mot · GA02Jo803 · 1987-01-23 00:00:00 — Denna målsättning är i fråga om kväve betydligt högre än den av fastlagda, vilket bör beaktas i och pågående arbete med att utarbeta ett särskilt program för minskning av kväveutsläppen. Vidare bör åtgärder vidtas mot andra försurande utsläpp som klorväte från industrier och dräneringsvatten från gruvavfall. Minskningen av utsläppen måste fortsätta också efter 1995 eftersom de angivna nivåerna är för höga i förhållande till vad naturen tål. Sannolikt krävs en minskning av svavelutsläpp och kväveutsläpp för att skadorna på mark, vatten och skog skall kunna stoppas. För att nå det angivna målet bör i första hand följande åtgärder vidtas: O Energispar- och oljeersättningsprogrammen bör fortsätta och intensifieras, bl. a. genom att på ett mer uttalat sätt än presenteras som viktiga instrument i kampen mot luftföroreningar och försurning. O Kolanvändningen bör vara begränsad och miljökraven vid kolförbränning stränga. Den tekniska utvecklingen av koltekniken går snabbt. Det bör vara möjligt att ytterligare skärpa kraven när det gäller svavelutsläpp. Ett mål är att få ned gränsvärdet till svavel per MJ bränsle. Vidare bör låga gränsvärden för kväveoxidutsläpp vid kolförbränning fastställas. Berörda myndigheter bör utarbeta förslag därom. O Det bör slås fast att industrins svaveldioxidutsläpp skall halveras . För att så skall kunna ske måste bl. a. gällande tillstånd enligt miljöskyddslagen omprövas i ett betydande antal fall. Detta kan ske inom ramen för nuvarande prövningsordning. O Högsta tillåtna svavelhalt i tjock eldningsolja bör möjligt sänkas från I till . Därmed skulle svaveldioxidutsläppen minska med ca . Sänkningen kan ske genom att vi bl. a. går över till att använda huvudsakligen lågsvavlig Nordsjöolja (utan att blanda den med högsvavlig Mellanösternolja som sker) det tar att bygga ut erforderlig avsvavlingskapacitet i de svenska raffinaderierna. O Högsta tillåtna svavelhalt i tunn eldningsolja bör sänkas från 0,3 till . O Låga gränsvärden för utsläpp vid förbränning av biobränslen i större anläggningar bör fastställas. O Problemen med avgasutsläppen från tunga dieselfordon måste lösas. Regeringen bör redovisa plan för övergången till de s. k. Kalifornienkraven. Därigenom sänks utsläppen av kväveoxider i jämförelse med dagens svenska krav. O Det är angeläget att metoder utvecklas som gör det möjligt för ägare till äldre bilar att övergå till förbättrade reningssystem. Ett genomförande av avgasreningen för bensindrivna bilar kommer att ta eftersom befintlig bilpark inte förses med avgasrening. Möjligheten att genom ekonomisk stimulans stödja sådan övergång bör utredas. Vi utgår från att regeringen kommer med förslag i enlighet med det riksdagsbeslut som mot socialdemokraternas vilja fattades . O Tillsynen av att nu gällande avgasregler efterlevs förbättras genom att avgasutsläppen ägnas större uppmärksamhet vid den obligatoriska kontrollbesiktningen. Eftersom utsläppen ökar med högre hastighet är det också nödvändigt att förstärka kontrollen av att gällande hastighetsgränser inte överskrids. O Möjligheterna att föra över långväga godstransporter till järnväg bör utnyttjas liksom möjligheterna att avlasta tätortskärnorna från trafik. Därigenom kan påtagliga förbättringar när det gäller luftföroreningar och försurning uppnås. Denna aspekt bör väga tungt vid kommande trafikpolitiska överväganden. De viktigaste åtgärderna för att få bukt med försurningen är att angripa utsläppen. Men eftersom vi kommer att få dras med försurande nedfall är också en rad andra åtgärder nödvändiga för att dämpa effekterna i naturen. Sådana åtgärder är: O Den pågående minskningen av andelen löv- och biandbestånd i den svenska skogen bör upphöra, bl. a. genom att statsbidrag inte utgår till avveckling av s.k. 5:3-skogar. Även om frågan inte är helt utredd, finns många tecken på att lövträd är mindre känsliga för och ökar ett skogsbestånds motståndskraft mot luftföroreningar och försurning. Vidare bör åtgärder vidtas mot kväveförorening från jordbruket som ökar försurningen och skogsdöden. O Det är nödvändigt att kalka värdefulla sjöar och vattendrag om de skall räddas undan försurning och bibehålla sitt biologiska liv i avvaktan på att det sura nedfallet minskar. Det finns dock vissa frågetecken när det gäller de långsiktiga effekterna av olika kalkningsmetoder. Dessa bör utredas av möjligt. O En övergång till kalk som fällningskemikalie i kommunala avloppsreningsverk bör stimuleras. 3.3 Skydd av kusthaven Situationen i våra kusthav har gett upphov till ett flertal larmrapporter och ter sig på många sätt utomordentligt oroande. Övergödning genom kväve ger upphov till syrebrist och döda bottnar. Halten miljögifter är hög vilket bl. a. drabbat det högre djurlivet hårt. Föroreningar med allvarliga biologiska skadeverkningar släpps ut i stor skala från t. ex. skogsindustrin. Fiskresurserna överutnyttjas i viktiga avseenden. 3.3.1 Övervakning och kartläggning Miljöövervakningen av kusthaven är otillräcklig och måste förbättras. För att kunna följa miljöförändringar är det nödvändigt att vi har ett tillräckligt antal fasta provningsstationer, där prover regelbundet tas. De svenska insatserna är otillräckliga särskilt i fråga om intensivprovtagning med korta intervaller i , där vi ligger klart efter övriga berörda länder. Vidare behövs en utökad marinbiologisk forskning. En utökad och bättre samordnad kartläggning av våra kusthav måste komma till stånd. Den bör omfatta såväl naturförhållanden som grad av påverkan och till att börja med främst inriktas på att identifiera särskilt föroreningskänsliga havsområden. För att på ett lättillgängligt och överskådligt sätt presentera viktiga fakta om våra kusthav när det gäller biologi, hydrologi, vattenförhållanden, föroreningskänslighet, föroreningsbelastning m. m. skulle en marin atlas vara av värde. Regeringen bör uppdra åt berörda myndigheter att påbörja arbetet med en sådan. Det internationella samarbetet kring våra kusthav måste förstärkas. Det gäller såväl undersökningar och miljöövervakning som konkreta åtgärder för att minska föroreningstillförseln m.m. Samarbete pågår bl. a. inom ramen för Helsingforskonventionen, men ett intensivare sådant är nödvändigt både med de andra Östersjöstaterna och med länderna kring / . bör jämställas med vad gäller internationella överenskommelser. Kraftfullare svenska insatser på detta område måste komma till stånd. Fångsten av fisk och skaldjur måste anpassas till den långsiktiga avkastningsförmågan. Som det nu är bedrivs fisket utan att tillräcklig hänsyn tas till fiskbeståndets bärkraft. Vi har åter sett exempel på bristande biologiska hänsyn när för inte lyckades fastställa högsta tillåtna fångstmängder för torsk och lax . Även här är ett kraftfullare svenskt agerande nödvändigt. 3.3.3 Stoppa tillförsel av föroreningar och gifter Handlingsprogram bör upprättas för de mest föroreningskänsliga områdena utmed våra kuster med konkreta förslag till insatser för att minska tillförseln av föroreningar. Det är nödvändigt att spridningen av svårnedbrytbara, miljöfrämmande ämnen, typ klorerade kolväten, begränsas ytterligare. Trots svenska åtgärder för att begränsa PCB-användningen, minskar halterna i oroande långsamt. Här krävs ett ökat internationellt samarbete men också ytterligare insatser inom landet. Ett totalförbud mot all användning av PCB måste införas och regeringen agera kraftfullt för att motsvarande restriktioner möjligt införs i övriga stater runt . Liknande krav bör ställas för andra klorerade substanser och giftiga tungmetaller. Utsläppen av en stor mängd svårnedbrytbara substanser från massaindustrierna - främst blekeriprocessema längs , och kuster är mycket oroande. Kraftfulla åtgärder för att väsentligt minska och efter hand helt eliminera dessa utsläpp bl. a. klorerade ligninrester är nödvändiga. Ytterligare forskning om omsättning och effekter av klorerade ligninrester är angelägen, men vi kan inte vänta med insatser. Utvecklingen av slutna massablekerier måste påskyndas. Dessutom bör användningen av oblekt papper på olika sätt stimuleras. Regeringen bör i samråd med industrin ta erforderliga initiativ. Spridningen av andra höggiftiga ämnen som t. ex. dioxin är ett ytterst allvarligt miljöproblem. Förhöjda halter av dioxin har konstaterats i vatten och noterades höga halter i undersökta krabbor på . En källa för dioxinutsläpp är sopförbränningen, där långtgående miljöskyddsåtgärder är nödvändiga. Målet måste vara att utsläpp av dioxin helt stoppas, vilket också innebär insatser mot andra föroreningskällor, t. ex. stålverken. Gödningen av våra havsområden blir ett allt allvarligare problem. I är allt vatten under 100-150 m syrefritt och praktiskt taget dött. På har larmrapporterna duggat tätt . såg det ut som om det ännu var i huvudsak ett regionalt problem i , men sprider sig de syrefria områdena i hela . Längs Danmarks kuster är mycket stora områden påverkade. Allt tyder på att kväveutsläppen från olika källor främst jordbruket är huvudorsaken till detta problem, åtminstone på . krävs snabba och kraftfulla åtgärder. O Förklara hela som föroreningskänsligt område med särskilda restriktioner för alla skadliga utsläpp. O Begränsa kväveläckaget från jordbruket genom minskning, bättre dosering etc. av kvävegödslingen (inkl. stallgödsel). O Regeringens åtgärd att tillfälligt minska produktionsöverskottet i jordbruket genom att betala bönderna för att lägga 100000 ha åkerjord i träda bör avbrytas. När åkerjorden ligger i träda ökar sannolikt gödningen av havsområdena ytterligare, eftersom läckaget av kväve ökar. Det nuvarande trädesbidraget bör i stället användas för att stimulera odling av mellangrödor som kan suga upp kvävet. O Handlingsprogram för bl. a. minskat kväveläckage, liknande det som upprättats kring och , bör komma till stånd för hela . O Gödselmedelsavgiften bör höjas så att den medför en påtaglig minskning av kvävegödslingen. En annan åtgärd mot kväveläckaget som bör nämnas är återställande av odling av naturliga hydrologiska förhållanden (våtmarker, ursprungliga vattendrag etc.) m. m. Därigenom fås också vä- Mot. 1986/87 sentliga förbättringar av vattenkvaliteten i yt- och grundvatten. O Kväveutsläppen från kommuner, industrier m.fl., måste minska bl. a. genom så långtgående kvävereduktion som möjligt vid reningsverken. Det är tekniskt möjligt att åstadkomma åtminstone 70-80 procents reduktion. o De luftspridda kväveföroreningarna genom reducerade kväveutsläpp i luften måste minska (se avsnitt 3.2.) Även om vi varit förskonade från större oljeutsläpp och oljeskyddet kraftigt förbättrats, får vi inte slå oss till ro med vad som uträttats på detta för våra kusthav så viktiga område. Vi måste fortsätta ansträngningarna att minska riskerna för och konsekvenserna av oljeutsläpp. För att de nödvändiga insatserna mot övergödningen skall få erforderlig omfattning föreslår vi att 5 milj. kr. avsätts för naturvårdsprojekt i jordbruket under anslaget Särskilda projekt på miljövårdens område. Ytterligare 5 milj. kr. bör avsättas för hotade områden såsom . Inom vissa områden, främst och kring , är sandsugning ett hot mot den miljön. Ytterligare reservat o.d. måste inrättas. Det gäller t. ex. Salvorev med kringliggande vatten och vattnen kring . Vidare behöver flera områden skyddas i och på (inkl. grunda vikar av stort biologiskt värde). Syftet är att skydda havsmiljön i dess helhet (inkl. fauna och flora) mot bl. a. direkta ingrepp och att skapa en för känsliga arter. Den allvarliga situationen för sälstammarna i kräver en rad kraftfulla åtgärder. Ovan har rests krav på insatser för att minska giftutsläpp av olika slag och krav på flera skyddsområden. För att återskapa en livskraftig sälstam är det dessutom av allt att döma nödvändigt att hjälpa upp den naturliga föryngringen med uppfödning och utsättning av jämförelsevis giftfria sälungar. Tumlaren, som ännu kunde ses ända upp i , är nu helt försvunnen från och är även sällsynt på . Orsakerna till dess snabba försvinnande är inte klarlagda. Det är angeläget att dessa klarläggs och möjligheterna att vända utvecklingen studeras. De genetiska resurserna är en mycket viktig naturtillgång, som inte får reduceras eller förslösas. Även den genetiska variationen inom arterna måste bevaras. Lokala raser av t. ex. fisk har ofta utvecklat en långtgående anpassning till sin miljö. Flera arter, t. ex. lax och laxöring, har redan drabbats av en genetisk utarmning som en följd av bl. a. vattenkraftsutbyggnaden. Utplantering bör därför endast ske med s. k. älveget material. För att förhindra fortsatt utarmning av i första hand fiskbestånden, krävs ökade insatser från berörda myndigheter, bl. a. genom att underlätta upprättande av genbanker. 3.4 Hot mot atmosfären Flera miljöhot, som drabbar atmosfären och därigenom får globala konsekvenser, har kommit att spela en viktig roll i miljödebatten . Ett sådant globalt miljöhot är den pågående ökningen av atmosfärens koldioxidhalt som en följd av i första hand förbränning av fossila bränslen. Den innebär bl. a. höjd temperatur (drivhuseffekten). Med nuvarande ökningstakt kan vi få märkbara förändringar av jordens klimat, med bl. a. en högre havsnivå som resultat. Vi kan nu inte längre bortse från detta miljöhot. Vi måste på ett mer aktivt sätt arbeta för att koldioxidfrågan får en sådan plats i det internationella miljösamarbetet - bl. a. inom som dess vikt motiverar. Vi måste intensifiera ansträngningarna att genom forskning förbättra prognoserna för vad som håller på att ske, studera åtgärdsalternativ, utarbeta åtgärdsstrategier etc. Slutligen måste vi redan nu låta koldioxidhotet få genomslag i vår energipolitik på ett mer uttalat sätt än , främst genom en fortsatt minskning av förbränningen av fossila bränslen. Regeringen bör upprätta ett långsiktigt handlingsprogram för minskning av koldioxidutsläppen. Ett annat globalt miljöhot är uttunning av det skyddande ozonlagret på hög höjd i atmosfären. Här måste kraftfulla miljövårdsåtgärder komma till stånd . Vi hänvisar till avsnitt 4, där freonproblemet tas upp, och till avsnitt 3.2, där utsläpp av kväveföreningar m. m. behandlas. Dessa kan också skada ozonlagret. Produktkontrollen har fått en ny lagstiftning och en ny organisation. Eftersom vi anser att erfarenheterna härav bör avvaktas innan förslag till förbättringar läggs fram, nöjer vi oss här med att ta upp två frågor där omedelbara åtgärder erfordras. Mänskliga aktiviteter av olika slag påverkar de kemiska processerna i atmosfärerna kring jorden. Detta medför bl. a. att ozonlagret i stratosfären bryts ned, med följdeffekter på klimat, hälsa och miljö. En av de väsentligaste faktorerna när det gäller nedbrytningen av ozonskiktet är utsläppen av fullständigt halogenerade klorfluoralkaner - i internationella sammanhang kallade CFC, i vanligen kallade freoner efter handelsnamnet på en av produkterna. Dessa utsläpp har också väsentlig betydelse för den s. k. drivhuseffekten, som påverkar jordens klimat. Freon förstör de ozonmolekyler som i stratosfären bildar ett skyddande skikt mot solens ultravioletta strålar. Den ökade mängd UV-strålning som når jordytan redan vid en måttlig minskning av ozonlagret orsakar bl. a. en ökning av antalet hudcancerfall hos människan, att många viktiga jord bruksväxters produktion minskar och att produktionen av växtplankton i Mot. 1986/87 vattnet minskar kraftigt. De kemiska händelseförloppen i atmosfären är inte fullständigt kända, men att freonet är den viktigaste orsaken till ozonlagrets nedbrytning står klart. En mycket oroande utveckling har skett , med en kraftig uttunning av ozonlagret, dels över , dels över delar av norra halvklotet, bl. a. - de s. k. ozonhålen. Vid mätningar 1985 fick man värden som är de lägsta man någonsin observerat. Detta kan tyda på att de ozonförstörande processerna går ännu snabbare än man trott. Ett stort problem när man beräknar freonutsläppens effekter är den tidsförskjutning som finns mellan användning och påverkan. I en del processer där freon används går ämnet direkt ut i luften, medan det i andra fall kan bli kvar i produkten . Utsläppet kan då ske gradvis eller komma först när produkten förstörs. Denna tidsförskjutning kan vara så lång som . Vidare tar det från till flera decennier för de utsläppta freonerna att nå upp i stratosfären och påverka ozonlagret. Båda dessa tidsförskjutningar gör att nedbrytandet av ozonlagret kommer att fortsätta och kanske t. o. m. öka ännu efter att nyanvändning av freon upphört. Drivhuseffekten, dvs. att temperaturen på jorden höjs genom ändrad gassammansättning i atmosfären, beror till större delen på utsläpp av koldioxid vid förbränning av fossila bränslen. Att freon har betydelse även för detta, trots den jämfört med koldioxidutsläppen mindre utsläppsmängden, beror på att varje freonmolekyl har 10000 gånger högre drivhuseffekt än koldioxidmolekylerna. Den totala årliga freonanvändningen i världen är nära . Av detta använder de industrialiserade länderna den helt dominerande delen. 1 används ca /år. Ökningen är /år. De framtidsscenarier som gjorts för att bedöma hoten mot ozonlagret har oftast utgått från användning av freon. När nu användningen ökar blir hotbilden allvarligare. Det är anmärkningsvärt att freonanvändningen ökat trots förbud mot användning i sprayförpackningar och en vid spridning av information om miljöriskerna. Detta förhållande är ett klart underbetyg åt svensk produktkontroll. Freoner används som drivmedel i sprayförpackningar, som jäsmedel i hård och mjuk skumplast till möbler, fordon, isoleringsändamål som kylmedium i kylanläggningar och värmepumpar samt som lösnings- och avfettningsmedel. Den största ökningen sker inom tillverkningen av hård skumplast. Man kan också förvänta sig att nya användningsområden skall tillkomma. Det finns goda möjligheter att återvinna freon eller ersätta användandet med nya processer och/eller produkter. har, tillsammans med ett stort antal länder, innefattande alla de stora freonanvändarna, undertecknat för skydd av ozonskiktet. Undertecknade stater åtar sig att vidta lämpliga åtgärder inom forskning, information, lagstiftning m. m. för att skydda människors hälsa och miljön mot skadeeffekter till följd av mänsklig verksamhet som föränd- 16 rar eller kan tänkas förändra ozonskiktet. måste på ett helt annat sätt än vara pådrivande i riktning mot mer kraftfulla åtgärder inom ramen för denna konvention. Vi anser att läget vad gäller freoner är synnerligen allvarligt både nationellt och internationellt. Ett förstörande av ozonlagret kan utplåna mycket av livet på jorden, inkl. mänskligheten. För att förhindra att detta sker och för att begränsa skadeverkningarna måste drastiska åtgärder vidtas. Målet bör vara att helt upphöra med nyanvändning av freon mycket snart samt att begränsa utsläppen från befintlig freon så långt det är möjligt. anger i sin rapport till regeringen om freoner i att lägsta rimliga ambitionsnivå är att stoppa ökningen av freonanvändningen, dvs. Denna ambitionsnivå skulle innebära fortsatta stora utsläpp av freon och ett fortsatt förstörande av ozonlagret, vilket är helt oacceptabelt. Alla möjligheter måste utnyttjas för att minska freonutsläppen. Den ideella miljörörelsen har både nationellt och internationellt krävt minskning av utsläppen och i princip ett totalt upphörande av freonanvändning . Detta krav bör vara riktmärket för de svenska ansträngningarna att lösa freonproblemet. Användning av freon inom nya verksamhetsområden får ej tillåtas. Verksamheter som utnyttjar freon måste också minimera utsläppen genom bättre kontroll, återvinning av freonet m. m. Förutsättningar måste skapas för återvinning av det freon som även efter nyanvändningsstoppet finns ute i färdiga produkter. Regeringen bör upprätta ett handlingsprogram (inkl. tidsplan) för åtgärder mot freonproblemet där ambitionsnivån bestäms av det angivna riktmärket. Ytterligare restriktioner mot freonanvändning bör komma till stånd, där så är möjligt, och kompletteras med bl. a. information till allmänheten om olika produkters betydelse för freonutsläppen. 4.2 Kemikalieanvändning i jordbruket Vi ansluter oss till tidigare uttalande om en halverad användning av bekämpningsmedel i jordbruket. Även i fråga om kvävegödsling är en kraftig minskning nödvändig vilket vi framför i avsnitt 3.3. I båda fallen bör ytterligare användning av ekonomiska styrmedel komma till stånd. Därutöver anser vi att användning av stråförkortningsmedel i jordbruket bör förbjudas. De direkta miljöeffekterna är inte klarlagda på det sätt som man bör kräva . Genom att möjliggöra ökade kvävegivor bidrar de indirekt i hög grad till utläckaget av kväve. Därutöver ökar de det spannmålsöverskott som måste exporteras till förlustpriser. 4.3 Avfall och återvinning Avfallsfrågorna, utnyttjandet av naturresurserna och möjligheten att så långt som möjligt uppnå en fungerande återvinning blir alltmer angelägna. De avfallsmängder som uppkommer kan uppskattas till nedanstående volymer: o Affärs- och kontorsavfall (allmänt industriavfall) ca o miljöfarligt avfall ca o gruvavfall o slam från reningsverk ca (torrsubstans) o jordbruksavfall o. d. ca . Om de avfallsvolymer som uppkommer i uttrycks i volym i stället för vikt får vi hushållsavfall och allmänt industriavfall. Sammantaget uppgår allt avfall i till i runda tal . Denna avfallsvolym skulle om den gjordes täcka en yta av 7x7 km2. skulle avfallet med samma höjd täcka en yta av 22x22 km2. Man kan av dessa siffror lätt få en uppfattning om avfallsproblematikens areella vidd. Att lösa våra avfallsproblem genom deponering kräver således tillgång till stora markarealer. Det förtjänar också påpekas att energiproduktion med kol eller andra fasta bränslen ger upphov till avfall i form av aska och ofta också avsvavlingsprodukter. Även dessa avfallsslag bör tas med i bilden. saknar lagstiftning som innehåller generella krav på återvinning. Sådan lagstiftning skulle kunna påskynda utvecklingen mot slutna system vid tillverkning, samverkan mellan olika tillverkningsindustrier samt sådan sammansättning av produkter att återvinning underlättas. Den lagtekniska utformningen måste utredas närmare. Det lämpligaste är troligen att komplettera miljöskydds- och produktkontrollagstiftningen. En sådan lagstiftning skulle kunna påskynda utvecklingen mot slutna system vid tillverkning, samverkan mellan olika tillverkningsindustrier och en sådan sammansättning av produkter att återvinning underlättas. Miljöavgifter bör användas för att fördyra produkter vars hantering som avfall orsakar särskilda miljöproblem. Speciell uppmärksamhet bör ägnas åt det miljöfarliga avfallet och inte minst det problem som den omfattande deponeringen av miljöfarligt avfall vid i innebär. Det är angeläget att arbetet på att få fram fungerande återvinningsteknik för miljöfarligt avfall påskyndas. Som exempel kan nämnas den planerade insamlingen av småbatterier som innehåller kvicksilver och kadmium. Det är angeläget att vi nu får en teknik som möjliggör återvinning. beslöt , mot socialdemokraternas vilja, om införande av ett pantsystem på batterier. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte med ett ord berör detta beslut när batterifrågan behandlas i budgetpropositionen. Vi förutsätter att regeringen kommer att verkställa det fattade beslutet. Utredning pågår om möjligheten att bemästra utsläpp av dioxiner från förbränningsanläggningar. Om inte tillräckliga utsläppsbegränsningar åstadkoms bör avfallsförbränningen avvecklas. Regeringens senfärdighet i avfallsfrågor förtjänar kritik. Den avfallsproposition som aviserades i ett utskottsbetänkande återfinns inte heller nu på regeringens propositionslista. Det finns en rad hot mot natur. Värdefull natur t. ex. vissa älvsträckor exploateras. Fjällskogar, urskogar, hagar och våtmarker försvinner i snabb takt. och fauna utarmas. Det är nödvändigt att skärpa naturvårdspolitiken. Särskilt värdefulla naturområden och olika representativa naturtyper över hela landet måste bevaras.