mot · GA02ju608 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87: J116O8 () Våldsbrott mot värnlösa Utvecklingen av antalet våldsbrott företer ingen dramatisk ökning. Den stiger sakta och blir därför inte iögonenfallande. Det är våldsbrottens utseende som tilldragit sig allt större intresse. Grovheten av brotten, gärningsmännens ålder och tillvägagångssätt ger anledning till stor oro. Sist men inte minst måste våldsoffrens sitaution både rättsligt och socialt bli föremål för en mer ingående granskning. Det har skett en faktisk ökning av våld mot gamla, handikappade och i övrigt värnlösa personer. Denna ökning är helt oacceptabel. Även om all våldsbrottsökning är oacceptabel, är just denna företeelse så till den grad uppseendeväckande att åtgärder måste föreslås som effektivt sätter stopp för denna typ av våld. Stadgandena i 3:6 om grov misshandel syftar på de fall där misshandeln genom skadornas omfång eller gärningen i övrigt präglats av särskild hänsynslöshet eller råhet. Stadgandet ger ingen anvisning om vad som skall anses vara svår kroppsskada. Detta överlämnades till rättspraxis att utforma. I kommentarerna till av , , och talas om förlust av talförmåga, syn eller hörsel eller annat svårt kroppsfel. I samma kommentarer sägs att misshandel förövas mot havande kvinna eller nära anhörig måste i regel anses såsom försvårande. När sådan misshandel förekommer vid upprepade tillfällen och under brutala former, t. ex. mot hustru eller barn, torde ej sällan befinnas att gärningen ådagalagt synnerlig hänsynslöshet eller råhet. Vid tillkomst var förekomsten av våld mot värnlösa personer såsom gamla och handikappade något obekant, och utformningen av 3:6 får anses vara något otidsenlig. Men utvecklingen på brottsområdet med ett allt hänsynslösare våld, inte sällan riktat mot värnlösa personer, medför att rättsstaten måste till dessa gruppers värn inskrida med ett särskilt rättsskydd. I nuvarande brottsbalk finns sådant värn för vissa särskilt utsatta grupper inom rättsväsendet. Sålunda har poliser, åklagare, domar m. fl. rättsfunktionärer ett sådant skydd, vilket innebär att ett övergrepp mot dessa grupper för det som de gjort i tjänsten eller utför straffas avsevärt strängare än om samma gärning riktas mot annan medborgare. Ett liknande rättsskydd borde tillförsäkras de allra svagaste i samhället. Redan ett hot om våld mot en gammal människa skall förtjäna en egen sanktion. Detta rättsskydd måste dock utformas så att det klart framgår vad Den som misshandlar en objektivt gammal människa eller en handikappad i rullstol eller med gånghjälpmedel eller eljest objektivt handikappad skall straffas utifrån en särskilt sträng straffskala. För att lagstiftningen skall erhålla en allsidig belysning och få en heltäckande utformning måste ett sådant rättsskydd för värnlösa personer utredas. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn av 3 kap. 6 § syftande till att klarare uttrycka gränsen mellan misshandel och grov misshandel, 2. att hos regeringen begär en skyndsam utredning för att på sätt som ovan anförts tillförsäkra svaga och värnlösa medborgargrupper ett starkare rättsligt skydd mot våld och annat typ av angrepp på person. 1986/87 Ju608