mot · GB02Jo26 · 1987-01-01 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo26 av m. fl. Med anledning av prop. 1987/88:85 om miljöpolitiken inför 1990-talet Vem äger framtiden? - Är ej vattnet för alla gemensamt? Icke till enskilt bruk naturen skapade solen, luften ej heller, ej vattnets våg; det är skänkt åt oss alla. Miljöpolitiken är en fråga om makt. Den handlar ytterst om fördelningen av jordens resurser. Först när den ekonomiska utvecklingen inriktas på människornas hälsa och på sociala, kulturella och ekologiska värden kan den nuvarande destruktiva utvecklingen brytas. Människornas uppror mot rovdrift och förtryck är , liksom tidigare, den viktigaste förutsättningen för en sådan förändring. har ett litet fåtal den ekonomiska makten i . Maktgrupper som dessa har aldrig självmant ändrat attityd. Striden mot det etablerade har varit och är fortfarande en livsnödvändighet. är den dessutom en kapplöpning med tiden eftersom den punkt rycker allt närmare där de ekologiska systemen kollapsar. Dokumentet Miljöpolitiken inför 1990-talet hade aldrig kommit till utan den växande miljöopinionens engagemang. Opinionen och den större medvetenheten är i sin tur ett resultat av miljörörelsens aktiva aktioner och kamp . Beslutsamheten att rädda almar och älvar, förhindra i , aktionerna som stoppade giftspridningen i landets skogar och för att förhindra naturskövling och ytterligare landsvägstrafik i bygger på nya politiska insikter. Trädkramarnas civila olydnad riktar sig mot ett system, vars konsekvenser leder till förödelse och rovdrift av människor och miljö. Kampen för en bättre arbetsmiljö och för att rädda skogen, luften, marken och vattnet hör samman. De som kämpar för en bra arbetsmiljö och de som agerar utifrån ett ekologiskt grundat perspektiv har i grunden gemensamma intressen. Regeringens miljöproposition saknar en ideologisk och politisk helhetssyn. Den berör inte frågan om makten i samhället och arbetslivet utan försöker ge en neutral bild av problemen. Miljöhoten kartläggs, men dess grundläggande orsaker analyseras inte. Makten över miljön och framtiden Mot. Frågan om makten över miljön och vår framtid berörs inte i regeringens omfångsrika proposition. Det närmaste den över huvud taget kommer detta avgörande problem är i de avsnitt som hänvisar till . Rapporten gemensamma framtid tar politisk ställning mot det destruktiva, internationella ekonomiska system som ökar, i stället för minskar, olikheterna mellan nationerna - och som ökar, i stället för minskar, antalet fattiga och svältande människor i världen. Om den menar allvar med sitt uttalade stöd till skulle den på motsvarande sätt tagit upp frågan om det nuvarande ekonomiska systemet i kan garantera en hållbar och jämlik utveckling i vårt land. Regeringen undviker hela denna problematik. På ett enda ställe i propositionen om miljöpolitiken inför 1990-talet förekommer en mening som kunde ha varit utgångspunkten för ett radikalt resonemang om maktaspekterna. Under avsnittet Miljöpolitikens inriktning, 2.1 Utgångspunkter, s. 28, sägs följande: Kampen för att skapa ett arbetsliv där människan inte behöver riskera sin hälsa har pågått i generationer. Regeringen vågar endast antyda att motsättningarna mellan kapital och arbete tvingat fram kamp för en människovärdig arbetsmiljö. Denna kamp har alltså pågått i generationer, huvudmotsättningen kvarstår, men regeringen låtsas som om den inte existerar utom i den citerade korta meningen om arbetslivet. Med denna bristfälliga utgångspunkt går det inte att gripa sig an den gigantiska utmaning (s. 30) som miljöproblemen i stort innebär. Ett av bärande teman är att gamla angreppssätt och inställningar till miljöskydd och utveckling kommer att misslyckas och leda till ökad instabilitet. Det behövs i stället genomgripande förändringar om vi vill uppnå det rapporten betecknar som säkerhet för framtiden. För vpk är det omöjligt att tolka detta som annat än en förödande kritik mot imperialistiskt förtryck och kapitalistisk utsugning. För överlevnadens skull behövs en total kursändring. Enligt kommer de tio närmaste åren, dvs. 1987-1997, att vara avgörande för om en sådan förutsättning för överlevnad skall kunna skapas i världen. En ny ekonomisk världsordning måste med andra ord stå på dagordningen. Detta måste bli en av utgångspunkterna i internationellt samarbete för att rädda naturresurserna. Men avgörande förändringar kommer inte att ske utan ett samarbete mellan ländernas folkrörelser och miljöaktivister. Sluta utreda - handla! I när solen i landets största städer förmörkas av giftiga föroreningar, när barnen måste hållas inomhus för att inte förgiftas av smog, måste det till mer drastiska åtgärder och förändringar än dem som regeringen nu föreslår. I en tillvaro med sakta sönderrostade gifttunnor, bortvittrande kulturmin- Mot. 1987/88 nesmärken och döende skog fordras det mer än ambulanskårsutryckningar Jo26 och fortsatt utredande. Miljöproblemen är av en sådan dimension att hela samhällssystemet sätts i fråga. Regeringens försök att administrera bort det kapitalistiska systemets problem, medan den bedriver en ekonomisk politik, som förstärker exportbolagens makt, och därmed miljöförstöringens grundorsaker, är dömt att misslyckas. Människors ökade insikter om detta är en av förklaringarna till allt fler aktioner där civil olydnad förekommer. Trädkramarnas engagemang är ett exempel och ett hälsotecken i samhället. Detta är i verklig mening ett förebyggande miljöarbete, eftersom det bygger på en solidarisk kamp för kommande generationer. Regeringen säger i en sammanfattande kommentar till miljöpropositionen bl. a. följande: Mångå problem är olösta. Regeringen går vidare och föreslår insatser som framför allt markerar en övergång från reparerande till förebyggande miljöskydd. Beskrivningen låter som en genomgripande och ny fas i samhällsutvecklingen, men tyvärr motsvaras den inte av nödvändiga omprövningar eller långtgående förslag. Eftersom propositionen också har ett direkt samband med andra regeringsförslag, som t. ex. trafikpropositionen 1987/88:50, vill vpk peka på de dubbla budskap som regeringen därmed presenterat. Regeringen har redan innan föreliggande proposition presenterades tagit klar ställning för satsningar på det mest omfattande motorvägssystem som någonsin diskuterats i . Motorvägen , vars första etapp från till redan påbörjats vid i , har lett till omfattande protester från en samlad miljörörelse. Vägbyggnationen är den i särklass dyraste någonsin och har aldrig funnits med i långsiktiga planer. Ändå tvingade regeringen fram en projektering med hänvisning till det s. k. Uddevallapaketet och uppgörelsen med , dvs. en av intressenterna i Scandinavian . egna beräkningar visar en samhällsekonomisk förlust på mer än 400 milj. kr. Till detta kommer naturskövlingen, vilken bl. a. innebär att motorvägen kommer att dras genom Bratteforsåns dalgång som, enligt , är ett område klassat som skyddsobjekt enligt svensk lagstiftning. Miljöminister har uttalat att motorvägsbygget är ett olyckligt beslut, en kvarleva från en föråldrad trafikpolitik. Uttalandet väcker kanske vissa sympatier men verkar obegripligt med hänvisning till den utvecklingsoptimism till bilismens fromma som genomsyrar regeringens trafikpolitiska proposition och mot vilken miljöministern inte har uttalat protester: Den teknologiska utvecklingen och den fortsatta välståndstillväxten i vårt samhälle leder till att bilismen kommer att växa ytterligare. Bilismen kommer alltså i högsta grad att vara en del av det framtida transportsystemet. 1987/88:50.) 1* 1987/88. I en av underlagsrapporter förutspås också Mot. 1987/88 att biltrafiken i högsta grad kommer att vara en del av det framtida träns- Jo26 portsystemet. skulle den enligt denna profetia vara fördubblad och inte mindre än fyrfaldigad. Volvokoncernens prognoser pekar i samma riktning, dvs. en 100-procentig ökning . Det senare är självfallet ett rent önsketänkande i den privata och kortsiktiga lönsamhetens namn, men står inte desto mindre i samklang med synen på den fortsatta välståndstillväxten, såsom den beskrivs i regeringens version ovan. I samma anda hyllas den s. k. fria konkurrensen och den pågående teknologiska utvecklingen som en förutsättning framför allt för att näringslivet skall utvecklas på ett tillfredsställande sätt. Detta står i skarp kontrast till tidigare regeringslöften om att miljöhänsynen skall komma att styra trafikpolitiken. Stadsluften skall gå att andas - ersätt bilarna med miljövänlig kollektivtrafik. oroades människor i av att himlen höljdes i ett bruntonat dis. Luftföroreningarna, som var orsaken, befanns skada växter och orsaka sprickor i bildäcken. stod det också klart att denna Los Angeles-smog gav upphov till ögon- och slemhinneirritationer hos invånarna i området. Lös Angeles-smog har länge varit ett problem i de större världsmetropolerna. uppträder den då och då i och under beteckningen inversion. Luften i våra storstäder är hälsovådlig. anger att av cancerfallen i orsakas av luftföroreningar i våra storstäder. Eftersom det tar att utveckla cancer är det resultatet av tidigare års luftföroreningar som vi ser . Luftföroreningarna skadar också luftrör och slemhinnor på ett sådant sätt att allergiska symptom utvecklas. De har antalet astmatiker och nässelallergiker fördubblats. Mellan 450 och 600 svenskar dör nu i akuta astmaanfall. I har det gått så långt att människor känt det nödvändigt att organisera ett speciellt luftvärn för att kämpa för luft att andas. Vid speciellt ogynnsamt väder blir luften så dålig att miljö- och hälsoskyddsnämnden måste uppmana speciellt känsliga människor, som allergiker och hjärt- och kärlsjuka, att inte vistas ute i stadens centrum. Man frågar sig vad de människor som bor centralt skall ta sig till. Det är väl känt att inomhusluften oftast inte är bättre än utomhusluften. Luftföroreningarna i tätorter härrör till från trafiken. Koloxid, kvävedioxid, kolväten och blyföreningar är alla välkända gifter som spys ut ur avgasrören. Det är alltså mot trafiken som åtgärder måste sättas in. Trots dessa välkända fakta tillåts trafiken att öka i våra tätorter. 1980 beslöt att bilismen i innerstaden skulle minska . har antalet fordon i innerstan ökat från 480000 till 570 000 - en ökning ! har antalet bilar som pas- 4 serar kommungräns ökat med 38 000 fordon . i våra tre största städer är mest utsatta, men problemen finns också i mindre Jo26 skrev 1983 att i orter med mer än 10000 invånare finns gata där haltema av koloxid eller kvävedioxid överskrider WHO:s riktvärden för acceptabel luftkvalitet. Längs dessa gator bor ca 100000 människor och ligger ca 100000 arbetsplatser. Det som behövs är dels en radikal minskning av bilismen i våra tätorter, dels en överflyttning av tunga landsvägstransporter till järnväg. Det måste ske genom en kraftig satsning på kollektiva transportmedel. Vpk har med anledning av regeringens trafikpolitiska proposition 1987/88:50 skrivit två omfattande partimotioner samt enskilda motioner som lämnar konkreta förslag till hur en omvandling skall ske. Vi har föreslagit längre gående krav än regeringen för att minska fordonens farliga utsläpp, bl. a. att samma krav som introduceras i skall införas i . För att finansiera en massiv satsning på järnvägarna har vpk föreslagit en beskattning av flygbränsle och på företagens utlandsinvesteringar motsvarande totalt fram . Vpk kommer aldrig att acceptera den socialdemokratiska regeringens eftergifter åt ScanLink-konsortiet. Vi har sagt nej till trafikpropositionens förslag att ändra lagstiftningen så att privata maktcentra tillåts ta över viktiga samhällsfunktioner som tillhör område. Planerna på en och motorvägssystem måste stoppas i stället för att underlättas. Vpk anser att vägar och trafikleder skall prövas enligt miljöskyddslagen. Verksamheter som leder till dioxinutsläpp kommer man fram till att s. k. långlivade ämnen, som inte naturligt finns i miljön, över huvud taget inte bör spridas. Dioxiner är exempel på sådana naturfrämmande ämnen som tillhör de farligaste som människan känner till. Detta innebär att det inte går att laborera med toleransgränser som acceptabelt intag så som sker i rapporten . Ett stort antal dioxiner och dioxinliknande föreningar måste därför bort. Regeringen pressades för av en stark opinion till att påbörja en kartläggning av vilka verksamheter och processer som leder till utsläpp av dioxiner och dibensofuraner. Ännu har det inte presenterats någon redovisning av denna kartläggning. Vpk anser att regeringen nu måste medverka till att alla handlingar om dioxinutsläppen läggs fram. Vpk föreslår: Med hittillsvarande utredningsarbete som grund skall en avvecklingsplan upprättas för de verksamheter som alstrar de farligaste gifterna i denna ämnesgrupp. Massaindustrins klorblekerier är en betydande källa till dioxinutsläpp. En del av utsläppen sker i vattnet och tas upp av fiskarna, en del dioxinrester hamnar i papperet. Först under den allra har allmänheten fått 5 klart för sig att dioxinet t. o. m. sprids genom en så trivial företeelse som ett kaffefilter av blekt papper. Den viktigaste utgångspunkten måste vara att produktionen och användningen av klorblekt papper avvecklas till förmån för miljövänligare tillverkning och produkter. Oblekt papper sparar skog och är billigare för konsumenten. Ett förbud mot tillverkning av klorblekt hushålls- och toalettpapper. Detta är helt befogat mot bakgrund av att klorutsläppen leder till cancer och skador på arvsmassan. För att hjälpa konsumenterna att välja oblekta produkter bör tillverkarna också åläggas att varudeklarera sina artiklar. Vpk föreslår dessutom följande tidtabell för att minska de klororganiska utsläppen från blekerierna: 1990 1 AOX-kg/ton massa 1995 /ton massa 2000 /ton massa För att påskynda övergången till klorgasfri blekning bör en skatt på klor tas ut fr. o. m. . Den bör vara på /kg klorgas och tas ut från klor-alkalifabrikerna och på importerad klorgas, av eventuella importörer. En sådan skatt skulle göra det företagsekonomiskt intressant att använda alternativa blekmetoder som inte orsakar så stora utsläpp som klorblekning. I propositionen säger regeringen på s. 152 att det angivna värdet, TOCl/ton massa utsläpp av organiskt bundet klor avser STFI:s metod (STFI betyder ). STFI-metoden är dock en dålig metod som bas för gränsvärden. Osäkerheten för enstaka mätningar kan vara , den är krånglig att använda och har dålig upplösning. Det finns en bättre mätmetod, den s. k. AOX-metoden (AOX= Absorbed Organic Halogen). Det är därför viktigt att gränsvärdet avser AOX-mätvärden. Det bör kanske tilläggas att eftersom AOX-metoden är mer känslig, den kan mäta ner till /1 mot 1 för STFI-metoden, så är 1,5 AOX-kg ett hårdare krav än 1,5 STFI-kg. Någon generell omräkningsfaktor finns inte, men i genomsnitt ger AOX-metoden högre värden än STFImetoden. I t. ex. visade det sig att 1,5 STFI-kg motsvarade 2 AOX-kg. har 27 sopförbränningsanläggningar. Det är anläggningar med olika slag av rening, men inte några av dessa anläggningar är miljömässigt acceptabla. Röken från en sopförbränningsanläggning innehåller förutom dioxingifter bl. a. saltsyra, kväveoxider, svaveldioxider, bly, kvicksilver och kadmium, med andra ord några av de värsta miljögifterna. Sopor är dessutom det mest försurande bränslet man kan använda, räknat per energienhet. Vpk har i partimotion 1987/88:Jo766 närmare beskrivit hur vi vill organi- 6 1987/88 Jo26 sera ett miljövänligt och resurssnålt avfalls- och återvinningssystem. Kommersen och hysterin kring engångsartiklar gynnar mest tillverkarna Jo26 på samhällets och konsumenternas bekostnad. Ett stort antal oljebaserade plastprodukter inom detta område lanseras tillsammans med sitt innehåll med en mördande reklam för att skapa behov hos stora ungdomsgrupper. Resultatet är onödig förbrukning av viktiga råvaror, ökande avfallsberg och miljöfarliga utsläpp från sopförbränningen. Vpk anser att sopförbränningsanläggningarna successivt måste tas ur drift - de sämsta omgående - samt att inga nya skall få tillstånd att startas. har inget annat parti vågat gå med på vpk:s krav trots en mycket omfattande opinion mot sopförbränningsanläggningarna och dioxinutsläppen. Vpk vill nu gå vidare genom att föreslå att ett antal helt onödiga produkter vilka alstrar dioxin eller dioxinliknande föreningar i förbränningar totalförbjuds. Det måste åläggas de miljöansvariga myndigheterna att kartlägga och redovisa vilka engångsförpackningar som måste stoppas. Miljöministern har i denna intressanta och lättillgängliga skrift gett en rad tips till svenska folket om hur var och en kan bidra till att minska resursslöseriet och miljöproblemen. Under rubriken i stället för aluminium heter det inledningsvis: Aluminiumburken och plastflaskan infördes trots att det redan fanns ett bra system för återanvändning av glas: returglaset. Det kan tyckas som en ödets ironi att regeringsföreträdare måste utge broschyrer för att motverka de miljöproblem som de själva skapat genom sin tidigare brist på omdöme. Men med tanke på att regeringen inte vågar trotsa näringslivets och nyliberalernas högljudda krav på ökat utrymme för de fria marknadskrafterna blir spelet mera tydligt. Undfallenhet för de mäktiga företagskoncernerna är mera regel än undantag. För vpk är det mera logiskt att agera för att tillverkning av sådana onödiga och miljöfarliga produkter stoppas som de som nämns i . Vpk föreslår alltså att tillverkningen av aluminiumburken samt den senast lanserade stora läskedrycksflaskan av plast förbjuds fr. o. m. . Avsnittet i propositionen om naturresurser och naturvård anger mål som i många stycken är riktiga, men som kommer i konflikt med andra delar av regeringens politik. Ett exempel på att det saknas konsekvens i naturvårdspolitiken är det s. k. NOLA-stödet. Det motsvaras direkt av åtgärder för att minska spannmålsöverskottet, bl. a. genom barrskogsplantering på . Förslaget om sponsring som en finanskälla för skötsel och förvärv av naturvårdsobjekt är ett annat exempel. försäkran om att noga följa frågan om finansiering av naturvårdsförvaltningen med sponsring är en synnerligen dålig garanti för att säkra ett långsiktigt samhällsinflytande. Privata vinstintressen har varit orsak till misshushållning med na- 7 Tala om att sätta bocken till trädgårdsmästare! Anslaget till förvärv av värdefulla naturområden föreslås bli oförändrat. Jo26 Regeringen vill alltså inte ens säkra ett inflationsskydd för ett ändamål där det enligt texten i propositionen krävs omedelbara åtgärder. Vpk föreslår - i likhet med - att anslaget höjs till 60 milj. kr. Vpk säger nej till borgerliga förslag om miljöavgifter. Miljöavgifter är, enligt vårt sätt att se, en metod att låta företagen köpa sig fria från ansvar för vår miljö. Pengar till miljövårdande och förebyggande åtgärder skall tas ut genom beskattning av råvaror och kapital. Därför föreslår vpk att vissa råvaror, bl. a. klorgas, flygbränsle och uran, beskattas. Vi har också tidigare föreslagit en beskattning av de svenska företagens utlandsinvesteringar för att kunna finansiera miljövänliga kollektiva transporter. Miljörättvisa får inte tillåtas bygga på ekonomisk makt. Rättssäkerheten måste innebära klara och bindande regler som gäller företag, stat, kommun, regering och individ. Utgångspunkten för miljöskyddslagen måste vara vad människan, naturresurserna och miljön tål, inte vad som enligt företagens synpunkt är tekniskt eller ekonomiskt möjligt. Tillståndsvillkoren måste dessutom vara precist och tydligt formulerade. Vid prövning av en produktion skall samhällsnyttan vägas mot skadan vid tillståndsgi vningen. Vpk har i , fullmäktigeförsamlingar och genom enskilda medlemmar i miljörörelsen agerat för att förhindra att Scandinavian eller delar därav skall verkställas. I likhet med miljöorganisationer och aktivister har vi försökt påvisa att rundabordsindustrialisternas och Volvos påtryckningar på den lett till en djupt odemokratisk process, som till stora delar skett helt utanför de folkvaldas kontroll. Utan att lyckas har vi sökt förmå att lägga alla papper på bordet från det utredningsarbete, vilket bl. a. berörde ScanLink, som utfördes som ett led i processen. Vi har dessutom lämnat in en anmälan till med begäran om granskning av regeringens handläggning av motorvägsaffären i . Två advokater har tagit sig an frågan om regeringens handläggning genom att föra frågan till regeringsrätten, fastighetsdomstolen samt till för mänskliga rättigheter. Därvid hävdas bl. a. att beslutet och handläggningen av motorvägen är ovärdigt en rättsstat. har stämts inför fastighetsdomstolen med hänvisning till att verkets arbete med arbetsplanen inte följt miljölagarna. Advokaten menar att det för vägar extremt forcerade beslutet satte rättssäkerheten på undantag. Ett penndrag från regeringen reducera- Mot. de myndigheternas handlingsutrymme och lämnade ingen möjlighet för Jo26 människor som berördes att få sin sak rättsligt prövad. Motorvägsbeslutet och den pågående byggnationen har väckt en mycket stark opinion i hela . Hemlighetsmakeriet kring inblandning och affären med Volvokoncernen i samband med Uddevallavarvets nedläggning och nyetableringen av en ny Volvoanläggning har ytterligare förstärkt miljöaktivisters och trädkramares insatser för att stoppa vägbygget. Allt starkare krav har ställts på att regeringen måste se till att byggandet avbryts. Vpk står nu liksom tidigare på miljöopinionens sida i dess rättmätiga kamp mot naturskövlingen och ökad massbilism. Regeringen borde ha fått nog av märkliga affärer - vpk kräver än en gång att motorvägsbyggnationen avbryts. Det måste göras med omedelbar verkan, innan Bratteforsån och dess dalgång kommer till skada. säger följande efter sitt besök i : Jag blev tydligt varse de problem vårt samhälle står inför. Dessa människor, seriösa och laglydiga, ser ingen annan möjlighet att skapa rättvisa än att göra det som till äventyrs är brottsligt. Det har gått för långt om rättvisa skall skipas på det sättet. Vad innebär det för rättsstaten om den civila olydnaden ökar och samhället försöker stävja denna genom att bestraffa trädkramare och andra, som anser sig göra en samhällsuppgift med sitt civila motstånd? Den mycket märkliga handläggningen av motorvägsfrågan i aktualiserar behovet av en förvaltningsdomstol som kan pröva lagligheten i regeringens agerande. Vpk föreslår att miljöskyddslagen skall omfatta även vägar och trafikleder. Prövningen skall innefatta såväl konsekvensstudier som alternativ. I enlighet med efterlyser vpk en analys av hur de krav som ställs på industrin skall uppnås med den utformning som villkorsreglerna i miljöskyddslagen har. Vpk anser också att kommunerna måste få betydligt större resurser för sin del av tillsynsarbetet. De 100 tjänster som nämns i propositionen är klart otillräckliga. Miljöskyddslagens 5 § måste ändras. Lydelsen i tredje stycket skall vara vid avvägningen mellan ..., å andra sidan samhällsnyttan av verksamheten. Vpk anser att straffen för miljöbrott måste skärpas avsevärt. Det får inte vara så att miljöbrott endast i undantagsfall beivras och att påföljden även för grava avsiktliga miljöutsläpp endast blir dagsböter. Det skall vara kännbara straff både för företag och enskilda att förstöra vår livsmiljö. Vi föreslår att straffsatsen ändras till minst två och högst fängelse för grava avsiktliga miljöutsläpp samt för företag omedelbar indragning av tillstånd. Rättshjälp och rätten att överklaga Vpk anser att rättshjälp till enskilda, miljöoffer, skall återinföras för att möjliggöra ersättning i civilrättsliga processer. Vpk föreslår dessutom att miljöorganisationer skall få rätt att överklaga koncessionsnämndsbeslut. Som för facket bör det gälla som en rättighet även för lokalorganisationer på miljösidan. bör förstärkas med fler miljösakkunniga personer. En massiv insats för utbildning av miljöjurister måste inledas .