mot · GA02K232 · 1987-01-26 00:00:00 — Många instanskedjor har visserligen förvaltningsdomstolar som högre instans. I huvudparten av dessa är regeringsrätten högsta domstol. I andra fall är någon specialdomstol slutinstans, ibland är den enda instansen t. ex. arbetsdomstolen. I vissa fall kan skadeståndsanspråk resas inför domstol. För ett mycket stort antal ärenden är det dock endast besvärsvägen inom myndighetshierarkin som står till den enskildes förfogande om han är missbelåten med primärmyndighetens beslut. I en del ärenden går besvärsrätten upp till regeringen, i andra fall bryts besvärskedjan . Tendensen är att avlasta regeringen besvärsärenden och att i stället lägga dessa på en central myndighet som slutinstans. Det kan ifrågasättas om den nuvarande ordningen är tillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt. Vad som bl. a. brukar anföras mot den är att det kan finnas en intressegemenskap mellan myndigheter i olika instanser som gör att högre instans är ovillig att ändra i underlydande myndighets beslut. Vidare har det hävdats att den starka expansionen av förvaltningen under senare årtionden medfört, att den rättsliga kompetensen tunnats ut. Handläggare rekryteras numera från grupper utan juridisk utbildning och det tidigare domstolsliknande förfarandet har ersatts med ett mer skönsmässigt. Den starka expansionen i sig har gjort att konfliktriskerna ökat. Möjligheten till domstolsprövning av förvaltningsbeslut skulle således innebära en ytterligare rättsgaranti utöver den som förvaltningsbesvären ger. Till detta kommer vad som ovan sagts om tolkningar av konventionen i de avseenden som här berörts. Utslagen i gör det angeläget att grundligt analysera hur den svenska förvaltningsprocessen förhåller sig till konventionskraven. Detta är nödvändigt av det skäl som vi angeri inledningsvis, nämligen att ambitionen måste vara att vi skall efterleva de konventioner som vi anslutit oss till. Men om vi inte gör de anpassningar som kan framstå som nödvändiga för detta, är det också stor risk för nya fällande domar i . Regeringen har aviserat vissa förslag till inom här berörda områden. I avvaktan på regeringsförslagen föreslår vi att ger regeringen till känna vad som här anförts om och tillämpning. Kontrollen av att myndigheter fullgör sina uppgifter på ett riktigt sätt är av stor betydelse för att rättssystemet skall fungera väl. De förslag som vi framfört ovan bör bidra till att göra kontrollen enklare och effektivare. Bättre genomarbetade lagar och striktare och mera precisa bestämmelser bör helt allmänt minska friktionstillfällena och minska risken för ur rättssynpunkt tvivelaktiga beslut. Möjlighet att få förvaltningsbeslut prövade i domstol ger ökade garantier för rättssäkerhet. Besvärsrätten måste bibehållas. Det är viktigt att den enskilde kan få sina klagomål behandlade i överordnad instans. Men det är också mycket viktigt 9 att den möjlighet till självrättelse av myndighet som gjort fel som skrivits Mot. in i den nya förvaltningslagen tillämpas på ett generöst sätt. Av särskild vikt K232 är korta handläggningstider samt klara besked till den enskilde om vem som handlägger hans ärende och vilken tid det kan ta. En positiv serviceanda och ambitionen att tillvarata den enskildes rätt bör prägla myndigheternas De särskilda organ som tillskapats för att kontrollera myndigheternas verksamhet ur rättslig synpunkt och ur effektivitetssynpunkt bör upprätthållas och förstärkas. Organ av denna karaktär är revisorer och . Verksamheten vid dessa revisionsorgan är särskilt inriktad på effektivitet och rationalitet inom förvaltningen men den har också en rättslig aspekt. Enligt vår mening är det en fördel att det finns två av varandra oberoende organ som har dessa uppgifter. revisorer är nära knutna till och fullgör i många fall granskning efter förslag från utskott. lyder formellt under regeringen. Riksdagsrevisorernas rapporter är av stort värde inte minst som en återföring av kunskaper till om hur olika statliga verksamheter fungerar och hur beslut fullgörs. lyder formellt under regeringen men har i praktiken haft en såväl mot regeringen som fristående ställning. har i hög grad handlat efter egna initiativ och har visat att detta möjliggjort en av olika intressen obunden och effektiv verksamhet. I den debatt som förts om fortsatta verksamhet har framförts krav om att verket mera direkt skulle knytas till regeringen och närmast bli ett serviceorgan åt departementen. Det har också föreslagits att skulle läggas under och att dess verksamhet skulle samordnas med den som bedrivs av revisorer. Enligt vår mening är det en fördel att det finns två av varandra oberoende organ som kan göra mera omfattande och sammanhållna undersökningar av statsförvaltningens verksamhet. Erfarenheterna har i vart fall inte visat att det skulle vara till nackdel för revisionsverksamheten som sådan. Vi anser således att den nuvarande ordningen bör bibehållas. Av särskild vikt är att nuvarande fristående ställning gentemot regeringen kan bibehållas. Om regeringen vill ge särskilda uppgifter bör dessa vara noggrant avvägda och inte inkräkta på verkets självständighet och möjlighet att ta egna initiativ. Det bör nämnas att justitiekanslersämbetet, vid sidan av andra uppgifter, står till regeringens förfogande som granskningsorgan i ärenden som regeringen kan finna angelägna. Vad som här anförts om revisionsverksamhetens organisation bör ges regeringen till känna. För allmänheten är det under sorterande justitieombudsmannaämbetet (JO) ett mycket viktigt extraordinärt granskningsorgan med uppgift att på eget initiativ granska domstolar och förvaltningsmyndigheter samt att behandla klagomål från enskilda som anser sig ha blivit felaktigt behandlade av myndigheterna. JO:s verksamhet är betydelsefull, inte minst genom ämbetets fristående ställning och den prejudicerande verkan som ämbetets uttalanden har. I ett avseende har dock JO:s möjligheter att agera försvagats. Det vi Mot. åsyftar är att de ansvarsbestämmelser, som kvarstår sedan det i princip K232 undantagslösa ämbetsansvaret avskaffades och till stora delar ersattes av disciplinansvar, inte ger JO tillräckliga möjligheter att ingripa mot fel som begås i den offentliga verksamheten. Även om JO numera fått ökade befogenheter i disciplinprocessen genom att en del tidigare begränsningar tagits bort, anser vi inte detta tillräckligt. Vi framhöll i motioner till förra att det på nytt borde övervägas att återinföra ämbetsansvaret för de grupper som har ett självständigt handläggar- och beslutsansvar. beslöt också att kräva utredning med detta syfte. Vi anser det angeläget att utredningsuppdraget fullföljs. De av oss förordade ansvarsbestämmelserna är viktiga som ett led i en allmänt förbättrad rättskontroll av förvaltningen. har under tidigare riksmöten i motioner fört fram förslag till stärkt skydd för den enskildes integritet. Förslagen har gällt begränsning av personnummeranvändningen, restriktivare tillståndsgivning för samköming av dataregister och förenklade regelsystem i stället för maskinell kontroll. har hänvisat dessa förslag till data- och offentlighetskommittén (DOK). Trots pågående utredningsarbete och uttalande om stärkt integritetsskydd aktualiseras ständigt nya förslag om stora personregister, samkörningar, kontroll och ökad uppgiftsinsamling från enskilda och företag. Samma gäller utökning av kontroll och data inom befintliga register eller samköming mellan dessa. Det är djupt otillfredsställande att utredningsverksamheten på detta sätt föregripits. Vi föreslår därför att uttalar sig för ett moratorium när det gäller nya eller utökade dataregister, samkörningar eller uppgiftssamlande i avvaktande på DOK:s förslag. Den snabba utvecklingen inom datatekniken ställer ständigt nya krav på åtgärder för att stärka den enskildes skydd och värn för den personliga integriteten. regleras skyddet i datalagen m. fl. lagar och författningar. Andra författningar föreskriver skyldighet att lämna uppgifter och låta sig registreras. Därutöver finns ett faktiskt tvång att låta sig registreras för att inte gå miste om förmåner, rättigheter eller service. Utvecklingen har aktualiserat frågan om grundlagsskydd för den personliga integriteten i datasamhället. Detta torde vara lika angeläget som det skydd för mänskliga fri- och rättigheter som finns i grundlagen. Vi har tidigare framfört krav om grundlagsreglering, och utredningsarbete med detta syfte är nu på gång. Vi anser det vara av stor vikt att detta arbete fullföljs och att får ta ställning till förslag från regeringen i denna fråga. Som vi framhållit inledningsvis är brottsbekämpning en viktig del av skyddet för den enskildes integritet och säkerhet. Vi ser med stor oro på ökningen av såväl våldsbrott som egendomsbrott som drabbar enskilda människor. I särskilda motioner lägger vi förslag som syftar till en effektivare brottsbekämpning bl. a. genom ökade resurser för polisväsendet och kriminalisering av all narkotikahantering. Vi hänvisar här till dessa motioner. Avslutningsvis vill vi också framhålla att den enskildes integritet inte enbart hotas genom utvecklingen på den offentliga sektorn. För många enskilda kan de övergrepp som förekommer utanför denna sektor kännas lika hårt. Beslut fattade av ledande grupper inom stora kollektiv kan för den enskilde vara lika tyngande, svåra att påverka och omöjliga att acceptera som statliga och kommunala beslut. Vi vill särskilt framhålla det orättfärdiga och djupt stötande ingrepp i den enskildes politiska frihet och personliga integritet som kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet innebär. För oss är det en självklarhet att det är den enskilde själv som skall bestämma vilka föreningar han vill tillhöra och om och när han vill återta sitt medlemskap. I särskilda motioner kräver vi förbud mot kollektivanslutning och ökad föreningsfrihet för den enskilde. Helt allmänt framstår det i vårt samhälle allt angelägnare att i frihetsdebatten och i arbetet för ökad rättstrygghet utgå från den enskildes och inte kollektivets intresse. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av lagstiftningsarbetet, 2. att beslutar att RO 4:10 andra stycket skall ha följande lydelse: Begär minst en tredjedel av ledamöterna i ett utskott vid behandlingen av ett ärende att upplysningar eller yttranden skall inhämtas från myndighet som avses i första stycket, skall utskottet föranstalta om detta, såvida det icke finner att därmed förenat dröjsmål med ärendets behandling skulle leda till avsevärt men. Utskottet skall i det betänkande som avges i ärendet utförligt ange de skäl som föranlett utskottet att avslå minoritetens begäran. 3. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen i övrigt anförts om lagstiftningsförfarandet, 4. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om ramlagstiftning, om delegering av normgivning och om registrering av sådan normgivning, 5. att beslutar att hos regeringen begära utredning och förslag om lagrådets ställning, regeringsformens bestämmelser om normgivning, skattelagstiftning m. m. i enlighet med vad som anförts i motionen, 6. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om tillämpning och domstolskontroll av förvaltningsbeslut, 7. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om revisionsverksamheten, 8. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om ett moratorium för nya eller utökade dataregister och för beslut om samköming av dataregister. () () () () () () 1986/87 K232