mot · GA02sk165 · 1987-05-11 00:00:00 — Motion till 1986/87: Sk 165 m. fl. Ny organisation för folkbokföring (prop. 1986/87:158) eftersträvar ett decentraliserat samhälle med arbetsplatser, bostäder och service över hela landet. Alla har rätt till arbete, god miljö och en bra service oavsett bostadsort. En utveckling mot ett decentraliserat samhälle kräver en medveten politisk vilja och ett konsekvent politiskt handlande för att detta mål skall kunna uppnås. Under framför allt efterkrigstiden har koncentrations- och centraliseringstendenserna i samhället varit mycket starka. En politisk majoritet har, mot uppfattning, sett denna utveckling som en nödvändig del av samhällsutvecklingen. Förslag inom skilda områden har förstärkt koncentrationstendenserna i samhället. Den socialdemokratiska politiken har efter regeringsskiftet medfört kraftigt ökande obalanser i samhället. Man har ofta medvetet förespråkat centralistiska lösningar. En viktig del i en decentraliserad samhällsstruktur är ett bevarande av den öppna svenska folkkyrkan. Det är därför en viktig uppgift för framtiden att säkerställa folkkyrkokaraktär, dess demokratiska uppbyggnad och en rikstäckande verksamhet. har genom sin församlingsorganisation en mycket decentraliserad organisation med möjligheter till inflytande och påverkan i demokratiska former för den enskilde. Från sida anser vi således att den öppna svenska folkkyrkan utgör en tillgång både för den enskilde och för samhället, och vi har därför i olika sammanhang givit folkkyrkotanken vårt stöd. Inte minst har varit initiativtagare till den nya rikskyrkliga organisation som fått inom ramen för ett bevarat samband mellan kyrkan och staten. Vid reformeringen av den kyrkliga lagstiftningen underströks vidare vikten av att garantier skapas för att avgörande förändringar i fråga om karaktär bara kan ske om en bred majoritet godtar dessa. Lagstiftningen föregicks också av överläggningar mellan de politiska partierna i syfte att säkerställa att de beslut som fattades skulle få varaktig karaktär. Folkbokföringen är en samhällsuppgift. Detta innebär emellertid inte att staten nödvändigtvis måste ansvara för denna. har skött denna uppgift på ett föredömligt sätt. Utifrån dessa utgångspunkter är såväl beredningen av som innehållet i proposition 1986/87:158 om en ny organisation för folkbokföringen anmärknings 1* 1986187. Propositionens förslag, att skall fatta ett principbeslut om överförande av folkbokföringen från pastorsämbetena till de lokala skattemyndigheterna, kan därför ifrågasättas utifrån både sakliga och formella utgångspunkter. Enligt vår mening är förslaget i den föreliggande propositionen om ett ändrat ansvar för folkbokföringen ytterligare ett tecken på en förändrad syn på de kyrkopolitiska frågorna inom socialdemokratin. Den bryter den grundläggande vilja till bred politisk och kyrkopolitisk enighet som präglat reformeringen av den kyrkliga lagstiftningen. Överenskommelser om att betydande förändringar av förutsättningarna för verksamhet skall ske i samförstånd hålls inte. Redovisningen i propositionen av utredningar och remissvar är också starkt tendentiös. ex. enligt direktiven tvingad att föreslå ett alternativ till det nuvarande systemet och medgavs inte att föreslå förbättringar inom nuvarande system. Detta framgår inte av propositionen. Det framgår inte heller att vissa remissinstanser inledningsvis konstaterat att nuvarande system är det bästa, såsom t. ex. , men anger ett alternativ-de allmänna försäkringskassorna - om trots detta en förändring skall ske. Det är enligt vår mening än mer anmärkningsvärt att regeringen ej låtit remissbehandla statskontorets rapport om möjligheterna att genomföra förbättringar inom ramen för nuvarande system. Statskontoret föreslog vissa rationaliseringar med hjälp av ADB och koncentration av folkbokföringen till en expedition per pastorat. Detta förslag innebär att antalet enheter som sysslar med folkbokföringen skulle minska från 1483 st. till 1138 st. Förslaget har beräknats ge en årlig besparing på 36 milj. kr. Enligt vår mening skulle en remissbehandling av statskontorets rapport ha inneburit en annan bild av opinionen. I propositionen redovisas inte heller de fördelar från kostnadssynpunkt som, vilket statskontoret påtalat i sin rapport, ett bibehållet system för folkbokföringen har. Regeringen har vidare underlåtit att bereda frågan med de kyrkliga organen enligt stadgande i RF 7:2 och även avstått från att försöka få en bred uppslutning kring förslaget från de politiska partierna. Detta kan inte tolkas på annat sätt än att regeringen ser detta förslag som ett första steg i en skilsmässa mellan kyrkan och staten. Nästa steg i denna strategi torde vara att föra över begravningsväsendet till de borgerliga kommunerna. När dessa förändringar genomförts kommer det att vara logiskt att förändra kriterierna för medlemskapet i i syfte att förändra denna från en folkkyrka till en föreningskyrka. En sådan utveckling kommer med kraft att motarbeta. De sakliga och principiella skäl som föredraganden anför för förslaget till förändring av ansvaret för folkbokföringen är inte heller hållbara. Påståendet att det nuvarande systemet kan kritiseras från religionsfrihetssynpunkt är helt felaktigt, eftersom folkbokföringen är en uppgift av samhällelig natur och inte en religionsfrihetsfråga. Enligt propositionen är motivet för förslaget att föra över ansvaret för folkbokföringen från pastorsämbetena till de lokala skattemyndigheterna av Det är enligt vår mening förvånande, eftersom förändringen endast kan leda till försämringar i vad avser servicen gentemot allmänheten. Det stämmer inte heller alls med den förbättring av servicen i statlig verksamhet som regeringen uttalat sig för i andra sammanhang. Regeringens förslag innebär en centralisering genom att det finns 120 lokala skattemyndigheter jämfört med expeditioner som handlägger folkbokföringsfrågor. Även en koncentration av folkbokföringen till de 1138 pastoraten innebär således minskade möjligheter till närservice i förhållande till dagsläget. Den försämring av kontaktmöjligheter och service en överföring av folkbokföringen till de 120 lokala skattemyndigheterna leder till är uppenbar. I finns en lokal skattemyndighet, lokaliserad till . För hela norra är lokal skattemyndighet. I minskar antalet expeditioner från 41 till 8 etc. Avsevärda förlängningar av handläggningstiderna kan förväntas bli följden för enkla rutinärenden som med nuvarande organisation endast tar någon dag att handlägga. I normalfallet kan den som t. ex. efterfrågar ett personbevis erhålla detta från den ena dagen till den andra. Det är väl känt vilka handläggningstider de lokala skattemyndigheterna har. I ansvarar lokala skattemyndigheten för in- och utflyttningar. Handläggningstiderna för enkla rutinärenden i som rör folkbokföringen kan vara . Dessa försämringar i service beräknas kunna genomföras till en merkostnad på 250 milj. kr. Det är förvånande att föredragande statsråd som i andra sammanhang betonar vikten av besparingar och effektivt utnyttjade resurser medvetet drar på statskassan denna ökade utgift som enbart leder till sämre effektivitet och ökad byråkrati. Än mer anmärkningsvärd är föredragandens totala bedömning av de samhällsekonomiska konsekvenserna av det förändrade ansvaret för folkbokföringen. Min bedömning är att det totalt sett blir samhällsekonomiskt billigare med den föreslagna formen för folkbokföring, hävdas det i propositionen. Detta kan inte tolkas på annat sätt än att regeringen inte tar hänsyn till den nu anställda personalen, ca 2000 personer. En rimlig uppskattning är att högst ca 500 av de som handhar folkbokföringen skulle kunna anställas vid de lokala skattemyndigheterna. De övriga torde få betydande svårigheter att finna annan sysselsättning, eftersom de som friställs till stor del kommer att vara lågavlönade kvinnor i glesbygden med små möjligheter att få annat arbete på orten. De lokala skattemyndigheterna, oftast lokaliserade till en större ort i fögderiet, kommer att behöva ett betydande tillskott av ny personal om man skall kunna fullgöra uppgiften som ansvarig för folkbokföringen på ett fullgott sätt. föreligger behov av förstärkningar för att kunna klara de uppgifter som man ålagts. Det åligger bl. a. redan de lokala skattemyndigheterna att utreda problemen med skenskrivningar. av rent fiskal karaktär är inte en kyrklig angelägenhet, och problemen med skenskrivningar torde bli värre att lösa vid en centralisering av ansvaret med den mindre personkännedom handläggande personal kommer att ha. Propositionens beskrivning av nuvarande förhållanden antyder dessutom att den nuvarande personalen inte handlägger dessa frågor på ett korrekt och tillförlitligt sätt. Betecknande är föredragandens uttalande i propositionen att överförande av ansvaret för folkbokföringen till de lokala skattemyndigheterna leder till att den kompetens i folkbokföringsfrågor som finns på dessa myndigheter då kan tas till vara. I realiteten är det emellertid så, förutom i och , att de lokala skattemyndigheterna endast ansvarar för mantalsskrivningen, vilken dessutom grundar sig på den kyrkobokföring som pastorsämbetet gjort. Övriga folkbokföringsärenden handläggs av personalen på pastorsexpeditionerna. Någon kompetens som rör ärenden som avser t. ex. utfärdande av äktenskapscertifikat, beslut i namnfrågor, dödsbevis, anteckning om faderskap etc. finns inte på de lokala skattemyndigheterna. Beskrivningen av folkbokföringens innebörd i propositionen tyder på bristande information om folkbokföringens reella innehåll. Det bör således understrykas att folkbokföringen inte bara är en registrering av befolkningen utan även gäller kyrkans och den lokala befolkningens behov och förhållanden. måste under alla förhållanden ha en väl utvecklad och väl fungerande kyrkobokföring. Den lokala befolkningen behöver ha en fungerande närservice när det gäller registerfrågor. Beredningen inom regeringen av kyrkokommittés förslag till lokal och regional organisation i pågår, och det är enligt vår mening inte rimligt att detta förslag föregrips på det sätt som sker. Ytterligare en aspekt som bör beaktas vid ett överförande av folkbokföringen till de lokala skattemyndigheterna är integritetsaspekterna. Dessa frågor kommer att få en helt annan karaktär och mer hotfull innebörd om befolkningsregistreringen förs över på data och samordnas med skatte- och taxeringssystemen. Det bör även i detta sammanhang konstateras att propositionen inte ger några som helst besked om vare sig vilka uppgifter som kyrkan skall ha kvar eller någon bedömning av vilka konsekvenser förändringen får för kyrkan och dess verksamhet. Det har inte på något sätt klarlagts hur den kvarvarande kyrkobokföringen skall vara beskaffad och hur den skall finansieras. Det är enligt vår mening synnerligen anmärkningsvärt att föredraganden underlåtit att på ett seriöst sätt ta upp frågor som rör personalen. Ej heller har belysts konsekvenserna av en förändring för bl. a. lokal forskning och släktforskning som förändringen kan innebära. Möjligheterna för amatörforskare att bedriva t. ex. släktforskning kommer att avsevärt försvåras om en centralisering av arkiven sker. Forskarens möjligheter till service kommer sannolikt också att minska. I propositionen aviseras bara att en organisationskommitté skall tillkallas och att föredraganden i samband därmed skall återkomma till dessa frågor. Ytterligare en aspekt som över huvud taget inte berörs i propositionen är de allvarliga konsekvenser för beredskapen i krig som centraliseringen av folkbokföringen får. Gällande system innebär att pastorsämbetena är inplacerade i den kyrkokommunala beredskapsplanen i händelse av beredskap eller krig. Planen anger detaljerat hur pastorsämbetet skall sköta bl. a. folkbokföringen under svåra förhållanden. Planen är uppgjord i samarbete med den lokala kommunen. Möjligheterna för prästen att fullgöra sina uppgifter i krig kommer att avsevärt försvåras genom avsaknaden på tillgång till folkbokföringsmaterialet. Sårbarheten ökar också kraftigt genom att folkbokföringen för ett helt län kan slås ut genom att en enda stor central myndighet förstörs. Det är enligt vår mening helt oacceptabelt att regeringen presenterar en proposition med ett så tendentiöst och vilseledande innehåll, bristande beredning, avsaknad av analys av konsekvenserna för personal, arkiv, beredskap etc. och förvanskning av sakläget. Det är en oförsvarlig nonchalans och bristande respekt för arbete. Det nuvarande systemet är till fördel för den enskilde, kyrka och samhälle. Genomförda utredningar visar att något reellt alternativ till nuvarande system inte finns. Folkbokföringen är en samhällelig angelägenhet som genom sin decentraliserade organisation och väl fungerande service till allmänheten är klart överlägsen varje annat förslag. En centralisering till de lokala skattemyndigheterna försämrar avsevärt närservicen och medför kraftigt ökade kostnader. Det finns enligt vår mening inget som helst motiv för att genomföra en kostnadskrävande omorganisation till priset av en sämre fungerande folkbokföring. Regeringen har inte kunnat presentera ett enda sakligt skäl som talar för en överföring av ansvaret för folkbokföringen till de lokala skattemyndigheterna från . Det enda motiv som kan ligga till grund för regeringens förslag är således ideologiskt. Målsättningen med förslaget kan inte tolkas på annat sätt än som ett ingrepp i relationerna mellan kyrkan och staten. Proposition 1986/87:158 bör därför avslås och även i fortsättningen ha ansvaret för den lokala folkbokföringen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att avslå proposition 1986/87:158 om ny organisation för folkbokföringen. 2. att - därest yrkande 1 ej vinner bifall - Mot. beslutar att remittera proposition 1986/87:158 till kyrkomötet för ytt- Sk 165 () ()