mot · GA02So639 · 1987-01-27 00:00:00 — 1986/87 :So639 m. fl. (fp) Familjepolitiken Familjepolitikens uppgift skall vara att underlätta för föräldrarna att bära ansvaret för sina barns fostran och uppväxt. För en familjepolitik med denna uppgift bär vi ett gemensamt ansvar. Om barnen ges en god start i ett barnvänligt samhälle skapar vi förutsättningar för en ljusare framtid för alla. När problemen tornar upp sig kan det vara svårt att uppleva barnen som glädje och stimulans. Många barnfamiljer befinner sig i den situationen. Barnfamiljens ekonomi är i många fall mycket ansträngd, och svårigheterna att lösa barntillsynen på ett tillfredsställande sätt är för många ett dagligt bekymmer. Barnfamiljerna behöver därför få bättre hjälp att bära ansvaret för barnens uppfostran. Det förutsätter en ekonomisk omfördelning till barnfamiljernas förmån. vill därför forma en familjepolitik med barnen i centrum. vill mot den bakgrunden ställa upp tre övergripande syften med familjepolitiken: Familjepolitiken skall syfta till att hjälpa föräldrarna att bära ansvaret för barnens uppfostran inte överta det. 0 Familjepolitiken skall syfta till att skapa ett barnvänligt samhälle och främja jämställdheten mellan män och kvinnor. Familjepolitiken skall syfta till att åstadkomma en rättvis inkomstfördelning mellan barnfamiljer och övriga grupper i samhället. Dessa mål för familjepolitiken förutsätter ett lika stort engagemang för föräldrarnas rätt att fritt kunna välja barnomsorg som för en rättvis fördelning av skattebörda och välstånd. Familjepolitiken blir därmed en mycket central fråga för som i sin politik vill förena kravet på ökad frihet med kravet på ökad rättvisa. Valfrihet förutsätter alternativ. Om föräldrarna skall kunna välja barntillsynsform krävs såväl en förbättrad ekonomisk situation för barnfamiljerna som en ökad och varierad tillgång till platser inom barnomsorgen liksom bättre ekonomiska möjligheter, för den som så önskar, att stanna hemma när barnen är små. De två dominerande problemen för samhällets familjepolitik är dels hur det direkta ekonomiska stödet skall förbättras, dels hur barnomsorgen skall organiseras och byggas ut. 1 1986/87. Även i de fall båda föräldrarna förvärvsarbetar och har hyggliga inkomster, har det för många barnfamiljer blivit svårt att få ekonomin att gå ihop. Försörjningskravet för barn måste få ett kraftigare genomslag i det samlade skatte- och bidragssystemet. Den sjunkande standarden för barnfamiljerna har redovisats i flera undersökningar, senast den som presenterades av . Ett annat tecken på barnfamiljernas dåliga ekonomi är att allt fler blir beroende av socialbidrag. Även om den största ökningen av antalet socialbidragstagare har skett bland ensamstående har det också skett en kraftig ökning bland barnfamiljerna. Därtill kommer att många barnfamiljer snärjts in i skatte- och bidragssystemet på ett sätt som gör att de inte med eget arbete kan förbättra sin situation. Marginalskatter, avtrappningsregler för bostadsbidrag och inkomstprövade daghemsavgifter gör att större delen av en inkomstökning i vissa inkomstlägen försvinner. De är fast i den s. k. fattigdomsfällan. En omfattande familjepolitisk reform är mot den här bakgrunden nödvändig. Den kan emellertid inte genomföras vid ett och samma tillfälle utan kräver . Vi anser att följande principer bör vara vägledande för en reformerad familjepolitik. Barnfamiljerna betalar för hög skatt i förhållande till försörjningsbördan. Den lindring som bör äga rum skall knytas till barnen. Stödet bör kunna utgå som skattereduktion eller som bidrag eller som en kombination därav. Inkomstprövningen i familjestödssystemet bör elimineras, dels för att komma bort från marginaleffekterna, dels för att slippa en integritetsstörande kontroll. Av fördelningspolitiska skäl bör bostadsbidragen realt sett minskas . Socialbidrag måste alltid finnas för temporär hjälp i krissituationer. Familjestödet bör vara generellt. Barnfamiljerna bör i allt större utsträckning få pengarna i handen och själva avgöra hur de skall användas. Den konsumtionsstyrning som sker i form av livsmedelssubventioner och bostadsbidrag bör försvinna. Föräldrarna måste få större möjligheter till samvaro med barnen när dessa är små. Föräldraförsäkringen bör därför byggas ut. Ett skattefritt vårdnadsbidrag (småbarnstillägg) bör införas och utgå lika för alla förskolebarn. Bidraget måste samordnas med föräldraförsäkringen. Barnomsorgen måste byggas ut så att efterfrågan tillgodoses. Enhetstaxa bör införas i den kommunala barnomsorgen. Statsbidraget till barnomsorgen skall vara lika oavsett såväl tillsynsform som i vilken regi barnomsorgen tillhandahålls. Vi föreslog i valet att följande åtgärder skulle genomföras : Barnbidraget höjas till . per barn och år. Ett flerbarnstillägg utgå fr. o. m. det andra barnet med . per barn och år. Förlängt barnbidrag och studiebidrag utgå i stället för endast av året. Ett skattefritt vårdnadsbidrag (småbarnstillägg) införas på . per förskolebarn och år (efter föräldraförsäkringen). Statsbidragsreglerna till barnomsorgen göras neutrala så att alla omsorgsformer erhåller samma stöd. Stödet skall utgå med samma belopp oavsett i vilken regi verksamheten bedrivs. Barnomsorg som drivs i enskild regi skall således ges stöd på samma villkor som förutsatt att ställda kvalitetskrav uppfylls. Enhetstaxa införas inom den kommunala barnomsorgen. Socialdemokraterna gick in valrörelse utan några konkreta förslag om hur barnfamiljernas ställning skulle kunna stärkas. Även i fjolårets budget saknades sådana förslag. I stället inbjöd regeringen till överläggningar om familjepolitiken. Någon enighet om ett ambitiöst utbyggnadsprogram av den typ som föreslagit gick inte att uppnå under dessa överläggningar. Däremot föreslog regeringen vissa mindre förbättringar, som till större delen överensstämde med initiativ. När vi nu återkommer med vårt familjepolitiska förslag kan vi därför konstatera att det i vissa delar redan har genomförts. Således har barnbidraget höjts till . samt våra önskemål om det förlängda barnbidraget och studiebidraget redan tillgodosetts. Dock återstår en rad angelägna reformer under . Att genomföra det som återstår kostar . Finansieringen kan ske på följande sätt: Socialbidragen minskar som en följd av det utbyggda familjestödet med uppskattningsvis . Utebliven höjning av bostadsbidragen skapar ett utrymme på ca 135 milj. kr. Dessa tillkom främst för att stödja barnfamiljerna. Det är dock en mycket ineffektiv metod. Av de tre miljarder som används för att hålla nere mjölkpriserna går endast hälften till barnfamiljerna (då de svarar för ungefär halva mjölkkonsumtionen). Genom att avveckla mjölksubventionerna och i stället ge stödet direkt till barnfamiljerna får dessa ett väsentligt ökat stöd. Effektiviteten i fördelningen av stödet fördubblas. En sänkning av det kommunala grundavdraget med . En familjepolitisk reform med denna inriktning har som syfte att förbättra barnfamiljernas ekonomi. När reformen detaljutformas måste därför stor hänsyn tas till effekterna för olika familjetyper. 1 * 1986187.3 sami. Det allmänna barnbidraget utgår med . per barn och år. Dessutom utgår flerbarnstillägg med ett halvt bidrag extra för tredje barnet och med ett helt extra för fjärde och följande barn. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att flerbarnstillägget ändras fr. o. m. så att det för det fjärde och därefter kommande barn utgår av helt barnbidrag. Barnbidragen utgår med samma belopp oavsett föräldrarnas inkomster. Barnbidraget är sålunda ett allmänt konsumtionsstöd och medverkar därmed till en jämnare inkomstfördelning mellan familjer med resp. utan barn. Barnbidraget bör av dessa skäl även i fortsättningen vara basen för familjestödet. Det kan ses som en återbäring på skatten för barnfamiljer. Det bör också till dem som så önskar kunna utgå som skattereduktion. Det skulle innebära att man får familjestödet direkt i lönekuvertet i stället för som bidrag. För att kompensera de försämringar som drabbat barnfamiljernas ekonomi och för att ge en större del av familjestödet i generella former, bör en ytterligare uppräkning av barnbidraget genomföras. Vi föreslår att barnbidraget höjs till . per barn och år. Det är flerbarnsfamiljerna som har det svårast att få ekonomin att gå ihop. En trebarnsfamilj med vanliga inkomster har det ofta svårt att få pengarna att räcka till det nödvändigaste, även om båda föräldrarna förvärvsarbetar. Detta är förhållandet även sedan hänsyn tagits till den senaste höjningen av barnbidraget. Det är av fördelningspolitiska skäl därför nödvändigt att kraftigt förbättra flerbarnsfamiljernas situation. Det flerbarnstillägg som infördes under de borgerliga regeringsåren var ett steg i rätt riktning. utgår ett halvt extra barnbidrag från tredje barnet och ett helt för fjärde och följande barn. Vi föreslår att ett halvt extra bidrag utgår för alla fr. o. m. andra barnet. Det är föräldrarna själva som skall avgöra vilken form av barnomsorg de föredrar. Den politiska uppgiften är att söka tillhandahålla alternativ. För detta krävs såväl en utbyggd barnomsorg utanför hemmet som ökade ekonomiska möjligheter för den som vill stanna hemma när barnen är små. För att denna valfrihet skall bli reell krävs ett extra kontant stöd till föräldrar med barn i förskoleåldern. Det bör vara skattebefriat och utgå med lika belopp till alla förskolebarn . Vårdnadsbidraget blir därmed enkelt att samordna med barnbidraget. Liksom barnbidraget bör det utbetalas . Ett vårdnadsbidrag skulle tillsammans med de av oss föreslagna höjningarna av barnbidrag och flerbarnstillägg kraftigt förbättra föräldrarnas frihet att välja mellan att betala för barnomsorg eller stanna hemma på, endera eller växelvis, hel- eller deltid när barnen är små. Med förslag blir det således i ökad utsträckning möjligt för en av föräldrarna att stanna hemma. Detta gäller i synnerhet för flerbarnsfamiljerna. Detta har från socialdemokratiskt håll utmålats som ett hot mot jämställdheten. Så är givetvis inte fallet. Det stöd som föreslår skall inte beskattas. Det skall antingen kunna utgå som bidrag eller som en skattereduktion. Det uppstår med denna modell inga nya marginaleffekter om en förälder övergår från att vara hemarbetande till att förvärvsarbeta. Hotet mot jämställdheten kommer i stället från de höga marginaleffekter som finns i det nuvarande systemet. De utgör, vilket även den socialdemokratiska partikongressen uttalade , ett hinder för kvinnors förvärvsarbete. Familjestödets utformning påverkar den valfrihet som barnfamiljerna har. Det nuvarande stödet kännetecknas av höga marginaleffekter, som gör att många barnfamiljer sitter fast i den s. k. fattigdomsfällan. Marginaleffekterna uppkommer genom kombinationen av progressiva skatter och inkomstprövade avgifter och bidrag. Bostadsbidragen och barnomsorgsavgifterna leder således till att många barnfamiljer har marginaleffekter som är väsentligt högre än vad de flesta övriga inkomsttagare har. Marginaleffekter på är inte ovanliga. Detta drabbar i första hand låg- och medelinkomsttagare. I praktiken drabbas framför allt kvinnorna av dessa marginaleffekter. Knappt 260000 barnfamiljer får bostadsbidrag. Dessa avtrappas i olika inkomstlägen med 15 resp. . En relativt stor andel av barnfamiljerna, främst ensamstående, har bostadsbidrag och betalar avgifter för barnomsorg. Då barnomsorgsavgifterna i många kommuner ökar med inkomsten drabbas barnfamiljer i många fall av marginaleffekter både från bostadsbidragen och från barnomsorgsavgifterna. Marginaleffekten av de inkomstprövade barnomsorgsavgifterna torde i de flesta fall ligga kring . Enligt undersökningar som utförts inom SCB:s fördelningsmodellprojekt har en ensamstående löntagare med ett barn en marginaleffekt på i hela inkomstskiktet . För ett tvåbarnshushåll med två samboende löntagare blir marginaleffekten likaledes om den make som tjänar mest har inkomster . Även för familjer med tre eller fyra barn leder kombinationen av skatter, progressivt stigande barnomsorgstaxor och bortfallande bostadsbidrag till ytterst höga marginaleffekter. Familjestödet skall vara generellt och vara så generöst att barnfamiljerna ges en rimlig levnadsstandard. Det småbarnstillägg som föreslår är bl. a. avsett att täcka en del av kostnaden för barnomsorgen. Avgifterna till den kommunala barnomsorgen bör vara enhetliga och utgå oberoende av inkomst. För vissa grupper t. ex. studerande och ensamstående kan det vara aktuellt att medge lägre avgifter. Det kan också vara rimligt, åtminstone på kort sikt, att bibehålla s. k. syskonrabatter. En enhetlig barnomsorgsavgift är enkel att administrera och innebär att det går att undvika en kontroll, som kan upplevas som integritetsstörande. I många kommuner har också, med stöd, en övergång till mer enhetliga avgifter inletts. Bostadsbidragen bör frysas på den nuvarande nivån. Med hänsyn till bostadsbidragens ogynnsamma marginaleffekter bör vi inrikta oss på att långsamt växa oss ur systemet. bör det generella stödet til! anser att de importrestriktioner som ännu tillämpas på textil- och konfektionsområdet bör avskaffas. Dessa restriktioner gagnar bara i liten utsträckning svensk industri och innebär framför allt en omfördelning av importen till förmån för vissa andra länder i . Restriktionerna leder till att kläder för konsumenterna blir avsevärt dyrare än vad de skulle bli om det rådde fri konkurrens. Ett avskaffande av importrestriktionerna bör leda till att en vanlig barnfamiljs klädkonto minskar med . Åtgärden gagnar barnfamiljer mer än andra och bidrar därmed till att klyftan mellan inkomsttagare med och utan försörjningsansvar för barn minskar ytterligare något. Ett kraftigt ökat familjestöd, vari ingår ett vårdnadsbidrag, ökar familjernas möjligheter att låta någon av föräldrarna sköta barnomsorgen. Strävandena att möjliggöra det får dock inte gå ut över de familjer där båda föräldrarna väljer att arbeta. anser därför att stödet till barnfamiljerna skall utgå skattefritt och vara knutet till barnen. I de allra flesta barnfamiljerna förvärvsarbetar båda föräldrarna. I många fall arbetar en av föräldrarna oftast kvinnan deltid. Bland kvinnor med ett eller två barn är förvärvsfrekvensen . Även bland kvinnor med tre barn, där det minsta är , är förvärvsfrekvensen så hög som . Många barnfamiljer står ännu i kö för att få plats på t. ex. daghem eller familjedaghem. Innebörden av det beslut som fattade 1985 och som i denna del stödde är att utbyggnaden av barnomsorgen måste fortsätta så att all efterfrågan är täckt senast 199E Vilka former av barnomsorg som bör byggas ut måste avgöras utifrån föräldrarnas efterfrågan. Enligt mening måste det finnas ett brett utbud av barnomsorg så att olika önskemål kan tillfredsställas. Vi avvisar helt tanken på att det skulle finnas någon enda form av barnomsorg som skulle vara så överlägsen alla andra att den bör påbjudas för alla barn. Bristen på platser i barnomsorgen begränsar familjernas valfrihet. Deras möjligheter att förbättra sin standard med eget arbete minskar liksom möjligheter att välja mellan olika former av barnomsorg. För en del barn sköts barnomsorgen på privat väg utan betalning. Resten av familjerna klarar barnomsorgen själva. I en del fall förvärvsarbetar båda föräldrarna, men man klarar barnomsorgen genom att en eller båda föräldrarna arbetar skift. Det finns också en hel del småbarnsföräldrar som arbetar som dagbarnvårdare. Det saknas ofta möjlighet att välja form av barntillsyn inom den kommunala barnomsorgen, och föräldrarna kan tvingas att t. ex. acceptera en familjedaghemsplats även om de i första hand önskar en daghemsplats eller omvänt. SCB:s undersökning visar att den största efterfrågan gäller daghemsplatser. Andra alternativ såsom föräldrakooperativa daghem och daghem som drivs av ideella föreningar, ofta med en särskilt pedagogisk inriktning, har tidigare missgynnats av statsbidragssystemet. Trots detta har det vuxit upp en hel liten flora av alternativa tillsynsformer vid sidan av dem som drivs i regi. Föräldrar har startat föräldrakooperativ. Arbetslösa förskollärare har startat daghem trots ett envist motstånd från socialdemokratiska kommunalpolitiker. Det finns daghem med inriktning på Waldorf- eller Montessori-pedagogik. Daghem har även startats av kristna samfund och andra ideella organisationer. De försök att ordna alternativ barnomsorg som redan gjorts visar att det finns mängder av initiativ, kunskap och erfarenhet ute i landet även utanför den etablerade barnomsorgen. De som vill starta daghem och därmed tar på sig det tunga arbetet att skaffa lokaler, personal, inredning osv. bör ges stöd av stat och kommun. Det finns inte heller någon anledning för staten att motsätta sig att företag driver barnomsorg. Kommunerna bör kunna köpa barnomsorgstjänster av seriösa företag. Det skall självfallet vara en förutsättning att barnomsorgen har en tillfredsställande kvalitet. Den negativa inställning till enskilda initiativ inom bl. a. barnomsorgen som socialdemokraterna fortfarande intar i vissa delar är en förolämpning mot alla människor som vågat röra sig utanför den offentliga sektorns gränser. Från socialdemokratiskt håll hävdas ofta att det inte finns några önskemål om alternativ från konsumenternas sida utan att det är producenterna som trycker på. Det är enkelt att konstatera att så inte är fallet. Det har redan vuxit fram många enskilda alternativ. Om vi öppnar möjligheter för alla alternativa former att få statsbidrag på lika villkor bör antalet kunna öka ännu snabbare. Det ökar konsumenternas/ föräldrarnas valfrihet och möjligheter att påverka. anser att det är dags att myndigförklara människorna. Vi tror att de har möjlighet att fatta kloka beslut. Låt föräldrarna välja barnomsorg själva. Låt dem som vill starta daghem också göra det! Ett accepterande av alternativa barnomsorgsformer kan också innebära en välbehövlig stimulans för den kommunala barnomsorgen. Trots att regeringen satte stopp för den verksamhet som Pysslingen avsåg har den modellen ändå stimulerat diskussionen om barnomsorgen. Daghemsplatserna är dyra. Kostnaderna har ökat kraftigt . De minskade kommunala resurserna har inneburit att utbyggnadstakten har minskat. Kostnaderna för barnomsorgen är i allmänhet lägre i den verksamhet som bedrivs i enskild regi. Fler alternativ innebär sannolikt att kostnaderna för barnomsorgen kan minskas. Föräldrakooperativa daghem är i allmänhet billigare i drift än kommunala. En orsak till att kostnaderna kan hållas nere är givetvis att föräldrarna hjälper till med driften av daghemmen. Omfattningen av föräldrarnas arbetsinsatser varierar kraftigt mellan olika daghem. Det förefaller som om kostnaderna kan hållas nere även om föräldrarnas arbetsinsatser är mycket måttliga. De föräldrakooperativa daghemmen förefaller fungera mycket bra. Ett tecken på detta är att det är mycket sällsynt att barn slutar även om de erhållit plats inom den barnomsorg som drivs i regi. Kommunernas inställning till de föräldrakooperativa daghemmen varierar kraftigt. I vissa fall ges de ett generöst stöd av kommunerna. I andra fall har de motarbetats och ges inget ekonomiskt stöd. Det är angeläget att kommunerna intar en positiv inställning till dem som tar egna initiativ för att ordna sin barnomsorg. Den som motsätter sig ett neutralt statsbidragssystem som ger stöd åt alla former av barnomsorg på lika villkor försvårar därmed en utbyggnad. Vi skulle snabbare få fler platser i barnomsorgen om alla alternativa former behandlades lika. Den socialdemokratiska politiken går ut över de familjer som tvingas lösa sin barnomsorg med otillfredsställande provisorier. Den innebär också misshushållning med ekonomiska resurser. Stat eller kommun skall inte avgöra vilken form av barnomsorg som barnen skall erhålla. Det valet skall göras av föräldrarna. har kritiserat det nuvarande statsbidragssystemet alltsedan det infördes . Kritiken kan sammanfattas i några punkter: Det har missgynnat enskilda alternativ. Daghem som drivits av föräldrakooperativ eller ideella organisationer har fått lägre statsbidrag än daghem som drivits av kommunerna. När kommuner vill låta daghem drivas på entreprenad av företag, lade regeringen t. o. m. fram en särskild proposition för att förhindra att statsbidrag utbetalades. Daghem som startas av t. ex. några arbetslösa förskollärare eller, som hänt i , av , får inget stöd alls. För att stöd skall ges måste verksamheten övertas av föräldrarna eller en förening. Kravet för att helt statsbidrag skall utgår är att barnet vistas minst på daghemmet. Detta kan medföra att barn kommer att vistas än önskvärt på daghem för att det skall bli berättigat till helt statsbidrag. Kommunerna har i stor skala omvandlat halvtidsplatser till heltidsplatser. Det finns en tendens att föräldrar som efterfrågar halvtidsomsorg hänvisas till familjedaghem. Statsbidraget till deltidsgrupper är sämre än för den övriga förskolan, vilket bl. a. inneburit att denna verksamhet minskats på flera håll. De förändringar i statsbidragssystemet som beslöts innebar ett litet steg i rätt riktning genom att olika former av förskoleverksamhet behandlas på ett mer likartat sätt. Systemet är dock fortfarande inte neutralt. Statsbidragen för barn som är inskrivna på deltid i daghem () är väsentligt förmånligare än för deltidsgrupper (), där bidrag endast utgår per årsarbetare medan inget bidrag utgår per barn. Det finns en klar risk att denna skillnad leder till att utbyggnaden av deltidsgrupper hämmas. Eftersom det kommunalekonomiskt måste te sig mer lockande att driva halvtidsdaghem med fyra timmars vistelsetid förefaller det sannolikt att den riksdagsbeslut förutsedda expansionen av deltidsgrupperna bromsas upp. Det finns redan tecken som tyder på att så sker. Detta är olyckligt. Mycket talar tvärtom för en ökad satsning på deltidsgrupperna så att även fyra- och femåringarna i större utsträckning kan beredas plats i denna form av barnomsorg. De erfarenheter av förskolepedagogik som vunnits i andra länder förtjänar i detta sammanhang att uppmärksammas. Efter ett förslag från har regeringen av fått i uppdrag att utreda statsbidragssystemet till barnomsorgen. Proposition med anledning av denna översyn bör skyndsamt föreläggas . 1 avvaktan på en sådan större reform bör statsbidragsreglerna ändras så att de utgår på lika villkor till barnomsorg och enskild barnomsorg. Det hävdas ibland i debatten att stödet till barnomsorgen innebär att de föräldrar som får barnomsorgsplats favoriseras på ett oacceptabelt sätt jämfört med de föräldrar som väljer att inte utnyttja den kommunala barnomsorgen. Det hävdas också att de föräldrar som vill ha plats men inte får diskrimineras. När det gäller den sistnämnda gruppen är problemet mindre då barnomsorgen har byggts ut väsentligt. För de allra flesta är denna diskriminering kortvarig, då de efter en tids väntan ändå får en plats i den kommunala barnomsorgen. En tillfredsställande situation uppnås dock först då barnomsorgen är så utbyggd att hela efterfrågan kan tillgodoses. Barnomsorgen är angelägen ur flera synpunkter än rent ekonomiska. De samhällsekonomiska effekterna av barnomsorg har studerats i flera undersökningar. Detta har belysts bl. a. i studien av barnomsorg (Ds Fi 1983:39). Slutsatsen i de flesta studierna är att barnomsorgen är samhällsekonomiskt lönsam. Med detta menas, något förenklat, att värdet av den produktion som en förälder utför i arbetslivet normalt är större än kostnaden för den barnomsorg som krävs för att möjliggöra ett förvärvsarbete. I det enskilda fallet påverkas resultatet bl. a. av sådana faktorer som lön för den förälder som ges möjlighet att arbeta och antalet barn som behöver beredas barnomsorg. En subventionering av barnomsorgen är nödvändig för att undvika att barnomsorg utanför hemmet diskrimineras i skattehänseende. Ökad valfrihet vid vård av sjuka barn En förälder som behöver avstå från sitt förvärvsarbete för att ta hand om ett eller flera sjuka barn har rätt till tillfällig föräldrapenning.