mot · GA02Ub5 · 1987-03-11 00:00:00 — - 2 milj. kr. till i för molekylärbiologisk forskning, - en ny professur i säkerhetspolitisk forskning. Vid fem universitet finns tolv professurer i statsvetenskap, varav tre i fredsforskning. bedriver bara två professorer forskning inom området internationell politik. Det finns ingen professur med inriktning exklusivt på säkerhetspolitisk forskning. tre professurer i freds- och konfliktforskning har inrättats vid universiteten i , och . Professuren i har fått speciell inriktning på humanekologi och . Den säkerhetspolitiska forskningen inom samhällsvetenskaperna bör enligt vår mening stärkas. Nuvarande fördelning av professurerna i vad gäller ämnesinriktningen är enligt vår mening olycklig. Som propositionen visar finns ett stort behov av forskning på området säkerhets- och utrikespolitik. Vi kan instämma i den beskrivning propositionen ger beträffande forskning av säkerhetspolitiskt intresse. Den svenska alliansfria politiken gör det särskilt viktigt att vi har möjligheter att bygga säkerhetspolitiska ställningstaganden även på forskningsmaterial som tagits fram inom vårt land. En inhemsk forskning kan också i större utsträckning förväntas intressera sig för frågor av speciell vikt för vår egen säkerhets- och försvarspolitik. Propositionen innehåller dock inga förslag om hur den säkerhetspolitiska forskningen skall förstärkas. Även om enskilda forskare inom det statsvetenskapliga området, vid eller utrikespolitiska institutet gör goda insatser, har den säkerhetspolitiska forskningen och utbildningen, i vad gäller bredd och organisation, en svag ställning. Vi föreslår inrättandet av en professur i säkerhetspolitisk forskning knuten till men placerad vid utrikespolitiska institutet. Visst utrymme för kringresurser behöver också tillgodoses. Enligt vår mening skulle detta dels innebära en välkommen resursförstärkning till det utrikespolitiska institutet, dels genom knytningen till erbjuda de fördelar som inordningen i en organisation med naturliga rekryteringsmöjligheter för forskarstuderande och doktorander medför. Även vid andra svenska universitet finns viss säkerhetspolitisk forskning. bör därför uppmärksamma möjligheter att vid dessa universitet stödja projekt med säkerhetspolitiskt relevant inriktning. I propositionen görs entydigt klart vikten av den långsiktiga kompetensuppbyggnaden och att detta förutsätter en förstärkning av högskolornas och universitetens forskningsresurser. För detta ändamål anmanas sektorsforskningen att i ökad utsträckning göra sådana långsiktiga åtaganden som t. ex. att finansiera tjänster inom universitet och högskolor. har från socialhuvudtitelns anslag för forsknings- och utvecklingsarbete medel avsatts för stipendier för sju forskare, fjorton forskarassistenter och femton doktorander. Därutöver har medel tillförts institutionerna för socialt arbete i syfte att förbättra forskarhandledningen. Delegationen för social forskning (DSF) har funnit satsningen på den högskoleanslutna forskningen angelägen och vill fortsätta att stödja denna. Man har emellertid inte dragit den enligt vår mening följdriktiga slutsatsen att även det forskningsansvar som ligger hos sektorsforskningen bör föras över till universitet och högskolor. Vi föreslår således att ansvaret för den forskning som initieras av DSF förs över till högskolan. Delvis kan detta ske genom en förstärkning av fakultetsanslagen. På så vis får resp. fakultet det direkta ansvaret för de nödvändiga prioriteringarna. Övriga resurser bör överföras till berörda forskningsråd. Delegationen bör lämpligen avvecklas räknat från instundande budgetårsskifte. Regeringen föreslår en ökning av anslaget till medicinska forskningsrådet (MFR) med drygt 24 milj. kr. Denna ökning skall räcka också för de ytterligare forskningsinsatser som MFR anser behöver göras om aids och HIV-infektioner. Vi har i en motion (1986/87:So257) förslagit en höjning av anslaget till sådan forskning med 5 milj. kr. utöver regeringens förslag i budgetpropositionen. Vårt förslag innebär att sammanlagt drygt 10 milj. kr. anslås för att få till stånd vad vi anser vara ett minimum av den forskning som är absolut nödvändig för att på ett positivt sätt skall kunna medverka till en lösning av aids-gåtan. Vi har inledningsvis diskuterat den allmänna inriktningen av regeringens forskningspolitiska proposition. Frågor av större principiell vikt som i vissa fall är behandlade i bilaga finns således redovisade i de inledande avsnitten. 1986/87 Ub5 Uppbyggnaden av ytterligare ett tema, Barn, skall enligt regeringens förslag finansieras inom ramen för egna resurser och med de generella förstärkningar av basresurserna som också föreslås för detta anslag. Det kan emellertid ifrågasättas om det är möjligt att klara en uppbyggnad av ett helt nytt tema genom omprioriteringar. Förslaget är märkligt då befintliga teman ännu inte har byggts ut enligt det beslut som fattade . gjordes en utvärdering av TEMA-forskningen. Utvärderarna kommenterar i sin rapport att beslutet inte har fullföljts och att utbyggnaden därmed avstannade. Detta betyder, enligt utvärderarna, betydande svagheter inom de enskilda temana i och med att basen är alltför liten. Om barn-temat inrättas, ökar anspråken på medlen för forskarutbildning. Några medel för fler utbildningsbidrag föreslås inte. måste man övergå till vartannatårsintagning. Med bibehållen ambitionsnivå för hur doktoranderna skall tas om hand, vilken för övrigt lovordas i propositionen, kan intagningen bli ändå glesare. vid har själv framhållit att omsorgen om den vetenskapliga kvaliteten i en ännu långt ifrån utbyggd forskning måste väga tyngre än önskan att bredda verksamheten till ett nytt område. Mot denna bakgrund anser vi att på nytt skall uttala att TEMA skall byggas ut i enlighet med riksdagsbeslut. Stöd till forskning vid mindre högskoleenheter har beslutat att de fasta forskningsresurserna inte skall spridas ytterligare utan koncentreras till de elva högskoleenheter som finns i , , , , , och . I propositionen understryks detta beslut och att det nu gäller att skapa så starka forskningsmiljöer att de kan konkurrera med de bästa internationella centrumen. hävdas att forsknings- och högskolepolitiken på olika sätt bör förbättra möjligheterna för forskningsverksamhet också vid högskoleenheter utan fasta forskningsresurser. Stödet till forskningsverksamheten vid de mindre högskolorna föreslås följaktligen öka kraftigt. Det ena förslaget gäller vilken tillgång de 550 universitetslektorerna vid de mindre högskolorna skall ha till den s. k. rörliga resursen. Med det menas de medel som i och med att LÄTU-reformen trädde i kraft skall användas till högskolelektorers forskning. Regeringen förordar att en viss andel av den rörliga resursen skall öronmärkas för de högskolelektorer som finns vid högskolor utan fasta forskningsresurser. Detta skall gälla under en övergångstid, vars längd dock inte preciseras. Vi anser att en sådan ordning på ett olyckligt sätt skulle dela upp högskolelektorerna i ett A- och ett B-lag. Förslaget ger intryck av att B-laget vid de mindre högskolorna inte klarar konkurrensen från de andra högskolelektorerna, eftersom de måste ha en egen pott om de någonsin skall få en chans att forska. Den princip, som regeringen själv säger sig hylla, nämligen att alla ansökningar om forskningsmedel måste vägas mot varandra på lika villkor, måste gälla hela den rörliga resursen. bör därför besluta Mot. att någon öronmärkning av den rörliga resursen inte skall ske. Det andra förslaget gäller en ökning med 7 milj. kr. till verksamheten med kontaktsekreterare. Syftet är att permanenta den kontaktorganisation som börjat byggas upp vid några mindre högskoleenheter och att starta sådan verksamhet vid de övriga enheterna. Därutöver skall medlen användas sorn stöd i lärarnas arbete med att utarbeta slagkraftiga ansökningar till fakultetsnämnder, forskningsråd och sektorsorgan genom att exempelvis anordna seminarier, konferenser och speciell handledning i anslutning till projekt. Enligt högskolelagen har varje högskola till uppgift att sprida kännedom om forskning och utvecklingsarbete samt om hur kunskaper skall kunna tillämpas. Denna skyldighet skall högskolan fullgöra inom sina ordinarie anslag. Med stöd från bl. a. styrelsen för teknisk utveckling (STU) byggdes s. k. kontaktsekretariat upp vid till att börja med de tekniska högskolorna. Verksamheten riktade sig främst mot näringslivet för att kunna hjälpa företagare med att beställa forskning, examensarbeten m. m. av högskolans lärare och studenter. Erfarenheterna har visat att kontaktsekretariaten - med rätt person på platsen - har fyllt en viktig funktion. Det kan diskuteras om de mindre högskolorna skall behöva extra resurser för sin informationsverksamhet. Vi delar dock uppfattningen att kontaktsekreterare placerade vid mindre högskolor kan vara till hjälp för regionens näringsliv genom att länka uppdrag av olika slag vidare till högskolor med fasta forskningsresurser. Vi tillstyrker att de föreslagna medlen används till en utbyggnad av verksamheten med kontaktsekreterare. Den del av förslaget som gäller stöd till att utforma s. k. slagkraftiga ansökningar om forskningsmedel avvisas däremot. Också det förslaget andas en överbeskyddande och ringaktande inställning till högskolelektorerna vid mindre högskolor Vi har i föregående avsnitt kritiserat regeringen för att den inte har uppmärksammat behovet av samordning - både vad gäller synsätt och faktiska åtgärder - mellan forskningen och utbildningsväsendet som helhet. För den framtida rekryteringen till forskarutbildningen är det mycket allvarligt att skolan inte ges tillräckliga möjligheter att uppmuntra kunskap och kompetens. Dimensioneringen av den grundläggande högskoleutbildningen görs i huvudsak med sikte på de förväntade behov som arbetsmarknaden utanför högskolan har. Som exempel på dålig samordning mellan grundutbildning och forskning kan nämnas dimensioneringen av kemistlinjen vid . För /88 föreslås linjen få 24 nybörjarplatser. Förutsatt att alla som tas in också fullföljer utbildningen skall dessa studenter dels bidra till att fylla arbetsmarknadens behov av kemister, dels utgöra underlag för rekrytering av högskolans eget behov av lärare. På kemiinstitutionen finns fem professurer och ett tjugotal lektors-docenttjänster. Rekryteringsunderlaget är osäkrare än så, i och med att en påfallande liten andel av de studerande skaffar sig tillräckliga förkunskaper i ett ämne för att Mot. kunna antas till forskarutbildning. Till detta kommer problemet med den Ub5 demografiska utvecklingen som innebär att ungdomskullarna blir mindre. Vad gäller den demografiska utvecklingen utgör den norra högskoleregionen ett särskilt problem. Regionens befolkning är redan liten och dessutom minskar den snabbare än genomsnittet för övriga riket. Regeringen har i propositionen uppmärksammat rekryteringen till lärartjänster inom högskolan. a. framhålls vikten av att personalplaneringen inom universitet och högskolor görs mer långsiktig. I detta kan vi instämma, men vi anser att problemen i högskoleregion kräver särskilda insatser . Förutsättningen för att exempelvis skall kunna rekrytera ett tillräckligt antal studerande är att har materiella och -personella resurser för att kunna ge utbildning av hög kvalitet inom åtminstone några specifika områden. Med en satsning på utbildningar inom de områden där har särskild kompetens skulle också ges förutsättningar att bli riksrekyterande. Vi föreslår därför att regeringen inför arbetet med den kommande budgetpropositionen gör kvalitetssatsningar på vissa nyckelutbildningar, nämligen kemistlinjen, biologlinjen samt datavetenskaplig linje. Vad gäller läkarlinjen har vi i vår motion Bättre hälso- och sjukvård (1986/87:So426) förslagit att regeringen prövar möjligheten att utöka antalet nybörjarplatser på läkarlinjen med 20. Vad gäller dimensioneringen av den grundläggande utbildningen bör även kemist- och biologlinjen utökas. En långsiktig satsning kräver även att insatta resurser utnyttjas effektivt. Det är därför angeläget att riktlinjer för arbetsfördelningen mellan , , och läggs fast. Det är t. ex., enligt vår mening, klokare att göra civilingenjörsutbildningen i ändå bättre, heller än att satsa på sådan utbildning också i . Vi föreslår att ytterligare medel utöver regeringens förslag anslås till två områden där har förutsättningar att bygga upp en specifik kompetens, nämligen inom området informationsteknologi samt molekylärbiologisk forskning. Av de som vi föreslår till förstärkning av basresurser inom området informationsteknologi föreslår vi att går till i . bör även anslås för molekylärbiologisk forskning. En sådan satsning förutsätter, enligt vår mening, att samarbetet mellan , Skogshögskolan och FOA förstärks. I propositionen ställer sig regeringen bakom ett program för livsmedelsforskning som utarbetats av . Programmet innehåller flera programområden. Några av dessa är utpräglat naturvetenskapliga, andra har en sociologisk inriktning. Det är tveksamt om programområdena Maten och samhället, Människan och maten samt Smak och upplevelse" kommer att medföra en Vi avvisar dessa programområden. Eftersom stora behov Mot. av ökad kunskap inom bl. a. växtnäringsområdet föreligger, torde inte Ub5 ha några svårigheter att fördela de medel som på detta sätt frigörs. Som tidigare nämnts har myndigheter intresse av att införskaffa tillfredsställande beslutsunderlag. För detta kan krävas att viss definierad forskning utförs med hjälp av myndighetsanslag. Annan mer grundläggande forskning bör bedrivas vid universitet och högskolor och med medel som fördelas därifrån. I propositionen föreslås att skall fördela medel till skogsföryngringsforskning, skogsproduktionsforskning och luftföroreningsforskning. Ansvaret för samtliga dessa områden bör enligt vår mening ligga vid . En anslagsökning till dessa forskningsområden sägs finansieras med skogsvårdsavgiftsmedel. Skogsvårdsavgiften är en skatt som moderata samlingspartiet vill avveckla. Den ökade forskningsvolymen vid bör därför finansieras på annat sätt. Enligt regeringen är det angeläget att näringslivet i större utsträckning än medverkar i forsknings- och utvecklingsarbete. Enligt vår mening måste varje företag självt få bedöma vilket forsknings- och utvecklingsarbete det vill delta i. Till grund för näringslivets agerande måste ligga en lönsamhetsbedömning av varje projekt. Staten bör inte med direkta eller indirekta hot eller på annat sätt tvinga fram en ökad forskningssatsning från näringslivet. För att uppfylla regeringens mål om en halvering av bekämpningsmedelsanvändningen föreslås att ett antal åtgärder vidtas. En del av dem är väl motiverade och helt i linje med vår uppfattning, t. ex. en förbättrad rådgivning. Vem som skall vara huvudman för prognos- och varningsverksamheten kan diskuteras. Vi kan inte godkänna förslaget om att kemikalieinspektionen vid registrering av bekämpningsmedel skall göra en risknyttoanalys. Dess verksamhet skall inskränka sig till en riskvärdering. Nyttovärderingen blir då varje presumtiv användares uppgift. Endast på detta sätt - genom att i praktiken pröva värdet av varje produkt - kommer den nyttigaste att överleva. Den trendmässigt växande arbetslösheten har bl. a. fått till följd att den arbetsmarknadspolitiska åtgärdsarsenalen ökat under en lång följd av år. Dess inriktning har främst varit att inom ramen för AMS verksamhet kompensera den reguljära arbetsmarknadens bristande förmåga att tillgodose behovet av arbetstillfällen. Detta har skett utan att de underliggande orsakerna till den ökande arbetslösheten i tillräcklig utsträckning har beaktats. Arbetsmarknadspolitiken har präglats av motstridiga politiska ambitioner. Dålig samordning och uppföljning har också medverkat till en bristande verklighetsförankring. Många inslag i arbetsmarknadspolitiken har kommit att motverka varand- 22 ra, och det finns mycket som talar för att det på grund härav har uppstått Mot. 1986/87 allvarliga störningar i arbetsmarknadens funktionssätt. En effektiv och rätt avvägd arbetsmarknadspolitik kan inte utformas utan kunskap om arbetsmarknadens förutsättningar och funktionssätt liksom om olika åtgärders effekter. Regeringens förslag om ökade ambitioner i fråga om forskningen på detta område är därför tillfredsställande. I likhet med vad vi anfört i tidigare sammanhang måste den arbetsmarknadspolitiska forskningen bedrivas i samma former som och på likvärdiga villkor med annan samhällsvetenskaplig forskning. Stora delar av den arbetsmarknadspolitiska forskningen sker emellertid i former och på villkor som innebär att forskningsresultaten inte blir tillgängliga för offentligheten. Den direkta koppling som finns mellan delegationen för arbetsmarknadsforskning - EFA - och har exempelvis visat sig starkt bidra till alltför liten öppenhet i vad gäller tillgången till uppnådda forskningsresultat och därmed också begränsade möjligheter för utomstående att delta i debatten kring arbetsmarknadspolitikens utformning. Detsamma gäller i än högre grad den forskning som bedrivs av enskilda organisationer. Vi vill därför ifrågasätta det lämpliga i utökade statsbidrag till löntagarorganisationerna för forskningsändamål. Löntagarorganisationernas kunskaper och erfarenheter bör lika väl kunna tillvaratas inom ramen för den sedvanliga forskningen. Vi har föreslagit att en del av departementens medel för forskning och utredningsverksamhet skall överföras till fakultetsanslagen. Detta bör även gälla . Det är också väsentligt att de forskningsresultat som initieras genom regeringens delegation för arbetsmarknadspolitisk forskning - EFA - i ograverat skick blir tillgängliga även utanför departementet. granskning av arbetslivscentrum visar en påtaglig diskrepans mellan förväntningarna på verksamheten och det sätt på vilken den bedrivs. Arbetslivscentrum, som huvudsakligen bedriver verksamhet inom det samhällsvetenskapliga området, har uppenbarligen haft svårigheter att finna lämpliga arbetsformer och arbetsuppgifter. Vi har tidigare ifrågasatt huruvida arbetslivscentrum skall bestå i nuvarande former och omfattning. Det finns anledning anta att arbetslivsforskningen skulle gynnas av att forskningen vid universitet och högskolor får en ökad tyngd. Därmed skulle verksamheten vid arbetslivscentrum kunna avvecklas eller i varje fall starkt begränsas. Med hänvisning till att fakulteternas ansvar för forskningen måste öka kan vi inte biträda förslaget att arbetarskyddsstyrelsens forskningsavdelning skall ombildas till ett fristående . Däremot anser vi att den forskning som bedrivs vid forskningsavdel ningen - inte sällan i samarbete med universitet och högskolor - bör föras Mot. 1986/87 över till högskolan och att avdelningen i takt med att detta sker avvecklas. Ub5 Enligt vår mening är , räknat , en lämplig avvecklingsperiod. Fakultetsanslagen bör därvid kunna förstärkas och resurser överföras till berörda forskningsråd. Anställda vid forskningsavdelningen bör i stället kunna beredas anställning inom högskolan. Innebörden av regeringens förslag under område är att anslagen minskar. Det är mot denna bakgrund man skall se regeringens anmodan till företagen inom byggbranschen att öka FoU-verksamheten. Byggbranschen satsar mindre på forskning och utveckling än andra branscher. Statens pris- och kartellnämnd har som orsak till detta i rapporten "Regleringen inom bostads-, livsmedels- och transportområdena angivit att i en genomreglerad marknad som bostadsmarknaden minskar företagens behov och nytta av FoU-verksamhet, varför den inte kommer till stånd. Med färre regleringar och styråtgärder skulle således även byggbranschen tvingas till en marknadsorienterad produktutveckling - inte som en låneorienterad. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år krävt att byggforskningsrådet (BFR) skall avvecklas. Ansvaret för relevant verksamhet skall flyttas över på andra huvudmän - övrig verksamhet skall läggas ned. och högskolor bör ges ett ökat inflytande över byggforskningen. Huvuddelen av byggforskningsrådets medel kan efter en övergångsperiod överföras till fakultetsanslagen. Enligt vår mening äger dessa våra krav fortsatt aktualitet. Forskning inom byggsektorn behöver inte något speciellt organ för att fördela pengar. För att möjliggöra att slutföra pågående projekt och ge möjlighet för en smidig övergång till en ny forskningsorganisation bör BFR successivt avvecklas. Avvecklingen bör vara slutförd . I vår motion 1986/87:Bo246 har vi preliminärt anvisat 122 milj. kr. Anslagen bör avpassas efter avvecklingstakten. Vidare anvisade vi i samma motion preliminärt 27 milj. kr. Med de förändringar i bostadslånesystemet som vi föreslår i motion 1986/87:Bo413 skulle även experimentbyggande kunna finansieras på gängse sätt. Strängt taget behövs inget särskilt anslag till detta ändamål när vårt system är genomfört. I avvaktan på detta vidhåller vi vårt tidigare anslagsförslag. Moderata samlingspartiet har också krävt att () skall läggas ned. Den relevanta verksamheten kan integreras med t. ex. de tekniska högskolorna eller organiseras i aktiebolagsform. I viss mån kan ansvaret för den samhällsvetenskapliga forskning som bedrivs inom SIB läggas på det . Bytet av huvudmän för SIB:s verksamhet betyder inte att gjorda investeringar i inte skall utnyttjas. Liksom BFR bör SIB vara avvecklat Detta ställningstagande betyder att vi motsätter oss Mot. 1986/87 förslaget om inrättande av speciella professurer på SIB. välstånd har till stor del skapats av att svenska företag på ett skickligt sätt kunnat utnyttja kvalificerad teknik. De nuvarande storföretagen skapades i de flesta fall kring en uppfinning. Företagens styrka har sedan varit att de i stor utsträckning har lyckats utnyttja ny teknik på ett effektivt sätt. Även kommer företagens förmåga att utveckla och tillgodogöra sig modern teknologi att vara avgörande för välstånd. Därför är det väsentligt att den tekniska och naturvetenskapliga forskningen får ökade resurser. Föreliggande proposition innebär dessvärre inte något ordentligt tillskott av medel. Som ovan nämnts innebär den långsamma ökningen av forskningsresurserna inom högskolesystemet i jämförelse med näringslivets ökade FoU-resurser ett problem. Detta avspeglar sig i bl. a. svårigheten att behålla de kvalificerade forskare som inte bara är nödvändiga för högkvalitativa forskningsresultat men som också krävs för att forskarutbildningen skall kunna fungera. Styrelsen för teknisk utveckling (STU) har kommit att spela en allt viktigare roll som finansiär av olika forskningsprojekt som bedrivs vid de tekniska högskolorna. Det arbete som STU ansvarar för är i många avseenden bra - många av projekten håller även i internationell jämförelse en hög kvalitet. STU svarar inom den tekniska sektorn för den funktion som för andra vetenskapsområden åvilar forskningsråden om man ser till den tillämpade forskningen. Vad som tidigare anförts om överföring av sektorsmedel till högskolan har därför inte samma relevans för STU. Enligt regeringens förslag kommer 316 milj. kr. att anvisas till det STU-program som kallas ny kunskap. Anslagen under detta program fördelas på bl. a. ett trettiotal s. k. ramprogram, där olika forskare och forskargrupper kan få möjlighet att delta med sina projekt. Svensk forskning kan inte täcka alla delar av det teknisk-naturvetenskapliga forskningsfältet. Det är därför väsentligt att den kompetens som finns inom vissa forskningsområden utnyttjas; de s. k. ramprogrammen bör därför utväljas med hänsyn till förutsättningarna för vetenskaplig framgång. Det är emellertid nödvändigt att hänsyn tas även till goda forskningsprojekt som ligger utanför de av STU utvalda områdena. Inom det naturvetenskapliga området kan NFR svara för finansieringen. Det är viktigt för forskningens frihet att forskare kan erhålla stöd ur offentliga medel för goda forskningsprojekt.