mot · GA02Kr433 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Kr433 Idrottsrörelsen har under generationer tillfört samhället oersättliga värden. Många unga människor har inom idrottsrörelsen fostrats till god livsstil och gott kamratskap och räddats undan den rotlöshet och vilsenhet som dagens ungdom lätt hamnar i. Ideellt och utan krav på ringaste egna fördelar har många vuxna engagerat sig i allt från kvartersidrott till föreningsverksamhet i större omfattning. , och inte minst , har uppmärksamhet riktats mot den våldskultur och den kallhamrade människosyn, som många unga människor fastnat i och till synes ogenerat bekänner sig till. Kampanjgrupper har bildats för att avglorifiera drogbruk och för att stoppa våldstendenser och våldsbruk. Det finns givetvis all anledning att hälsa alla sådana initiativ och allt sådant arbete med stor tacksamhet. Det är emellertid nödvändigt att det existerar ett attraherande föreningsliv, som så att säga kan suga upp den ungdom som lyckats vända droger och en destruktiv livsstil ryggen. Det lär inte råda någon diskussion om att idrottsrörelsen därvidlag kan göra en hart när oersättlig insats. Idrottsrörelsen arbetar i hård konkurrens med ett alltmer penningstarkt fritidsutbud. Skall idrottsrörelsen kunna fånga upp de ungdomar som drabbas av det moderna samhällets familjeupplösning och mångfasetterade sociala problem, måste idrottsrörelsen ha resurser och kunna planera sin verksamhet långsiktigt. Det är orimligt att förvänta sig att idrottsrörelsen skall kunna göra de insatser som samhället av hävd väntar sig, om inte ekonomiska resurser ställs till idrottsrörelsens förfogande. Vi har i vårt svenska samhälle lärt ungdomarna ställa krav och ha förväntningar. Detta har ungdomar också på idrottsrörelsen. För ansåg idrottsrörelsen det knappast värdigt rörelsen att syssla med lotterier och dylik verksamhet. är det allom bekant, att åtskillig idrottsverksamhet ekonomiskt sett är baserad på bingo, lotterier etc. Detta är verkligheten. Staten har emellertid, genom en alltmer rikhaltig flora av spel- och tipsverksamheter, i avsevärd omfattning inkräktat på idrottsrörelsens möjlighet att nyttiggöra sig det nödvändiga ekonomiska stöd som lotterier, bingo etc. ger. Allt fler idrottsansvariga understryker , att staten inmutat spel- och lotterisektorn så till den grad, att idrottsrörelsen förlorat möjligheten att ta in de nödvändiga ekonomiska resurserna. Det är under rådande förhållande på sin plats att staten låter idrottsrörelsen överta någon av de starkt vinstgivande spelverksamheter som staten i dag är huvudman för, eller avstår avsevärt större del av sina intäkter på spel, tips och lotteriverksamhet till idrottsrörelsen. Statens stöd till ungdomsverksamhet utgår bl. a. i form av s. k. lokalt aktivitetsstöd. Större delen av detta går till idrottsrörelsen. Staten har lått detta bidrag utgå med samma belopp under en följd av år. Om en justering i takt med inflationen fick ske, vilket måste te sig rimligt, skulle detta bidrag ligga på en helt annan nivå. Staten har i regionalpolitiska sammanhang insett värdet av att differentiera de sociala avgifterna för att underlätta för verksamheter i glesbygd. Det bör finnas möjligheter att differentiera sociala avgifter även utifrån andra kriterier än rent regionalpolitiska. Det är under inga omständigheter samhällsekonomiskt försvarbart att just de sociala avgifterna omöjliggör för idrottsrörelsen att bedriva verksamheter som är positiva för barn och ungdom. Det är inte svårförståeligt att idrottsklubbar försätts i en omöjlig situation då kostnaderna från till ett annat ökas, på grund av att de sociala avgifterna tas ut, med . Kds föreslår att en utredning tillsätts för att undersöka hur de sociala avgifterna kan differentieras, så att idrottsverksamheten inte hamnar i en omöjlig ekonomisk situation. För att ta till vara och för att kunna dokumentera idrottens stora fostrande och förebyggande positiva möjligheter, anser kds, att det skulle vara av största värde att få göra en massiv punktinsats i någon ort som drabbats av arbetslöshet och ekonomisk depression. Kds anser självfallet inte att idrottsrörelsen skall ersätta de nödvändiga ansträngningarna för att ge alla som förlorat sina arbeten ett nytt och meningsfullt arbete och tro . Vi vet emellertid att detta, trots berömvärda insatser, inte alltid så lätt låter sig göras. av arbetslöshet förlorar ungdomarna lätt tron både på sig själva och samhället. Det är bekant för oss alla, att det är ytterligt svårt att rehabilitera ungdomar som förlorar sin identitet och därmed hamnar i socialt sett olyckliga omständigheter. Kds tror att idrottsrörelsen , om man hade rikliga resurser till sitt förfogande, skulle kunna göra en storlsagen samhällsinsats, utgöra en motkraft och således förhindra att ungdomen i den krisdrabbade orten råkade ut för social utslagning. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag 1. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att ge idrottsrörelsen en större andel av inkomsterna från spelverksamheten, [att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att undersöka hur de sociala avgifterna kan differentieras så att idrottsrörelsen inte drabbas av orimliga kostnader samt hur det sociala trygghetssystemet kan ordnas för idrottsutövare,1] 2. att hos regeringen begär förslag till en försöksverksamhet med en massiv stödinsats till idrottsrörelsen och andra ideella organisationer i en krisdrabbad ort. 1986/87 Kr433 1 1986/87 :Sf318.