mot · GA02Ub658 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ub658 m. fl. (c, m, fp) Nyckelgruppers utbildning i drogfrågor Det är inte med ytlig information utan med grundläggande kunskaper om ett samhällsproblem som man har möjlighet att delta i lösandet av detsamma. Detta gäller i en rad olika samhällsfrågor men kanske särskilt när det gäller alkoholfrågan. Mycket av den ytliga kunskap som omger alkoholen bygger på attityder och värderingar och har litet fog i forskning och fakta. 1 ett samhälle med hög utbildningsnivå, som i det svenska, är det väsentligt att kunskaper om samhällsfrågor typ alkoholfrågan finns med i grundutbildningen. Dessutom bör vissa nyckelgrupper ges en mera omfattande utbildning. Till dessa nyckelgrupper kan räknas personer verksamma inom kriminalvård, socialvård, sjukvård, journalistik och undervisning. För dessa grupper bör särskilda åtgärder vidtas för att utöka utbildningsvolymen kring alkohol- och narkotikafrågor. Utbildningen bör ha som syfte att i första hand behandla frågor om värdet av ett förebyggande arbete byggt på nuvarande alkohollagstiftning. Det är nämligen väsentligt att i utbildningen skapa förståelse för värdet av inslagen i den svenska alkoholpolitiken. Utöver detta bör utbildningen syfta till att hjälpa dessa personer i nyckelställning att medverka i tidig upptäckt av missbruksproblem. Det är också väsentligt att under utbildningens gång verka för att förändra de studerandes attityder så att de blir negativa till alkohol- och narkotikabruk. Många lärare inom och gymnasieskolan gör stora insatser för att i grundutbildningen betona alkohol- och narkotikafrågor. Tyvärr deltar inte alla lärare. Detta beror troligen på att många lärare känner att man saknar kunskaper i ämnet. Detta motiverar att alkohol- och narkotikafrågor får en särskild plats i all lärarutbildning. Det finns också ett väsentligt samband mellan ungdomars alkoholvanor och den nu så påtagliga tendensen till ökat våld och ökad mobbning. Många lärare, i första hand de som har elever något högre upp i åldrarna, har också anledning att lära sig att hos ungdomar tidigt upptäcka missbruksproblem. Alkohol- och narkotikafrågor tillhör de frågor där föräldramedverkan kan bli ett väsentligt inslag i attitydundervisningen. När det gäller den nu pågående debatten om missbrukets omfattning, våldets orsaker och andra samhällsproblem framgår att journalisterna saknar kunskaper i alkoholfrågor. Journalisterna har genom sin särskilda ställning i samhället behov av en bred allmänkunskap i alkoholfrågan. Detta motiverar särskilda insatser kring dessa frågor i journalistutbildningen. För verksamma inom kriminalvård är kunskaper om alkohol- och narkotikaproblemet så väsentliga att det måste betraktas som en mindre skandal att dessa frågor inte har en central plats i utbildningen på t. ex. socialhögskolor och vid utbildning av kriminalvårdens personal av typ psykologer, terapeuter m. fl. Det är självklart att behandla dessa frågor i all vårdutbildning. Läkaren är som nyckelperson i vården dock särskilt viktig. Läkare bör, för att få tillräckliga kunskaper i ämnet, ges möjlighet att i sin AT-praktik pröva på arbete bland människor med alkoholproblem. Då sjukvården kraftigt belastas av missbruket bör insatser på området ges särskilda betingelser och innebära en stärkt kompetens för vidare yrkesverksamhet. Sjuksköterskor, sjukvårdsbiträden m. fl. har anledning att också fördjupa sig i studier kring dessa frågor. En blivande socialarbetare utbildad vid socialhögskola är medveten om att hon eller han har att hantera människor med alkohol- och narkotikaproblem. Det är dock många som efter avslutad utbildning hamnar i praktiska situationer där de efterlyser en mera mångsidig utbildning kring främst alkoholfrågan. Det är därför av särskild vikt att utbildningsinsatserna på detta område förstärks. Utöver insatser i grundutbildningen bör möjligheter skapas för att nu verksamma personer inom ovan nämnda yrkeskategorier får möjlighet till en omfattande fortbildning. Dessa fortbildningsinsatser bör i första hand skötas av institutioner som ger grundutbildning. Men samverkan kan också ske genom berörd personals fackliga organisationer. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att hänsyn till vad ovan anförts tas vid det pågående utvecklingsarbetet inom berörda utbildningsinstanser, 2. att hos regeringen begär att berörda utbildningsinstanser ges möjlighet att disponera sina resurser så att ökade fortbildningsinsatser kan erbjudas verksamma tjänsteutövare. () () () () 1986/87 Ub658