mot · GA02Ub5 · 1987-03-11 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub5 m. fl. (m) Forskning (prop. 1986/87:80) Människans historia är förknippad med ett ständigt sökande efter ny kunskap. Nya generationer bygger vidare på föregångarnas förvärvade kunskaper. Det kända utsätts för kritisk granskning och omvärderas stundom. Det okända lockar till avslöjanden. En fri forskning är en vital del av vårt samhälle. Vi kan motivera forskning med att den på olika sätt är nyttig, att den ger oss handlingsberedskap för framtiden m. m. Nyfikenheten att få veta mer är emellertid i sig ett fullt tillräckligt skäl för forskning. God forskning kan inte kommenderas fram. Den förs inte av administrativa rutiner. Forskningsresultaten bygger på enskilda individers begåvning och hängivna arbete. Om skall kunna hävda sig som forskningsnation krävs det att våra universitet och högskolor förmår locka till sig dem som har goda förutsättningar för forskningsarbete. Förbättringar i termer av ny tjänsteorganisation, bättre beslutsorganisation, arbetsmiljö m. m. har givetvis betydelse för forskningens effektivitet. Helt avgörande är emellertid att forskningsverksamhet betraktas som så attraktiv att rätt personer kan rekryteras till den. Regeringens forskningspolitiska proposition tyder på insikter i forskningens mycket specifika villkor. Förslagen tar fasta på att stärka högskolans basorganisation och att förbättra doktorandernas villkor. Detta är, som vi ser det, en positiv sinnesförändring hos den socialdemokakratiska regeringen. Därmed ansluter sig regeringen också till några av de krav som vi moderater länge drivit med stor kraft. Regeringens förståelse för vikten av att stötta högskolans obundna forskning är emellertid mer verbal än faktisk om vi ser till de konkreta förslagen. Vi har framför allt två invändningar av principiell natur mot regeringens förslag. Den första gäller sambandet mellan grundläggande utbildning och forskning. Propositionen andas förståelse för att forskning kräver stor kunskap och kompetens. Kravet på att forskningsresultat och avhandlingar skall vara av god kvalitet betonas gärna. Rekryteringen av forskningsbegåvningar kräver emellertid att uppskattningen av kunskap och kompetens får sätta sin prägel på hela det underliggnde utbildningsväsendet, vilket inte är fallet . Regeringen lägger inte heller fram några förslag i detta hänseende. Det finns också praktiskt-ekonomiska aspekter på forskningens samband 1986/87: Ub5 med den grundläggande högskoleutbildningen. Institutionernas uppgifter Mot. gäller såväl grundutbildning som forskning och forskarutbildning. bildningens omfattning avgör exempelvis hur många lärare som kan vara anställda, vilket i sin tur påverkar hur många doktorander som kan handledas och därför kan antas till forskarutbildning. Insititutionens olika verksamheter utgör kommunicerande kärl. Otillräckliga resurser för grundutbildningen skadar också forskningen. Mot denna bakgrund anser vi det vara till nackdel för hela högskoleverksamheten att behandlar forskning och grundläggande högskoleutbildning var för sig som åtskilda verksamheter. Vår andra invändning gäller regeringens bristande vilja att slå vakt om den fria, obundna forskningen. Den stora andel FoU-resurser som finns inom den sektoriella forskningen innebär påfrestningar på högskolesystemet. Vi ser mycket allvarligt på den politiska styrning av högskolans verksamhet som sektoriell uppdragsforskning kan innebära. Denna styrning blir knappast mindre av att sektorsorganen nu föreslås ta ansvar också för den sektoriellt motiverade långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. Det är givetvis positivt om näringslivet och andra intressenter donerar medel för obunden och fri forskning eller när tillämpad forskning av betydelse för högskolans kompetensuppbyggnad kan finansieras med externa medel. Regeringens återkommande uttalanden om vikten av att näringslivet skall överta statsmakternas ansvar för finansieringen av viss grundforskning inger emellertid oro för högskolans självständighet. Det är förvånande att regeringen kan tala om forskningens oberoende som den föreslår eller uppmuntrar en finansiering av högskolan som leder till ett större beroende av externa intressenter. I det följande utvecklar vi vår syn på vilka insatser som följer av statsmakternas ansvar för den fria, obundna forskningen. Positivt klimat för kunskap och kompetens Olika länder har av tradition skilda sätt att organisera forsknings- och utvecklingsarbete (Foll). Det som är karakteristiskt för är att nästan all grundforskning () bedrivs vid universitet och högskolor. Staten har med andra ord tagit på sig ansvaret för att den fria, obundna forskningen skall kunna verka under gynnsamma omständigheter samt även ansvaret för återväxten av forskare. Den senare uppgiften innebär att de universitet och högskolor som bedriver forskning inte bara ger forskarutbildning utan också som ett naturligt led i verksamheten erbjuder grundläggande högskoleutbildning inom resp. forskningsämnen. Följaktligen är forskningen beroende av kvaliteten hos och inriktningen av de underliggande delarna av utbildningsväsendet. Det är exempelvis oundvikligt att rekryteringsbasen till forskarutbildningen inriktas på de kunskaper och färdigheter som behövs för en viss yrkesverksamhet, när tillträdessystemet ger meritpoäng för arbete i stället för goda studieinsatser, osv. När socialdemokraterna i missriktad jämlikhetsnit genomdrev en studieorganisation baserad på yrkesutbildningssektorer och ett tillträdessystem som premierar grupptillhörighet i stället för goda förutsättningar för högre studier Mot. försämrade de också förutsättningarna för svensk forskning i stort. Vi vill - i motsats till socialdemokraterna - främja forskning genom att skapa möjligheter för att rätt personer - oavsett social eller annan bakgrund med sin speciella begåvning skall kunna bidra till att kunskapsmassan ständigt utvidgas. Det betyder att samhället i alla dess delar måste bidra med ett positivt klimat för kunskap och kompetens. Denna inställning måste genomsyra hela utbildningsväsendet. Så är det inte . Det bristande intresset för vilka resultat som elever egentligen når tar sig bl. a. uttryck i att det finns få, om ens några, uppgifter för hela årskullar om kunskapsstandarden i enskilda ämnen. Hur många skolstyrelser vet hur stor andel av eleverna som inte kan läsa tillfredsställande när de lämnar lågstadiet? Ett av flera angelägna motiv för att moderata samlingspartiet föreslår att skolan skall ge betyg oftare och redan vid utgången från lågstadiet är just att ge de ansvariga skolmyndigheterna ett bättre underlag för en utvärdering av skolans arbete. Ett annat - och ännu viktigare - motiv är att skolan i och med att betyg sätts ger eleven en tydlig signal om att det är bra att skaffa sig kunskaper. I syfte att markera vikten av goda kunskaper har vi också föreslagit att det skall uppställas vissa krav för att komma in på de olika linjerna i gymnasieskolan. Det är, hävdar vi, ärligare gentemot eleven att redan från början säga att det behövs goda matematikkunskaper för att klara N-linjen i stället för att låta eleven själv upptäcka att en tvåa inte räckte, ofta med ett studieavbrott som oundviklig följd. Av samma skäl måste tillträdessystemet till högskolan premiera goda studieinsatser i stället för taktikläsande. Reglerna måste också innebära att förkunskapskraven sätts tillräckligt högt. Det får inte vara så att högskolan måste lita till att ett högt sökandetryck håller intagningspoängen på en sådan nivå att de studenter som kommer in verkligen klarar av utbildningen i fråga. Inför samtliga de moderata förslag som här har givits som exempel på ökad respekt för kunskap och kompetens har socialdemokraterna ställt sig mycket kallsinniga. Regeringen visar dock i denna forskningspolitiska proposition åtminstone i allmänna ordalag - förståelse för de villkor som direkt berör forskningen. Däremot har regeringen ännu inte insett att det inte går att ha en inställning till kvalitet, kunskap och kompetens i vad gäller forskningsverksamheten men den motsatta i vad gäller de stadier som föregår forskningsnivån. Begåvningar kan inte plötsligt blomma den dag de antas till forskarutbildning, om de inte stimulerats att utveckla denna begåvning . En positiv inställning till kunskap och kompetens måste också ta sig uttryck i uppskattning av den som väljer forskarbanan. Doktorsexamen skall också ge ett materiellt utbyte. De senaste avtalsrörelsernas trendbrott i vad gäller universitets- och högskoleanställdas löner måste fullföljas i kommande avtal. Systemet med lönefält lägger ett stort ansvar på både den lokala arbetsgivaren och de lokala fackliga organisationerna när det gäller att verkligen premiera de personer som gör särskilt stora insatser. Statsmakterna måste också visa att de har tillit till och förtroende för dem som verkar inom universitet och högskolor. Regeringens förslag om att Mot. bisysslor alltid skall rapporteras är ett exempel på motsatsen. dåligt av flera skäl. För det första finns det redan regler som ger möjligheter att stävja eventuellt missbruk av rätten att inneha bisysslor. För det andra kommer förslaget att innebära ett uppgiftssamlande med ytterligare administration som följd, vilket högskolan knappast behöver mer av. För det tredje - och det viktigaste - innebär förslaget om rapporteringstvång att regeringen inte har den tillit till högskolelärarna som dessa har rätt att kräva. Det bör även påpekas att det FRN-förslag som regeringen bygger på inte var enhälligt. bör uttala att rapportering om s. k. ämnesanknutna bisysslor är obehövlig. Ett mycket viktigt instrument för att visa uppskattning är meritvärderingen av akademisk utbildning. Vissa förbättringar har skett . Exempelvis kan den som har doktorsexamen tillgodoräkna sig i förtjänsthänseende vid ansökan till statlig tjänst. Där tänker emellertid regeringen sätta punkt. Ytterligare förbättring av meritvärdet anses överflödig. Regeringen vill avvisa tanken på att införa doktorsexamen som formellt behörighetskrav för andra befattningar än för dem som har det. Vi anser att regeringen gör en felbedömning. Det är betydelsefullt att staten i egenskap av arbetsgivare i detta fall går före och sätter . Fler statliga tjänster bör, enligt vår mening, ha doktorsexamen som behörighetskrav. Vi föreslår därför att regeringen uppdrar åt berörda myndigheter att göra en inventering av för vilka tjänster doktorsexamen bör vara behörighetsvillkor. I samband med budgetproposition bör regeringen redovisa vilka förändringar som på grundval av denna genomgång har gjorts. Vi vill även framhålla vikten av att lektorstjänsterna i gymnasieskolan besätts med kompetenta sökande. Lektorerna har med sitt djupa ämneskunnande och vetenskapliga synsätt betytt åtskilligt för att hos gymnasieeleverna väcka intresse för fortsatta studier. Svårigheterna att fylla lektorstjänsterna med behöriga innehavare beror på flera faktorer. En är att det inte finns någon lämplig pedagogisk utbildning för personer med doktorsexamen. En annan utgörs av det ringa ekonomiska utbyte som en lektorstjänst ger i förhållande till andra lärartjänster eller andra alternativa tjänster. Regeringen bör skyndsamt vidta nödvändiga åtgärder för att avhjälpa den svaga rekryteringen till lektorstjänster i gymnasieskolan. Det enda som i förväg kan sägas om god forskning är att det inte går att förutsäga dess resultat. Forskaren skall inte bara söka efter ny kunskap utan ständigt vara beredd att ifrågasätta det som människan nu tror sig veta. Att våga bryta mot etablerade föreställningar kräver en säker och obunden position. I statens ansvar för den grundläggande forskningen ligger, enligt vår uppfattning, också att ställa resurserna till förfogande med minsta möjliga styrning. Styrd forskning Mot. Den styrning av forskningen som oftast uppmärksammas och kritiseras är den av näringslivet betalade uppdragsforskningen. Kommersiella krafter anses styra forskarna mot uppgifter som inte är särskilt intressanta eller adekvata mätt med inomvetenskapligt mått. Studenter och högskoleanställda ser också en fara i de försök som görs att belägga forskning och examensarbeten med sekretess. Den ökade politiska styrningen har rönt mindre uppmärksamhet. Med politisk styrning avser vi de uppdrag som departement eller av departementen särskilt skapade delegationer samt myndigheter lägger ut på universitet och högskolor. Enligt UHÄ är de totala resurserna till sektors-FoU numera ungefär lika stora som de totala resurserna till universitets- och högskolesektorn, . Ca av dessa medel destineras till högskolan. De sektorsmedel som kommer högskolan till del utgörs oftast av mycket avgränsade uppdrag som skall slutföras . I den förra forskningspolitiska propositionen uppmanades sektorsorganen att ta ett större ansvar för den långsiktiga kompetensuppbyggnaden, t. ex. genom att finansiera doktorandtjänster. Enligt UHÄ är den sammantagna bilden att mycket litet har hänt . De åtgärder som bl. a. regeringen och UHÄ har föreslagit beträffande sektorsorganen har haft sin utgångspunkt i den ojämna resursfördelningen, balansproblemet. En mer långsiktig satsning från sektorsorganens sida innebär i och för sig att institutionerna kan planera sin verksamhet något bättre. Däremot kvarstår det enligt vår mening allvarligaste problemet, nämligen att sektorsorganen genom sina val av insatsområden styr inriktning och omfattning av högskolans forskning. Socialdemokraterna har länge förespråkat relativa förstärkningar av den politiskt styrda forskningen i form av sektoriell forskning. I föreliggande proposition framhålls: utgör resultaten från den sektoriellt finansierade forskningen en stor och omistlig del av samhällets ökande kunskapsmassa. De som uttalat sin betänksamhet inför den områdesorienterade forskningen anses ha missförstått samspelet mellan forskningen och samhällets behov av säker kunskap och analytisk skärpa. Den socialdemokratiska regeringen ser uppenbarligen inga problem i den politiska styrningen. Däremot önskar man en högre vetenskaplig kvalitet på denna forskning, vilket bl. a. skall åstadskommas genom att den i större utsträckning bedrivs inom högskolan. Också näringslivets medverkan i högskolan är enligt den forskningspolitiska propositionen angelägen. Det gäller då inte bara resurser till utrustning, till vilket affärsbankerna enligt propositionen erbjudit sig att avsätta 200 milj. kr. I bilaga (s. 8) uttalar sig regeringen för en direkt näringslivsmedverkan i grundforskningen: En utökad samverkan mellan näringslivet och den statliga forskningsverksamheten bör också avse verksamhet som har mer karaktär av grundforskning. Av särskilt intresse i sammanhanget är växtförädlingsföretagens medverkan i uppbyggandet av det genetiska centrum i , som jag tidigare berört. En samverkan med näringslivet bör fortsätta och utvecklas också inom Mot. Även i bilaga (s. 51) finns Ub5 är det önskvärt och troligt att även intressenterna i ökande utsträckning stöder den mer långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. Det är uppenbart att regeringen i ett ansträngt statsfinansiellt läge ser näringslivet som en användbar mjölkko för de resursbehov högskolan har. Regeringen talar gärna om grundforskningens betydelse: Denna forskning måste stå fri från såväl politisk styrning som krav från marknaden, men måste självfallet respektera samhällets normsystem. I den praktiska politiken visar regeringen emellertid att den accepterar och t. o. m. uppmuntrar både politisk styrning via sektorsforskningsorganen samt ett betydande inflöde av resurser för långsiktig kunskapsuppbyggnad - och en därmed förenad risk för styrning - också från näringslivet. I detta sammanhang bör också uppmärksammas det oblyga försök till styrning som återfinns i bilaga. Där räknar departementschefen upp en hel rad forskningsområden som är i behov av forskningsinsatser. Därefter förklarar han att vad han sagt självfallet inte (skall) uppfattas som direktiv för den juridiska forskningen. Moderata samlingspartiet avvisar regeringens syn på styrning av forskning. Enligt vår mening måste staten tillförsäkra universitet och högskolor de resurser som krävs för att en omfattande grundforskning skall kunna bedrivas oberoende av anvisningar från statsmakterna, näringslivet eller andra intressen. Val av forskningsområden och forskningsmetodik måste ske helt på inomvetenskapliga grunder. Därutöver skall beställd forskning kunna bedrivas. Det måste dock alltid vara eller högskolan som fattar beslut om sådan forskning, och den får aldrig bli av en sådan omfattning att den inkräktar på den fria och obundna forskning som är universitetens och högskolornas huvuduppgift. Sektorsorganens omfattande FoU-verksamhet medför, enligt vår uppfattning, framför allt två problem. Det ena gäller styrning av högskolan, vilket vi har beskrivit ovan. Det andra gäller tillkomsten av offentliga FoU-organ utanför högskolesystemet. Dessa har tillkommit bl. a. för att det ansågs att universitet och högskolor inte kunde klara den oftast ämnesövergripande forskning som uppdragsgivarna ansåg vara nödvändig för att få vissa problem belysta. Kvaliteten på den forskning som bedrivs av sektorsorgan varierar. Vi hävdar t. ex. i vår motion med anledning av forskningspolitiska proposition att arbetslivscentrums verksamhet dittills inte präglats av vetenskaplig kvalitet. Denna uppfattning får stöd i () granskningsrapport. RRV föreslår bl. a. att den vetenskapliga ledningen för centrumet bör förstärkas. Vi anser att kvaliteten på den forskning som bl. a. skall utgöra beslutsunderlag för departement och myndigheter skulle vinna på att sektorsorganen bekostar forskningsverksamhet vid högskolans institutioner i stället för att utveckla egna forskningsorganisationer. Skulle beställarna finna att högskoleorganisationen saknar kompetens 6 inom något viktigt område, bör de, enligt vår mening, påvisa detta behov för Dessa har ju bl. a. till uppgift att stödja nya forskningsin- Mot. Visar det sig att behovet av kompetensuppbyggnad är av mer Ub5 permanent natur, att traditionell ämnesindelning inte täcker det aktuella området, att forskningsarbetet utvecklar egen vetenskaplig metodik m. m. kommer också nya institutioner att inrättas. I och med att forskningsråden föreslås ta ansvaret för sådan kompetensuppbyggnad kommer vetenskapliga kriterier att styra utvecklingen. Kompetensuppbyggnaden kan äga rum i en god forskningsmiljö, där forskarna kan berikas av kontakter med andra ämnen. Samma gynnsamma miljö kan knappast skapas inom separata institut med ett begränsat forskningsområde. UHÄ föreslår att av en sektorsmyndighets FoU-resurser bör avsättas för långsiktig kunskapsuppbyggnad. Departementen avsatte (exkl. utbildnings- och försvarsdepartementen) /86 sammanlagt 5 . Med UHÄ:s förslag borde således mellan 1 . avsättas för långsiktig kunskapsuppbyggnad. Jämfört med den ca som anslås från sektorsorganen för projekt m.m. inom högskolan skulle den satsning UHÄ föreslår innebära en väsentlig förstärkning av högskolans verksamhet. Vi föreslår att - som en första etapp - av fackdepartementens medel för sektoriell FoU successivt förs över till berörda fakultetsanslag, forskningsråden samt till jubileumsfond, varav huvuddelen . Regeringen bör få i uppdrag att fördela summan mellan de olika departementen resp. forskningsråden. I samband med resursöverföringen bör också övervägas att avveckla vissa sektorsforskningsorgan. UHÄ har pekat på exempelvis följande områden där organisationsformer och ansvarsförhållanden är oklara och en överföring till högskolan skulle vara till fördel för forskningen: informations- och masskommunikation, samhällsmedicin, miljömedicin och kultur. Vi kommer i det följande att förorda att följande sektorsfinansierade forskningsorgan avvecklas: delegationen för social forskning, , statens råd för byggnadsforskning samt arbetarskyddsstyrelsens forskningsavdelning. Därutöver bör övervägas att avveckla även transportforskningsberedningen. För att främja forskning om den offentliga sektorn inrättades delegationen för forskning inom den offentliga sektorn. Regeringen föreslår att delegationen bör tillföras ytterligare medel för den kommande treårsperioden, dock bör staten inte ensam bära hela kostnaden. Därför begär regeringen bemyndigande att sluta en överenskommelse med om att dessa skall tillskjuta lika mycket som staten. Vi kan instämma i att det finns behov av forskning om den offentliga sektorn. Det finns därför skäl att uppmuntra sådan forskning via forskningsråden, företrädesvis och , samt jubileumsfond. Vi avvisade däremot inrättandet av en särskild delegation för sådan forskning. De medel som via huvudtitel avsätts för delegationens verksamhet bör successivt överföras till högskolan och forskningsråden. Det finns inte heller några skäl, enligt vår mening, att ingå ett särskilt avtal med . I den mån förbunden anser att forskningsinsatser behövs, förutsätter vi att de vänder sig direkt till Mot. 1986/87 universitet och högskolor med uppdrag om sådan forskning. På samma sätt bör den forskningsverksamhet som bedrivs vid och finansieras av olika statliga organisationer i ökad grad föras över till högskolans institutioner. Sålunda bör finanseringen av det forsknings- och utvecklingsarbete inom barn- och ungdomsområdet som bedrivs av och föras över till forskningsråden. Vi anser att högskolan i större utsträckning än bör ges möjlighet att biträda statsmakterna med utredningsverksamhet och uppdragsforskning. Högskolan skulle då ha ansvaret för den vetenskapliga kvalitetskontrollen av de givna uppdragen. Ett konkret exempel är statliga utredningar. Sekreterare i sådana utredningar hämtas alltför ofta från tjänstemannakadern inom resp. departement. Kvaliteten och integriteten i det statliga utredningsväsendet skulle enligt vår mening förbättras avsevärt genom att forskare från högskolan i större omfattning engagerades i offentlig utredningsverksamhet. För att höja kvaliteten på sektorsorganens FoU-verksamhet behöver också dessas beställarkompetens förbättras. Utsikterna att projektet skall ge resultat ökar givetvis om beställarna kan upprätta ett fruktbart samspel med högskolans forskare redan i uppläggningen av projekt. Garantier för en obunden forskning En fri, obunden forskning ges bättre förutsättningar om institutionerna har den ekonomiska bas som behövs för att säga nej till uppdrag som inte ligger i linje med institutionens forskningsinriktning. En permanent överföring av resurser från sektors-FoU skulle därför bidra till att ge den inomvetenskapligt motiverade forskningen större utrymme, samtidgt som den politiska styrningen minskar. Staten styr inriktning och omfattning av forskningen genom dels fakultetsanslagen, dels inrättandet och omprövningen av professurer. Fakultetsanslagens storlek anger exempelvis att staten anser att resurserna för de medicinska fakulteterna (540,5 milj. behöver vara nästan 26 gånger större än de resurser som juridsk forskning (21,1 milj. avgör också fördelningen av medel mellan de olika universiteten och högskolorna. Inrättandet av professurer kan göras mer eller mindre styrande beroende på vilka ämnesbeskrivningar som väljs. Vi anser att statens ansvar för den obundna forskningen kräver vida ämnesbeskrivningar. Statens möjlighet att garantera en obunden forskning förutsätter, enligt vår uppfattning, styrmedel som tillgodoser två delvis motsatta krav, nämligen stabilitet å ena sidan och rörlighet å andra sidan. Stabiliteten kräver anslag och regler som garanterar existens och viss bredd för ett ämne . Rörligheten kräver tillgång till en obunden resurs som exempelvis kan användas för att snabbt inrätta tjänster till personer som behöver knytas till institutionen. Rörliga resurser behövs också för att kunna satsa på personer som ägnar sig åt nya forskningsinriktningar. är det professurerna med dess kringresurser som ger den ekonomiska garantin . Professurerna har därigenom en stor symbolisk UHÄ har föreslagit att fakultetsprogram skall kunna ha samma 8