mot · GA02Ub313 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ub313 Hemkunskapsundervisningen i , m. m. Den senaste tidens livsmedelsdebatt har mest handlat om råvaran. Särskilt har intresset fokuserats till våra svenska slaktdjur. Den långa och mannekängsmala grisen, som har producerats fram som ett svar på konsumenternas och kostrådgivarnas begäran, är på väg att dömas ut. Det extremt magra fläsket anses numera, och med all rätt, vara mindre aptitligt. Som syndabockar i sammanhanget utpekas oftast producenterna, vilka då och då framställs som djurplågare av stora mått. Lagom inför julbordets fröjder spetsas debatten med de hemskaste beskrivningar av svenska slaktmetoder. Kemikalieanvändningen inom svenskt jordbruk och svensk trädgårdsnäring har kommit att ifrågasättas alltmer. De flesta är också numera överens om att man skall eftersträva brukningsmetoder så användandet av kemikalier kan minska. På många sätt kan det förefalla som att medvetenheten om livsmedelskvaliteten har ökat. Bland affärsdiskarnas exponerade varor är det emellertid ofta de importerade som tilldrar sig kundernas intresse. De rödaste och grannaste äpplena åker ned i varukorgen, liksom exotiska grönsaker och frukter, som är spännande att pröva på. Vad man då alltför sällan tänker på, eller inte vet, är hur små möjligheter vi har att kontrollera utländska produktionsformer. Samma sak gäller för importerade köttprodukter som, förpackade i plast eller plåt, lockar med ett lägre kilopris än de svenska varorna. Vad som alltför sällan kommit fram i debatten är hur vi skall kunna ge dagens och morgondagens konsumenter en bra kunskapgrund att stå på. Klarar vi inte det blir människor utlämnade åt en onyanserad massmediadebatt och några enstaka proffstyckares rekommendationer. Det räcker inte heller med en god råvara. Den måste också tas till vara och tillredas på rätt sätt om det skall bli en smaklig och näringsriktig mat. I rapporten och sjukvård inför 90-talet (HS 90) sägs bl. a: Ökade kunskaper inom befolkningen om kostvanor som befrämjar en god hälsa är ett medel för kost- och livsmedelspolitiken. Därför behövs insatser inom det utbildningspolitiska området så att man inom förskola, grundskola, gymnasium och i det frivilliga studiearbetet och vid högskolorna ger hälsofrågorna och då bl. a. kostfrågorna en framskjutande ställning. Det synsätt som framkommer i HS 90 har dessvärre inte kommit till uttryck i utbildningspolitiken. För hela har hemkunskapen totalt . Konsumtionslinjerna på gymnasieskolan förefaller gå en osäker framtid till mötes, och på övriga gymnasielinjer förekommer knappast någon hem- och konsumentkunskap. Det måste konstateras, att skolan inte ger eleverna nödvändig vardagskunskap. De står alltså dåligt rustade att förbättra de dåliga matvanor som svenska folket lagt sig till med. Det slarvas med måltiderna. Många barn går till skolan utan att ha ätit något . I många familjer hoppas de riktiga måltiderna över. Föräldrarna förlitar sig på att barnen äter när de blir hungriga. Var och en tar sig något i kylskåpet. Med försämrade matvanor och bristfälliga baskunskaper på området följer en ökad risk för att, framför allt barnen, inte får sitt näringsbehov tillgodosett. Kostens stora betydelse för hälsan blir alltmer erkänd. Det är nu hög tid att detta kommer till uttryck i utbildningspolitiken. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbättrade förutsättningar för hemkunskapsundervisning i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att kost- och konsumentkunskap skall ingå på gymnasieskolans alla linjer. () () 1986/87 Ub313