mot · GB02Bo9 · 1987-11-18 00:00:00 — Motion till 1987/88:Bo9 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:35 om bostadsanvisningsrätt m. m. 1 propositionen föreslås bl. a. att en ny lag om bostadsanvisning skall införas. Frågan om avgifter för bostadsförmedlingsverksamhet berörs även. föreslås att den nuvarande tidsbegränsade bestämmelsen i jordabalken om hyresgästers inflytande över underhåll och reparationer skall permanentas. Bostadsmarknaden är den mest genomreglerade sektorn i vårt land. Den uppvisar också, inte helt oväntat, de största problemen. Människornas valfrihet är starkt begränsad. bestämmer politiker på olika nivåer såväl om, när, var och hur det skall byggas nytt, rivas eller byggas om. Detta har resulterat i att medborgarna har mycket svårt att förverkliga sina önskemål inom bostadsområdet. Erfarenheterna visar att regleringar föder problem som, om de angrips med ytterligare regleringar, skapar ännu fler problem. Vi har kritiserat den nuvarande bostadsanvisningslagen och krävt dess avskaffande. Ett av huvudargumenten för förslaget till ny bostadsanvisningslag är att en aktiv bostadsförmedling är ... väsentlig för att man skall uppnå de bostadssociala målen om en rättvis fördelning av bostäderna och om att motverka ensidig befolkningssammansättning i bostadsområdena. Förslaget innebär en kraftig skärpning jämfört med nuvarande bostadsanvisningslag. Enligt vår mening är detta fel väg. Regeringens förslag kommer inte att förbättra den nuvarande situationen. Bostadsanvisningslagen skall inte skärpas. Den skall avskaffas. En ökad rörlighet på bostadsmarknaden är nödvändig. Den föreslagna lagstiftningen försvårar en sådan rörlighet och motverkar de syften den säger sig vilja uppnå. Det är också värt att notera att det regelsystem som är knutet till bostadsfinansieringen ger kommunerna en viss möjlighet att förfoga över lediga lägenheter. Ingen gynnas av monopol På s. 23 i propositionen står det, med hänvisning till att vissa arbetsgivare kan erbjuda sina anställda bostad, bl. a. följande: När lägenheterna enbart hyrs ut till de anställda, har konsekvensen Mot. blivit att det finns två bostadsköer på orten, vilket måste anses bostadssoci- Bo9 Målsättningen från regeringens sida verkar vara att den kommunala bostadsförmedlingen skall vara den enda som skall få förmedla lägenheter. Ett monopol anses sålunda lösa de bostadssökandes problem. Denna uppfattning delas med säkerhet inte av många av dem som förgäves sökt få sina bostadsproblem lösta av bostadsförmedlingen. En utökad offentlig bostadsförmedling kommer troligen att få den svarta och "grå bostadsmarknaden att växa betydligt. Problemen kommer att förvärras ytterligare. De nuvarande hyresgästerna kommer att påverkas negativt. De regler som gäller vid lägenhetsbyte kommer, enligt förslaget, att stramas upp. I propositionen, s. 37, skriver föredragande statsrådet: Detta innebär t. ex. att husägaren som huvudregel inte får medverka till ett lägenhetsbyte om hyresgästen inte har beaktansvärda skäl för bytet. Vår uppfattning är att lägenhetsbyte skall få genomföras om fastighetsägare och hyresgäst är överens. Med den föreslagna ordningen minskas hyresgästens valmöjlighet. En naturlig rörlighet motverkas. Problemen på bostadsmarknaden kommer ytterligare att förvärras. Om förslaget genomförs kommer även andra negativa effekter att bli följden. Troligen kommer en större andel bostäder att stå tomma jämfört med dagsläget. Den flexibilitet som ett obyråkratiskt beslutsfattande bland alla tusentals fastighetsägare medför kommer i många avseenden att gå förlorad. En fastighetsägare tillser av ekonomiska skäl att lägenheter inte står tomma utan anledning. En utflyttad hyresgäst följs direkt av en nyinflyttad. Med föreliggande förslag riskerar den långa och byråkratiska beslutsvägen att resultera i en kraftig tidsförskjutning med åtföljande ineffektivitet i lägenhetsutnyttjandet. Det framgår också klart av propositionen. En kommun torde sällan ha praktiska möjligheter att anvisa en bostadssökande till en lägenhet som blir ledig med mycket kort varsel (s. 41). Propositionens förslag kommer att medverka till en ytterligare urholkning av fastighetsinnehavarnas äganderätt. Enligt 2 kap. 18 § regeringsformen skall varje medborgare, vars egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestäms i lag. Vi vill erinra om att expropriation teoretiskt sett även kan avse nyttjanderätt, dvs. En expropriationsrättslig grundsats är att en värdeminskning anses ha ägt rum om det är uppenbart att en intressent som hade att välja mellan två i övrigt alldeles lika fastigheter skulle föredra den där något expropriationsförfarande inte ägt rum, om priset och försäljningsvillkoren vore lika i övrigt. Allt talar för att en intressent regelmässigt skulle välja den fastighet som inte blivit föremål för bostadsanvisning framför en fastighet där sådan anvisning beslutats. Detta föreslagna ingrepp borde därför kunna anses som "annat sådant förfogande enligt 2 kap. 18 § regeringsformen. Det kan vidare sättas i fråga om lagförslaget står i överensstämmelse med Mot. artikel 1 i tilläggsprotokoll av till konventionen angående Bo 9 skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Enligt denna artikel skall envar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom lämnas okränkt. Bestämmelsen inskränker likväl inte en stats rätt att genomföra en sådan lagstiftning som staten finner erforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Att rätten till egendom skall lämnas okränkt innebär att staten inte får beröva ägaren hans äganderätt som sådan. Men stadgandet innebär också att staten skall avhålla sig från att störa eller hindra ägarens utövning av de rättigheter som är äganderättens innebörd, exempelvis förfogande- och nyttjanderätt. I praktiken har de organ som tillämpar tolkat artikeln så att ägaren visserligen inte har någon konventionsskyddad rätt till ersättning för smärre ingrepp. Han får emellertid sådan rätt när ingreppet efter en intresseavvägning framstår som alltför betungande. Det finns i detta sammanhang anledning att erinra om den fällande domen i i fallet /. Domstolen konstaterade i domen att egendomsskyddet måste uppfattas som en garanti för den enskilda egendomsrätten, inte bara mot formlig expropriation utan också mot annat bruk av offentlig makt. 1 det aktuella fallet ansågs långvariga expropriationstillstånd och byggnadsförbud inte stå i rimlig proportion till de allmänna samhällsintressen som motiverat ingreppen, utan det befanns att de enskilda hade fått bära en oproportionerlig börda. Att någon ekonomisk kompensation inte kunde utgå ansågs som en brist i den svenska lagstiftningen. Förslaget om bostadsanvisningslag kan inte ses isolerat i bostadslagstiftningen. gäller flera inskränkningar för ägaren av en hyreshusfastighet. Han kan inte självständigt bestämma hyran utan detta sker genom bruksvärdessystemet. Hyresrätten har förändrats till en i princip permanent upplåtelseform genom det s. k. besittningsskyddet. Slutligen föreslås i bostadsanvisningslagen en kraftig inskränkning av fastighetsägarens rätt att själv påverka vilka hyresgäster som skall bo i hans fastighet. Vi menar att det redan tidigare rådde obalans i lagstiftningen vad gäller avvägningen mellan påstådda allmänna intressen och fastighetsägarens intressen. Genom den nu föreslagna bostadsanvisningslagen förstärks detta förhållande. Mycket talar för att om frågan prövades i skulle ingreppen i fastighetsägarens rättigheter efter en intresseavvägning framstå som alltför betungande. Enligt vår uppfattning talar redan risken för en sådan utveckling starkt för att förslaget till bostadsanvisningslag inte skulle ha lagts fram. Även i ett annat avseende kan den föreslagna lagen stå i konflikt med . Enligt lagförslaget skall hyresnämnden kunna meddela kommunen anvisningsrätt om kommun och husägare inte kunnat träffa någon överenskommelse. beslut skall kunna överklagas hos bostadsdomstolen. Enligt artikel 6 i skall den enskildes civila rättigheter prövas av en oavhängig och opartisk domstol. är ett mål som gäller bostadsdomstolens sammansättning Mot. Målet har förklarats admissible, Bo9 vilket betyder att det skall prövas i sak. Vi vill erinra om att endast ett fåtal ärenden hos anses vara värda att pröva i sak (3 Erfarenheten talar för att då kommissionen avser att pröva ett mål har den funnit skäl att ifrågasätta om den aktuella nationella lagstiftningen överensstämmer med konventionens regler. Bostadsdomstolen är liksom hyresnämnden sammansatt av såväl lagfarna domare som intresserepresentanter. Det är de senare representanternas oavhängighet och opartiskhet som sätts i fråga i det aktuella målet i . Såsom läget nu är, är det fullt möjligt att såväl hyresnämnder som bostadsdomstol inte kommer att anses som domstolar i konventionens mening. Även i dessa avseenden riskerar således bostadsanvisningslagen att stå i strid med regler. Vi vill peka på ytterligare några egendomligheter i lagförslaget. Enligt propositionen skall det inte få vara så att en speciell husägare måste acceptera anvisning i betydligt högre grad än andra. Den kommunala likabehandlingsprincipen skall gälla även på detta område. Därefter fastslår emellertid departementschefen att olika behandling mellan olika grupper av husägare eller mellan husägare i olika stadsdelar eller områden kan få accepteras, om det har sin bakgrund i bostadssociala förhållanden eller i bostadsförsörjningsbehovet. Vi vill erinra om att enligt propositionen är just behovet för bostadsförsörjningen en avgörande fråga då anvisning övervägs. Slutsatsen av detta är att olika behandling av husägare är en inbyggd förutsättning i lagen och dess tillämpning. Trots departementschefens bedyranden om motsatsen leder detta till att den kommunala likabehandlingsprincipen som uppställs i kommunallagen inte kommer att kunna upprätthållas. Bostadsanvisningslagen och kommunallagen kommer således att strida mot varandra. Givetvis är detta en oacceptabel lagstiftningsmetod. De ovan anförda exemplen visar att propositionen om bostadsanvisningsrätt är behäftad med stora brister. Den utgör ett beklagligt prov på sådan oseriös lagstiftningsverksamhet som inte borde få förekomma. Även av detta skäl borde propositionen avslås av . Avgifter för bostadsförmedlingens verksamhet 1 propositionen berör regeringen det önskemål som framkommit från flera kommuner i samband med remissbehandlingen av departementspromemorian (Ds Bo 1987:2) om att lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m. (1947:523) ändras så att kommunerna ges möjlighet att ta ut avgifter för bostadsförmedlingens verksamhet. Vi anser att avgiftsförbudet för bostadsförmedling bör avskaffas. Kommunerna skall få besluta om sådana frågor själva. Alternativa bostadsförmedlingar bör tillåtas. Det finns ingenting som visar på att bostadskonsumenterna vinner på att de kommunala bostadsförmedlingarna ges monopolställning på bostadsmarknaden. En total förmedlingsrätt löser varken problemen med segregation eller bostadsbrist. Hyresgästers inflytande över reparationer i den egna lägenheten 1987/88 Bo9 Propositionen föreslår att den nuvarande tidsbegränsningen av bestämmelserna i 15 § andra stycket i hyreslagen upphävs. Denna ordning har gällt och kan nu permanentas. Vi biträder propositionens förslag i denna del. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att avslår regeringens förslag om bostadsanvisningsrätt med följdförfattningar, 2. att avskaffar bostadsanvisningslagen (1980:94), 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om ändring av lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m. (1947:523). () fm) ! () fm) () fm) ()