mot · GA02So132 · 1987-03-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Sol32 En särskild ersättning till sjukvårdshuvudmännen för att öka operationskapaciteten inom sjukvården (prop. 1986/87:114) Svensk sjukvård sviker de verkligt sjuka. De som haft oturen att drabbas av grå starr, höftleds-, knäledssjukdomar, amputationer och reumakirurgi tvingas att vänta i månader och år på att deras ofta ganska enkla operation skall kunna genomföras. På samma sätt dör människor med kranskärlssjukdomar de väntar på operationen som skulle förändra deras liv till det bättre. Köer är inte ett nödvändigt ont. Det framgår av en rapport till Effektivare sjukvård genom bättre ekonomistyrning. Rapporten är tydlig i sina slutsatser; att det är olyckligt att olika huvudmän står för olika delar av vårdkostnaderna. Landstingen står för kostnaderna för operationerna och vården medan står för sjukersättningen i väntan på operation och efter ingreppet. Därmed går helheten förlorad. Enligt professor (ämne: hälsoekonomi) kostar det samhället runt . att hålla igång en patient i väntan på operation - beloppet inkluderar sjukskrivning, förtidspensionering, hem- och färdtjänst. Detta skall jämföras med . för en starroperation, 49 000 för en höftoperation och 20-80 000 för en kranskärlsoperation. Dessa beräkningar låg bakom förslag från att förändra systemet på så sätt att försäkringspengar skulle slussas över till köbekämpning. Men - nej, sa , inga nya kanaler för ersättningar vid sidan om Dagmarsystemet. I köproblematiken kan jag inte underlåta att också föra in tillgången på läkare som skall operera starr- och höfter-knä-patienter. har utbildningskapaciteten i ortopedi- och ögonsjukvård minskat. Detta kan också vara en bidragande orsak till att köer inom dessa specialiteter uppstått och fortsätter att öka. Jag menar att resurser skall användas till att över landets regioner jämföra hur vården bedrivs, t. ex. på vilka indikationer man opererar och vilka vårdtiderna är för samma sjukdomar. Detta har undersökts inom obstetriken, då fick man bl. a. fram att kjesarsnitt gjordes på mycket olika indikationer inom , vilket startade en bred diskussion och därmed gav möjlighet till metodutveckling och optimalt användande av resurserna. På samma sätt borde undersökas de kösjukdomar som är aktuella för att starta diskussioner och erfarenhetsutbyten inom och mellan olika specia I detta sammanhang bör man fråga sig varför rörelseorganens sjukdomar kostar mindre i än i andra län? kommer en proposition om extra pengar till köbearbetning. Förslaget saknar analys av hur köerna ser ut, hur de utvecklats, dvs. hur har indikationerna förändrats, vilken omsättningstid har köerna på olika håll i landet, vilka erfarenheter finns i landets sjukvårdsregioner av köbekämpning och används all kapacitet i landet? Hade sjukvårdsministern tagit del av de erfarenheter som finns i bl. a. vad gäller ortopedi, hade inte förslaget sett ut som det gör. Erfarenheterna säger nämligen att det inte finns en bästa lösning. Det gäller att arbeta längs flera linjer, att tillåta mångfald, att ge de opererande enheterna eget ansvar för köerna och egna resurser till köbekämpning: * att tillåta flexibilitet i organisationerna och lokalanvändningen, * att tillåta privata initiativ och samarbete mellan offentliga och privata aktörer både i förvården och eftervården, * att skapa en gemensam vision i regionen, och * att gemensamt i regionen prioritera att få bort köerna. Erfarenheterna säger också att det finns en hel vårdkedja att ta hänsyn till - annars skapas flaskhalsar. Skall operationskapaciteten ökas måste också anestesikapaciteten öka, liksom postoperativvård och eftervården - dvs. hela vårdkedjan måste med i bedömningen. Detta måste göras av dem som har direkt regionansvar för att lösa problemen, det klarar inte en aldrig så klok central arbetsgrupp. Därför anser jag att de pengar som socialministern nu vill dela ut för att öka operationskapaciteten i skall delas ut direkt till dem som har regionansvar för köerna. Pengarna skall inte vänta på att en central arbetsgrupp skall komma överens om hur de skall användas. Pengarna skall arbeta på olika sätt i olika regioner utifrån de erfarenheter som finns i varje region. Naturligtvis kan det innefatta en gemensam kö inom regionen eller mellan regioner om man kommer fram till att det är möjligt och effektivt. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att bidraget till sjukvårdshuvudmännen för att öka operationskapaciteten inom sjukvården kanaliseras till regionklinikerna där köer finns, med syfte att inom regionen arbeta fram det för den egna regionen bästa sättet att minska köerna och att en fortlöpande rapportering till skall göras. 1986/87 Sol32