mot · GB02Sk474 · 1987-01-01 00:00:00 — Motion till 1987/88:Sk474 av m. fl. (vpk) om en radikal skattepolitik Grundlinjerna i kommunisternas skattepolitik är minskade bördor för lönearbetare, barnfamiljer och pensionärer ökat skatteuttag från stora inkomster och förmögenheter, bolags- och spekulationsvinster. Vpk verkar för en rättvis fördelning av skatterna med skatt efter bärkraft. De med höga inkomster skall stå för en större del av skatten och de med låga inkomster för en mindre del och arbetare skall beskattas lägre än kapital och spekulation. är det tvärtom. Skattepolitikens utformning är även en viktig del i den ekonomiska politiken. Den kan användas för att öka redan existerande sociala och ekonomiska skillnader, men också till en utjämning av stora inkomstskillnader och orättvisor. Det är nödvändigt med goda samhällsinkomster för att skapa största möjliga utjämning inom det rådande ekonomiska systemet. Med omvänt förhållande framtvingas privatiseringar av viktiga funktioner som skall ombesörjas av den gemensamma sektorn. För att alla skall ges möjligheter till en bra utbildning, en god sjuk- och hälsovård, barn- och äldreomsorg, en socialt acceptabel bostad, rätten till jobb, kollektiva färdmedel och en i övrigt god social och kulturell service krävs ökade insatser till den gemensamma sektorn. Inte heller kan nödvändiga åtgärder vidtas för att säkra en god miljö utan samhälleliga åtgärder och insatser via denna sektor. Därför är det nödvändigt med ökade resurser som främst tas från bolag och stora förmögenheter. Vårt skattesystem har ur klassmässig utgångspunkt urartat och förfallit. Arbetarklassen och dess närstående skikt är de som står för huvudparten av skatteinkomsterna till samhället. Den utjämnande effekt som tidigare fanns har i stort sett upphört. har olika åtgärder medverkat till att befästa och förstärka de djupa orättvisor som är inbyggda i det kapitalistiska systemet. Marginalskattesänkningar och avdragssystem har bidragit till denna utveckling. har proportionella och regressivt verkande skatters betydelse ökat kraftigt. Marginalskatterna progressionen i beskattningen Den utjämnande delen i beskattningen den statliga progressiva inkomstskatten har minskat kraftigt i betydelse för den offentliga sektorns totala skatteinkomster. Dess nuvarande låga andel är orsakad av borgerliga och socialdemokratiska regeringars skattepolitik. Dess utjämnande effekt är numer försumbar. Här krävs kraftiga förändringar till de arbetandes fördel. Andelen statlig skatt i inkomstbeskattningen kommer enligt prognoserna inte att utgöra mer än drygt 1/8, eller , av alla samhälleliga skattein 1 1987/88. kornsten Det är en utveckling som vpk vamat för . Att utjämningen i skattesystemet minskat är avsedda effekter av de borgerliga regeringarnas marginalskattesänkningar och inflationsskydd av skatteskalorna. Även skatteomläggningen som överenskoms mellan socialdemokraterna och de borgerliga mittenpartierna liksom den politik den socialdemokratiska regeringen fört efter maktövertagandet 1982 har haft denna avsedda effekt. har utjämningen progressiviteten kraftigt minskat. utgjorde den statliga, utjämnande, inkomstskatten närmare 1/3, eller , av de totala skatteintäkterna för samhället. Till 1987 hade denna sjunkit till en dryg 1/7 och blir den enligt finansplanen drygt 1/8 eller om ingen förändring kommer till stånd. Sänkta marginalskatter, såsom de diskuteras av de borgerliga partierna och socialdemokraterna, skulle än mer missgynna de med låga och normala inkomster genom att den statliga andelen minskar ytterligare. Den statliga skatten är för dessa grupper ändock relativt låg. Den förhållandevis höga kommunalskatten minskas däremot inte i dessa skikt vilket hade gett dessa grupper en reell förbättring. Skattekvoten, dvs. summan av skatter och avgifter i förhållande till bruttonationalprodukten , av de borgerliga kallad skattetryck, har i debatten getts stora proportioner. Det är främst företrädare för borgerligt tänkande som framhållit skattetrycket och ansett det alldeles för högt. Det görs ofta internationella jämförelser. De borgerliga företrädarna tar skattekvoten som mått för hur stor friheten är i och menar att den är begränsad till hur mycket som är kvar av en inkomst efter skatt. Härigenom skulle, med denna logik, friheten i vara ytterligt begränsad i internationell jämförelse. Det finns här anledning att något beröra denna jämförelsemetodik. Skattekvoten är ett både trubbigt och politiskt felaktigt mått. Det påverkas av faktorer som i sig inte har direkt med skatten att göra. T ex om reallön och/eller priser ökar mer än BNP tenderar skattekvoten att stiga bl a därför att tillväxten i ekonomin är låg eller kanske rent av negativ. Omvänt kan skattekvoten tendera att minska med hög tillväxt och stagnerande löner och priser. Orimligheten i detta mått framstår tydligt om sjukförsäkrings-, pensions- och ATP-avgifter skulle betalas av den enskilda individen direkt istället för som med arbetsgivaravgifter till samhället. Då skulle skattetrycket plötsligt bli väsentligt mycket lägre. Vid internationella jämförelser bör alltså arbetsgivaravgifterna avräknas eftersom andra länder oftast löst detta på annat sätt än i . Kvar av skattekvoten blir då . Alltså väsentligt lägre än de som gäller. Det som måste vara avgörande för hur mycket skatt som totalt skall tas ut är vilka behov som skall täckas. Vill vi ha ett väl utbyggt socialt system får kostnaderna för detta bestämma skattemängden. Utbildning, kollektivtrafik etc. i samhällelig regi skall också betalas med skattemedel enligt vår mening och måste därför också påverka skatteuttaget. Vpk vill dock ha en annat fördelning av uttaget än vad som gäller. Förmögenhets- och kapitalbeskattningen har utvecklats i samma riktning som inkomstbeskattningen, dvs. från fattig till rik, från låg- till höginkomsttagare. De stora förmögenhetsökningar som de redan besuttna tillskapat sig har inte nämvärt återspeglats i ökade skatteinkomster. Tvärtom minskar samhällets inkomster stadigt i förhållande till förmögenhetemas samlade värde. Skatteplanerare konsulter med skatteundandragande som specialitet står välvilligt till förfogande för att befria kapital och verkligt högavlönade från avsedd beskattning. Baser för dessas verksamhet behöver undanröjas genom skärpning av regelsystemet. För en demokratisk skattepolitik Skattepolitiken måste, enligt vår mening, ha ett långsiktigt perspektiv med grundläggande förändringar och ett kortsiktigt med förändringar i utjämnande syfte. I det längre perspektivet bör den huvudsakliga skatten på arbetsinkomster ersättas med en beskattning direkt i produktionsledet. Huvudparten av den nuvarande kommunala inkomstskatten torde kunna ersättas med skatt ur produktionen. Med tyngdpunkten överförd till en produktionsbeskattning skulle helt andra styrmedel för samhället ges, som tekniken skulle komma att beskattas till skillnad mot . De nuvarande arbetsgivaravgifterna, som särskilt drabbar arbetsintensiva företag till skillnad mot högrobotiserade, skulle ersättas inom detta system. Yrkesskickligheten skulle kvarhållas och utvecklas istället för som ersättas med automatik och utarmning av arbetets innehåll. En produktionsbeskattning kan också nyttjas till att minska uttaget av råvara, minska energikonsumtionen och stimulera till högre återanvändningsgrad och energisparande genom att beskatta resursslöseri. Dessutom ges möjlighet att styra produktion från mindre nödvändig till nödvändig produktion. Graden av samhällsnytta i produktionen kan differentieras i beskattningen. Omsättningen i produktionen utgör huvudparten av beskattningsgrunderna. Produktionsbeskattningen skulle införas successivt och efter hand ersätta huvuddelen av de kommunala skatterna. Systemet kräver troligen en femårsperiod eller mer för att fullt ut genomföras i samklang med de avtalsslutande parterna och kommande lönerörelser. Vi ser detta system som en angelägen reform för de absolut flesta lönearbetande. I det kortare tidsperspektivet krävs åtgärder för att kraftigt minska undandragandet av skatt och utjämna de stora skillnaderna mellan utdebiteringen i landets kommuner och landsting. Progressionen utjämningen i skattesystemet måste åter bli en realitet. Problemet med marginalskatter i dagens skattesystem rör främst inkomster högre än flertalets. Genom införande av en progressiv stats-kommunal enhetsskatt skulle en utjämning lättast komma till stånd mellan kommuner. bereder även möjligheten att sänka skatterna i låga inkomstlägen, då den proportionella kommunala skatten ersätts med en progressiv enhetsskatt för både stat och kommun. I motionen lägger vpk förslag om ett slopande av underskottsavdragen i inkomstbeskattningen och kompenserar detta med en samhällelig bostadsfinansiering för egnahem, bostadsrätter och fritidshus med låg och fast ränta som i princip halveras. På detta sätt uppnås en långtgående reformering av skattesystemets problem med underskottsavdragen. I flera sammanhang diskuteras nu införande av en real beskattning av kapitalinkomster. Vid en sådan träffas underskottsavdragen, boenderäntorna, av en begränsning genom real beskattning som flertalet med vanliga arbetsinkomster inte kan kompensera genom lindrad beskattning av kapitalinkomster. Däremot gynnas de med stora kapitalinkomster, vilka dock inte återfinns bland de lönearbetande. Vpk föreslår även förändringar i aktie-, förmögenhets-; arvs-, gåvo- och tobaksbeskattningen i skärpande riktning. Införandet av en realränteskatt föreslås liksom begränsningar i avdragsrätten för privata pensionsförsäkringar. Vi föreslår dessutom hur inkomstskatterna bör utformas samt höjda avdrag för underhållsbidrag och fackföreningsavgifter. Slutligen föreslås höjning av stämpelskatten på lagfart vid fastighetsförvärv för juridiska personer. I särskilda motioner lägger vpk fram förslag om slopande av momsen på mat, energibeskattningen och en utvidgning av fastighetsskatten att även gälla industrifastigheter. Utgångspunkten i vpk:s skattepolitik är att lindra beskattningen för folk i låga och normala inkomst- och förmögenhetslägen och åstadkomma en reellt ökad beskattning av stora inkomster och förmögenheter. Det är en skattepolitik för solidaritet, för social och kulturell rättvisa. Kommunalskatt och statlig inkomstskatt i nuvarande form slopas och ersätts med en progressiv statskommunal enhetsskatt. Denna kompletteras för primärkommunerna med en rätt att uttaxera viss skatt därutöver. Ett tak sätts vid exempelvis per skattekrona. Syftet med denna kommunala utdebitering är att ge utrymme för särskilda satsningar i de skilda kommunerna. Taket placeras på en nivå som kan accepteras som rimlig skatteskillnad mellan olika kommuner. Genom denna konstruktion kan t ex skatten totalt sättas lågt för de med låga inkomster till skillnad mot dagens system där den ca 30-procentiga kommunalskatten slår hårt. På detta sätt kan det totala skatteuttaget minskas för låg- och mellaninkomster. Detta system kan med fördel kombineras med en produktionsbeskattning. Syftet med den föreslagna konstruktionen är att friare kunna använda skatternas fördelningspolitiska möjligheter, utan att bindas av den hämsko, som det nuvarande kommunalskatteuttaget innebär. Genom att i princip begränsa rätten att uttaxera skatt till staten, med det ovan angivna lilla undantaget för kommunerna, ges möjligheter att kraftigt förändra progressiviteten i skattesystemet. Dessutom kan andra skattebaser användas för att finansiera kommunala utgifter, En kritik som har anförts mot en stats-kommunal enhetsskatt är att denna skulle försämra eller omöjliggöra det kommunala självstyret. Det behöver enligt vår uppfattning inte vara fallet. Skattesystemets ändring skall inte åtföljas av en ökad statlig reglering av kommunernas verksamhet. Skattemedlen skall fördelas till kommunerna baserat på regler, som är utformade efter behoven. En likvärdig service skall garanteras medborgarna oberoende av i vilken kommun man bor. Därutöver skall kommunerna dessutom ges viss uttaxeringsrätt för att kunna variera serviceutbudet och överbrygga tillfälliga påfrestningar. En invändning, som riktats mot tanken på en statskommunal enhetsskatt, är att denna ger staten större möjligheter att begränsa kommunernas expansion genom att innehålla skattemedel. 80-talet har visat att nuvarande system inte håller någon som helst garanti häremot. En övergång till enhetsskatt skulle, enligt vår mening, inte försämra kommunernas läge i förhållande till . Ett nytt skattesystem är nödvändigt. Det är dock inte möjligt att realisera detta . Först till 1990 kan ett sådant finnas i praktisk användning. Av detta skäl finns ingen anledning att nu göra stora ingrepp i det rådande systemet. Vpk föreslår att skatteskalorna även får gälla med de förändringarna att en skärpning införs för skikt och att en skatterabatt skattereduktion om införs. Det finns enligt vår mening skäl att skärpa beskattningen i högre inkomstskikt. Därför föreslår vi ett nytt skikt för inkomster i taxerad inkomst i tilläggsbelopp. Dessutom föreslår vi en skattereduktion med som mest , som börjar att avtrappas vid 140000 och helt upphör vid i taxerad inkomst. Upptrappningen av skattereduktionen i de lägre inkomstskikten kan aldrig bli mer än kommunal- och statlig skatt tillsammans. Vi har vid följande beräkningar av effekterna av vårt förslag utgått från en mer realistisk bedömning av löneutvecklingen än den som regeringen förespråkar i budgetpropositionen. Vi anser inte heller att ett lönetak är acceptabelt och räknar därför att löneutvecklingen sannolikt kommer att bli ungefär som , . Med skatteskala gällande även och med skärpningen från 250000 och med skattereduktion om blir effekterna följande: Statlig inkomstskatt 1988 1989 Minskad skatt + Ökad skatt Genom vårt förslag erhåller de, som missgynnats i skatteomläggningarna, dvs. de med lägsta inkomsterna, de största fördelarna. För lönearbetare med normala inkomster blir det även löneökning sänkt statlig skatt. För pensionärer med låg eller ingen ATP beräknas s k extra avdrag. Avsikten är att ingen skatt skall utgå för folkpension och s k pensionstillskott som uppgår till för ensamstående pensionär. Det maximala extra avdraget uppgår till . Avdraget avtrappas därefter och upphör helt vid ca . Förmögenhet påverkar avdraget så att skatt uttas tidigare än om sådan förmögenhet inte funnits. För nämnda grupp av pensionärer utgår som regel kommunalt bostadstillägg, KBT. Även detta avtrappas i takt med inkomstökning och förmögenhet. Dessa i kombination medför att marginaleffekter emellanåt uppstår som överstiger . Problemet är under behandling i utredningen om reformerad inkomstbeskattning. Men förslag från denna utredning lär inte föreligga förrän . Därför måste provisoriska förändringar vidtas skatter. Vpk föreslår att de samlade effekterna som nämnts ovan justeras så att dessa negativa marginaleffekter utraderas. För det fortsatta arbetet med skattefrihet för grundläggande pensioner måste hänsyn tas till de effekter som uppstår vid beräkning av extra avdrag och KBT vid smärre förmögenheter, allra helst då de är bundna i egnahem eller fritidshus. Bristerna i det svenska skattesystemet utgörs bl. a. av att det mist sin förmåga till utjämnande av stora inkomst- och förmögenhetsskillnader. En starkt bidragande orsak till detta är rätten till underskottsavdrag. Här har de med höga inkomster, oftast i kombination med icke oansenliga förmögenheter, låtit skattesystemet betala kostnader för olika typer av lånefinansierad konsumtion. Detta har varit speciellt lönsamt med hög inflation men är även med låg eller normal inflation lönande för dessa grupper. var en av utgångspunkterna att beskattningen skall vara inkomstutjämnande och utgå efter bärkraft. Så var också fallet. Detta har dock i stort sett upphört. Orsaken står att finna dels i ökningen av underskottsavdragen och dels i sk marginalskattesänkningar som gynnat de med höga inkomster. Även ökningen av kommunalskatterna under främst har medverkat till minskad utjämning. kommunisterna föreslår att rätten till underskottsavdrag i inkomstbeskattningen slopas. På så vis kan en rättvisare fördelning av skatterna erhållas och en sundare samhällsekonomi uppnås. Lånefinansierad konsumtion skulle minska och samhällets skatteinkomster öka. De privilegierade gruppernas övervältring av skattebördorna på vanliga lönearbetande skulle försvåras och skattemässiga vinster genom sk skatteplanering minskas. Även den fackliga huvudorganisationen /SR har i en skrift om den framtida skattepolitiken förordat att underskottsavdragen slopas helt, detta dock i kombination med sänkta marginalskatter. Enligt vår mening är det inte fördelningspolitiskt acceptabelt att göra denna kombination. En bättre väg är att skapa förutsättningar för egnahemsägare m. fl. till en lånefinansiering med lägre räntor för att kompensera de effekter som skulle uppkomma med ett slopande av underskottsavdragen. De argument som anföres i /för att sänka marginalskatterna skulle försvåra, och i många fall helt omöjliggöra, egnahemsboende för de grupper med så låga inkomster att en sänkt marginalskatt inte ger några märkbara effekter. utför exempelvis den statliga inkomstskatten endast 5 Vo i skiktet i taxerad inkomst, eller maximalt i statlig skatt. Detta skulle inte på långa vägar kompensera förlusten av underskottsavdraget för dessa vilket sannolikt skulle innebära att egnahemsboende etc skulle bli än mer en rättighet enbart för de med höga inkomster. Vpk vill inte medverka till en sådan segregering utan förordar, som tidigare nämnts, förändringar av lånefinansieringen på bekostnad av slopade underskottsavdrag. Mer om detta nedan. Tyvärr måste konstateras att även socialdemokraterna, med finansministern i spetsen, förespråkar att ytterligare begränsningar av underskottsavdragen skall kompenseras med minskade marginalskatter. Detta framgår bl. a. i direktiven till den statliga utredningen om reformering av inkomstbeskattningen. Även här, liksom i /SR-förslaget, tas större hänsyn till de högavlönades krav på sänkta marginalskatter än vanliga lönearbetares, framför allt lågavlönades, behov av minskad skattebelastning. Det är också den synen som varit rådande vid de reformeringar som socialdemokraterna drivit efter regeringsskiftet men även i den underbara nattens kompromiss 1981 tillsammans med och . Detta är en politik som gynnat höginkomsttagarna och direkt missgynnat de lågavlönade. Underskottsavdragen i inkomstbeskattningen har ökat starkt . har ökningen varit anmärkningsvärt stor. U ndersko ttsavdrag I I Vo av sammanräknad inkomst Källor: SCB, RRV och Fi.dep. nära sjudubblades de totala underskottsavdragen. Det är framför allt under 1970- och som den markanta ökningen ägt rum. Utvecklingen stagnerade först efter att avdragsbegränsningen infördes men tenderar nu att åter börja öka. Det huvudsakliga i underskotten är räntor på egna hem. De utgör ca två tredjedelar av de sammanlagda underskottsavdragen. Ett förhållandevis högt ränteläge och starkt stigande villapriser har medverkat till ökningen av avdragen, men detta utgör endast en del av sanningen. Främst höginkomsttagare och kapitalstarka individer har systematiskt utnyttjat systemet till skatteplanering för att minimera de egna skatterna. Detta har i sin tur medverkat till att driva upp priserna. Ur skattemoralisk och fördelningspolitisk synpunkt är detta oacceptabelt. har värdet av underskottsavdragen begränsats. Detta är dock otillräckligt. Det är fortfarande lönsamt med lånefinansiering av viss konsumtion, framför allt för dem med höga inkomster. Samhällelig bostadsbank som alternativ För att inte de slopade underskottsavdragen skall höja boendekostnaderna för vanligt folk behövs förändring av lånemöjligheterna. Här föreslår vi att en samhällelig bostadsbank inrättas där en låg och fast ränta hålles. Med en halvering av räntan för egnahem, bostadsrätter och fritidshus skulle det bli i stort samma kostnad som nuvarande system med underskottsavdrag. Fler fördelar skulle uppnås. Dels skulle annan lånefinansierad konsumtion belastas med de verkliga kostnaderna utan subvention via skattemedel och dels kan subventioneringen av boendet genom bostadsbanken begränsas till att gälla som mest för egnahem, bostadsrätt och fritidshus av mer normal standard. Villor, bostadsrättslägenheter och fritidshus av lyxkaraktär skulle inte subventioneras genom lån i bostadsbanken för den del som överstiger normal standard utan hänvisas till de vanliga finansieringsinstituten på ungefär samma sätt som de inte kan statligt belånas, utan belastas med de verkliga kostnaderna. Förslaget skulle inte heller göra det möjligt att dra skattemässiga fördelar av att ta upp lån för spekulation i aktier, obligationer etc. och kunna göra avdrag för dessa låneräntor på skatten. Vissa övriga begränsningar skulle också bli nödvändiga. Med nu gällande system tillåts t. ex. avdrag för låneräntor på ett obegränsat antal fastighetsinnehav. Vid den senaste skattereformen i infördes begränsning även för antalet fastigheter till två där avdrag från skatt kommer ifråga. En motsvarande begränsning bör komma ifråga även här. Det skulle med vårt förslag till finansiering endast vara möjligt att erhålla subventionerade lån för ett egnahem eller bostadsrätt och en fritidsfastighet. Genom ett slopande av rätten till underskottsavdrag skulle skatteinkomsterna till stat och kommun öka vilket i sin tur kan nyttjas till att sänka skatten för lågoch normalinkomsttagare. Dessutom skulle det vara ett behövligt tillskott för de av regeringen redan hårt klämda kommunerna. En väsentlig del av de nuvarande orättvisorna i inkomstbeskattningen skulle genom förslaget elimineras, skatteplanering motverkas och ett osunt inslag i samhällsekonomin försvinna. Graden av hushållssparande skulle öka då så pass stor del som den övriga lånefinansieringen utöver boendet etc skulle missgynnas skattemässigt i jämförelse med nuvarande system. Fastighetsspekulationen är stor, främst i de stora tätorterna. Detta driver upp priserna och därigenom också taxeringsvärdena. Detta påverkar i sin tur hyresnivåerna i för hyresgästerna ogynnsam riktning. Det är framför allt flerfamiljsfastigheter som berörs, oftast med juridiska personer som köpare/säljare. Åtgärder i syfte att motverka denna spekulation har vpk vid flerfaldiga tillfällen lagt förslag om. En höjning av stämpelskatten för lagfart på fastigheter för juridiska personer skulle, tills en lagstiftning mot privatägande av hyresfastigheter genomförts, möjligen något motverka spekulationen. bör detta också medverka till ökade inkomster för staten då enbart denna åtgärd knappast stoppar fortsatt handel. Stämpelskatten är för juridiska personer avdragsgill. Därför bör detta beaktas vid en höjning. Vpk föreslår att den nuvarande nivån om höjs till . Detta skulle netto göra i stämpelkostnad. Spekulation i och profitering av de arbetandes produktionsresultat utgör en i det kapitalistiska systemet. Handel och spekulation i aktier och andra typer av värdepapper är ett uttryck för detta. På börser världen över i den kapitalistiska världen spekulerar kapitalister i de lönearbetandes arbete. Även hushållen har i ökande grad letts in i denna spekulationskarusell. För storkapitalet ger detta ytterligare förutsättningar för koncentration av makten då spridningen medför att mindre kapital behövs för att styra bolagsstämmor och styrelser. Den senaste tioårsperioden har denna form av spektulation varit särskilt gynnsam. Ökningen av börsvärdena har fram till utvecklats rekordartat. Från att 1979 legat hade värdet ökat till . Enbart ökade värdet med . 1987 var ökningen . Omsättningen på börsen har ökat än mer . uppgick omsättningen till 1,9 miljarder medan den uppgick till . höjdes omsättningsskatten från . Trots detta fortsatte börsomsättningen att öka till ny rekordnotering. omsattes aktier för inte . Det är en ökning med . Slutfacit stannade på . En minskning mot året före med knappt 20 miljarder, men ändå en 50-procentig höjning räknat .