mot · GA02sf311 · 1987-01-27 00:00:00 — och () Arbetsskadeförsäkringen 1986/87 Sf311-315 Antalet arbetsskadeärenden har ökat kraftigt sedan arbetsskadeförsäkringens tillkomst. ökade totala antalet från 190000 till 214000. De flesta avslutas . , då ersättning utgår som vid vanlig sjukdom från . Vid samordningstidens slut kvarstod 1983 45600 och 1985 64 600 ärenden. Balans var 1983 24000 och 1985 40000 ärenden. Arbetsskadeförsäkringen har varit föremål för översyn bl. a. på grund av anhopningen av ärenden (SoU 1985:45). En rad åtgärder av administrativ art föreslogs för att minska handläggningstiderna, som kan uppgå till . Någon utvärdering av arbetsskadeförsäkringens tillämpning har däremot ej skett. Att tvingas leva i otrygg väntan på besked kan för många innebära en outhärdlig påfrestning. Det finns många tänkbara förklaringar till varför arbetsskadeförsäkringen inte fungerat enligt förväntningarna. Här är några skäl som framförts i debatten. Det har framförts att antalet tjänstemän, som handlägger arbetsskadeärenden, är för få. En kraftig förstärkning av resurserna skedde och i årets budgetproposition föreslås en ytterligare förstärkning på 30 milj. kr. Att döma av krav på tjänster som framförts blir resurserna trots tillskottet långt ifrån tillräckliga för att lösa de akuta problemen. Det är därför inte troligt att utökat antal tjänster är en framkomlig väg . Lagen har angetts vara i det närmaste omöjlig att tillämpa. Den sägs ge utrymme för alltför stort godtycke. Reglerna är så krångliga att enskilda har haft svårt att se vilka värderingar som styrt avgörandena. Avsikten var att lagens tillämpning skulle vägledas av beslut fattade i försäkringsöverdomstol. Praxis skall enligt uppgift både ha varierat mellan olika domstolar och ha förskjutits fortlöpande. Domstolen har därför inte gett försäkringskassorna förväntad vägledning. Lagen förutsätter att det finns tillräcklig medicinsk kunskap och erfarenhet för att göra avgränsningar och utveckla praxis på strikt vetenskapliga grunder. På många områden uppges dock den medicinska forskningen inte ha nått så långt att man med säkerhet kan avgöra vad som är arbetsskada. 5.1 dag satsas så stora resurser på utredning av relativt enkla misstänkta arbetsskador att mera allvarliga fall uppgetts blir eftersatta och riskerar att drunkna bland anhopade ärenden. De långa handläggningstiderna kan också bidra till att insatser för rehabilitering försenas eller inte får avsedd 1 1 1986/87. En förlängd samordningstid skulle förmodligen bidra till en begränsning av Mot. Därmed skulle resurser kunna frigöras till ökade insatser för SOU snabb utredning, rehabilitering och kompensation till de mest utsatta grupperna. De skulle då kunna beredas ökade möjligheter till ett meningsfullt arbete. borde en integrering av arbetsskadeförsäkringen med den allmänna sjukförsäkringen allvarligt övervägas. Den massiva kritiken och de långa köerna kan tyda på att en översyn av arbetsskadeförsäkringen är motiverad. Otvetydigt är i varje fall att behovet är stort av riktlinjer för hur lagen skall tolkas och tillämpas. Förtydliganden och eventuella avgränsningar måste grunda sig på en sakligt förankrad kunskap om lagens tillämpning . Därför bör i första hand en utvärdering ske beträffande arbetsskadeförsäkringens tillämpning. Avslutningsvis vill vi betona att det allra viktigaste är att försöka skapa system som bidrar till att arbetsskador förebyggs. En tänkbar och oprövad väg vore ett differentierat avgiftssystem konstruerat så att arbetsgivaren stimuleras att förbättra arbetsmiljön. Indirekt skulle det kunna medföra minskat antal arbetsskador. Ett differentierat avgiftssystem skulle också kunna inriktas på att stimulera ökad aktivitet för att återanpassa anställda med arbetsskada. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att hos regeringen begär en översyn av den s. k. samordningstiden i arbetsskadeförsäkringen 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utvärdering av arbetsskadeförsäkringens tilllämpning.