mot · GB02Sf11 · 1987-11-24 00:00:00 — Motion till 1987/88: Sfi 1 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:63 om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. Alla människor har rätt till en god sjukvård oavsett inkomst och bostadsort. menar att patienternas rätt till ett fritt läkarval är en viktig förutsättning för att kunna förverkliga detta mål. För att kunna upprätthålla principen om det fria läkarvalet är det angeläget att det vid sidan av den offentliga sjukvården finns privatpraktiserande läkare. Villkoren för de läkare som vill driva egen praktik bör därför förbättras. Fördelningen mellan offentlig och privat sjukvård skall styras av patienternas önskemål och inte av politiska beslut. Enligt mening skall alla människor ha rätt till en husläkare, dvs. en läkare med vilken de kan ha varaktiga kontakter. Självfallet måste människor själva ha rätt att välja sin husläkare. Vårdcentraler skall vidare kunna drivas i privat eller offentlig regi. I bägge fallen bör de få en fast årlig ersättning för varje patient som registrerats vid vårdcentralen. Det bör utredas efter vilka kriterier denna ersättning bör differentieras. Samma ersättningssystem bör tillämpas för privata husläkare. Genom ett sådant ersättningssystem minskar risken för överetableringar i exempelvis storstadsområdena. Ersättningssystemet gör att såväl vårdcentraler som enskilda husläkare får ett både ekonomiskt och medicinskt intresse att förebygga sjukdomar och ge patienterna bästa möjliga vård. Ett system som kan prövas på är att primärvården/husläkaren får hela det ekonomiska ansvaret för patientens hälso- och sjukvård och vid behov köper specialisttjänster från sjukhusklinikerna eller från privata specialistmottagningar. I syfte att få underlag för att bedöma hur ett sådant system skulle kunna utformas måste de försök som planeras i vissa landsting följas upp och ytterligare försöksverksamhet med olika modeller uppmuntras. Det var framför allt risken för en minskande valfrihet som gjorde att motsatte sig de nya reglerna för fördelningen av ersättningen från sjukförsäkringen, det s. k. , då dessa infördes . Dagmaröverenskommelsen innebär att privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som tidigare fritt kunde ansluta sig till sjukförsäkringen nu kan göra det endast under förutsättning att är berett att teckna Mot. avtal med praktikern. Att , som också är den störste vårdgivaren, §f 11 avgör vilka läkare och sjukgymnaster som skall få ansluta sig till sjukförsäkringen innebär att den fria etableringsrätten för läkare och sjukgymnaster har avskaffats. Etableringsbegränsningarna hämmar möjligheterna till förnyelse av sjukvården. Det var den fria etableringsrätten för fritidspraktiker som möjliggjorde skapandet av exempelvis City Akuten och den utvidgade hembesöksverksamheten. leder dessa till efterföljd inom den offentliga sjukvården. En jämnare regional fördelning Ett annat syfte med Dagmarsystemet var att uppnå en jämnare regional fördelning av sjukvårdsresurserna. Vi delar uppfattningen att det är en angelägen uppgift att sprida sjukvårdsutbudet så att människor i olika delar av landet får samma möjligheter till god sjukvård. Den regionala obalansen har inte kunnat rättas till genom Dagmarsystemet . Det är illusion att tro att etableringskontroll för privatpraktiker kan leda till ett ökat antal läkare i läkarglesa områden. Privatpraktikerna svarar för en mycket liten del av den totala sjukvården. Av väsentligt större betydelse för läkarförsörjningen över landet är hur många läkartjänster som inrättas i olika delar av landet. har väsentligt fler läkartjänster inrättats än vad som motsvarar antalet nyutexaminerade läkare. Detta har försvårat rekryteringen främst i de regioner som av olika skäl har svårt att rekrytera läkare. Det finns därför anledning att iaktta återhållsamhet med nya läkartjänster så länge det är brist på läkare. Vi anser också att man måste införa positiva åtgärder för att stimulera läkare att ta anställning eller öppna egen praktik i läkarglesa områden. Vi har påpekat möjligheten att ge dessa läkare ett särskilt investeringsstöd, en högre ersättning från sjukförsäkringen och en möjlighet till nedskrivning av studieskulden. Andra lösningar vore att en större andel läkarutbildningsplatser förläggs till och att läkarna erbjuds regelbunden tjänstgöring vid universitetsinstitutioner eller större sjukhus. I den nu för framlagda propositionen redovisas en ny överenskommelse mellan företrädare för sjukvårdshuvudmännen och staten. I denna föreslås i stort sett oförändrade regler för anslutningen av privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster till den allmänna sjukförsäkringens ersättningssystem. I propositionen föreslås dock att den försöksverksamhet med fri anslutning till försäkringen vid nyetablering för privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster inom stödområdena A, B och C permanentas. Detta är ett, om än litet, steg i rätt riktning. En utvärdering av effekterna av anslutningsreglerna till sjukförsäkringen borde dock ha resulterat i ett förslag till fri anslutningsrätt i hela landet för såväl hel- som deltidsverksamma läkare och sjukgymnaster. Särskilt oroande är etableringsbegränsningens effekter för läkarpsykoana- Mot. Trots påpekanden från socialförsäkrings- och socialut- Sfi 1 skott om att försörjningen med läkarpsykoanalytiker är i fara vägrar regeringen sträcka sig längre än till uppmuntrande tillrop. I proposition 1985/86:167 ville socialministern framhålla det angelägna i en god tillgång på psykoterapeutisk behandling. I proposition 1987/88:63 säger samma socialminister att det är angeläget att sjukvårdshuvudmännen tar särskild hänsyn till dessa i sin planering. Några förslag till förändringar presenteras dock inte trots att de problem som fanns 1985 är olösta. yrkar av ovan angivna skäl avslag på propositionen i de delar som berör etableringsrätten. Vi anser att regeringen bör ta upp nya förhandlingar med om en lösning som tillgodoser de synpunkter som ovan redovisats. Ett sådant förslag bör kunna föreläggas . Propositionen föreslår att i den allmänna sjukvårdsersättningen till sjukvårdshuvudmännen skall också ingå den prestationsbundna ersättning för sjukhusvård som utges från försäkringen per vårddag till enskilda sjukvårdsinrättningar. Dessa vårdinrättningar skall nu i stället få ersättning genom vårdavtal med berörda sjukvårdshuvudmän. Att göra dessa enskilda vårdinrättningar beroende av landstingen är direkt olämpligt. Principen måste vara att vårdgivare inte skall behöva förhandla och vara beroende av sina konkurrenters goda vilja för att få erbjuda människor en efterfrågad vård. avvisar därför detta förslag. Vi tvingas avslutningsvis återigen konstatera att det i propositionen saknas en utförlig redovisning av effekterna av det nya ersättningssystemet. Vi riktade samma kritik mot den proposition som lades då Dagmarsystemet infördes och propositionen vid avtalets förnyande. En framgångsrik sjukvårdspolitik måste bygga på en klar analys av bristerna och hur dessa kan rättas till. För att få till stånd ett bättre fungerande system finns det anledning att tillsätta en parlamentarisk utredning. 1. att med avslag på propositionen i de delar den innebär fortsatt begränsning av etableringsrätten beslutar införa rätt till fri anslutning av läkare och sjukgymnaster till sjukförsäkringen, 2. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att stimulera läkarrekryteringen till läkarglesa områden i enlighet med vad som i motionen anförts, 3. att avslår propositionen i den del den avser enskilda Mot. 1987/88 sjukvårdsinrättningars villkor. hr land (fp) () () ()