mot · GA02K431 · 1987-01-26 00:00:00 — För det tredje bör grundlagsskyddet stadga att insamlade uppgifter inte får användas av det offentliga för annat ändamål än de insamlats för samt att sekretessbelagda uppgifter inte får utlämnas, såvida de registrerade inte lämnat informerat samtycke därom eller det finns uttryckligt stöd för detta i en registerlag som ovan beskrivits. Formerna för ett grundlagsskydd utreds av data- och offentlighetskommittén. har vid sin behandling av data- och 10 integritetsfrågor klargjort att den förväntar sig förslag Mot. 1986/87 från regeringen i denna fråga. I avvaktan härpå lämnar vi därför inget K431 yrkande i denna del. Sedan datalagens tillkomst 1973 har utvecklingen inom datatekniken gått fort. Den har t. ex. gett möjligheter till en spridd dataanvändning, kommunikation och samkörningar som inte kunde förutses vid datalagens tillkomst. En stor del av de frågeställningar denna utveckling har rest utreds i data- och offentlighetskommittén. Vi vill därför i detta sammanhang inskränka oss till formerna för samkörningar, frågan om vilken instans som bör pröva datainspektionens beslut samt frågan om forskningens ställning gentemot datalagen. De frågor som rör personnummeranvändningen och försäljningen av personuppgifter tas upp under särskilda rubriker. Genom samkörningar kan skapas information som kan vara integritetskränkande på ett helt annat sätt än de insamlade uppgifterna var för sig. Datatekniken ger tillsammans med utvecklingen inom programmeringsområdet möjlighet att framställa information som man i insamlings- och registreringsskedet inte har någon möjlighet att föreställa sig. Det är därför viktigt att skapa en ökad restriktivitet vad gäller samkörningar. Detta gäller framför allt samkörningar som syftar till kontroll. är det viktigt att ge den enskilde registrerade en starkare ställning inför frågan om en samköming skall ske. Endast sådana kontrollsamkörningar bör tillåtas där den enskilde vid lämnandet av informationen haft klart för sig att samköming kan komma att ske. Efter genomförd samköming skall den enskilde få del av resultatet. Några åtgärder får inte vidtas utan att den enskilde haft möjlighet att reagera mot eventuella felaktigheter. Vad gäller samkörningar med andra syften än kontroll t. ex. forskning eller statistik - bör kravet på informerat samtycke skärpas i de fall en särskild registerlag inte anges under vilka former samkörningar med dessa syften får ske. Debatten kring olika forskningsregister har aktualiserat frågan om sådana skall undantas från datalagens prövning. Från har krav väckts på att samkörningar av register inom SCB skall kunna ske utan datainspektionens prövning. Vi menar att det vore principiellt felaktigt att överlåta åt forskarvärlden, eller SCB, att själv enligt egna regler avgöra sådana frågor. Vår inställning i denna del har inte enbart med den enskildes integritet att göra utan också med att allmänhetens förtroende för att insamlade uppgifter behandlas korrekt måste upprätthållas. Forskningsregister är ur den enskildes perspektiv varken farligare eller ofarligare än andra register. De fyller oftast angelägna ändamål. De används inte för beslut eller kontroll av den enskilde, och de är på det viset mindre känsliga för den enskildes integritet. Den enskilde är inte intressant som person. Precis som andra register innebär de dock en spridning av personuppgifter, även om den tryggaste sekretess råder. För individen är konsekvensen densamma; han hamnar i ännu ett register, över vilket han själv saknar kontroll vad gäller den framtida användningen. Det finns all anledning att verka för att datainspektionen i hanteringen av Mot. dessa och andra frågor har den tyngd som datalagen förutsätter. har regeringen försvagat datainspektionens ställning. Detta har bl. a. skett genom att man i besvärsärenden gått emot datainspektionens beslut. Det har också skett genom att tillräcklig hänsyn inte tagits till datainspektionens uppfattning i samband med uppbyggnaden av nya statliga register. Ett resultat av detta har blivit att en stor del av datainspektionens ledning lämnat myndigheten. Detta har åtminstone på kort sikt försvagat inspektionens kompetens. Allvarligare är emellertid risken för att datainspektionen i sin myndighetsutövning tar hänsyn till den uppfattning regeringen kan förväntas ha för att undvika återkommande konflikter och motgångar i besvärsärenden. Det finns därför anledning att påminna om att datainspektionen skall följa datalagens lydelse och ej regeringens åsikter. Vad gäller prövningen av datainspektionens beslut menar vi att denna bör ske strikt enligt datalagen utan politiska avvägningar. Det finns en sådan erfarenhet och praxis av datalagens tillämpning att regeringsrätten och inte regeringen bör vara besvärsinstans. Datalagens skydd av den enskildes integritet blir starkare om prövningen av datainspektionens beslut enbart sker efter datalagen, utan de politiska värderingar en regering tenderar att göra. Personnumret har för många kommit att bli en symbol för ett skrämmande datasamhälle där den enskilde anonymiseras och blir till ett nummer utan namn, ständigt utsatt för myndigheters kontroll och insyn, utan någon annan identitet än sitt personnummer. Förekomsten av denna känsla behöver inte överdrivas. Den är ändå ett skäl till försiktighet med personnummeranvändningen . Det finns också betydligt mer konkreta skäl att begränsa personnummeranvändandet. Som identifikationsbegrepp är personnumret unikt. Den utbredda användningen av personnumret - där personnumret faktiskt i många fall fått ersätta namnet leder till att den enskilde i en mängd sammanhang lämnar efter sig ett unikt identifikationsbegrepp, tillsammans med känsliga eller okänsliga personuppgifter, när namn och adress hade räckt för det syfte man lämnar uppgifterna till. Genom att detta unika identifikationsbegrepp används inom alla samhällsområden skapas en möjlighet till insyn, kontroll och spårning av enskilda personer som ur många perspektiv är skrämmande. Detta är inte en följd av personnumrets tekniska uppbyggnad utan av dess effektivitet att helt entydigt identifiera en individ. Personnumret ger dessutom tekniska förutsättningar som underlättar samköming även om det inte är en förutsättning för detta. Det är betecknande att de som starkast understryker hur lätt det är att samköra med andra identifikationsbegrepp ofta pekar på de svårigheter en begränsning av personnummeranvändningen skulle innebära. Enligt vår mening är det inte fråga om att avskaffa personnumret. ett effektivt identifikationsbegrepp som skall användas där den typen av Mot. säker identifikation är nödvändig. En begränsning av personnummeran- K431 vändningen bör i stället bygga på att endast vissa register, genom särskilt lagstöd, får kräva personnummer. 1 övrigt bör användningen av personnummer vara frivillig. Liksom andra frågor som berörs i denna motion utreds frågan om en begränsning av personnummeranvändningen av data- och offentlighetskommittén. Vi lämnar därför inget särskilt yrkande i denna fråga utan återkommer när förslag framläggs i , som ett resulat av utredningens arbete. Stat och kommun ägnar sig åt att aktivt sprida insamlade uppgifter genom att kommersiellt försälja dem. Vi anser det principiellt felaktigt att det offentliga på detta vis säljer delar av enskilda medborgares privatliv. Offentlighetsprincipen ger inget stöd för en sådan försäljning. Tvärtom riskerar försäljningsverksamheten att skapa en lyxklass där vissa medborgare kan köpa offentliga handlingar i en form som offentlighetsprincipen inte ger den enskilde möjlighet att kräva. Data- och offentlighetskommittén har lämnat förslag om en begränsning av försäljningen ur personregister. Begränsningen innebär i själva verket en legalisering av nuvarande försäljningsverksamhet. Genom att man inte tagit ställning till offentlighetsprincipens handlingsbegrepp innebär kommitténs förslag varken någon begränsning eller kontroll av vilka uppgifter och vilken information som får säljas. Det är enligt vår mening ytterst betänkligt att myndigheter försäljer uppgifter som insamlats för speciella myndighetsändamål. För det första innebär försäljningen att myndigheten ägnar sig åt en verksamhet som inte ingår i själva myndighetsuppgiften. För det andra leder försäljningen till en uppenbar risk att man blandar ihop behovet av uppgifter för myndighetsutövningen med den efterfrågan försäljningen ger. Det finns påtagliga iruegritetshot i detta, som denna risk negativt kan påverka medborgarnas förtroende för myndigheten och dess sätt att hantera insamlade uppgifter. För det tredje strider försäljningen mot syftet med datalagens ändamålsparagraf. Insamlade personuppgifter skall enbart användas för de ändamål de insamlats för. Existensen av - som har stöd i datalagen - och försäljningen ur andra register strider mot denna paragrafs syfte att skydda den enskildes integritet. Försäljningen ur myndigheters personregister bör därför inte tillåtas. bör ge regeringen detta till känna. Statens person- och adressregister bygger på uppgifter som insamlats för helt andra ändamål än för försäljning. Med sin mängd av olika uppgifter som kan levereras i olika, förutsedda och oförutsedda, sammanställningar tillhör ett av de mer integritetskänsliga registren i . Försäljningen ur detta register bör därför inte heller få ske. Därmed försvinner motivet för detta registers särställning. ett register för t. ex. uppdatering kan fyllas genom att SPAR omvandlas till Mot. ett renodlat adressregister som i vanlig ordning lyder under datalagen. bör därför fatta beslut om att aveckla SPAR. Den svenska integritetsdebatten har nästan uteslutande rört de enskilda individerna och det hot som datoriseringen - främst hos myndigheterna inneburit för intrång i den personliga integriteten. Det mycket omfattande ADB-stöd som är en normal del i myndighetsutövningen, innebär emellertid också betydande integritetshot för i verksamma företag. Det förekommer ett omfattande uppgiftsinsamlande från företagen till den offentliga sektorn. Uppgiftsinsamlandet har vuxit till oerhörda volymer. Enligt beräkningar, som gjordes , sänder näringslivet in mer än 50 miljoner blanketter till olika myndigheter . Volymen har snarare ökat än minskat . Insamlandet syftar till att tillgodose samhällsapparatens underlag för styrning, kontroll och statistisk. Hanteringen av dessa oerhörda volymer av data är endast möjlig med hjälp av ADB-teknik hos myndigheterna. Lagringen av dessa data i myndigheternas databaser representerar de facto en potentiell risk för oförutsedda och obehöriga informationsuttag. Dessa risker måste elimineras. En första förutsättning för detta är att man i högre grad än är medveten om de sårbarhets- och integritetsrisker som dessa baser medför. Dessa frågor behandlas närmare under . av företagsuppgifter medför emellertid även ytterligare risker, som i första hand sammanhänger med hur insynsreglerna enligt offentlighetsprincipen och de gällande reglerna i sekretesslagen tilllämpas. Som ovan redovisats kommer t. ex. det skydd som sekretesslagen är tänkt att ge vad gäller uppgiftsöverföringar från en myndighet till en annan att i stor utsträckning sättas ur spel genom nuvarande praxis enligt tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen framför allt genom tillämpningen av informationsbegreppet potentiell handling vid uppgiftslagring på ADB-medium. Denna utveckling av praxis är bara inledd, men den kan leda till ytterst obehagliga konsekvenser om den tillåts fortsätta. Enligt vad som anförts på annan plats i motionen bör problemen med ADB och offentlighetsprincipen angripas raskt och beslutsamt. Härigenom skulle de grundläggande integritetshoten - både för individer och företag i väsentliga delar kunna undanröjas. För skyddet av företagens integritet krävs emellertid också andra särskilda åtgärder. I första hand bör dessa avse insatser för att begränsa det uppgiftsinsamlande, som förekommer hos ambitiösa myndigheter som i detta avseende givits ganska fria händer genom den s. k. ramlagstiftningstekniken. Uppgiftsinsamlandet borde i mycket större utsträckning förutsätta direkt och tydligt stöd i lag för att få förekomma. För kontrolländamål borde t. ex. endast stickprov göras även om datatekniken gör det billigt för 14 den uppgiftsinsamlande myndigheten att bearbeta uppgifter från den totala Mot. 1986/87 populationen. Det borde också klarare slås fast såsom gäller för uppgifter om enskilda individer - att uppgifter som insamlats för ett bestämt ändamål inte skall få användas för andra ändamål än som avsågs vid uppgiftsinsamlingen varken hos den insamlande myndigheten eller annan myndighet. I de fall då det blir aktuellt att överlämna uppgifter rörande ett visst företag från t. ex. en myndighet till en annan och detta inte kunnat förutses vid uppgiftsinsamlandet bör regler övervägas som skyddar företagen genom att dessas samtycke skall inhämtas. Det synes också vara nödvändigt att tillförsäkra företagen en laglig insynsrätt med avseende på de uppgifter som registrerats om dessa hos någon myndighet. Insynsrätten skulle kunna utformas med ledning av den särskilda paragraf i datalagen som tillförsäkrar medborgarna en insynsrätt av detta slag. Det är också angeläget att överväga integritetsskyddsregler som förhindrar att företagen avtvingas uppgifter om affärsidéer, planer och liknande företagshemligheter som i orätta händer skulle kunna lända företaget till skada. Behovet av integritetsskyddsåtgärder för företagen bör utredas i särskild ordning. bör ge regeringen detta till känna. Det tekniskt avancerade samhällets sårbarhet är ett stort och växande problem. Hur denna sårbarhet påverkas av den fortgående datoriseringen av samhällets olika funktioner har kartlagts och analyserats under en följd av år - först av sårbarhetskommittén (SÅRK) och senare av sårbarhetsberedningen (SÅRB). SÅRK, som gjorde en övergripande analys, drog den allmänna slutsatsen att sårbarheten är oacceptabelt hög och att den kommer att öka om inte motåtgärder vidtas. konstaterar SÅRB att medvetandet om denna sårbarhet visserligen ökat, men att det är tveksamt om den ökade medvetenheten fått tillräckligt genomslag. Sårbarheten är, anser SÅRB, alltjämt oacceptabelt hög. Ambitiösa insatser i fråga om kartläggning och analys, samt även beträffande utveckling av nya metoder och hjälpmedel har gjorts av de nämnda utredningarna. Tyvärr har emellertid den socialdemokratiska regeringens vilja och förmåga att följa upp utredningsresultaten inte varit lika framträdande. I stället för att ta itu med de praktiska problemen har regeringen låtit tiden förödas genom kompetenstvister mellan olika departement. Belysande är att det gick nästan efter det att justitieministern bemyndigats att tillkalla en samrådsgrupp i sårbarhetsfrågor innan en sådan grupp började tillsättas, och då hade ärendet flyttats till och sammansättning och inriktning blivit en annan än som ursprungligen avsetts. Vi vill i det följande beröra några av de problemområden där vi anser att 15 snara åtgärder är påkallade. Undanförsel och förstöring av ADB-register i händelse av Mot. 1986/87 krig K431 överlämnade SÅRB i enlighet med sina direktiv ett lagförslag - närmast en komplettering av gällande beredskapslagstiftning - som skulle innebära en skyldighet för registeransvariga att planera för undanförsel eller förstöring av känsliga ADB-register. Något ställningstagande eller några åtgärder från regeringens sida har betänkandet inte lett till, vilket vi anser vara djupt otillfredsställande. De innebär att det inte finns några klara riktlinjer för hur viktiga datasystem skall hanteras inför en krigssituation. Lämpligt är att ett särskilt sårbarhetsorgan som vi återkommer till nedan - ges i uppgift att meddela föreskrifter om förstörelse av sådana register som är känsliga såväl vad gäller rikets säkerhet som för den enskilde. Regeringen bör lämna förslag till härom. Regeringen bör vidare lämna förslag om hur andra viktiga ADB-register skall undanföras. Den civila statsförvaltningens sårbarhet Av ett flertal rapporter (bl. a. statskontorets rapport : 3) har framgått att det finns skrämmande brister i säkerheten hos många civila myndigheter. Sårbarhetsanalyser har i allmänhet inte genomförts och katastrofplanering i egentlig mening är bristfällig eller förekommer inte alls. Här har statsmakterna ett oavvisligt ansvar att tillse att myndigheterna åläggs att svara för en sådan planering att risken för datorhaverier vare sig det beror på olyckshändelser eller medvetna sabotagehandlingar minskar. Detta kan ske genom att en sårbarhetsanalys läggs till grund för beslutsfattandet om varje nytt register. Detta krav bör därför ställas på statliga utredningar genom tillägg i kommittékungörelsen. Kravet på en sårbarhetsanalys skall ingå i det beslutsunderlag som skall föreligga enligt förordningen om investeringari statliga ADB-register (SFS 1981:266). bör ge regeringen detta till känna. ADB-beredskapen i händelse av kris eller krig Kris- och krigsberedskapen är ett annat eftersatt område. Den förstudie som SÅRB gjorde måste följas upp av ett mera systematiskt utredningsoch planeringsarbete. Redan förstudien och de slutsatser som där redovisades pekade på de betydande svårigheter som den ökande ADB-användningen kan försätta oss i vid en kris eller krigssituation, då vi avskärs från import av reservdelar och komponenter och då sabotageverksamhet eller rena krigshandlingar kan slå ut datorer och teleförbindelser. Bland annat är det angeläget att underlaget för en säkrare bedömning av utlandsberoendet förbättras genom en utredning av vilka systemdatorer som måste fungera i kris och krig och vilka vi kan undvara. Datakommunikation inom landet och med utlandet har ökat kraftigt i omfattning. En snabb utveckling förväntas även för . Mot den bakgrunden är det allvarligt att informationssäkerheten ofta är så bristfällig. Nätverk för datakommunikation används rutinmässigt för såväl produktions- och företagsstyrning som för andra vitala tillämpningar. Detta medför att betydligt större krav på säkerhet måste ställas mot såväl avbrott och störningar som mot avlyssning och obehörigt intrång i telenätet. Det är därför angeläget att tillgången på datakommunikationslinjer av god kvalitet ökar samt att behovet av nödvändiga alternativlösningar vid störningar tillgodoses. Skyddet mot avlyssning måste snabbt vidareutvecklas genom förbättrade krypteringsmöjligheter. Regeringen bör lämna förslag som innebär krav på kryptering vid datakommunikation av sekretessbelagd information. Det är uppenbart att offentlighetsprincipen och gällande handlingsbegrepp som likställer datalagrad information hos myndigheter med traditionella allmänna handlingar skapar problem från sårbarhetssynpunkt. Dagens moderna ADB-teknik och dess oanade möjligheter till selektering och sammanställningar gör att hanteringen av en mängd i och för sig oskyldiga uppgifter kan leda till en information som kan vara äventyrlig för landets säkerhet. Det uppmärksammade postens transportplaneringssystem (PTP) som sammanställts ur olika offentliga register till en detaljerad digitaliserad karta är ett exempel på detta. Sammanställningen av denna information kan vara skadlig för rikets säkerhet. Informationen bör inte sammanställas i denna form och bör ej heller saluföras som sker. bör ge regeringen detta till känna. Dessa risker skall ses i ljuset av en alltför omfattande uppgiftsinsamling från myndigheternas sida och ofta förekommande önskemål om att försälja uppgifter ur myndighetsregister. Det skall också tilläggas att inte ens vid sekretessbelagd information är skyddet tillfredsställande. Eller för att citera SÅRB: De säkerhets- och kontrollmetoder för ADB som finns tillgängliga ger inte godtagbart skydd av hemliga eller eljest känsliga data särskilt inte i tillämpningar med datakommunikation via publika nät. Bidragande till bristerna är dels den ökade tendensen till terminalåtkomst och att allt fler görs behöriga att ta del av informationen. Enligt vår mening är det som vi framhållit på annat håll i denna motion - angeläget att offentlighetsprincipens tillämpning på ADB-media tas upp till en ny och grundlig prövning. Det är också nödvändigt med större återhållsamhet när det gäller uppgiftsinsamlandet från företag och allmänhet och att spridningen av den insamlade sekretessbelagda informationen inom myndigheten begränsas. Det är också angeläget att känsliga data hos myndigheter i erforderlig utsträckning krypteras liksom att myndigheter 17 har godtagbara behörighetskontrollsystem. På flera områden skulle sårbarheten kunna minskas och säkerhetsarbetet förstärkas genom ett målmedvetet forsknings- och utvecklingsarbete vid universitet och högskolor. Det gäller sådana områden som systemutveckling, organisationsutveckling, personal och säkerhet samt systemkomplexitet och hur den skall kunna kontrolleras. Ett annat är hur man skall kunna mäta, utveckla och vidmakthålla datakvalitet. Enligt vår mening har sårbarhetsfrågoma på ett förtjänstfullt sätt utretts och analyserats av först SÅRK och senare SÅRB. Genom den informations- och projektverksamhet som SÅRB bedrivit har man i hög grad medverkat till att höja medvetandet om sårbarhets- och säkerhetsproblem till följd av ADB. Beslutsfattarna har tillförts väsentlig information om svagheter i system, om hot och risker. Även i fortsättningen måste en verksamhet av detta slag bedrivas genom att utveckling på dataområdet följs och analyseras. Nya metoder och hjälpmedel på säkerhetsområdet måste utvecklas. Det räcker emellertid inte med detta. Det är nu dags för konkreta och målmedvetna insatser från statsmakternas sida för att mera påtagligt kunna minska sårbarheten. Staten behöver ett sårbarhetsorgan som objektivt, självständigt och förutsättningslöst kan svara för en allmän överblick och medverka till effektiva åtgärder inom sårbarhetsområdet. Ett sådant organ måste ges befogenhet att ta ansvar för att konkreta åtgärder genomförs inom den offentliga sektorn. Organisatoriskt bör sårbarhetsorganet sortera under försvarsdepartementet eftersom sårbarhetsfrågoma ytterst handlar om totalförsvarets förmåga att motstå störningar, hot och påtryckningar. Dess mandat bör omfatta en rätt att meddela föreskrifter och rekommendationer till myndigheter och näringsliv. Datorer finns nu på allt flera statliga arbetsplatser - ingen verksamhet är undantagen. sker det inom de statliga förvaltningarna en utveckling i riktning mot mindre system. Det är inte inom de stora administrativa datasystemen som den tekniska utvecklingen är mest märkbar det är inom den s. k. kontorsautomationen som den snabbaste utvecklingen äger rum. Ordbehandling, elektronisk post, kalkylering. konstruktion och trycksaksproduktion är bland de viktigaste områdena. Behovet av olika typer av system är skiftande från myndighet till myndighet. I vissa fall är persondatorer ett lämpligt val. I andra fall kan nätverk av mindre datorer erbjuda flexibla och användarvänliga lösningar. Inom några få områden krävs det stora centralt belägna datorer. Det nuvarande anslagssystemet för statliga inköp av datorer är ett ut tryck för ett äldre synsätt på datorer. var datorer sällsynta. Då var det Mot. måhända lämpligt att en specialiserad myndighet hade upphandlingsansva- K431 kan myndigheterna själva finansiera s. k. basdatorer och persondatorer ur sina ordinarie anslag. Investeringar i större datorer finansieras över ett särskilt anslag över anslag. Regeringen föreslår att detta skall uppgå till 372 milj. kr. samt en kvarvarande reservation på 27,5 milj. kr. Detta skall jämföras med att myndigheterna själva uppskattat sina datorbehov till 737 milj. kr. och att den upphandlande myndigheten statskontoret - äskat 540 milj. kr. Att myndigheterna dels får ett anslag för förvaltningskostnader, dels får ett anslag för datorer är olyckligt. Det innebär att myndigheten inte kan göra en avvägning mellan olika slags kostnader. Dessutom förlängs beslutsgången.