mot · GA02sk388 · 1987-01-27 00:00:00 — 1986/87: Sk388 och () Avdrag för ökade levnadsomkostnader för artister Fristående artister drabbas underligt av vissa delar av skattelagstiftningen därför att de ofta arbetar utanför hemorten. När deras deklarationer behandlas, ifrågasätter taxeringsmyndigheterna som regel deras rätt att uppbära traktamentsersättningar. Enligt de flesta skattemyndigheter skall de nämligen anses bosatta och ha sin ordinarie verksamhetsort där de arbetar. Att de har en annan hemort är i sammanhanget ovidkommande. Dessa musiker, skådespelare, sångare, dansare som alltså tagit tillfälliga engagemang utanför hemorten en arbetssituation som ur många synpunkter är påfrestande - kan från skattemyndigheterna få höra att den traktamentsersättning som de erhållit närmast är att betrakta som en extra dusör. Enligt anvisningarna kan den nämligen ej anses vara ersättning för ökade levnadsomkostnader. Traktamentsersättning kan det ej bli fråga om när man är på sin ordinarie verksamhetsort. Och artisters ordinarie verksamhetsort anses enligt anvisningarna vara den spelplats som de uppträder på. (Se bilagda anvisningar.) Det är som regel inte någon större idé för fristående artister att göra jämförelser med handelsresande, konsulenter eller andra resande. Dessa grupper får givetvis traktamentsersättning och givetvis också rätt att göra avdrag för motsvarande belopp. En artist däremot som tillfälligt bor och arbetar utanför hemorten har enligt dessa anvisningar alltså inte alls samma rätt till traktamentsersättningar och motsvarande avdragsrätt som andra medborgare. De anses nämligen inte göra en resa i tjänsten. Den förhärskande tillämpningen är nämligen att inget företag eller ingen organisation på hemorten har beordrat dem att ta de tillfälliga engagemanget i tjänsten. Taxeringsintendenter kan hålla med om att ökade levnadskostnader är likvärdiga om man vistas i t. ex. i egenskap av tillfälligt engagerad musiker eller i egenskap av tillfälligt inlånad dataexpert. Men - detta att kostnaderna på den tillfälliga arbetsorten är lika och att den sociala situationen i övrigt är lika, innebär inte att musikern utan vidare har rätt till traktamentsersättning. Att dataexperten har denna rätt är odiskutabelt. Men musikern är egentligen enligt anvisningarna på sin ordinarie verksamhetsort och då föreligger inte någon rätt till avdrag för ökade levnadsomkostnader. Vi anser att musiker, sångare, skådespelare, dansare och andra artister bör behandlas på samma sätt som andra yrkesutövare vad gäller rätten till avdrag för ökade levnadsomkostnader i samband med arbete utanför hemorten. Med hänvisning till vad som sagts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avdrag för ökade levnadsomkostnader i samband med arbete utanför hemorten. 1986/87 Sk388 Utdrag ur anvisningar till taxeringsmyndigheterna Skattskyldig som företagit en tjänsteresa utom sin vanliga verksamhetsort äger enligt den s. k. schablonregeln i P3 av anvisningarna till 33 § KL rätt till avdrag för ökade levnadskostnader. Förutsättningarna för avdrag är således att det är fråga om resa i tjänsten och utom den ordinarie verksamhetsorten. Enligt rättsfall i regeringsrätten (målnummer 1978:1215 refererad i RÅ R 79 1:93) bör turnerande artisters ordinarie verksamhetsort anses vara varje spelplats de uppträder på. Sett mot denna bakgrund skulle avdrag för ökade levnadskostnader inte kunna komma i fråga för artister. Rättsfallet säger emellertid att avdrag ändå bör medges och att belopp enligt schablonregeln i 33 § KL kan vara en lämplig referensram vid bedömningen av skäligheten i yrkade avdrag. Schablonregeln kan och bör således tillämpas, men skulle en utredning vara påkallad har artisten till skillnad från andra yrkesgrupper inte rätt till avdrag med mer än den kostnad som kan anses ha förelegat även om denna kostnad understiger schablonbeloppen. Vid bedömning av yrkade avdrag för hemresor till ordinarie bostad-familj skall RSV:s anvisningar och skattechefens meddelande nr 2 följas. 1986/87 Sk388