mot · GA02Jo726 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:Jo726 m. fl. Miljöavgifter som ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken Målet för miljöpolitiken är att hushålla med naturresurser och skydda en frisk och levande natur. Miljöpolitiken skall medverka till en i verklig mening hög levnadsstandard. Att bevara livet i våra sjöar och skogar, att rädda våra hav undan miljöföroreningar, att värna levnadsbetingelserna för djur och växter och att skydda vår egen hälsa, har ett värde i sig. blir det alltmer uppenbart att miljöförstöringen också har ett ekonomiskt pris. Inte minst försurningsproblemen i och här hemma har visat oss vilka stora ekonomiska konsekvenser en fortsatt miljöförstöring får. Grunden för ekonomin är naturen. Lever inte naturen, kan inte heller ekonomin klara sig. Vid den nordiska luftvårdskonferensen i uppskattades korrosionskostnaderna orsakade av svaveldioxid till /capita och år. I har kostnaderna för skador på tekniskt material uppskattats till /år. Bara korrosionen på förzinkat och målat stål i motsvarar av de totala kostnaderna för svavelreduktion i området. ökar nu åter svavel- och kväveoxidutsläpp. Det är dessa föreningar som står för huvuddelen av försurningen. av sjöarna i sydvästra och hälften av sjöarna i är drabbade av försurning. Även skogen i stora delar av landet uppvisar skador som härleds till försurningen. Om tillväxten i våra skogar minskar med några procent, leder det till miljardförluster. Såväl skogsägare som industriarbetare och aktieägare drabbas av ekonomiska förluster. Försurningen har därmed på ett handfast sätt lärt oss sambandet mellan ekologi och ekonomi. Vid luftvårdskonferensen framfördes också skrämmande uppgifter om de ekonomiska effekterna av skogsskadorna som en följd av försurningen. I beräknar man att av skogsarealen är hotad av luftföroreningarnas påverkan. Det innebär en befarad produktionsförlust av virke eller av normal tillväxtökning. Emissionsskadorna värderades 1981 i till . Det motsvarar en produktionsförlust om virke. Anpassa ekonomin till ekologin Att anpassa ekonomin till ekologins förutsättningar är alltid långsiktig ekonomi. Det förutsätter ett nytänkande i miljöpolitiken. 1986/87 Jo726735 1 1986/87..?sand. ekonomiska tillväxten byggt på att vi förbrukar alltmer icke förnybara naturresurser. I stället för att bruka mer, måste ekonomisk utveckling bygga på att bruka bättre. Detta måste också få genomslag i ekonomin som helhet. Industrier i räknar som kostnader naturligtvis råvaruåtgång, personalkostnader, lokalhyra etc. Vissa delar av avfallskostnaderna ingår också i företagens ekonomiska kalkyler. Det gäller t. ex. det avfall som töms ur papperskorgarna på kontoren. Det gäller numera också det avfall som går ut genom avloppet. I det förra fallet ser man kostnaden genom en räkning från ett städbolag. I det senare kommer det en räkning från va-verket. Vad man däremot inte får någon räkning på är kostnaden för t. ex. det avfall som man skickar ut genom skorstenen. En del åtgärder har vidtagits men den totala kostnaden har man sluppit ifrån. Det behövs nya spelregler för ekonomin så att produktionen anpassas till principen att bruka bättre. Det skall inte vara lika lönsamt att förbruka ändliga resurser som att utnyttja förnybara eller flödande resurser. Det skall inte heller löna sig att genom miljöfarliga utsläpp hota grunden för den långsiktiga ekonomin och överlevnaden. Genom att utforma nya spelregler för ekonomin kan vi utnyttja marknadsekonomin för att anpassa produktionen till naturens förutsättningar, utan onödig detaljstyrning och planekonomi. Miljöavgifter som miljöpolitisk princip I den här motionen behandlas en viktig del av sådana förändrade ekonomiska spelregler, nämligen miljöavgifter. Miljöutsläpp kostar pengar för samhället. Det finns en rad miljökostnader som inte räknas in i priset på en vara och som därför alltid får bäras av någon annan än den som producerar eller konsumerar. Det kan vara allt från uppenbara avfallskostnader till mer svårgripbara kostnader, t. ex. förlust av naturvärden. En huvudprincip måste vara att förorenaren skall bära alla kostnader. finns få allmänt vedertagna modeller för att beräkna och återföra kostnaden för t. ex. luftutsläpp till den som har orsakat dem. Den modellsom är mest utvecklad är den för svavelutsläpp. Vår slutsats är att det måste utarbetas modeller som gör det möjligt för staten att återföra kostnader till den miljöstörande verksamheten. var ett första steg på vägen mot utarbetandet av sådana modeller. Miljöavgifterna kan utvecklas till en ny princip i miljöpolitiken. På ett antal områden behövs politiska beslut som talar om hur mycket användningen av en viss naturresurs, en vara eller en miljöfarlig tillverkningsmetod måste minska. Aktuella exempel är svaveldioxid- och kväveoxidutsläpp, produkter med kadmium, asbest och freonanvändning. En utsläppsavgift skall göra det lönsamt för företagen att minska utsläppen så länge kostnaderna för utsläppsminskningen är lägre än avgiften. Om man inför en avgift kommer alltså utsläppen att reduceras där det är billigast. En given utsläppsminskning kan ske till lägsta kostnad. På det sättet styr miljöavgifter mot bästa ekonomin och är bästa garantin för utveckling av miljövänlig teknik. Principen måste alltså vara att genom lagstiftning sätta ett tak för utsläpp som är miljöstörande och sedan lägga avgifter på alla utsläpp under det taket. Det kan alltså aldrig bli fråga om att köpa sig fri att förstöra miljön, utan i stället fråga om att ingen miljöförstöring, som orsakar samhället kostnader, skall vara gratis för den som förorsakar den. Miljöförstöraren skall inte kunna undandra sig kostnader som han orsakar samhället. Utsläppen av svaveldioxid som exempel Utsläppen av svavel ger en rad direkta och indirekta kostnader. Dessa kan sammanfattas enligt följande: Det kan vara regionala effekter då luftföroreningar sprids över mycket stora områden. Som exempel kan nämnas skogen (produktivitet, rekreationsvärde, fastighetsvärde m. ), åkermarken (produktivitet), sjöar och vattendrag (insjöfiske, rekreationsvärde), hälsa (dricksvatten), samt korrosion på marknivå och under jord. Dessutom förekommer lokala effekter samt föroreningskällan på växtlighet (skog, grödor m. ), korrosion på metallkonstruktioner och kulturminnen, samt hälsoeffekter (luftföroreningar). Det finns naturligtvis olika metoder att beräkna dessa faktorer ekonomiskt. är inte heller alla poster möjliga att kostnadsberäkna exakt. En möjlighet är att beräkna de samhällsekonomiska marginalintäkterna (dvs. den uteblivna kostnaden) som blir resultatet av minskade svavelutsläpp. Att beräkningen görs på marginalen innebär att den inte visar totalkostnader av rening eller effekter. Den visar i stället kostnad/intäkt per ton svavel minskat utsläpp, vid en viss antagen utsläppsmängd för samhället som helhet. Ett exempel på sådan beräkning, och som utgår från de poster som är möjliga att kostnadsberäkna (se tabell 1), visar att den samhällsekonomiska marginalintäkten för minskade svavelutsläpp är . per ton utsläppt svavel penningvärde. Detta motsvarar en kostnad på . Samhällsekonomiskt är det alltså motiverat att lägga en avgift på samma belopp på svavelutsläppen. Den verkliga kostnaden för utsläppen av ett ton svavel är förmodligen högre då de flesta effekter är svårkvantifierbara ekonomiskt. Den verkliga kostnaden är förmodligen betydligt större. Värderade intäkter (kr./ton svavel) (Källa: /Åshuvud. Ekonomisk debatt 1984:2.) De lokala hälsoeffekterna är enligt ovan en stor del av kostnaden. Den utgörs av en rad svårrelaterade luftvägssjukdomar, cancer och förändring av 1 * 1986187.3 sami. Siffran har skattats genom /Seskins empiriskt bestämda antaganden om ett linjärt samband mellan luftens sulfathalt och ökad dödlighet. Det är förstås ett approximativt värde. Av tekniska skäl bör avgiften i ett första steg tas ut för utsläpp enbart från industrier och energianläggningar. Den snabba utvecklingen av analysinstrument för rökgasutsläpp skapar helt nya möjligheter för kontroll av luftutsläpp. Det kommer att vara tekniskt möjligt att genom dessa kontrollsystem beräkna utsläppsmängderna och därmed kontrollera att de avgifter som skall betalas verkligen erläggs. Ett fullt utbyggt system med miljöavgifter på utsläppen av svaveldioxid kan ej införas . Ett uttag på . per ton svavel är lätt att motivera. Kostnaden är i vilket fall inte för hög. Den optimala avgiften går dock inte att ta ut med en gång, med hänsyn till industrin. Den bör i stället införas stegvis. På det sättet blir det möjligt för industrier och energianläggningar att anpassa sig till de ökade kostnaderna och genomföra miljöreningsåtgärder. /88 bör avgifterna läggas på en sådan nivå att statsbudgeten förstärks med 500 miljoner. Det motsvarar ungefär en tredjedel av den samhällsekonomiskt optimala avgiften. En utgångspunkt är att de avgifter som här föreslås skall ingå som en del av skatteomläggning med lägre skatt på arbete och mer skatt på energi och miljöutsläpp. Detta berörs i motion om inkomstskatten. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att beslutar att hos regeringen begära förslag om avgifter på svavelutsläpp enligt vad som anförts i motionen. 2. att beslutar att hos regeringen begära en utredning för framtagande av modeller för att beräkna och återföra kostnader även för andra miljöfarliga utsläpp, 3. att uttalar vad som i motionen anförts om behovet av miljöavgifter som ett viktigt instrument i miljöpolitiken. . Åsling (c) P. O. () () ()