mot · GA02Ub288 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ub288 och () Ämnet religionskunskap i Skolan står som aldrig förr i centrum för debatten. En bidragande orsak härtill är att skolan fått nya uppgifter mot . En är fostrarrollen, orsakad av att allt flera föräldrar och målsmän förvärvsarbetar. Det öppna samhället, som är en omistlig del av vår kultursyn, förutsätter också en skola som tar aktiv del i det som händer, både här hemma och ute i världen. I dessa avseenden har undervisningen i ämnet religionskunskap en alldeles särskild betydelse. Ämnets konstruktion och innehåll har en dynamik, som i intresserade lärares och elevers händer leder till fördjupade insikter om den värld vi lever i. har vi en unik chans att visa de unga vad det öppna samhället står för och vad som är dess motsats. Solidaritet med de sämst ställda är inte något som strider mot att skolan skall vara neutral, i t. ex. konfessionellt hänseende. Lgr 80 betonar människans lika värde, oavsett hudfärg, nationell tillhörighet, politisk och religiös uppfattning. Allt detta är viktiga och bärande inslag i ämnet religionskunskap. I Lgr 80 avspeglas att religionskunskap är ett av regeringen prioriterat ämne. Det är det enda ämnet som har en klart angiven lektionstid. På lågstadiet omfattar undervisningen 222 lektioner, på mellanstadiet 175 och på högstadiet 185 lektioner. Så långt synes det mesta vara gott och väl. Tyvärr finns det skäl och erfarenheter som talar för att religionsämnet är tillbakasatt och inte ges den tid och uppmärksamhet som läroplanen anger. Problemet framkom till en del i en undersökning SÖ lät göra. Av denna framgick att av tillfrågade lärare på LM-stadierna uttalade osäkerhet inför ämnet. Till stor del torde detta bero på att graden av kompetens i ämnet varierar. En annan förklaring kan vara att ämnet sedan gammalt anses svårt. Resultatet av den uppkomna situationen blir att religionskunskapen trängs ut; den prioriteras inte av lärare med bristande kunskaper i ämnet och riskerar därmed också att få mindre värde i föräldrarnas och elevernas ögon. Enligt vår mening måste en mer grundlig undersökning nu ske av religionsämnets faktiska ställning i . Lokalt är rektor ansvarig, skolstyrelsen har en roll, föräldrarna en annan. Vi anser dock att direktiven, som måste ges, bör komma från , inte minst mot bakgrund av att kunskapsutbud och kunskapsinhämtande bör vara likvärdiga inom skolorganisationen i landet. Som vi tidigare framhållit erbjuder religionsämnet de bästa möjligheter till insikt i frågor som rör den unge som elev och som kommer att möta honom eller henne som vuxen. I ett läge där många elever har svaga relationer till föräldrarna är det dubbelt angeläget att skolan visar på normer och att diskussioner också kan gälla icke materiella ting. Ungdomar söker auktoritet vilket bl. a. visar sig i engagemang i kristna ytterlighetsrörelser. Det är vilsenhet som ligger bakom, en vilsenhet som det är skolans uppgift att försöka skingra, inte minst genom att visa vad mänsklig odling kunnat åstadkomma som danat vår civilisation. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att religionskunskap i får en ställning som motsvaras av föreskrifterna i Lgr 80, 2. att hos regeringen begär att () får i uppdrag att utvärdera erfarenheterna av religionsämnets ställning i med utgångspunkt från föreskrifterna i Lgr 80. Keuth Skårvik (fp) () 1986/87 Ub288