mot · GA02Fi228 · 1987-01-27 00:00:00 — De stora ökningarna kommer för dem som redan har en hög pension, medan pensionärer med låg pension får mycket små höjningar. Genom det nu aktuella förslaget, med bl. a. införande av sjukhusavgifter, får många pensionärer försämringar av sin ekonomiska situation. Regeringens pensionspaket ger i stället mest till de med högst pension. anser att insatserna för pensionärerna i stället måste riktas till dem med den lägsta pensionen dem med folkpension och tilläggspension. Detta skulle beröra omkring en halv miljon pensionärer. föreslår en uppräkning av grundpensionen från av basbeloppet. Vidare bör pensionstillskotten öka för ålderspensionärer från av basbeloppet och från för förtidspensionärer. Detta ger en större rättvisa än att höja basbeloppet. Vi anser det också självklart att alla pensionärer med låg eller ingen ATP tillerkänns pensionstillskott. Den diskriminerande behandling som många pensionärer utsätts för är ovärdig vårt grundtrygghetssystem. har inte funnit övertygande skäl för att höja ersättningsbeloppet i delpensioneringen från . Nuvarande regler, vilka innebär en halv pension enligt gängse regler och en halv lön, ger en rimlig möjlighet att dra ned arbetstiden för den som så önskar. accepterar de ytterligare statliga insatser som föreslås för KBT. Vi finnér däremot inte att de tvingande reglerna för kommunerna är ändamålsenliga. Pensionärernas situation behandlas särskilt i en motion om pensionerna (mot. 1986/87: Sf203). Barnfamiljernas situation ställer krav på ett långsiktigt reformprogram. föreslår att vårdnadsersättning införs fr. o. m. Den bör utgå till alla familjer med barn i förskoleåldern och där ersättning enligt föräldraförsäkringen inte utgår. Ersättningen skall betraktas som inkomst av förvärvsarbete och i normalfallet utgå till den förälder/vårdnadshavare som har lägst inkomst. Ersättningsnivån sätts till . Vidare föreslår vi att de statliga mjölksubventionerna ökas med 250 miljoner för budgetåret jämfört med regeringens förslag. avvisar vidare förslaget till BB-avgift. Barnfamiljernas situation behandlas särskilt i motioner om familjepolitiken (mot. 1986/87: So609) och mjölksubventionerna (mot. 1986/87: Jo249). satsning på ungdomarna berör i huvudsak fyra områden; utbildningssatsningar (de finns redogjorda för på annat ställe i denna motion, samt i andra motioner), studiemedlen och värnpliktsförmånerna. En av samhällets viktigaste uppgifter är att bereda ungdomar arbete eller utbildning. Ungdomsarbetslösheten har emellertid varit hög under . har arbetat för att unga arbetslösa skall erbjudas yrkespraktikplatser på heltid över hela arbetsmarknaden. Vi beklagar att regeringen tvingat arbetslösa ungdomar att arbeta halvtid i ungdomslag i den offentliga sektorn. föreslår nu bl. a. att antalet inskolningsplatser ökar till 15 000. Se i övrigt motion om Arbete åt alla (mot. 1986/87: A267). föreslår att stödet till de studerande kraftigt förbättras. Intresset för högskolestudier minskar i takt med sjunkande statlig subvention och urholkad köpkraft för högskoleutbildade. Vi föreslår en rad akuta åtgärder för att förbättra för låglöneakademiker med stora skulder, bl. a. slopande av den s. k. äktamakeprövningen. förespråkar vi att hela den statliga subventionen bör läggas i en stor bidragsdel - en beskattad studielön på /år. Räntesubventionen bör helt försvinna. Lånen läggs i ett fristående finansieringsinstitut. Detta skulle lösa problemet med den akademiska skuldkrisen. Ett sådant system ger också möjlighet till individuell flexibilitet utan extra kostnad för staten, ett oberoende av inflationen samt ett system där statens verkliga kostnader framgår av statsbudgeten. Detta förslag bör utredas av studiemedelskommittén som därmed bör få ändrade direktiv. vill föreslå förbättringar i reseförmånerna för värnpliktiga. I alternativa förslag till försvarsbeslut fanns även förslag om höjning av vpl-förmånerna. Ungdomsfrågor behandlas i särskilda motioner om värnplikten (mot. 1986/87: Fö306), studiemedlen (mot. 1986/87: Sf401), grund- och gymnasieskolan (mot. 1986/87: Ub817) samt högskolan (mot. 1986/87: Ub628). 2.3 Sparande för kapitalbildning och decentraliserat ägande Hög tillväxt och stabilt penningvärde kräver att konsumtionen inte tränger ut sparandet och kapitalbildningen. Finansplanen är en oroväckande läsning. Man konstaterar att produktionen kommer att öka men att detta utnyttjas till privat konsumtion. Hushållssparande kommer fortfarande att fortsätta vara negativt. Sparade medel och lån används för att finansiera konsumtion. (Stimulanser för sparande utvecklas i punkt 3.1.2.) Sparandet i olika sektorer har en naturlig koppling till förmögenhetstillväxten. Ett positivt sparande i en sektor medför en ökad förmögenhet inom denna sektor. Sparandets sammansättning har med andra ord en stor betydelse för hur ägandets sammansättning utvecklas i samhället. Sparandet i den offentliga sektorn är traditionellt mycket viktigt i . Den socialdemokratiska strategin har i hög grad varit att överflytta sparandet från den privata till den offentliga sektorn med tydlig avsikt att få en större statlig kontroll över investeringarna. En allt större del av sparandet och därmed förmögenhetsuppbyggandet har också överflyttats till finansiella institutioner i den privata sektorn. anser att det är hög tid att bryta utvecklingen med offentlig och privat ägarkoncentration och föra en politik som decentraliserar ägandet till enskilda. föreslår att en utredning tillsätts för att ta fram en målinriktad sparplan för för att öka hushållssparande! både realt och finansiellt. Nedan fastslår vi en rad förslag på åtgärder för att sprida ägandet. Dessa bör kombineras med sparfrämjande åtgärder, o Decentralisera det offentliga ägandet - sälj ut statliga företag o Stimulera decentraliserat bostadsägande i kooperativa former (t. ex. bostadsrätt) o Decentralisera ägandet i näringslivet - gynna enskilt ägda aktier på bekostnad av institutionellt ägande O Avveckla löntagarfonderna o Stimulera kunskapsinvesteringarna förbättra villkoren för de studerande och stoppa nedskärningen på utbildningens område o Stimulera sparandet för ett decentraliserat ägande inför personliga investeringskonton (utredningskrav). Dessa förslag utvecklas i en motion om program för sparande och decentraliserat ägande. Lönebildningen har utsatts för påfrestningar, dels genom yttre kostnadsstörningar i form av oljeprischocker, dels genom lägre produktivitetsstegring inom landet. Dessa faktorer, den internationella krisen, strukturproblem och höga realräntor har alla ställt krav på en dämpad löneökningstakt. Detta för att kunna hålla en hög sysselsättning uppe utan allt större underskott i statsbudget eller bytesbalans. Lönebildningen har ej klarat av anpassningen till det lägre samhällsekonomiska utrymmet för löneökningar. Anpassningen av kostnadsnivån har i stället skett med hjälp av upprepade devalveringar 1976-1982, den senaste på . Dessutom har en automatisk devalvering skett genom den svenska kronans starka knytning till den fallande dollarkursen. har hamnat i en devalveringscykel. Den konkurrensutsatta sektorn har tillfälligt varit lönsam strax efter en devalvering. Därefter har löneökningstakten försämrat konkurrenskraften och externbalansen. Resultatet har blivit nya devalveringar med högre löneökningstakt som följd. har vi dock haft tur genom knytningen till dollarn. Ständig nedskrivning av kronan ger ingen uthållig lösning på landets ekonomiska problem. har uppfattningen att alltför svaga incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar är en orsak till problemen. När löneökningarna försvagat konkurrenskraften har staten tvingats via finanspolitiken parera en hotande arbetslöshet. 2.3.2 Nej till statlig inkomstpolitik En form av statlig inblandning är att på förhand göra allmänna inkomstpolitiska utfästelser som t. ex. omläggningar av skatteskalorna, införande av löntagarfonder m. m. Detta kan ske genom att regeringen inträder som avtalsslutande part och sluter sociala kontrakt. Den generella slutsatsen man kan dra från andra länder är att man på detta sätt inte lyckats att uppnå den återhållsamhet i lönebildningen man eftersträvat. , och som provat denna form har också senare övergivit den. avvisar denna form av trepartsförhandlingar och paketlösningar av den typ som förordats i den s. k. . En annan möjlighet till statlig inblandning är lagstiftning om löneökningar. Detta skjuter dock bara upp löneökningarna i tiden och är ingen långsiktig lösning. Om denna sortens ingrepp skulle utnyttjas blir konsekvenserna orimliga och arbetsmarknadsparterna fråntas sitt ansvar. Lönesystemets förmåga att styra arbetskraft till olika sektorer urholkas med välfärdsförluster som följd. avvisar därför också denna möjlighet och förespråkar förhandlingar mellan fria parter på arbetsmarknaden. 2.3.3 syn på lönebildningen Den statliga inkomstskatten har spelat en central roll lönepolitiskt och fördelningspolitiskt. Framtidens skattesystem måste därför utformas bl. a. med sikte på att åstadkomma förutsättningar för en balanserad pris- och löneutveckling. Arbetsmarknadens parter måste också vara med och ta ansvaret för att hindra den arbetslöshet som uppstår, om löneökningarna inte hamnar på en rimlig nivå jämfört med vår omvärld. En fast växelkurs måste betraktas som en hörnsten i den ekonomiska politiken. Finans- och penningpolitiken skall i första hand användas till att understödja en sådan politik. Syftet måste vara att ge tillräckliga incitament för arbetsmarknadens parter att sluta samhällsekonomiskt försvarbara avtal. Det skulle på detta sätt bli möjligt att uppnå full sysselsättning utan vare sig hög inflation eller underskottsproblem. En sådan politik skulle medföra högre investeringar och möjlighet att nå högre reallöner . En samordning av olika avtalsperioder bör ske fortsättningsvis. Det blir svårare att få effekter av en anti-inflationspolitik när avtal som sluts av vissa grupper påverkar andras avtal längre fram. Därför bör gemensamma avtalsperioder eftersträvas. Decentralisera den offentliga lönebildningen Ansvaret för lönebildningen i den offentliga sektorn bör i ökad utsträckning decentraliseras. Systemet bör utformas så att de offentliganställda kan få del av produktivitetsstegringen inom den konkurrensutsatta sektorn. Arbetslöshetskassorna finansieras via skattemedel till . Ca en tredjedel av de arbetslösa står utanför arbetslöshetsförsäkringen. Detta gäller i hög grad kvinnor och ungdomar. hävdar arbetslinjen, dvs. att arbete skall erbjudas i stället för olika kontantersättningar. 1 det korta perspektivet föreslår vi att den egna avgiften skall vara av arbetslöshetsersättningen eller det beslut en enig riksdag ställde sig bakom 1976. I ett längre perspektiv förordar vi en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring där alla arbetslösa erhåller grundtrygghet. Ett sådant system skulle förstärka incitamenten för återhållsamhet i löneavtalen genom att kostnaderna för parterna ökar vid för höga lönelyft. Ett konsekvent hävdande av arbetslinjen gör att kostnaderna för en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kan begränsas. 3 Långsiktiga förutsättningar för ekonomisk utveckling Den ekonomiska politikens mål har i varit full sysselsättning, stabilt penningvärde, hög ekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden och balans i utrikesbetalningarna. anser att dessa mål är riktiga men de måste kompletteras med restriktioner i form av ren miljö, resurshänsyn, regional balans. Dessa kan på kort sikt stå i motsatsställning till målet om en hög tillväxt. Det är dock viktigt att konstatera att en sådan motsättning är konstgjord och gäller endast på kort sikt. På lång sikt är dessa restriktioner förutsättningen för en tillväxt. Målet om den höga tillväxten måste kompletteras med att slå fast att en ökad ekonomisk standard inte definitionsmässigt är samma sak som en ökad välfärd eller en ökad livskvalitet. Ofta kan värden som en arbetstidsförkortning, bättre arbetsmiljö, trygghet på arbetsmarknaden, orörd natur och värdet av att få bo kvar i sin hembygd ge en högre välfärd än en ekonomisk standardhöjning. 3.1 Ekonomin måste underordna sig kravet på ekologisk balans Tillväxten av industrisektorn har skapat stora miljöproblem. Försurningen av sjöar och vattendrag, skogsdöden, havsföroreningarna, och katastrofen i är exempel på tillfallen då miljön fått underordna sig kravet på en kortsiktig ekonomisk tillväxt. anser att den ekonomiska politiken måste underordna sig de ekologiska kraven. Miljöutsläpp kostar pengar för samhället. Det finns en rad miljökostnader som inte räknas in i priset på en vara och som därför alltid får bäras av någon annan än den som producerar eller konsumerar. Det kan vara allt från uppenbara avfallskostnader till mer svårgripbara kostnader, t. ex. förlust av naturvärden. En huvudprincip måste vara att förorenaren skall bära alla kostnader för utsläppen genom miljöavgifter. Avgifterna skall göra det lönsamt för företagen att minska utsläppen så länge kostnaderna för utsläppsminskningen är lägre än avgiften. Om man inför en avgift kommer alltså utsläppen att reduceras där det är billigast. En given utsläppsminskning kan ske till lägsta kostnad. På det sättet styr miljöavgifter mot bästa ekonomin och är bästa garantin för utveckling av miljövänlig teknik. Av tekniska skäl bör avgiften i ett första steg tas ut för utsläpp enbart från industrier och energianläggningar. Den snabba utvecklingen av analysinstrument för rökgasutsläpp skapar helt nya möjligheter för kontroll av luftutsläpp. Det kommer att vara tekniskt möjligt att genom dessa kontrollsystem beräkna utsläppsmängderna och därmed kontrollera att de avgifter som ska betalas verkligen erläggs. Ett uttag på per ton svavel är lätt att motivera. Avgiften är i vilket fall inte för hög. Den optimala avgiften går dock inte att ta ut med en gång, med hänsyn till industrin. Den bör i stället införas stegvis. sättet blir det möjligt för industrier och energianläggningar att anpassa Mot. 1986/87 sig till de ökade kostnaderna och genomföra miljöreningsåtgärder. För Fi228 1987/88 bör avgifterna läggas på en sådan nivå att statsbudgeten förstärks med 500 milj. kr. Det motsvarar ungefär en tredjedel av den samhällsekonomiskt optimala avgiften. På detta sätt görs en ren miljö till ett mål i den ekonomiska politiken. Miljöavgifterna utvecklas i särskild motion (mot. 1986/87: Jo726). 3.2 Ekonomin måste underordna sig kravet på en global resurshushållning och världens naturresurser är knappa. Detta är en långsiktig restriktion för tillväxten globalt sett. Avverkning av regnskogar, utbredning av öknar, utfiskning och knappa mineraltillgångar sätter gränser för expansion. Stimulans av återvinning samt strikt kontroll av uttaget av ändliga naturresurser är nödvändig. I vår biståndsmotion (mot. 1986/87: U209) föreslår vi ett nytt anslag på 290 milj. kr. för mark, miljövård och energi att främst lägga på det hårt drabbade Sahelområdet i nordöstra . Det behövs nya spelregler för ekonomin så att produktionen anpassas till principen att bruka bättre. Det skall inte vara lika lönsamt att förbruka ändliga resurser som att utnyttja förnybara eller flödande resurser. har lagt förslag till användning av resursskatter på olika områden. Förbränning av fossila bränslen medför att koldioxidhalten i luften successivt ökat, vilket på någon sikt kan utvecklas till det allra största miljöproblemet. Den ökande koldioxidhalten medför temperaturökningar, vilka efter hand förändrar vårt klimat. En övergång från olja till kol har i dessa hänseenden en negativ betydelse. Förbränning av skogsbränslen ger inte motsvarande effekter på den omgivande naturmiljön. Lika mycket koldioxid binds vid återväxten som frigörs vid förbränningen förutsatt att avverkning och tillväxt balanseras. Ett bibehållande av en rimlig lönsamhet i utförda och kommande investeringar för användning av förnybara inhemska bränslen förutsätter att oljeskatten höjs med /m3. bör skatten på kol höjas till nivå med oljeskatten räknat per energienhet. Höjningen blir då /ton. Det bör ges vissa möjligheter till en stegvis höjning av kolskatten t. ex. för fjärrvärmeverk med mycket dryga kapitalkostnader för investeringar i modern och effektiv koleldningsteknik. Det skulle ge staten i intäkter. Vi är medvetna om att frågan om energibeskattningen härutöver kommer att aktualiseras i samband med det kommande försvarspolitiska beslutet. syn på energipolitiken utvecklas i annan motion (mot. 87: N551). 3.3 Samma ekonomiska förutsättningar över hela landet Tillväxten är koncentrerad till några få områden. Detta skapar överhettning i dessa områden med löneglidning och inflation som följd. om ökar trycket i form av bostadsproblem och miljöproblem till följd av bilar och industri. I avfolkningsbygderna hotas välfärden för allt fler människor, servicen raseras och sysselsättningen minskar. En av de viktigaste restriktionerna för den ekonomiska politiken är att tillväxten måste komma alla landsdelar till del. Det ger större välfärd till både storstäder och glesbygd. förslag på det regionalpolitiska området utvecklas på annan plats i denna motion samt i motion 1986/87: A42I. Den kommunala sektorn var den samhällssektor som växte snabbast . Det var ett resultat av höga socialpolitiska ambitioner, överföring av arbetsuppgifter från staten till kommuner och landsting, kommunsammanslagningarna samt socialdemokratins prioritering av offentliga lösningar. Befolkningskoncentrationen har också bidragit till ökade samhälleliga kostnader. I långtidsutredningen (LU -84) fastslogs att om den svenska ekonomiska balansen skall kunna återställas krävs en dämpning av den kommunala tillväxten ned till , vilket ungefär motsvarar befolkningsförändringarna. ligger dock den kommunala sektorns tillväxt på även om detta innebär en klar dämpning jämfört med 1970-talets expansionstakt. I kommunplanen sjunker tillväxttakten. Press på kommuner och landsting är ökande. För detta talar inte bara det stora antalet äldre, utan också de långa köerna inom t. ex. ortopedi och ögonsjukdomar samt den hotande spridningen av sjukdomen AIDS. Till detta skall läggas ökade behov på mammografi- och transplantationssidan. Kommunernas äldreomsorg blir också alltmer resurskrävande. Inom landstingssektorn pekar dock siffrorna på en snabbare sjunkande likviditet än hos kommunerna vilket gör den känslig för indragningar. Man får inte heller glömma att likviditeten kan vara mycket olika i enskilda landsting och kommuner. Delar av vårdköerna skulle kunna avskaffas med hjälp av medel från socialförsäkringssektorn vilket bl. a. förordas av sjukvårdshuvudmännen. Detta skulle kunna bli budgettekniskt neutralt då vårdköerna kraftigt belastar sjukförsäkringssystemet. har i princip accepterat regeringens ramar för den kommunala sektorn för nästa budgetår. Detta för att reducera det statliga budgetunderskottet. har verkat för att med hjälp av skatteutjämningssystemet ge olika kommuner och landsting mer likartade ekonomiska möjligheter. har i en motion utvecklat behovet av en förstärkning och reformering av skatteutjämningssystemet. Finansministern har i budgeten föreslagit en kraftig försämring av skatteutjämningen. föreslår mot bakgrund av det liggande budgetförslaget en ökad ram för skatteutjämningen på . Detta bör finansieras genom borttagen kompensation (1,) till kommunerna för beskattningen av juridiska personer samt genom överföring av specialdestinerade bidrag (1,). vill vi överföra samtliga specialdestinerade bidrag (utom bidragen till skolan) till skatteutjämningen. Detta utvecklas i motion om den kommunala skatteutjämningen (mot. 1986/87: Fi308). Enligt mening är det viktigt att kommuner och landsting på ett fullgott sätt kan klara sina viktiga uppgifter ålagda av regering och riksdag. kräver den samhällsekonomiska situationen att kommuner och landsting aktivt medverkar till att den svenska ekonomin kommer i balans. Kommunernas viktiga verksamhet samt medverkan i saneringen av den svenska ekonomin bör enligt mening avvägas så att kommunala skattehöjningar undviks. har kritiserat regeringen för att man inte i tillräcklig omfattning pressat ned budgetunderskottet under högkonjunkturen. Detta har bidragit till att inflation och ränteläge i år ligger på en högre nivå än i våra konkurrentländer. Det bristande förtroendet för regeringens förmåga att nå sina inflationsmål har, tillsammans med det upphävda inflationsskyddet av skatteskalan, medfört att lönerörelserna onödigt komplicerats. De omfördelningar som förordar i budgeten innebär en viss förstärkning av /88 och en balanserad situation om hänsyn tas till helårseffekt. Inräknas engångseffekter skulle budgetunderskottet i centeralternativet minska ytterligare. förslag att bygga ut den kommunala skatteutjämningen finansieras i sin helhet inom den kommunala sektorn genom avveckling av kompensationen till kommunerna för utebliven beskattning för juridiska personer och överföring av de specialdestinerade statsbidragen. satsning på de sämst ställda pensionärerna, de med låg pension och de med behov av sjukhusvård, innebär en omfördelning inom den ekonomiska ram regeringsförslaget utgår ifrån. Det totala pensionspaketet finansieras genom minskade räntekostnader till följd av de stora engångsförstärkningar som utförsäljningen av vissa statliga företag och innebär. Vi yrkar avslag på engångsskatten. I förhållande till regeringens förslag innebär dessa förändringar i inriktning på reformen att en ökning av folkpensionsavgiften görs och att en motsvarande minskning av ATP-avgiften sker. Delpensionen beräknas med nuvarande regler för kosta 870 milj. kr., vilket motsvarar 0,i arbetsgivaravgift. Vi förordar att resterande av delpensionsavgiften om tas ut i form av folkpensionsavgift. Detta skulle medföra att den sammanlagda höjningen av folkpensionsavgiften blir (se tabell). Insatserna för barnfamiljerna måste förstärkas. föreslår en beskattad och ATP-grundande vårdnadsersättning, vilken i en första etapp (netto) belastar budgetåret med . Lättnader i familjebeskattningen för barnhushåll med en inkomst belastar budgetalternativet med ca 300 milj. kr. motsätter sig minskningen av livsmedelssubventionerna med 250 milj. kr. Vi säger också nej till BB-avgiften. Totalt innebär denna satsning på barnfamiljerna en ökad budgetbelastning om nära . På energisektorn föreslås utanför budgeten, att en särskild energiutvecklingsfond inrättas. På utbildningsområdet avvisar regeringens förslag till besparingar vad gäller grund- och gymnasieskola. I budgetalternativ har utrymme skapats för viktiga infrastrukturella satsningar. Dit hör en ytterligare satsning på upprustning och förnyelse av vägnätet och en satsning på de små högskolorna. avvisar höjningen av fastighetsskatten. Våra förslag i övrigt på bostadsområdet innebär besparingar med mer än detta belopp. förordar att ekonomiska styrmedel i väsentligt större utsträckning skall användas inom miljöpolitiken. Våra förslag på energiområdet och för att med ekonomiska incitament begränsa utsläppen medför en förstärkning av statsbudgeten med totalt . förslag ger stora engångseffekter på budgeten. Vi fullföljer vårt avståndstagande från engångsskatten vilket innebär en sänkning av skattetrycket med . Vi föreslår i stället omfattande försäljningar till enskilda av statliga tillgångar som bättre kan förvaltas i annan regi. Det gäller skogsinnehav inom domänverket, utförsäljning av statliga bolag och betydande delar av . En privatisering bör också ske av vissa av affärsverkens dotterbolag. Vi beräknar att värden för kan placeras via börsen. Skogsförsäljningen bör riktas till enskilda som stöd för familjejordbruket. Övriga utförsäljningar förutsätter särskilda arrangemang. Med sådana arrangemang anser vi det vara en realistisk målsättning att genom försäljningar nå en engångseffekt om . Vi anser vidare att vissa delar av bostadslånestocken med fördel kan placeras på kapitalmarknaden.