mot · GB02Sf12 · 1987-11-24 00:00:00 — Motion till 1987/88:Sfl2 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:63 om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. En ny överenskommelse har träffats mellan företrädare för staten och sjukvårdshuvudmännen om ersättningar till huvudmännen från sjukförsäkringen. Med obetydliga förändringar skall Dagmarsystemet fortsätta att gälla. Avtalstiden är , liksom när Dagmarsystemet introducerades , åter tvåårig. inleds således den tredje Dagmarperioden. Den skall omfatta . Ingenting har inträffat som gör att vi ändrat inställning i denna fråga. Ett dåligt ersättningssystem blir inte bättre av att dess tillämpning förlängs. De moderata företrädarna i har markerat sitt avståndstagande genom att icke delta i beslutet om en ny Dagmaröverenskommelse. Överenskommelsen har ändå träffats. har av regeringen endast formellt beretts tillfälle att ta del av överenskommelsen och det föredragande statsrådets kommentarer och uttalanden. Vi vill, även om vi av formella skäl inte kan yrka avslag på överenskommelsen, i denna motion kortfattat ange vår ståndpunkt. Vi kommer att , års allmänna motionsperiod, mer utförligt presentera den moderata vårdpolitiken med dess krav på valfrihet och kvalitet i vård och omsorg. Först vill vi anmärka på att överenskommelsen träffats så sent. Det är inte acceptabelt med hänsyn till att det nya avtalet skall träda i kraft . Rimligtvis borde det i stället ha slutits . Senfärdigheten markerar inte bara sidovördnad mot landstingen utan också mot , som med knapp nöd hinner behandla propositionen . Vi vill sedan erinra om att Dagmarsystemet innebär en genomgripande förändring av reglerna för ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen och till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Prestationsersättningarna har med vissa övergångsregler schabloniserats. Utgångspunkten har angivits vara sjukvårdshuvudmännens samlade ansvar för hälsooch sjukvården och syftet att leva upp till hälso- och sjukvårdslagens övergripande mål, nämligen en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Den s. k. lika villkors-principen förutsätter, enligt den första Dagmarpropositionen (1983/84:190), att bristen på läkare, främst i glesbygden, hävs. Som ett led i Dagmarsystemet ingår att den försäkringsersättning som utbetalas - även fortsättningsvis efter prestation - till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster sedermera dras bort från schablonersättningen till Mot. den sjukvårdshuvudman inom vars ansvarsområde vederbörande praktiker Sf 12 Vidare har i princip förutsatts att samverkansavtal skall upprättas mellan de enskilda vårdgivarna och sjukvårdshuvudmannen. skall den senare lämna tillstånd till etablering. Fri etablering av yrkespraktiker tillåts endast i särskilt angivna vårdmässigt underförsörjda stödområden som omfattar delar av inre och praktiskt taget hela . Mottagningar som etablerats före införandet av Dagmarsystemet har i stort sett fått bestå, men i praktiken råder flyttningsförbud. Offentliganställda läkare och sjukgymnaster fråntogs 1985 rätten att på sin fritid meddela vård med ersättning från sjukförsäkringen. Fritidspraktikerna ströks helt enkelt från försäkringskassornas förteckning över till försäkringen anslutna läkare. Därmed förlorade patienterna en betydande vårdresurs som för många tillgodosåg behovet av fritt läkarval i den öppna vården till en för alla överkomlig och av sjukförsäkringen subventionerad, enhetlig patientavgift. Den möjlighet som i begränsad omfattning har öppnats för offentliganställda läkare till extrainsatser, som arvoderas av sjukvårdshuvudmannen, kan inte på långt när ersätta bortfallet av fritidspraktikers vårdpotential. Redan det första Dagmaråret, 1985, borföll 83 500 besökstillfällen. Dessutom är systemet från kostnadssynpunkt ineffektivt och behäftat med åtskilliga byråkratiska restriktioner till förfång för patienterna. Moderata samlingspartiets inställning till Dagmarsystemet är, som vi redovisat tidigare, starkt avvisande. Vår inställning grundas på den bestämda uppfattningen att sjukförsäkringspengarna skall följa patienten. Det är patienten och inte sjukvårdspolitikerna som skall avgöra vem som skall tillföras ersättning från sjukförsäkringen, nämligen den läkare eller sjukgymnast som patienten väljer att gå till. I realiteten har Dagmarsystemet begränsat patientens valfrihet genom att i icke oväsentlig utsträckning beröva dem dispositionsrätten över sina sjukförsäkringspengar. Alternativet för dem som ändå vill gå till sin egen privatläkare eller sjukgymnast, trots att vederbörande inte får verka inom sjukförsäkringens ram, blir att betala hela vårdkostnaden själv. De mindre välbeställda blir då helt hänvisade till offentlig vård. En sådan sjukvårdspolitik kan vi inte acceptera. Patienterna har full rätt att fordra att alla praktiker, yrkespraktiker såväl som fritidspraktiker, skall ha rätt att vara anslutna till sjukförsäkringen och etablera sig fritt. Sjukvårdspolitikens främsta uppgift är att slå vakt om patienterna. Vi anser att vår ovan redovisade principiella ståndpunkt på intet sätt strider mot det inledningsvis uttalade syftet med Dagmarsystemet, en god hälsa och en vård på lika villkor för befolkningen, vilket bl. a. förutsätter att läkarbristen hävs i underförsörjda områden, främst i glesbygder. Läkarbristen i underförsörjda områden kan enligt vår mening motverkas på i huvudsak två sätt. För yrkespraktiker bör särskilda glesbygdstillägg och andra stimulansinsatser, t. ex. investerings- och utbildningsstöd, prövas. En särskild glesbygdsförhöjning av sjukförsäkringens ersättningstaxa bör införas, utöver en mera generellt tillämpad avtrappningsbar etableringstaxa. En taxehöjning för alla yrkespraktiker bör dessutom genomföras. De stimulanser propositionen redovisar är otillräckliga och dessutom Inte heller löser rätten till fri ersättningsetablering och, i Mot. underförsörjda områden, fri etablering av privatpraktiserande läkare och Sfl2 De nyetableringssiffror för stödområdena som anges i propositionen styrker detta. Ett i genomsnitt tiotal etableringar för såväl privatpraktiserande läkare som sjukgymnaster och 1986 innebär endast marginella förändringar. Även på platser med god tillgång till läkare bör principen gälla att fri etablering får ske inom ramen för sjukförsäkringen. Som ovan nämnts bör för underförsörjda områden särskilda stimulanser tillämpas, inte minst genom ersättningstaxan. Taxedifferentieringen kommer att innebära att nyetablering i välförsörjda områden inte kommer att te sig lika lockande. Ett gott samförstånd mellan yrkespraktikernas företrädare och sjukvårdshuvudmannen bör eftersträvas. Detta förutsätter att tvångsmomenten i ersättningssystemet och i anknutet regelkomplex rensas ut. Erfarenheterna av Dagmarsystemet visar att det inte är möjligt att åstadkomma en jämn fördelning av läkarresurserna genom regleringar och förbud. Som vi redan nämnt måste stimulanser av skilda slag införas för att åstadkomma en jämnare fördelning av läkarresurserna. Fram till dess att läkarförsöjningen är godtagbar i hela landet måste sjukvårdshuvudmännen därutöver visa stor återhållsamhet med att inrätta nya tjänster, främst i orter med läns- och regionsjukhus. Det förutsätter att fritidspraktikerförbudet upphävs och att fritidspraktiker fritt får ansluta sig till sjukförsäkringen och på sin fritid ge av försäkringen ersatt vård. På det viset minskar det eventuella behovet att inrätta nya läkartjänster på dessa orter. Då ökar också patienternas möjligheter till fritt läkarval och fritidspraktikerna kan återuppta den vällovliga obyråkratiska och flexibla hembesöksverksamheten från tiden till omvittnat gagn inte minst för gamla, handikappade och barnfamiljer. I propositionen föreslås att lagen (1974:525) om ersättning för viss födelse kontrollerande verksamhet m. m. ändras så att organisationer, som med tillstånd bedriver sådan rådgivning, utesluts från rätten att få ersättning från sjukförsäkringen för sin verksamhet. I stället skall organisationerna hänvisas till att träffa vårdavtal med sjukvårdshuvudmännen. Under hänvisning till vårt avståndstagande från Dagmarsystemet med dess inriktning mot sjukvårdspolitisk styrning på bekostnad av patienternas valfrihet motsätter vi oss den föreslagna lagändringen. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det oacceptabla i tidsutdräkten när det gäller regeringens handläggning av det nya , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ett ersättningssystem med fri etableringsrätt för privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster 13 inom sjukförsäkringens ram och fri anslutningsrätt till sjukförsäkringen för fritidspraktiker så att försäkringsersättningen följer patienterna, 3. att hos regeringen begär skyndsamt förslag till åtgärder som verksamt främjar rekryteringen av yrkespraktiker i första hand till underförsörjda områden, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om nödvändigheten av att komma till rätta med snedfördelningen av läkartjänster inom den offentliga vården, 5. att avslår förslaget till lag om ändring i lagen (1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhet m. m. 1987/88 Sfl2 () () () () () L () i () () () () ()