mot · GA02u410 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:U410 m. fl. (m) Nedrustningspolitiken godkände följande mål för vår säkerhetspolitik: säkerhetspolitik, liksom andra länders, syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. Uttalandet har senare bekräftats av . har traditionellt spelat en aktiv roll i det internationella arbetet för avspänning och i multinationella förhandlingar försökt att åstadkomma rustningskontroll och nedrustning. Vår alliansfria ställning är därvid en tillgång. Den säkerhetspolitiska kompetens och det militärtekniska kunnande som grundar sig på vårt eget försvar har givit oss möjligheter att i det internationella förhandlingsarbetet också arbeta med kompetens och trovärdighet. Vårt intresse av en fredligare värld är en självklarhet. Vårt agerande i nedrustningsfrågor måste alltid ha våra egna säkerhetspolitiska intressen som utgångspunkt. Vi har naturligtvis ett speciellt intresse av åtgärder som kan öka stabiliteten och därmed minska krigsriskerna i de delar av världen som är av största direkta betydelse för vår egen nationella säkerhet. Av betydelse är också att överväga vilken inverkan i och för sig önskvärda avtal på nedrustningskontrollsområdet har på vår egen säkerhetspolitiska situation. Det är inte alltid givet att den är enbart positiv. försvarskommité har studerat hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor bättre skall kunna samordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken, bl. a. genom att överväga vilka tänkbara rustningskontroller och nedrustningsåtgärder som är särskilt betydelsefulla för säkerhet och hur dessa påverkar totalförsvar. I en rapport om nedrustningspolitiken som ett element i svensk säkerhetspolitik, utarbetad av en särskild arbetsgrupp för nedrustningsfrågor, säger man bl. Det är självklart att stöder och arbetar för att förebygga kärnvapenanvändning, verkar för ett kärnvapenfritt och söker att helt eliminera kärnvapnen. Det finns dock anledning understryka att även mycket radikala nedrustningsåtgärder på kärnvapenområdet knappast skulle Mot. ha mer än marginella effekter på den svenska försvarsplaneringen. Även om alla kärnvapenprov upphörde och även om av kärnvapenarsenalerna skrotades skulle återstoden ändå räcka för att åstadkomma en total förödelse inte bara av det angripna landet utan också hota stora delar av den mänskliga civilisationen. På kort sikt är det mera angeläget att minska risken för att kärnvapen alls kommer till användning. Rapporten konstaterar därefter att, trots den största koncentrationen av vapen någonsin i fredstid, den militärpolitiska situationen i är stabil. Man pekar på de möjligheter som kan finnas, t. ex. inom ESK-processen, för att minska den militära aktiviteten i och försvåra överraskande konventionella angrepp, vilket då också skulle minska risken för kärnvapenkrig. En viktig förutsättning för svenskt agerande i nedrustningsfrågor formuleras på ett sätt som vi också helt kan instämma i: Med tanke på de politiska och militära sambanden mellan kärnvapen och konventionella rustningar är det angeläget att de nedrustningsåtgärder som eftersträvar är utformade så att balansen mellan maktblocken i ej rubbas. En minskning eller, på , en eliminering av kärnvapnen torde förutsätta överenskommelser om de konventionella styrkorna i . Mångå folk och grupper i världen lever under ofred, diktatur, politiskt förtryck och ofrihet. En viktig insikt är att en varaktig fred icke kan grundas på förtryck och ofrihet för nationer och individer. Många av de krig som utkämpas och många av de konflikter vi ser har sina rötter i en frihetssträvan som inget förtryck i ett längre perspektiv kan förkväva. Där ofrihet och förtryck råder kommer stabiliteten och därmed i ett längre perspektiv också freden alltid att vara hotad. Detta gäller vår världs alla olika delar, också vår egen kontinent. Konflikter kan ha sitt ursprung i månghundraåriga, ibland för den utomstående svårbegripliga, motsättningar mellan olika religioner, kulturer eller stammar, etniska grupper eller politiska åsiktsriktningar. Svåra sociala och ekonomiska motsättningar, värnandet om privilegier eller omaskerad vilja att utvidga länders territorier ligger bakom andra krig och konflikter i vår värld. Det är icke vapen i sig som skapar risker för krig, utan den politiska vilja som ligger bakom dessa vapen. Stabilitet mellan nationer och maktblock är inte bara en fråga om militär balans. Också andra faktorer, framför allt politiska, måste vägas in. Men i denna sammanvägning går det aldrig att bortse från den grundläggande betydelse som den militära balansen har. En fred som bygger på förtryck av hela nationer kan aldrig bli en bestående fred. En varaktig fred och avspänning kan i längden bli bestående bara om 13 den bygger på alla folks frihet. Genom Helsingforsöverenskommelsen 1975 har de medborgerliga fri- och rättigheterna i blivit en traktatfäst gemensam europeisk angelägenhet. Efter en motion av moderata samlingspartiet uttalade en enig riksdag följande: Självfallet finns det ett samband mellan förtryck och orättvisor å den ena sidan och rustningar och krigsrisk å den andra. Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i alla länder är också ett arbete som ökar förutsättningarna för en varaktig fred. Det finns således även av detta skäl anledning för att fortsatt aktivt verka för mänskliga rättigheter och alla folks frihet. Detta arbete bör bedrivas i alla därtill ägnade fora (UU 1983/84:1). Enligt moderata samlingspartiets mening sammanfattar detta väl vår syn på det oupplösliga samband som råder mellan en varaktig fred och strävan efter frihet och oberoende. I arbetet för frihet och nationers oberoende har nedrustnings- och rustningskontrollsansträngningar en betydelsefull roll. Om man successivt kan minska den militära faktorns betydelse i motsättningarna mellan maktblocken kan detta bidra till fredlig utveckling. Grundläggande är att uppnå den frihet och det oberoende som gör det möjligt att långsamt övervinna de politiska konfliktanledningar som orsakar krig eller krigsrisk. Detta måste ske på ett sätt som säkrar en stabilitet vilken i det kortare perspektivet kan förhindra krig. Självfallet ligger det i allas intresse att uppnå denna stabilitet på en så låg rustningsnivå som möjligt. De förhandlingar som förs i olika sammanhang för att åstadkomma avtal om rustningskontroll eller nedrustning är i hög grad beroende av förhållandet mellan supermakterna. Detta gäller oavsett om det rör bilaterala förhandlingar mellan supermakterna själva, med deltagande av deras resp. allierade i de militära maktblocken, eller om det rör förhandlingar i multilaterala fora som eller den europeiska säkerhetskonferensen. enades och om att åter i inleda bilaterala förhandlingar om kärnvapenfrågor. Förhandlingarna skulle omfatta strategiska kärnvapen och kärnvapen av medelsdistanstyp samt rymdvapen. Det slutliga målet är högt ställt: förhandlingarna bör leda till fullständigt avskaffande av kärnvapen överallt. De svårigheter som dessa förhandlingar har att övervinna skall inte underskattas. Icke minst den mycket snabba utvecklingen av civil och militär rymdteknologi gör förhandlingarna om olika former av antisatellit- och rymdvapen mycket komplicerade. Ett samband etablerades mellan de tre sakområdena: strategiska kärn va- 14 penbärare, kärnvapenbärare av medeldistanstyp och rymdvapen, så till vida Mot. att de skall övervägas parallellt. Från sovjetisk sida har särskilt betonats att U410 begränsningar av det planerade amerikanska rymdprogrammet (SDI) är en förutsättning för överenskommelser om begränsningar av strategiska kärnvapen och kärnvapen av medeldistanstyp. I ljuset av dessa komplicerade förhållanden framstår det inte som så förvånande att någon konkret överenskommelse inte kunde nås vid det av stora förväntningar angivna toppmötet i mellan president och generalsekreterare . Trots allt var parterna vid mötet - enligt tillgängliga uppgifter - nära varandra på specifika områden. Som en gemensam målsättning skulle man ha enats om att reducera antalet strategiska, offensiva kärnvapenbärare och stridsspetsar , dvs. landbaserade ICBM (Intercontinental Ballistic Missiles), ubåtsbaserade SLBM (Sea Launched Ballistic Missiles) och strategiska bombflygplan, inkl. flygburna kryssningsmissiler. På motsvarande sätt skulle parterna ha diskuterat att eliminera alla medeldistansvapen i INF (Intermediate-range Nuclear Forces), inkl. landbaserade kryssningsmissiler GLCM (Missiles). Även begränsningsnivåer och framtida reduktioner av medeldistansmissiler med kort räckvidd SRINF (Short Range Intermediate-range Nuclear Forces) diskuterades. Dessa senare tycks ha varit en anledning till den oro som förslaget att avlägsna medeldistansvapen från givit upphov till hos Natoallierade. Detta återupplivande av NATO:s noll-option ter sig på grund av på östsidan efter hand tillförda kortdistansmissiler mindre tilltalande för än det var det ursprungligen lades fram. Det var den gången ett försök att undvika den upptrappning av kärnvapensituationen i som NATO:s dubbelbeslut, på grund av det sovjetiska avvisandet av noll-optionen, kom att innebära. Ett avtal om medeldistansvapen skulle emellertid kunna bli ett första steg på vägen med en större överenskommelse om begränsningar av de strategiska rustningarna. Läget tycks emellertid vara låst så länge man från sovjetiskt håll kopplar varje överenskommelse till en helhet, som bl. innehåller amerikanska eftergifter beträffande det strategiska rymdförsvarsprogrammet SDI, och så länge ingen vilja till eftergift där visas från amerikansk sida. Det förefaller sannolikt att SDI-programmet haft betydelse för återupptagandet av de strategiska förhandlingarna mellan och . De delvis nya signaler som hörs från sovjetisk sida och den beredskap som visats att diskutera nedskärningar av offensiva system synes ha sin bakgrund i en strävan efter ett avtal som förhindrar att gå vidare med sin SDIsatsning. Experter i väst tycks mena att SDI aldrig kan bli det heltäckande försvar mot strategiska kärnvapen som den uppgivna avsikten är. Men det är möjligt att det på sovjetiskt håll upplevs som tillräckligt hotande för att allvarligt störa den strategiska balansen. Att med denna förevändning kan komma att bygga ut det egna rymdförsvaret eller göra ökade satsningar på kärnvapen är uppenbart. Det kan också vara så att fruktar det allmänna teknologiska för- Mot. 1986/87 språng som den enorma forskningssatsningen i SDI innebär - och de bieffek- U410 ter den kan ge - tillräckligt mycket för att detta skall ha betydelse. En påfallande beredvillighet har emellertid i olika förhandlingssammanhang visats från sovjetisk sida. Det är från hela världens synpunkt önskvärt att man från amerikansk sida på ett konstruktivt sätt kan utnyttja denna situation till att framlägga förslag och förhandla på ett sätt som kan leda till reduktioner i kärnvapenarsenalerna. Det är t. ex. viktigt att supermakterna kan enas om tolkningen av det gällande och särskilt dess artikel V där det stadgas om utveckling, testning och utplacering av försvarssystem mot rymdbaserade ballistiska missiler. En tvistefråga är också huruvida den sovjetiska radaranläggningen i innebär ett brott mot avtalets artikel VI. Definition och avgränsning av de olika system som diskuterats och en strävan att efter hand uppnå överenskommelser som kan innebära neddragning eller t. o. m. avveckling av några av de vapensystem som diskuterats i skulle välkomnas av en hel värld. I ett läge då supermakternas ledare förklarat sig villiga att överlägga om verkliga minskningar av kärnvapenarsenalerna synes den komplicerade frågan om en s. k. frysning av kärnvapnen på nuvarande nivå vara en omväg med bl. a. tidsödande definitions- och avgränsningsproblem, bl. a. när det gäller vapenbärare kapabla även för konventionella vapen. Frysningsfrågan torde efter hand förlora i intresse. Provstoppsfrågan förblir däremot angelägen då den är mycket väl förberedd, och ett provstopp är förhållandevis lätt att kontrollera. Hur kan påverka nedrustningsarbetet Från svensk synpunkt är det positivt att förhandlingarna mellan supermakterna fortgår och att man från båda sidor förklarat att förhandlingsmaterialet från fortfarande ligger på bordet. I lämpliga former bör noga söka följa de pågående förhandlingarna. Det är naturligt att även om en liten alliansfri stats möjligheter att påverka i dessa sammanhang är mycket liten, svenska företrädare ändå i olika sammanhang framför de tankar vi har kring utvecklingen på dessa områden. Vårt inflytande ligger i den sakliga tyngd våra argument kan ha, och det ställs höga krav på det sätt på vilket vår diplomati i dessa frågor utövas. De svenska möjligheterna att påverka är givetvis störst i de forum där vi själva har möjlighet att medverka. De viktigaste är FN och dess nedrustningskonferens i samt den europeiska säkerhetskonferensen. Av betydelse är också de regelbundna kontakter på regeringsnivå som sker med våra nordiska grannländer, där bl. a. nordiskt agerande i FN i många frågor kan samordnas och där meningsutbytet kring de nordiska säkerhetsfrågorna kan ske. Det forum där torde ha störst möjligheter att reellt påverka de egna säkerhetspolitiska förhållandena är den europeiska säkerhetskonferensen. Där arbetar vi på lika villkor med övriga i europeisk säkerhet och i gemensamma strävanden för avspänning i engagerade stater. Den europeiska säkerhetskonferensens mål är att genom arbete inom de tre sakområden eller korgar som definierats i slutdokumentet från den grundläggande konferensen i och genom ett närmare samarbete mellan länder samt och främja fred, säkerhet och förståelse. Den första korgen upptar politiska frågor, såsom gränsers okränkbarhet och respekt för mänskliga rättigheter. Till den första korgen hör också de förtroendeskapande åtgärderna på det militära området. Den andra korgen behandlar teknologi, miljövård och ekonomiska frågor och den tredje samarbete på det humanitära området, såsom informationsutbyte och större möjligheter för människor i de olika länderna att fritt röra sig och umgås med varandra över gränserna. Nedrustningsförhandlingar syftar främst till att begränsa mängden vapen i världen, medan ESK-processen syftar till att motverka och undanröja de konflikter som skulle kunna utlösa vapnens användning. Den viktigaste delen av arbetet för detta är försöken att befästa respekten för de mänskliga rättigheterna och att öppna gränserna för ett naturligt umgänge mellan de europeiska folk som, trots sin gemensamma historia och kultur, genom den sovjetiska diktaturstatens grepp om så tragiskt har skilts åt. Först genom ömsesidig förståelse, respekt för nationers självbestämmande och individens mänskliga rättigheter kan man skapa den avspänning som behövs för att den internationella säkerheten skall kunna bygga på förtroende i stället för på maktbalans. Med den inriktning det säkerhetspolitiska arbetet inom ESK har fått har det också öppnats intressanta möjligheter att genom förtroendeskapande åtgärder och restriktioner på det militära området minska risken för överraskande angrepp och därmed minska spänningarna och hindra att vapnen kommer till användning. Den delkonferens inom ESK som avslutades i behandlade förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder på det militära området och får betecknas som förhållandevis framgångsrik. En överenskommelse med titeln the Conference kunde antas. Den innehöll utöver en deklaration om icke-våldsprincipen bestämmelser om förhandsanmälan av militära aktiviteter och övningar, regler för observation av dessa, om anmälan i s. k. årskalendrar och skrivningar om restriktionsåtgärder och verifikation. Som ett viktigt inslag noterades att ingick överenskommelse om möjligheter till inspektion på begäran vid misstänkta överträdelser av överenskommelsen. Denna del av överenskommelsen kom dock att få ett innehåll som mera passar de militära maktblocken än enskilda små neutrala 17 Från svensk synpunkt syntes dock fördelarna med att uppnå en sådan i Mot. princip viktig överenskommelse överväga eventuella nackdelar för vår egen U410 Bestämmelserna om förhandsanmälan och observation går längre än de tidigare frivilliga överenskommelser som gjordes i den ursprungliga . Av intresse för oss är att sjö- och luftlandsättningsövningar kommer att bli föremål för speciellt restriktiva gränser vad gäller den omfattning som tillåts utan förvarning. Under det nu i pågående uppföljningsmötet inom ESK skall , tillsammans med avhållna expertmöten i , , och om vetenskapliga mänskliga och kulturella kontakter samt upprätthållandet av Helsingforsdokumentets bestämmelser om respekten för mänskliga rättigheter, utvärderas. För att ESK-processens specifika natur med dess löften om att kunna skapa avspänning i är det viktigt att balansen mellan de olika sakområdena upprätthålls. Inför mötet i har fastställts allmänna riktlinjer för den svenska förhandlingsuppläggningen inom de tre sakområdena eller korgarna, dvs. de grundläggande principerna för ESK-samarbetet, däribland mänskliga rättigheter och de säkerhetspolitiska frågorna (korg I), ekonomiskt, tekniskt och vetenskapligt samarbete samt miljöfrågor (korg II) och informationsutbyte, familjeåterförening och mänskliga kontakter över gränserna (korg III). De svenska strävandena kommer att inriktas på att uppnå väl avvägda framsteg inom alla berörda sakområden. Den svenska delegationen kommer bl. a. att verka för att uppföljningsmötet i fattar beslut om en fortsättning av arbete i syfte att inom ESK:s ram få till stånd förhandlingar om nedrustning i . har vid upprepade tillfällen understrukit kravet på balans mellan de olika sakområdena, senast i betänkandet UU 1986/87:4. Utskottet säger där vad som också från svensk sida framförts i , att parterna dock inte bör avstå från framsteg på ett sakområde med hänvisning till att framgångarna varit begränsade på andra. Enligt vår uppfattning är det dock viktigt att balansfrågan bevakas. Försök att inrikta ESK enbart på t. ex. nedrustningsförhandlingar på ett sätt som låter andra, för någon part känsliga eller mindre tilltalande problem föras åt sidan, måste förhindras. Nedrustningsfrågor behandlas i ett flertal forum. Även om det kunde vara en förhoppning att frågan om de konventionella rustningarna i skulle kunna angripas utifrån nya aspekter om även de neutrala staterna och inte enbart militärblocken har tillträde, får detta inte innebära att de grundläggande frågorna om kontakter, utbyte och mänskliga rättigheter, som ger ESK dess specifika karaktär, tappas bort. När det gäller överenskommelser om mänskliga rättigheter och i övrigt vad som uppnåddes redan i för sakområdena i korgarna II och III torde det inte föreligga några behov av nya dokument eller paragrafer. Det är en bättre efterlevnad som måste vara ett oeftergivligt krav. Sålunda är det ett absolut minimikrav att de människor som i sina hemländer söker sprida kunskap om Mot. de medborgerliga och mänskliga rättigheter som finns inskrivna i Helsing- U410 forsdokumentet inte fängslas eller trakasseras för detta. Betydelsen av balans i framgången mellan de olika sakområdena har också i understrukits i svenska anföranden, bl. a. av utrikesministern. säger också i sitt ovan citerade betänkande att för att en eventuell konferens om nedrustningsfrågor inom ESK:s ram skall få en god start bör verkliga framsteg under Wienmötets gång ha nåtts även på andra sakområden. Vi finner det väsentligt att man från svensk sida bevakar att en rimlig balans upprätthålls, inte bara mellan ESK:s korgar utan också inom området för mandat, dvs. att de förtroende- och säkerhetsskapande åtgärderna inte får minskat intresse genom en fokusering på rena nedrustningsförslag. Även här gäller nämligen att litet skulle vara vunnet om en fortsättning på endast blir ytterligare ett forum där endast kärnvapenprovstopp, kemiska vapen, nedskärningar i kärnvapenarsenalerna eller program för fullständig nedrustning diskuteras. Det skulle innebära splittring av resurser och parallellt arbete med vad som förekommer t. ex. i CD i . Däremot är det ostridigt att de fastlåsta förhandlingarna, också i , mellan militärblocken om de konventionella rustningarna i (MBFR) skulle kunna få nya infallsvinklar om de neutrala staterna får tillträde till processen. Förtroendeskapande åtgärder syftande till att försvåra överraskande anfall eller med avsikt att strukturellt begränsa möjligheterna för militära aktiviteter i av det slag som förhandlats inom ESK äger knappast någon motsvarighet någon annanstans. Det arbetet måste enligt vår uppfattning fortsättas. Med hänvisning till vad som här anförts menar vi att bör uttala att man från svensk sida bör arbeta för att de ursprungliga beståndsdelarna i ESK-processen inte trängs undan om processen skulle komma att utvidgas till att också omfatta nedrustningsförhandlingar. Från svensk sida och från andra neutrala stater har också i påpekats att de principer om allomfattande och för alla gällande förbindelser som ESKdokumenten arbetat med kan komma att resas speciella svårigheter för de neutrala staterna, om nedrustningsåtgärder införlivas med arbetet. Som enskilda, förhållandevis små länder och med annan struktur på sina försvarsmakter, t. ex. värnpliktsförsvar som endast efter mobilisering når betydande styrka, kan de neutrala staterna vid symmetriska uppgörelser komma att ställas inför oacceptabla säkerhetsproblem. Detta gäller för övrigt också vissa typer av förtroendeskapande åtgärder. Nedrustningsförhandlingar gällande konventionella styrkor och vapen kommer även i vad gäller militärallianserna att bereda svårigheter i förhållande till principen om allomfattande och för alla gällande förpliktelser. I den tidigare citerade rapporten års försvarskommitté sägs bl. Numeriskt asymmetriska överenskommelser torde bli nödvändiga för att Mot. kompensera för geografiska och andra olikheter. Det är inte bara den överenskomna nivån i stort som måste vara balanserad. Balans i stort måste föreligga under hela reduktionsprocessen från utgångsläget till överenskomna nivåer. ESK-processen står alltså inför mycket komplicerade frågeställningar. Att de neutrala och alliansfria staterna kan komma att ställas inför speciella problem är klart. uttryckte detta i ett anförande inför Paasikivisamfundet i sålunda: som det såväl i som i var klart, att de neutralas och alliansfrias betydelse för att föra arbetet framåt var stor, har erfarenheterna från visat på de långsiktiga riskerna för att blockuppgörelserna får en utformning som i vissa lägen kan försvåra de neutrala staternas säkerhetssträvanden. Lösningen att med det veto som varje stat förfogar över stjälpa en överenskommelse som främst passar allianserna kan bli ett högt pris att betala, och tanken att de små länderna skulle tvingas ställa sig utanför processen är också mycket nedslående. En utväg synes vara att NN-staterna på ett tidigt stadium tillförsäkrar sig någon form av positiv särbehandling eller i "fotnoter till eventuella överenskommelser som drabbar dem på ett oacceptabelt sätt garderar sig mot oöverstigliga problem. Vi anser att regeringen i det svenska arbetet i bör vara uppmärksam på detta och i samarbete med de övriga NN-staterna försöka komma fram till gemensam syn på hur detta problem skall hanteras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frågor av speciellt nordiskt intresse De nordiska länderna har valt olika säkerhetspolitiska lösningar. Den säkerhetspolitiska verklighet vi lever i och de hot som rustningstyngden i vår omedelbara omgivning innebär resulterar i att vi har gemensamma intressen även inom rustningskontrollsområdet.