mot · GA02sf416 · 1987-01-26 00:00:00 — (m) Avskrivning av studieskulder Skuldbördan för landets akademiker har blivit ett allt värre gissel. Dess värre talar mycket för att det kommer att bli ett av de mest svårartade sociala problemen . Om 1950-talets situation hade fått fortsätta att råda, hade det sannolikt inte varit fråga om några större svårigheter. Då lönade det sig fortfarande att skuldsätta sig för studier. En hygglig lön efter avslutad examen tillsammans med en visserligen hög men inte som orimlig skattebörda gjorde, att det trots allt var lönsamt att investera i den egna framtiden. har situationen radikalt förändrats. En medveten socialistisk politik, som endast delvis kunde brytas under de borgerliga regeringsåren, har tillsammans med den s. k. högskolereformen 1977 lett till en nivellering för akademikernas del. Situationen har för många blivit näst intill katastrofal. Det är en truism att påstå, att högre studier knappast är lönsamma. Hos ungdomen finns dock naturligt nog en ständig framstegsoptimism. Det måste bli möjligt att bryta den nuvarande politiska utvecklingstrenden, så att hårt arbete, initiativförmåga och stundens uppoffringar skall kunna löna sig och ge en hygglig framtida kompensation. För är det en nödvändighet att slå vakt om den högre utbildningen och dess kvalitet. Endast genom att internationellt sett befinna oss på topp har vi en möjlighet att kunna bibehålla de landvinningar, som kunnat göras. De har gjort det möjligt för vårt land, som var ett av mest underutvecklade länder, att hävda sig bland världens nationer. Det förutsätter i sin tur, att högre utbildning blir lönsam för den enskilde. Annars får vi inte tillräckligt många - och kanske framför allt inte de rätta att ta på sig de uppoffringar, som längre studier ofta innebär, att avstå från delaktighet i det materiella välståndet, fritid m. m. Utan tillgång till välutbildade på hög nivå står vårt land sig slätt i konkurrensen och riskerar att sjunka tillbaka och åter bli i bästa fall en medelmåtta bland nationerna. Det finns i detta sammanhang anledning att varna för trender av olika slag, som visserligen ansvariga utbildningspolitiker har svårt att undgå att beakta, men som de får akta sig för att låta bli vägledande. ropas det efter tekniker, särskilt civilingenjörer - i brist på mellaningenjörer. Men vad händer, när vi utbildat en tillräckligt stor kontingent ingenjörer på mellannivå? Upphör eller minskar då intresset för vissa civilingenjörskategorier? För inte ens rådde ett stort överskott på vissa civilingenjörer. De gick arbetslösa eller fick skola om sig. Ännu var arbete i den privata industrin inte särskilt populärt. Det skulle vara den offentliga sek är det tvärtom! I det materialistiska samhället har framför allt humanisterna känt sig sitta på undantag. Men klara tecken finns på att det randas för dem. Människan lever icke av bröd allena. Allt talar för en renässans för humanismen och humanisterna. Vilken nytta har ett helt exportberoende land som av tekniker och ekonomer som är enbart tekniker och ekonomer? Det gäller att kunna uttrycka sig på andra språk och att ha god kännedom om andra delar av världen, deras historia, deras kultur, deras samhällsskick. Företagarna i landet borde vidga sina perspektiv och inse den mångsidighet, som krävs av deras medarbetare . Vi kommer att ha ett stort behov av alla sorters välutbildade människor. Vad som för stunden ter sig som mest väsentligt har förbytts i sin motsats. För utbildningspolitiker gäller det inte minst att planera mot en alltför stor ryckighet och att stå emot trender. Den tillfälliga efterfrågan på utbildning får inte tillåtas att helt styra våra satsningar. Vi skall komma ihåg, att vi aldrig eller näst intill kan tillgodose stundens krav. Framförhållningen måste vara väl tilltagen. Det säkraste är alltid att ge det personliga intresset en chans. Om vi räknar in förkunskapsinlärningen i gymnasiet, tar det bortåt , innan en välutbildad akademiker kan göra sin insats. Lägger vi därtill behovet av akademiker med doktorsutbildning, ökar tidsramen från inträdet i gymnasiet till . Eller som läget är i vissa fall ännu längre. Målet forskarutbildningsreform var, att en forskarutbildning vid heltidsstudier normalt skulle kunna genomföras . Detta har helt misslyckats. Variationen mellan de olika fakulteterna i studietider är mycket stor - från inom medicinsk fakultet till inom humanistisk. är bortfallet stort. Mindre än hälften av dem som antogs till forskarutbildning läsåren 1972/73-1974/75 hade avlagt doktorsexamen . I avvaktan på regeringens forskningspolitiska proposition, aviserad till , saknas nu anledning att närmare gå in på forskarutbildningens speciella problem. Men självfallet finns det ett samband med de problem, som den grundläggande utbildningen har drabbats av. har i uppdrag att se över det nuvarande studiemedelssystemet och kommer med ett förslag . Som vi från moderata samlingspartiet har framhållit i olika sammanhang finns det anledning att se över var subventionerna i systemet är mest befogade, i fråga om bidragsdelens storlek, uppräkningen, fribeloppet, avbetalningsfria år, eventuell avskrivning m. m. Det finns dock anledning att ägna ökad uppmärksamhet åt just möjligheterna till avskrivning av studieskulderna och då bl. a. i samband med studieprestationerna. För att stimulera till längre studier på högre nivå kan det ifrågasättas, om inte t. ex. fullbordandet av en normal grundläggande akademisk utbildning på 120 poäng skall kunna berättiga till en avskrivning av låt oss säga av skuldbeloppet, för 140 poäng, för 160 poäng osv. Kanske bör också föreskrivas en tidsgräns för examen för att få en sådan avskrivning. Eller också låta en extra bonus utgå, om studierna fullbordats inom föreskriven tid. Detta är morotens system. Men kanske saknar vi i alltför hög grad Mot. 1986/87 stimulansåtgärder ? Detta är definitivt fallet vad gäller utbildning av Sf416 doktorer. () har föreslagit, att av studieskulderna skall avskrivas den dag, då vederbörande disputerar. Det kan förefalla mycket. Men med tanke på den alltför långa tiden mellan grundläggande examen och fil.dr-examen - i genomsnitt, för en medicinare och för en humanist - finns naturligtvis betydande samhällsvinster att hämta. En forskarstuderande kostar pengar under utbildningen och det är angeläget, att han/hon skall kunna fungera ett rimligt antal år efter examen. Om de disputerande är relativt unga, blir också deras konkurrenskraft på arbetsmarknaden större, de har kvar mer att ge av kreativt skapande, de kan sättas in på nya arbetsuppgifter m. m. Samhället har alltså mycket att vinna på, att vi ger de forskarstuderande de allra bästa chanser. De är dessutom inte så många - för få i själva verket - att det kostar samhället särskilt mycket. Moroten synes alltså vara väl befogad. har piskan varit mest framträdande, när det gäller att få till stånd goda resultat inom den högre utbildningen. Det har inte lyckats särskilt väl. Borde det inte i stället vara dags för moroten? Med åberopande av vad i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande möjliga stimulansåtgärder för de högskolestuderande i form av avskrivning av studieskulder.