mot · GB02Fi12 · 1987-11-25 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Fi 12 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:60 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Världsekonomin präglas i hög grad av oron på de finansiella marknaderna. Detta har föranlett en nedrevidering av prognoserna för den internationella ekonomiska utvecklingen. bedömdes den svenska ekonomin gå mot en försämring. Den nya internationella konjunkturbilden innebär att draghjälpen från omvärlden avtar. Därmed blottläggs också de kvarstående strukturproblemen i svensk ekonomi. Det mest framträdande problemet i ekonomi är den alltför snabba kostnadsstegringen. Därtill kommer att svenskt näringsliv fortlöpande förlorar marknadsandelar på världsmarknaden också vid oförändrat kostnadsläge. De konkreta åtgärder som regeringen nu föreslår är inte tillräckligt långtgående och har delvis fel inriktning. Det är bra att den tidigare höjningen av arbetsgivaravgifterna på neutraliseras. Men vi har invändningar mot det sätt på vilket rättelsen föreslås ske. Beslut om ändrad ATP-avgift bör avvakta pågående beredning. Vi motsätter oss förlängningen av stoppet på byggmarknaden i storstadsområdena liksom beslutet att företag får utnyttja investeringsfonderna endast för miljöinvesteringar. Investeringsfonderna bör generellt släppas fria. I princip stöder vi tanken på s. k. cash limits. Men med regeringens utformning kommer löneramen att bilda ett golv för löneökningarna. Vi avvisar också det aviserade förslaget om breddning av omsättningsskatten på värdepapper. Moderata samlingspartiet förordar en låg ökningstakt i de offentliga utgifterna, sänkt skattetryck, stram finanspolitik, avreglering av näringslivet, avskaffande av offentliga monopol, avveckling av löntagarfonderna samt ökat hushållssparande. Viktigast på kort sikt är att sänka marginalskatterna. Det underlättar löneavtal, som inte ytterligare försämrar konkurrenskraften. Därtill bör fullt inflationsskydd för skatteskalan återinföras. bör även avskaffa de införda socialavgifterna på vinstandelar. Den internationella utvecklingen Mot. Världsekonomin präglas i hög grad av oron på de finansiella marknaderna. Nedgången på aktiebörserna har också ändrat förutsättningarna för den internationella ekonomiska utvecklingen. Moderata samlingspartiet har tidigare understrukit att det allvarligaste hindret för en fortsatt uppgång av den internationella konjunkturen är de externa obalanser som råder mellan de tre största industriländerna. Senast i samband med behandlingen av kompletteringspropositionen framhöll vi att ansvaret för en utjämning av obalanserna får anses ligga på såväl som och . innehar emellertid en nyckelposition, eftersom den grundläggande orsaken till de finansiella spänningarna finns i de amerikanska underskotten. Den senaste tidens händelseutveckling på aktie- och valutamarknaderna tyder på att våra tidigare farhågor kommer att besannas. Av allt att döma är 1980-talets långa internationella konjunkturuppgång nu på väg att brytas. En viktig drivkraft på efterfrågesidan under de senaste kvartalen har varit den internationella börsuppgången och stigande fastighetspriser. På samma sätt som börsuppgången tidigare verkade i expansiv riktning kommer nedgången nu att få en åtstramande verkan. I första hand påverkas den privata konsumtionen genom den s. k. förmögenhetseffekten. Genom den 25-procentiga nedgången på de amerikanska börserna mellan mitten av oktober och mitten av november har hushållens aktieinnehav minskat med uppskattningsvis . I andra hand påverkas företagens investeringsplaner negativt. Genomslaget av kursfallet kommer sannolikt först att märkas i . Det sammanhänger bl. a. med att neddragningen av hushållens sparkvot under börsuppgången varit väsentligt kraftigare där än i andra länder. Genom den amerikanska ekonomins betydelse som tillväxtmotor i världsekonomin blir resultatet av det inträffade att världshandelns tillväxt försvagas. Det som ytterst förefaller ha initierat oron på aktie- och valutamarknaderna är insikten att en långsam och mjuk anpassning av de externa obalanserna mellan de tre största industriländerna, vid rådande valutakurser och med nuvarande utformning av den ekonomiska politiken, inte är möjlig. En reduktion av det federala budgetunderskottet i torde vara en viktig förutsättning för en lugnare utveckling på de Finansiella marknaderna. I avsaknad av lättnader i den ekonomiska politiken i och riskerar emellertid den internationella konjunkturen då att dämpas ytterligare, vilket i sin tur gör det än svårare att komma till rätta med den amerikanska budgetsituationen. Till problembilden hör också att en fortsatt försvagning av dollarn initialt leder till en ytterligare försvagning av den amerikanska bytesbalansen, eftersom bytesförhållandet gentemot omvärlden försämras. Exportvolymen växer vanligtvis med viss fördröjning, och en sådan förbättring motverkas dessutom av nuvarande strama ekonomiska politik i och i . Mot denna bakgrund kan nya orosvågor på de finansiella marknaderna inte helt uteslutas. Betydande osäkerhet måste omge de ekonomiska prognoserna, så länge obalanserna i världsekonomin kvarstår. I den prognos som presenterade be- Mot. dömdes tillväxten i OECD-området till 2,19871989. regeringen att de inträffade händelserna leder till att tillväxten dämpas till 1988. För vår del anser vi att en sämre utveckling inte kan uteslutas. Denna syn sammanfaller med bedömning att tillväxttakten stannar vid i industriländerna . Den ekonomiska utvecklingen i Redan före revideringen av de internationella bedömningarna pekade prognoserna för den svenska ekonomin entydigt på att en försämring var förestående. förutspådde exempelvis ett bytesbalansunderskott på nästan och en halvering av tillväxten jämfört med . Återigen förefaller ekonomin således komma att brottas med svårigheter av den art som i hög grad präglade . Skillnaden är dock att medan 1970-talets internationella miljö bestämdes av kraftigt stigande oljepriser och svag världshandeistillväxt, så har miljön bjudit på omvända förhållanden. För svenskt vidkommande innebär den nya internationella konjunkturbilden att draghjälpen från omvärlden, som i stor utsträckning ligger bakom de senaste fem årens förbättring av ekonomiska nyckeltal, nu upphör. Därmed blottläggs också på allvar de kvarvarande strukturproblemen i svensk ekonomi. Återtagandet av marknadsandelar upphörde , dvs. förhållandevis efter devalveringarna i början av årtiondet. Därefter har den inhemska efterfrågan, främst offentlig och privat konsumtion, varit den dominerande efterfrågekomponenten i tillväxtförloppet, vilket ledde till att balansproblemen i utrikeshandeln åter kom . Halveringen av de internationella råoljepriserna motverkade tillfälligt en fördjupning av problemen . förutsåg en försvagning av bytesbalansen med nästan , vilket visar kraften i ekonomins rörelse i negativ riktning. Man får gå tillbaka till den andra oljekrisen för att spåra en liknande försämring. Det mest framträdande problemet i ekonomi är den alltför snabba kostnadsstegringen. Att det inte räcker med att som regeringen gjort enbart framhålla behovet av låga nominella löneökningar belyses av utvecklingen . Den underliggande kostnadsförsämringen, dvs. efter det att vaiutakursförändringarna borträknats, har uppgått till . Totalt sett kan försämringen snart jämföras med vad som förekom , vilket är allvarligt. Utvecklingen slår definitivt hål på myten att en socialdemokratisk regering skulle vara bättre skickad än en borgerlig att förmå parterna till återhållsamma löneavtal. Även om en del av devalveringsutrymmet fortfarande finns kvar, är kostnadsnivån ändå för hög, eftersom balansen i utrikesbetalningarna inte kan bibehållas. Orsaken till att balansproblemen återigen tränger fram ligger också på Mot. det strukturella planet. Svenskt näringsliv förlorar fortlöpande marknads- Fi 12 andelar även vid oförändrat kostnadsläge beroende på en för långsam strukturomvandling. Därmed behövs, vid nuvarande produktionsstruktur, en allt lägre kostnadsnivå enbart för att försvara ställningarna på världsmarknaden. För att återta marknadsandelar måste lönekostnaderna följaktligen öka ännu långsammare i än i konkurrentländerna. Förluster av marknadsandelar behöver inte förorsaka problem, om världshandeln skulle växa snabbt. Den nu förestående internationella avmattningen riskerar emellertid att leda till allvarliga svårigheter. Svensk ekonomi skulle kunna klara snabbare lönekostnadsökningar, om omställningsförmågan och utvecklingskraften i ekonomin vore tillräckligt hög. Då skulle näringslivet kunna byggas ut och företag etablera sig på mer expansiva marknader trots att lönekostnaderna stiger snabbare än i omvärlden. Omvänt skulle trögheter, flaskhalsproblem och omställningssvårigheter kunna kompenseras, om lönebildningen fungerade smidigare och lönesättningen vore mer flexibel. De problem som framträder visar emellertid att ekonomin dras med båda svårigheterna , dvs. både brist på omvandlingskraft och dåligt fungerande lönebildning. Det är beklagligt att det andrum som den gynnsamma internationella utvecklingen har skapat inte har utnyttjats av regeringen för att avhjälpa de grundläggande problemen i svensk ekonomi. Inte ens på lönekostnadsutvecklingens område, dit intresset har koncentrerats, går det att avläsa någon framgång. Den statistik som framkommit visar att löneglidningen tilltagit, särskilt inom byggsektorn. Den svagare internationella utvecklingen leder till minskad tillväxt på exportmarknaderna. I sin oktoberprognos trodde regeringen att marknadstillväxten skulle uppgå till 1988. Redan denna siffra torde ha varit för hög, och efter det som inträffat kommer marknadstillväxten knappast att överstiga . Den inhemska efterfrågan kommer sannolikt också att dämpas till följd av aktiekursernas nedgång på Stockholmsbörsen. Även om börsen återhämtat en del av det ursprungliga fallet på , har händelseförloppet skapat osäkerhet, vilket bör verka dämpande på både den privata konsumtionen och investeringsutvecklingen under loppet av 1988. Den sannolika utvecklingen är emellertid att den utländska efterfrågan dämpas mer än den inhemska. Därmed skulle bytesbalansen komma att försvagas ytterligare i förhållande till vad exempelvis förutsåg i sin höstprognos, vilket i sin tur minskar förhandlingsutrymmet i den stundande avtalsrörelsen. En fortsatt försämring av konkurrenskraften i en situation när den internationella efterfrågan viker och bytesbalansunderskottet ökar kan ge allvarliga skador på den svenska ekonomin. För att underlätta möjligheten att uppnå löneökningar som ligger inom det samhällsekonomiska utrymmet krävs ekonomisk-politiska åtgärder. Vi återkommer till detta i det följande. Försämringen av konkurrenskraften hänger i hög grad samman med regeringens misslyckade inflationsbekämpning. takten har under i stort sett varit snabbare än i omvärlden. Dämpningen berodde enbart på internationella förhållanden. steg konsumentpriserna, exkl. energi- och räntekostnader, snabba- Fi 12 re 1986 än 1985. räknade regeringen i kompletteringspropositionen med att priserna skulle stiga under loppet av året. Från moderat sida hävdades att denna siffra var ett uttryck för ett önsketänkande snarare än en realistisk prognos. Utvecklingen visar att våra farhågor om en sämre inflationsutveckling besannats. överskreds regeringens inflationsprognos. T. o. m. oktober hade priserna stigit medan inflationstakten på tolvmånadersbasis uppgick till . Det finns anledning att rikta kritik mot regeringen för att den infört allmänt prisstopp under fyra perioder om sammanlagt 23 månader. Såväl svenska som internationella undersökningar visar entydigt att prisregleringar praktiskt taget alltid har negativa verkningar på det marknadsekonomiska systemets funktionssätt och aldrig varaktigt kan hålla tillbaka prisstegringen. Genom att störa marknadsprisbildningen verkar prisregleringar snarare långsiktigt uppdrivande på inflationstakten. Kritik bör också riktas mot regeringen för det sätt på vilket den senaste avvecklingen av prisstoppet sker. Förutom att uppläggningen med utfästelser gör att många företag kommer i kläm, så skapas i praktiken ett samordnat prisbeteende hos konkurrerande företag. Dessutom påverkas investeringsbesluten i företagen i negativ riktning genom att exempelvis underleverantörer, som omfattas av prisregleringen, inte kunnat bygga ut kapaciteten i takt med att större exportföretag, som inte omfattas, ökat sin efterfrågan på insatsvaror. Därigenom torde bytesbalansen ha påverkats i negativ riktning, eftersom exportföretagen tvingats tillgodose behovet av insatsvaror genom ökad import. Enligt vår uppfattning bör prisstopp användas endast i rena krissituationer. Med hänsyn till att någon sådan inte föreligger bör regeringen klart deklarera att den inte avser att införa ett nytt prisstopp . Dessutom bör kvarvarande rester från tidigare prisstopp helt avvecklas, vilket särskilt gäller systemet med utfästelser från företagen. Detta bör enligt vår mening ges regeringen till känna. Regeringens förslag till ekonomisk-politiska åtgärder Både och framhöll moderata samlingspartiet i sina ekonomisk-politiska motioner att den alltför snabba konsumtionsökningen riskerade att försvaga bytesbalansen. Det uppdrivna efterfrågetrycket borde ha motverkats tidigare genom en åtstramning av den offentliga konsumtionen. Den nu försämrade internationella konjunkturbilden kommer att ytterligare dämpa den utländska efterfrågan på svenska varor, vilket skärper de kommande bytesbalansproblemen mera. Regeringen har därför tvingats tänka om och förespråkar en dämpning av den inhemska efterfrågan för att försämringen av bytesbalansen skall kunna motverkas, men några förslag i den riktningen finns inte. Vidare ser regeringen det som angeläget att stimulera ekonomins utbudssida samt att vidta åtgärder som håller tillbaka de nominella löneökningarna. och för sig tillfredsställande att regeringen åtminstone i vissa stycken anslu- Mot. ter sig till den moderata synen på ekonomin. Men likväl måste vi konstatera Fi 12 att de konkreta åtgärder som föreslås sammantagna inte är tillräckligt långtgående och delvis har fel inriktning. Det finns mot denna bakgrund all anledning att befara att försämringen av ekonomin inte kommer att kunna förhindras. I ett viktigt avseende har regeringen i alla fall beaktat den moderata kritiken. föreslås att den tidigare höjningen av arbetsgivaravgifterna på neutraliseras. Vi kritiserade höjningen när regeringen kom med förslaget . Även varvi kritiska, när regeringen förklarade sig beredd att återta höjningen under förutsättning att arbetsmarknadens parter slöt avtal om en mycket måttlig stegring av lönenivån inklusive löneglidning . Innebörden av denna uppläggning var att om avtalen hamnar på en alltför hög nivå så är regeringen beredd att ytterligare försämra konkurrenskraften genom att låta höjningen av arbetsgivaravgiften slå igenom. Detta är naturligtvis en bakvänd politik. Därför är det bra att regeringen nu svängt i denna fråga och anslutit sig till moderata samlingspartiets ståndpunkt. Därmed kan det utrymme som ändå finns fullt ut disponeras av arbetsmarknadens parter. Vi har emellertid invändningar mot det sätt på vilket regeringen föreslår att rättelsen skall ske. I propositionen föreslås att den allmänna löneavgiften sänks och att ATP-avgiften höjs . Sammantaget skulle således nivån på uttaget av arbetsgivaravgifterna sänkas jämfört med vad tidigare beslutat. Innebörden av förslaget är, förutom att nivån på uttaget från företagen hålls oförändrad , att det sker en omfördelning från staten till AP-fonderna. 1 detta sammanhang finns anledning att konstatera att även om pensionsutbetalningarnas storlek i ATP-systemet överstiger de inbetalningar som görs, ökar fortfarande AP-fondernas reala värde till följd av de ränteinkomster som fondkapitalet genererar, vilket regeringen också påpekar i propositionen. En höjning av avgiftsuttaget i enlighet med regeringsförslaget torde ytterligare öka fondernas reala storlek under nästkommande år. Frågan om den framtida värdesäkringen och finansieringen av de allmänna pensionerna är föremål för översyn i pensionsberedningen. Dessutom kommer () att lägga fram underlag för och förslag till avgiftsuttag för ATP för de närmast följande sju åren. Det finns enligt moderata samlingspartiets uppfattning ingen anledning att ytterligare öka fondernas reala värde. Höjningen av avgiftsuttaget bör anstå tills underlaget från RFV föreligger. Genom att vi inte tillstyrker förslaget att nu höja ATP-avgiften räcker det med att sänka den allmänna löneavgiften för att neutralisera den tidigare höjningen. 1 detta sammanhang finns skäl att påminna om att moderata samlingspartiet anser att den allmänna löneavgiften bör slopas helt. I fråga om allemanssparandet föreslår regeringen en extra bonus för dem som börjar spara under de tre sista kvartalen 1988, möjlighet till s. k. ideellt sparande i allemansfond och en höjning av gränsen för antalet andelsägare 13 i en fond till 100 000. Moderata samlingspartiet har tidigare vid flera tillfäl- Mot. len utvecklat sin syn på allemanssparande^ senast i vår majmotion om den Fi 12 Den förbättrade effektiviteten på kreditmarknaden har gjort det möjligt att genom utgivande av statsskuldsväxlar och riksobligationer på marknadsmässiga villkor klara statens upplåning. Via obligationsfonder kan hushållen delta i denna finansiering, vilket blir betydligt billigare för staten än ökade insättningar på allemanssparkonton. Erfarenheterna tyder också på att denna typ av sparande inte leder till något nämnvärt nysparande utan mest till omplaceringar av tidigare sparmedel. 1 stället bör hushållens sparande stimuleras med åtgärder av mer generell natur. I avvaktan på att sådana åtgärder genomförs godtar vi emellertid de nu framlagda förslagen. Regeringen nämner också att ett förslag om ungdomssparande med särskild inriktning på bostadsanskaffning utarbetas i , vilket får tolkas som att nuvarande system inte fungerar. Den anknytning av bosparandet till allemanssparande! som regeringen infört är enligt vår uppfattning olämplig. Den innebär en lagstadgad skyldighet för banker att prioritera utlåning till personer , som inte behöver ha något annat kundförhållande till banken än att de satt in pengar för överföring till . Moderata samlingspartiet har länge hävdat att åtgärder som breddar bostadsägandet är det bästa sättet att åstadkomma en jämnare fördelning av förmögenhetstillgångarna i samhället. Förslag har också presenterats som innebär att medborgarna stimuleras till ett ökat bostadssparande. En stimulans till bosparande bör bygga på redan existerande "spara/låna till bostad-system i stället för att på ett krångligt sätt kopplas till allemanssparandet. Regeringen har beslutat förlänga det 1986 införda stoppet för annat byggande än bostäder i storstadsområdena. Redan när byggstoppet infördes hävdade vi att det inte skulle lösa några problem men skapa desto fler. Utvecklingen har visat att dessa farhågor var välgrundade. Byråkratin frodas, och redan nu är byggkvoten i intecknad 1990. En lång rad ytterst angelägna objekt har inte kunnat inrymmas i kvoten. I vissa bostadsområden kommer angelägen kommersiell och samhällelig service inte att kunna erbjudas medborgarna på grund av byggstoppet. Företag med god lönsamhet och utveckling kan inte bygga ut sin kapacitet. Regeringens förhoppning att dessa företag skulle flytta ut verksamhet från till övriga landet har, som vi förutsåg, kommit helt på skam. Förhoppningen att regleringen skulle resultera i ett avsevärt ökat bostadsbyggande har heller inte infriats. Enligt vår uppfattning är det fel att på detta sätt bromsa produktiva investeringar, som är till gagn för hela vårt land. Nya arbetsplatser i storstadsområdena leder till ökad sysselsättning även i övriga delar av landet, och detta utan att några regionalpolitiska styrmedel behöver tillgripas. Regeringen har beslutat att företag som är belägna utanför stödområdena får utnyttja sina investeringsfonder endast för miljöinvesteringar. Denna åtgärd är ännu ett uttryck för regeringens ambition att detaljstyra företagens investeringar, något som vi bestämt motsätter oss. Enligt vår uppfatt- 14 ning bör regeringen besluta om ett generellt frisläpp av de allmänna investe- Mot. ringsfonderna och investeringsreserverna. I nte heller anser vi det rimligt att av det belopp som företag avsätter till investeringsfonder skall inbetalas till . Denna åtgärd kommer att minska företagens benägenhet att göra avsättningar till investeringsfonder, vilket ökar deras skattebörda. I samband med utredningsarbetet angående en reformerad företagsbeskattning diskuteras bl. a. ett avskaffande av möjligheten att avsätta medel till allmän investeringsfond och att detta skall kombineras med en sänkt bolagsskattesats. Det är då enligt vår uppfattning inte rimligt att i avvaktan på utredningsarbetet nu ändra gällande regler. Regeringen redovisar i propositionen att direktiv lämnats till om en ram för medelsberäkningen lill avtal. Regeringen aviserade redan i samband med kompletteringspropositionen förändringar beträffande uppräkningen av de offentliga lönekostnaderna. har lönehöjningarna beaktats fullt ut vid löneomräkning av anslagen. är tanken att ett totalt utrymme för lönekostnaderna skall fastställas inför den kommande avtalsrörelsen. Varje kostnadsökning som går utöver denna utgiftsram skall mötas med effektivitets- och produktivitetshöjande åtgärder eller med besparingar. I samband med behandlingen av kompletteringspropositionen stödde vi i princip regeringens ambition på detta område. Men vi framhöll också att s. k. cash limits måste följas upp med reformer i den offentliga sektorns organisation. Annars riskerar verksamheter att skäras ner kraftigt i händelse av att avtalsramen överskrids. Det krävs bl. a. privatiseringar, användande av entreprenader, slopande av offentliga monopol, omorganisationer och mindre statlig styrning av kommunernas verksamhet för att sådana begränsningar av anslagen inte skall leda till kvalitetsförsämringar. Det räcker således inte att, som regeringen tänker sig, vidta produktivitetshöjande åtgärder först efter det att lönekostnadsökningarna blivit alltför stora. visar det sig att kommunerna inte alls omfattas av löneramen. Inom statliga områden som polis, försvar och rättsväsendet är möjligheterna att öka effektiviteten begränsade. Detta torde regeringen också ha insett, eftersom man till löneramen har knutit ett antal reservutgångar. För det första omfattas inte . För det andra inräknas inte resultatet av de kompensationsförhandlingar som skall föras på det offentliga området. Risken är därför betydande att den ram som regeringen angett snarare kommer att bilda ett golv för de statliga löneökningarna än ett tak. Det är förvånande att löneramen satts till samt att kompensationen löneglidning inte ingår i detta utrymme, vilket innebär att lönekostnadsökningarna kan bli väsentligt högre. Denna signal från regeringens sida står i skarp kontrast mot det synsätt som kom till uttryck i proposition 1987/88:36 om den ekonomiska politiken på medellång sikt. I denna angavs att löneökningarna borde stanna vid . Det bör påpekas att regeringen i samma proposition redovisat en alternativ kalkyl, vilken belyser de negativa konsekvenserna för svensk ekonomi av de lönehöjningar som kan förutses på den 15 Regeringen framhåller att vissa förhållanden i statens tjänst skapar pro- Mot. blem med personalförsörjningen. Löner och andra anställningsvillkor kan Fi 12 för vissa grupper vara gynnsammare inom den privata sektorn än för jämförbara grupper inom det statliga området. För andra grupper är emellertid förhållandet det omvända. Regeringens ambition är nu att statens agerande i löneförhandlingarna tydligare skall bestämmas av verksamhetsintresset och av strävan att åstadkomma en ändamålsenlig personalförsörjning. Denna inriktning av lönepolitiken har tidigare efterlysts från moderat håll.