemtjänst och hemsjukvård så att personalomsättningen minskar. Boendet är för äldre som för andra av avgörande betydelse för livskvaliteten. Det innebär att man så långt möjligt måste söka tillgodose den enskildes boendebehov så som de kommer till uttryck i de egna önskemålen. För de allra flesta äldre är den egna bostaden en viktig utgångspunkt för livet och livskvaliteten. Det är där man känner sin trygghet i socialt eller annat avseende. Det är därför naturligt att inrikta äldreomsorgsinsatserna så att en människa inte behöver flytta bara därför att krafterna är så stora. För de äldre ter det sig naturligt att anpassa ett eget boende till en ny situation. Man kanske inte orkar med trädgården längre. Man anser att lägenheten är onödigt stor och arbetsam. Man kanske tycker det är jobbigt med många trappor osv. För dessa människor är det viktigt att det finns tillgång till små lägenheter i bra lägen. är för många ett bra alternativ om man har behov av en högre grad av service men ändå föredrar ett eget boende. Det är viktigt att dessa planeras med utgångspunkt från de äldres livskvalitet och inte primärt från strikt ekonomiska utgångspunkter. Den lokala förankringen och hemmiljön är viktig också för äldre som är i behov av en mer direkt sjukvård. De lokala sjukhemmen och långvården är viktiga inslag i åldringsvården, vars inriktning måste vara den enskildes integritet och livskvalitet. Så långt det efterfrågas bör man inom institutionerna eftersträva ett eget boende. Det övergripande målet för äldreomsorgen är att människor även när de får ökat behov av service och omvårdnad skall kunna bo kvar hemma. Detta är ett humant mål, men för att förverkliga detta krävs speciella insatser. Möjligheten för äldre att leva ett självständigt liv påverkas i hög grad av bostadens utformning och den omgivande miljön. Allt fler äldre bor kvar i det vanliga bostadsbeståndet med ett ökande service-, omvårdnads- och vårdbehov som också ställer stora krav på bostäderna. av alla bor i vanliga bostäder. Av de ca 50 000 äldre som bor på ålderdomshem är de flesta mycket gamla. av samtliga boende är och . Det pågår ett intensivt arbete med att förändra ålderdomshemmen mot mer självständigt boende. Ålderdomshemmen behövs även för att bibehålla en god kedja av vård för äldre. Antalet äldre åldringar kommer även att öka . Det är därför viktigt att de ur bidragshänseende jämställs med övrig äldreomsorg i eget boende. Genom initiativ från har regler skapats så att statsbidrag kan utgå för reparations- och förändringsarbeten i befintliga ålderdomshem. Tyvärr synes det emellertid vara så att dessa regler tillämpas på ett varierat och byråkratiskt sätt. Detta är mycket olyckligt då vi anser att ålderdomshemsboende för en lång framtid är ett boende som passar en relativt stor grupp äldre. Statsbidraget till personal inom äldreomsorgen kan till en viss del användas av kommunen efter det behov som föreligger i kommunen. Den delen är den s. k. schablondelen. Tyvärr utgår det inget statsbidrag för dem som arbetar inom ålderdomshemmen vilket onödigtvis för kommunen fördyrar denna vårdform som naturligtvis har ett stort berättigande för just denna kommun. Det är alltid olyckligt att man från statens sida ensidigt prioriterar vissa vårdformer och helt utesluter andra. Servicehusboende har många fördelar men de uppfyller inte de krav på omsorg som ålderdomshemsboende ger. Vi har pekat på en rad olika boendemöjligheter för de äldre. De har alla sin speciella karaktär och prägel anpassad efter individens situation och personliga preferenser. Enligt vår mening måste boendesituationen tillåtas utvecklas efter skilda linjer. Kommunerna måste i sin planering kunna eftersträva flexibilitet. a. statsbidragen måste utformas med hänsyn till detta, vilket som sin mening bör ge regeringen till känna. En utbyggd hemtjänst/hemsjukvårdsverksamhet har inget värde i sig. Vårdformen försvarar sin plats först när den är minst likvärdig eller bättre medicinskt och socialt än andra alternativa vårdformer. Sjukhem där patienterna disponerar egna utrymmen med egna inventarier liksom sjukvård inom serviceboendets ram kan vara fullgoda alternativ till hemsjukvård. I storstadsområden bör utvecklingen noga följas för att ha beredskap att erbjuda sådana vårdalternativ, om hemsjukvården inte kan utvecklas i enlighet med intentionerna. Ekonomiska konsekvenser för samhället De ekonomiska konsekvenserna av våra förslag för samhället är svåra att överblicka. Inledningsvis vill vi påminna om nuvarande kostnadsbild där en plats på långvård/motsvarande kostar , medan en hemsjukvårdsplats beräknas kosta . Antalet vårdplatser i förhållande till äldre har minskat , vilket ställer speciella krav på de övriga vårdformerna eftersom vårdbehovet växer. vet vi att antalet anställda kommer att minska inom långvården, och ålderdomshem. Skall vi då behålla en god vårdstandard måste ökade satsningar ske inom primärvården, hemsjukvården, hemtjänst och närståendeinsatser. Belastningen på samhällsekonomin med ökade krav på resurser reduceras till de krav som befolkningsutvecklingen kan leda till. För att bibehålla nuvarande kvalitet och omfattning i äldreomsorgen måste den tillföras medel för att täcka tillkommande kostnader för vård och omsorg och den ökande gruppen äldre . Däremot anser vi det troligt att omstruktureringen av äldreomsorgen i övrigt kan finansieras genom omfördelningar mellan befintliga verksamheter. Det tillkommande kostnadsbehovet bör översiktligt kunna beräknas mot bakgrund av kända kostnader. Antalet ökar med över 75 000 människor som ensamboendet ökar lika mycket i samma grupp. kommer det att finnas över 40000 människor som är . Det är rimligt anta att deras behov av service kommer att vara jämförbar med dagens 80- och 90-åringars. Minst 10000 av dem kommer att behöva hemsjukvård till lägst samma kostnad som . Kostnaderna för hemservice/sjukvård kan då beräknas fordra ett resurstillskott om lågt räknat 500 milj. kr. i dagens penningvärde. Kostnaderna för hemtjänst, färdtjänst m. m. ökar likaså. Drygt 30000 av de tillkommande äldre kan beräknas behöva sådan service till en beräknad tillkommande kostnad av minst 600 milj. kr. 2000 ge en bra äldreomsorg, där närståendeinsatserna värderas, måste vi vara beredda att omdisponera . Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om äldreomsorgens långsiktiga inriktning och utbyggnad, [att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om de äldres boende,1] [att beslutar att hos regeringen begära förslag till lag om tjänstledighet för vård av anhörig,2] 2. att beslutar hos regeringen begära en kartläggning av de äldres vårdsituation i storstäderna i enlighet med det anförda, mening ger regeringen till känna vad som bibehållande av ålderdomshem. 1 1986/87: Bo207. 3. att som sin anförts om statsbidrag för