mot · GA02K210 · 1987-01-16 00:00:00 — Motion till 1986/87 :K210 m. fl. (fp) Frihet och enskilda initiativ I denna motion redovisar ett konkret program som visar hur valfriheten för enskilda människor i kan öka. Särskild tonvikt har lagts på möjligheterna att öka valfriheten inom vård, utbildning och omsorg. Motionen består av tre delar: Den liberala grundsynen i frihetsfrågor Problemen med offentliga monopol och argumenten för att stimulera enskilda alternativ Ett 18-punktsprogram för ökad valfrihet Flera av de sakfrågor som tas upp i denna motion behandlas mer utförligt i olika specialmotioner från . Hänvisningar görs till dessa motioner i texten. Liberalismen föddes i kamp mot förtryck, fåtalsvälde och fattigdom. Att sprida makten från få till många är alltjämt en av liberalismens och därmed viktigaste uppgifter. Liberalismen uppstod som ett uttryck för kampen mot andlig ofrihet och politiskt förtryck. fördes den politiska kampen mot ett gammalt auktoritärt samhälle, präglat av envälde, feodalism och ståndsindelning. Ekonomiskt reste liberalerna krav på näringsfrihet, frihandel och fri konkurrens. De krafter som de liberala reformerna frigjorde, resulterade i den stora industriella revolutionen som lade grunden för välfärdssamhället av . De frisinnade gick i spetsen för kampen för församlings- och religionsfrihet, yttrande- och tryckfrihet. Politiskt gick liberalismen i spetsen för krav på folkrepresentation och allmän rösträtt. Resultatet blev parlamentarism och demokrati i Västerlandets länder. Arbetet för ekonomisk, politisk och andlig frigörelse hängde nära samman med en strävan att aktivt förbättra de sämst ställda folkgruppernas villkor, genom folkbildning och sociala reformer, kooperativt och fackligt arbete. Dagens samhälle är emellertid ett annat än det som bildade bakgrund till liberalismens frammarsch och 1900-talets första del. En långtgående specialisering i arbetslivet och stora investeringar, mäktiga organisationer, en stor offentlig sektor, ett finmaskigt ekonomiskt trygghetsnät och starka sociala bindningar har förändrat förutsättningarna för individens rörelsefrihet som den enskildes beroende av kollektivet 1 ökat i takt med industri- och datasamhällets framväxt. Liberalismens eviga Mot. uppgift, att verka för frihet och rättvisa åt menige man måste därför K210 formuleras från dessa nya utgångspunkter. Liberalismen erkänner både människors samhörighet och varje individs särart. Frihet är för liberaler aldrig en frihet på andras bekostnad eller en frihet från ansvar för varandra. Socialliberalismen ger uttryck för detta genom att markera frihetskravet även för de människor vars frihet är beroende av andras omsorg och medkänsla. Den kan inte låna sig till att styras av begränsade gruppintressen. Frihetskraven kan för liberaler aldrig begränsas till vissa samhällstyper eller en viss historisk epok. I varje samhälle och i varje generation måste frihetskravet ständigt resas på nytt och på nytt igen. behöver liberala lösningar. Vi skall förnya och fördjupa marknadsekonomin för att stärka konsumenternas ställning. Vi skall förändra och förnya välfärdsstaten så att den bättre kan fylla de uppgifter den var tänkt för. I stället för likriktning, gamla könsroller, ensamhet och rädsla för framtiden vill vi skapa öppna landskap med nya utsikter, nya möjligheter, ny gemenskap och framtidstro. För liberalismen räcker det inte med formella möjligheter för att människor skall kunna ta del av friheten. Det krävs också att människor får likvärdiga möjligheter till arbete, utbildning, sjukvård och social trygghet. I ett gott samhälle får den som råkar illa ut stöd och ständigt förnyade chanser att komma tillbaka. Detta kräver en offentlig sektor av betydande storlek som kan fördela välfärden. Den starke måste vara beredd att avstå till den svage. Att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor är både en frihets- och en rättvisefråga. För liberalismen är det en väsentlig uppgift att garantera lika rättigheter och ge både kvinnor och män förutsättningar att själva välja och utforma sina liv oberoende av traditionella könsroller. Den liberala grundsynen inom detta område kan sammanfattas i tre huvudpunkter: Demokratiska friheter och integritet Yttrandefriheten följer direkt av respekten för varje människas värde, värdighet och inre suveränitet. Den är också en förutsättning för att demokratin skall fungera. Den är nödvändig för att olika åsikter skall kunna brytas mot varandra i samhälls- och kulturdebatt och för att nya, också obekväma idéer skall kunna framföras och spridas. Den är också en förutsättning för att makthavarna skall kunna granskas och maktmissbrukarna avslöjas. Yttrandefriheten är allas eller ingens. Vi har i vårt land en lång tradition på yttrandefrihetens område. Den är något vi måste slå vakt om. Lagen måste utformas så att yttrandefriheten har starkast möjliga skydd i tider av yttre tryck. Det skydd som finns för tryckta skrifter skall så långt möjligt vidgas till att gälla andra medier. Vuxencensuren för filmer och videogram bör avskaffas. Meddelarskyddet måste utsträckas till att gälla också människor med enskilda arbetsgivare. Åsiktsfriheten är grundläggande för ett demokratiskt statsskick. ma gäller den självklara rätten för organisationer, kyrkor, partier m. fl. värva medlemmar genom att föra ut sitt budskap på likvärdiga villkor. Trossamfund bör stå fria från staten. bör därför ges full frihet från staten. Den odemokratiska tvångsanslutningen av fackmedlemmar till socialdemokraterna måste avskaffas. Ingen skall kunna vägras anställning på grund av facklig tillhörighet eller därför att han eller hon vill stå helt utanför en facklig organisation. Människor skall inte diskrimineras på etniska, språkliga eller religiösa grunder. Det är uppenbart att datatekniken, fel använd, kan utgöra ett hot mot den enskildes integritet. I sig är tekniken varken bra eller dålig - den bara är. Som liberaler vill vi inskränka möjligheterna att med teknikens hjälp kontrollera människor. Varje medborgare måste ha rätt till ett privatliv utanför Storebrors kontroll. Myndigheternas krav på att få kontrollera den enskilda människan blir alltmer oroande. Liberalismen vill förhindra ett samhälle, där varje medborgare är misstänkt till dess han eller hon kan bevisa motsatsen. Den frihet och mångfald som finns i den västliga världen har ett nära samband med vårt ekonomiska system, med marknadsekonomin. Denna är för liberaler den självklara ekonomiska basen för samhället. Marknadsekonomin ger konsumenterna en stark ställning. Det är ytterst de som genom sina köpbeslut styr produktionen. Inget annat system utnyttjar de kunskaper och den kompetens som finns hos miljoner enskilda människor ute i företagen. Decentraliseringen i beslutsfattandet och mångfalden i en marknadsekonomi ger ett bättre skydd mot gigantiska felsatsningar än centralstyrda och monopolistiska system. Motsatsen till marknadsekonomi är en centralstyrd planekonomi. En sådan domineras i praktiken av byråkrater och producentintressen och ökar risken för mygel och korruption. Marknadsekonomi förutsätter att det finns konkurrens mellan fristående företag. Konkurrensbegränsningar och monopol av skilda slag måste därför motverkas. Fri etablering är en nödvändig förutsättning liksom ett decentraliserat och enskilt ägande. En fri internationell handel är en väsentlig del av en väl fungerande marknadsekonomi. Ett ökat varuutbyte länder emellan medför att konsumenterna får en större mängd varor och tjänster att välja bland. Konkurrensen på utlandsmarknaden är också ett fortgående effektivitets- och produktionshöjande inslag i den svenska ekonomin. Utländska företag bör ha tillträde till den svenska marknaden utan diskriminering. Marknadsekonomin löser förvisso inte alla problem. Det krävs politiska beslut bl. a. för att omfördela resurser, stärka konsumenternas ställning och skydda miljön. Lika viktigt är att skydda marknadsekonomin själv. Starka krafter i samhället - och inom näringslivet - söker ständigt, medvetet eller omedvetet, slå sönder den känsliga marknadsmekanismen. 1 * 1986/87.3 sami Nr K210 Social välfärd Mot. Ett välfärdssamhälle kan inte fungera utan en stor offentlig sektor. Som socialliberaler har vi varit med om att bygga upp ett välfärdssystem som är en både värdefull och nödvändig del av samhället. Den offentliga sektorn har ökat snabbt särskilt . Finansieringen har skett dels genom ekonomisk tillväxt, dels genom ett ständigt ökat skatteuttag. Vi har slagit huvudet i skattetaket. Det innebär att fortsatt utbyggnad får ske i takt med vad tillväxten medger och med hänsyn till de rationaliseringar och omprioriteringar som kan göras inom den offentliga sektorn. Möjligheterna till effektivisering borde vara betydande. Undersökningar gjorda på uppdrag av har visat att produktiviteten för sjukvård, socialtjänst och utbildning har sjunkit . Effektivitetsproblemet har också ökat på grund av att den offentliga sektorn har gått från en expansionsfas till en mognadsfas. För sedan var problemet inom många områden att det rådde klara bristsituationer. För den offentliga sektorn gällde det att mobilisera resurser och åstadkomma en så snabb kvantitativ ökning som möjligt. Målformuleringen var enkel och resultaten gick lätt att mäta: t. ex. en miljon nya bostäder och 100 000 nya daghemsplatser. Men har vi på många områden nått en mognadssituation. De grundläggande behoven har blivit tillgodosedda. I stället ställer medborgarna större krav på kvalitet, service och individuell anpassning. Den offentliga sektorn har ofta svårt att möta individuella önskemål som varierar från individ till individ. Det är svårt att tillgodose dessa variationer i konsumenternas behov genom centralplanering. Människor har vitt skilda krav och förväntningar på de sociala tjänsterna. Därför måste kollektiva beslut på många områden ersättas av individuella val. Det är alltså nödvändigt att på olika sätt ompröva organisationen av samhällsservicen. Men då behövs en strategi för reformarbetet. Påtvingade nedskärningar leder lätt till sämre kvalitet och till missnöje bland de anställda och bland medborgarna. Sparmål blir viktigare än verksamhetsmål. Det finns skrämmande exempel från andra länder på att den offentliga verksamheten förslummas om den tvingas till ständiga neddragningar. Skulle den offentliga sjukvården, forskningen, utbildningen och rättsväsendet få ständigt mindre anslag, utan att man har något annat syfte än att minska kostnaderna, kan samhällsutvecklingen skadas. De offentliga utgifterna bör sänkas men syftet skall vara att vitalisera ekonomin och öka effektiviteten genom att möjliggöra alternativ. Individen måste få större möjlighet att påverka sitt liv. Kommuner och landsting utgör som går en alltmer dominerande del av den offentliga sektorn. har hela expansionen av den offentliga konsumtionen legat inom den kommunala sektorn. Av de offentliganställda arbetar nu inom kommuner och landsting. följaktligen inte minst på det kommunala planet åtgärder behövs för att Mot. 1986/87 skapa större effektivitet och högre kvalitet. Ett sätt att åstadkomma detta är att släppa fram enskilda alternativ. Det innebär inte att den offentliga verksamheten alltid står still. Också inom den kan och bör självfallet nya idéer prövas. Men om detta finns inga delade meningar. Den politiska debatten gäller rätten för enskilda att vid sidan av den offentliga organiserade verksamheten utbjuda och efterfråga tjänster på ekonomiskt likartade villkor. Är alternativen bättre? Frågan om vilken produktionsform som är effektivast måste avgöras genom att praktiskt pröva olika lösningar. Eftersom vi i har valt att avstå från konkurrens, saknar vi ofta praktiskt underlag för bedömningar. Många delar av den offentliga sektorn är säkert effektiva. Men ingen kan veta detta säkert, så länge jämförelser saknas. Inom vissa områden finns dock undersökningar som tyder på klart lägre kostnader i den privata sektorn: o En studie gjord av professorn i hälsoekonomi. , 1981 visade att produktiviteten i den privata tandvården var högre än i den offentliga. Förklaringen var främst att de senare använde fler tandsköterskor och biträden, hade dyrare lokaler och mer utrustning, o En jämförelse av kostnaderna för läkarbesök , byggd på beräkningar från SPRI och , visade att besök i privat vård kostade ungefär en tredjedel av vad besöken i offentlig vård kostade. Även för sluten vård finns undersökningar som visar liknande relationer, o En undersökning av den öppna läkarvården, som gjorde 1984, visade att den i offentliga vården träffade patienterna läkaren än i privatvården. hade den offentliga vården mer övrig personal. Detta gjorde att den totala lönekostnaden per läkarbesök blev högre i den offentliga vården. Trots att patienterna alltså fick hos läkaren på privatmottagningen, blev personalkostnaderna per besök lägre. Det som gör att offentlig produktion blir dyrare än privat verksamhet kan t. ex. vara högre kostnader för administration, utrustning, lokaler och sämre motivation till vardagsrationaliseringar. Privata entreprenörer drivs oftare av ett starkt personligt engagemang och har även en ekonomisk motivation till effektivitet. De kan lättare förverkliga olika idéer till förbättringar. De offentliga producenterna har ofta en stelare och mer centraliserad organisation. Arbetsfördelningen mellan olika personalkategorier är striktare. Personalrekrytering och lönesättning är mindre flexibla. Arbetstider och bemanning är ofta sådana att kapitalutrustning utnyttjas mindre effektivt. Ett privat företag kan lättare välja lämplig produktionsskala och organisation. En kommun är beroende av geografiska indelningar och administrativa uppdelningar av olika funktioner. Mycket talar alltså för att privata alternativ ofta är effektivare än offentliga. Våra kunskaper om detta är emellertid otillräckliga. Det saknas tillräckligt omfattande systematiska kartläggningar av den enskilda alternativen och jämförelser mellan privata och offentliga producenter. Regering, har inte heller visat något Mot. större intresse för att förbättra kunskapen om detta. regeringen till känna att mer statistik och forskning behövs på detta område. Sådana undersökningar skulle också kunna stimulera utvecklingen av bättre mätmetoder. Detta skulle kunna underlätta det politiska beslutsfattandet, oavsett om en verksamhet bedrivs i egen regi eller upphandlas på entreprenad. På de flesta varuproducerande områden är alla överens om att monopol är skadliga. De negativa verkningarna består bl. a. i att för små kvantiteter produceras till för höga priser jämfört med motsvarande konkurrensutsatt produktion. Av detta skäl har vi fri internationell handel, inhemsk konkurrensbegränsningslagstiftning, förbud mot karteller etc. Samma teoretiska resonemang kan i de flesta fall tillämpas i fråga om produktion av tjänster, både sådana som produceras under konkurrens och sådana som inte gör det. Motiven till dagens monopolsituation för många offentliga producenter av sociala tjänster förefaller oss dunkla och ogenomtänkta. Vi kan inte acceptera behovens angelägenhetsgrad som ett skäl, vilket ofta framförs av socialdemokraterna. Självklart är människors behov av mat och läkemedel i hög grad angelägna lika väl som behov av sjukvård och barnomsorg. En huvudorsak till svårigheten att uppnå effektivitet i den offentliga sektorn är att den normalt saknar den stimulans som konkurrensen utgör. På en konkurrensmarknad är ett företags överlevnad inte garanterad utan det måste ständigt sträva efter att behålla kunder och bli bättre. Behovet av konkurrens och mångfald är i många fall t. o. m. större inom tjänstesektorn än inom industrin, eftersom behoven är starkt varierande, och kännedomen om effekterna av olika metoder är begränsad. Vi vet t. ex. för litet om vilken pedagogik som är bäst för ungdomar, hur missbrukare bäst bör behandlas osv. Jämför t. ex. mångfalden av bilmodeller, tandkräm och kläder med den bristande valfriheten vad gäller läkare, grundskola och daghem. kritik av de offentliga monopolen riktar sig mot monopolet som organisationsform - inte mot de offentliganställda. Inom den offentliga sektorn finns en mycket stor professionell kompetens. Men organisationsformen stimulerar inte effektivitet och kvalitet lika bra som om verksamheten hade varit utsatt för konkurrens och konsumenterna därmed hade givits möjlighet att välja andra alternativ. Det betyder att de offentliga producenterna mycket väl skulle kunna bli effektivare om de utsattes för konkurrens. Trots de svårigheter som finns för enskilda alternativ inom den sociala sektorn, har mycket positivt hänt . Människors initiativförmåga och kreativitet är en så stark kraft att den inte helt kan stoppas genom politisk njugghet. Det är lätt att ge exempel på att privata initiativ har inneburit en spännande idémässig förnyelse, som också gynnar utvecklingen av den offentliga verksamheten: o , Hasselakollektivet, familjehemmen och andra enskilda Mot. vårdhem som har betytt oerhört mycket för missbrukarvården. o i som satte fart på omvandlingen av lätta akutvård. o Jumbolansen i , dvs. en ombyggd turistbuss som används för sjuktransporter. o Mammografibussen i , som snabbt gav nya undersökningsresurser. o Husläkarjouren i , som socialdemokraterna nu har stoppat, är andra exempel. o Redan debatten om Pysslingen har betytt mycket för idéutvecklingen inom den kommunala barnomsorgen. Valet mellan privata och offentliga lösningar behöver inte stå mellan en renodlat kollektiv lösning och en fullt genomförd privatisering. Det finns flera möjligheter att kombinera offentliga och privata engagemang. Detta samspel kan beskrivas i tre dimensioner: o Finansieringen kan ske antingen kollektivt genom skatter eller individuellt genom avgifter, o Produktionen kan ske i privat eller i offentlig regi. o Kontrollen av en verksamhet kan ske genom myndighetstillsyn, genom offentliga uppköp eller genom att konsumenterna har valfrihet att välja mellan olika alternativ. Valet inom dessa tre dimensioner kan delvis ske oberoende av varandra. Inom en och samma dimension kan man välja att kombinera privat och offentligt, t. ex. finansiera en verksamhet med både avgifter och skatter. Det gäller att finna en lämplig lösning på varje problem. Den kan variera mellan olika sektorer, mellan olika kommuner och mellan olika tidpunkter. Fördelarna med en ökning av det privata inslaget kan vara: o Finansiering: minskat skattetryck, ökad valfrihet för konsumenten, individuell avvägning mellan kostnader och intäkter, o Produktion: konkurrens blir möjlig. o Kontroll: ökad valfrihet för individen, konkurrens blir möjlig, kontrolluppgiften skild från produktionen. anser inte att de sociala tjänsterna fullt ut skall produceras på marknadens villkor. Vi avvisar ett system, där människor utestängs från en god sjukvård eller utbildning på grund av att de inte har råd. Vi vill utveckla den generella välfärdspolitiken som innebär att alla medborgare har rätt till ett rikt utbud av sociala tjänster. Det betyder att finansieringen i huvudsak sker kollektivt medan produktion i större utsträckning sker i privat regi som den individuella valfriheten ökar. Socialdemokratin bromsar Mot. Socialdemokraterna försöker förhindra många enskilda alternativ. I partiprogrammet - senast ändrat 1984 - sägs t. ex.: Kommunerna skall eftersträva att utföra arbeten i egen regi. Därigenom motverkas en privatisering av samhällsuppgifter och tryggheten för de anställda förbättras. Privata sjukhem ersätts steg för steg med av samhället anordnade sjukhem. Sjukvårdshuvudmännen eftersträvar att utföra arbeten i egen regi. Regeringen har också vidtagit många åtgärder som försvårar för den privata sociala sektorn: o har stoppat viktiga försök med nya former av barnomsorg. Lagen riktar sig direkt mot de kommuner som vill göra sådana försök. o Dagmarreformen inskränker medborgarnas frihet att välja läkare och sjukgymnaster. o Etableringsbegränsningarna för privattandläkare finns fortfarande kvar trots att det ursprungliga motivet för dem, tandläkarbristen, nu har försvunnit. o Ständiga misstänkliggöranden sker mot enskilda människor som vill arbeta med vård, omsorg och utbildning utanför den offentliga sektorn, o Minskade statsbidrag, vägran att räkna upp ersättningarna från sjukförsäkringen samt andra ekonomiska hinder finns för den enskilda sociala sektorn. o Två utmärkta privatskolor i - och gymnasium - kommer att bli av med sina statsbidrag, o Bristande intresse märks från regering samt att samla och sprida information om förekomsten och effektiviteten av privata inslag i samhällsservicen. Det går också att hitta många kommuner och landsting där socialdemokraterna har gått emot privata alternativ, trots att de uppenbarligen har varit billigare och bättre. Den socialdemokratiska strategin tycks vara att förnya den offentliga sektorn genom charmkurser, att avveckla de mest stötande regleringarna och att tillåta några oförargliga experiment inom ramen för de offentliga monopolen. Detta bekräftades senast i regeringsdeklaration, där det talas om ökade valmöjligheter inom den offentliga servicen, men tigs om alternativen utanför denna sektor. Det socialdemokratiska motståndet mot enskilda initiativ och alternativ tycks vara dogmatiskt ideologiskt betingat. Det vägleds säkert ytterst av mänsklig omtanke. Men effekten blir sämre tillgång och kvalitet inom den sociala sektorn. Ingen tvingas välja de enskilda alternativen. De vinner människor bara genom att vara bättre för dem än andra alternativ. Vore de dåliga skulle de snabbt försvinna. Bakom den socialdemokratiska skräcken för enskilda alternativ inom vård, omsorger och utbildning ligger i själva verket en djup pessimistisk Människor är i grunden onda, tänker bara på profiten, klarar Mot. inte av att hjälpa andra. Men så snart de kommer under det politiska K210 systemets, statens och kommunernas, beskyddande vingar blir de som förbytta. Då, plötsligt, blir de varma, goda och rättvisa. Mot detta ställer vi liberalismens positiva människosyn. Människor vill och kan ta ansvar för varandra. Och människor kan själva bestämma vad de vill ha. De behöver inga förmyndare som och otid skall tala om vad som är bra och dåligt, vad som fungerar och inte fungerar. Föräldrarna kan själva välja barnomsorg, patienterna kan själva välja läkare och tandläkare. Bakom engagemanget mot privata initiativ finns ibland ett revirtänkande och en oro för anställningstrygghet, inflytande osv. bland politiker och fackliga organisationer. Ur konsumenternas och skattebetalarnas synvinkel är det angeläget att ta fram ett så bra och billigt utbud av tjänster som möjligt - oavsett om detta sker med eller utan privat medverkan. Hänsyn skall givetvis tas till omställningsproblem som kan drabba de offentliganställda vid organisationer av den sociala servicen. Men i längden bör ingen verksamhet upprätthållas om motivet bara är att ge sysselsättning. Om en liberalisering innebär att sysselsättningen inom ett visst område minskar, beror detta på att de uppgifter som efterfrågas kan utföras på ett tillfredsställande sätt av färre personer, dvs. Även de offentliganställda kan vinna på liberaliseringar av den offentliga sektorn. Det blir inte färre arbetstillfällen totalt i ekonomin för att en verksamhet övergår från offentlig till privat sektor. Däremot blir det framtida löneutrymmet större om man bättre tar till vara effektivitetsvinster och utvecklingsförmåga. Om konkurrensen ökar, får en anställd, som är missnöjd med sitt arbete, ökade möjligheter att byta arbetsgivare eller starta eget. kan den offentliga sektorn genom sin monopolställning som arbetsgivare eftersätta personalutvecklande åtgärder. I praktiken fungerar dagens offentliga monopol som en form av näringsförbud för kvinnor eftersom de till mycket stor del arbetar inom de monopoliserade områdena. Att stimulera enskilda alternativ är därför en viktig jämställdhetsfråga.