mot · GA02ju802 · 1987-01-20 00:00:00 — Givetvis bör en intagen motiveras och ges möjlighet till skol- och/eller yrkesutbildning. Särskilda resurser måste finnas inom frivården för att underlätta övergången till ett liv i frihet. Det kan inte tolereras att nuvarande möjligheter till narkotikamissbruk på anstalterna lever kvar. Alla kriminalvårdsanstalter skall vara narkotikafria. Detta kan uppnås genom bl. a. ökad differentiering av olika kategorier av interner på olika avdelningar och sträng kontroll av personer dömda för Att skapa helt narkotikafria anstalter är en angelägen kriminalpolitisk reform. Det finns ett starkt samband mellan narkotikamissbruk och brottslighet. Därför är det nödvändigt med insatser som syftar till att förebygga brott. Vi kan aldrig hoppas på att påtagligt kunna minska brottsligheten om vi inte kommer till rätta med narkotikamissbruket. En första nödvändig åtgärd är därför att kriminalisera även missbruk av narkotika, genom att täppa till den lucka i lagen som gör innehav i direkt anslutning till konsumtion straffritt. En sådan kriminalisering bör minska efterfrågan på narkotika. Den ger bättre möjligheter till tidigare ingripanden mot missbrukarna. Slutligen markerar den samhällets avståndstagande från varje befattning med illegal narkotika och ger därigenom extra tyngd åt övriga åtgärder. Den brottslighet som drabbar enskilda har ökat kraftigt . Detta har medfört ständigt stigande kostnader för medborgarna för försäkringspremier, stöldlarm, m. m. När det gäller brott mot enskilda är de totala kostnaderna för samhället okända. Det är dock uppenbart att dessa har stigit kraftigt. Eftersom kostnaderna endast delvis belastar det allmänna finns emellertid risk för att konsekvenserna av den samlade brottsligheten mot enskilda blir underskattade. Det är angeläget att klarlägga hur stora kostnaderna för brott mot enskilda är. bör övervägas hur det allmännas ansvar för de skador som drabbar brottsoffer kan ökas. Det finns ett flertal åtgärder som på kort sikt kan vidtas för att stärka brottsoffrens ställning. har antagit en rekommendation om brottsoffrens ställning inom ramen för straffrätten och processrätten. Rekommendationen för in ett nytt rättssäkerhetsintresse i straffrätten, nämligen brottsoffrets. har straffrätten och processrätten i allt väsentligt setts som en konflikt mellan staten och gärningsmannen. Mycken möda har lagts ned på att tillförsäkra den tilltalade en rad rättssäkerhetsgarantier. Detta är självfallet viktigt, men det står också klart att denna principiella uppläggning har lett till att brottsoffrets situation kommit i skymundan. rekommendationer innebär att brottsoffret ges en ny och starkare ställning under hela förfarandet. Viktiga frågor som avhandlas i rekommendationen gäller handläggningen på polisnivå under förundersökningen vid utfrågning av offret och vittnen, åtalsfrågor, domstolsförfarande, skyddet för offrets personliga integritet och privatliv, skydd för offret inför risken för förnyade brott mot honom eller henne, skadeståndsfrågor, rättsligt, socialt, medicinskt och ekonomiskt stöd m.m. Dessa frågor bör utredas. Målet bör vara att genomföra lagändringar som påtagligt stärker brottsoffrets ställning. Frågan om juridiskt biträde till kvinnliga offer för sexual- och våldsbrott måste dock lösas med förtur. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext i de fall sådan krävs. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om statens ansvar för att skydda medborgarna mot brott, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om allmänpreventionens brottsavhållande betydelse, 3. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om besöksförbud på sätt som anges i motionen, 4. att beslutar att ändra 8 kap. 4 § på sätt som anges i motionen, 5. att beslutar att ändra narkotikastrafflagen (1968:64) i enlighet med vad som i motionen anförts, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder mot ekonomisk brottslighet, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att stärka polisens resurser, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om minskad användning av åtalsunderlåtelse, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om strängare straff vid vanebrottslighet, 10. att beslutar att ändra och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt så att den obligatoriska villkorliga frigivningen upphävs, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om stramare skyddstillsyn, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om villkorligt fängelse, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om nya former för frivård, 14. att hos regeringen anhåller om utredning i avsikt att klarlägga de totala kostnaderna för brott mot enskilda, 15. att hos regeringen anhåller om utredning i avsikt att stärka brottsoffrens ställning på sätt som i motionen angivits. hamre (m) () () () () ()