mot · GA02A812 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:A812 och () Komplettering av jämställdhetslagen (JämO) beslöt 1985 att göra en åtgärdsinriktad studie av trakasserier på grund av kön på arbetsplatserna. Studien skulle gälla dels trakassier på grund av anmälan om könsdiskriminering, dels sexuella trakassier. En rapport om trakasserier på grund av anmälan har lämnats av JämO. Av rapporten framgår klart att det är nödvändigt att komplettera jämställdhetslagen med en särskild regel om skydd mot trakasserier för den som använder sig av lagen. Rapportens sammanfattning lyder: Mer än en tredjedel av dem som svarat på JämOs enkät uppger att de utsatts för trakasserier på grund av anmälan. Detta är allvarligt. JämOs undersökning har dessutom gällt endast dem som gjort anmälan till ombudsmannen. Hur många som avstått från att göra anmälan av rädsla för trakasserier visar inte undersökningen. En motsvarande studie av anmälningar till facket skulle med största sannolikhet visa ett liknande mönster. Många människor straffas således av arbetsledning, arbetskamrater och fackliga ombud för att de använder sig av sina lagliga rättigheter. De berövas arbetsglädje och förlorar möjligheter till utveckling och befordran i arbetslivet för att de försöker hävda sin rätt till jämställdhet. De drabbas dessutom ofta av psykosomatiska besvär på grund av trakasserierna. Någon hjälp står sällan att få vare sig på eller utanför arbetsplatsen. Som JämO tidigare framhållit ger jämställdhetslagen mycket otillräckligt skydd mot trakasserier på grund av anmälan om könsdiskriminering. Det är bara när arbetsgivaren står för trakasserierna som lagen i vissa fall kan vara tillämplig, men reglerna är inte tydliga. I propositionen (1984/85:60) om ändringar i jämställdhetslagen har det, som tidigare nämnts, uttalats att det i första hand är en uppgift för de fackliga organisationerna att förebygga trakasserier på grund av anmälan. Det är JämOs åsikt att inte bara arbetsgivaren, utan också facket måste arbeta förebyggande med problemet. JämOs undersökning ger emellertid fog för påståendet att så sällan sker. Ombudsmannen känner för övrigt inte till något fall där facket med utgångspunkt i 6 § jämställdhetslagen eller jämställdhetsavtalet med arbetsgivarorganisationen ställt krav på arbetsgivaren på åtgärder för att förebygga att trakasserier på grund av anmälan uppstår på arbetsplatsen. Rättssäkerheten är i fara och människor lider skada om den som anser sig missgynnad i enlighet med jämställdhetslagens förbud inte vågar söka hjälp för risken att bli utsatt för trakasserier på grund av sin anmälan om könsdiskriminering och om den som gjort anmälan inte ges skydd mot trakasserierna. JämO konstaterar att reglerna om övergrepp i rättsak i 17 kap 10 § Mot. inte räcker, bl. a. eftersom trakasserierna sker även om A812 anmälan inte lett till rättssak. Då trakasserier på grund av anmälan här handlar om könsdiskriminering är det viktigt att ett utökat rättsskydd knyts till jämställdhetslagen. JämO föreslår härmed ånyo att jämställdhetslagen kompletteras med en särskild regel om skydd mot trakassier för den som använder sig av lagen. En sådan regel bör klart fastslå att arbetsgivaren ställs till ansvar för såväl egna som arbetsledares och övriga anställdas trakasserier av en arbetstagare. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att jämställdhetslagen bör kompletteras med en särskild regel om skydd mot trakasserier för den som använder sig av lagen. () ()