mot · GA02A442 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A442 De regionala problemen i norra inlandet berör 7 län och 32 kommuner. Problemen ökar snabbt och de negativa effekterna förstärker varandra. Några självläkande krafter finns inte. Endast mycket medvetna och kraftfulla samhällsinsatser kan vända utvecklingen. Det krävs en långsiktig strategi för att bevara och utveckla näringsliv, arbetsmöjligheter samt socialt och kulturellt goda förhållanden i hela norra inlandet. Som ett steg i detta föreslås tillsättandet av en särskild Norrlandsdelegation. Folkminskningen fortsätter i förfärande takt. har 25 000 invånare flyttat. Siffrorna ger entydigt besked (se bilaga). Befolkningstalen bekräftar det svåra regionalpolitiska läget i norra inlandet. Bilden blir än mer allvarlig mot bakgrund av många kustkommuners stagnation och tillbakagång. (Norra inlandets befolkningsminskningar motsvaras inte av ökningar utefter kusten.) Norra inlandets fortlevnad är av yttersta betydelse för kustkommunerna. Regionalpolitiska utredningen (SOU 1984:77) konstaterar att "vi för ett i stort geografiskt sammanhängande område som sträcker sig från norra i söder förbi inre delarna av , västra , inre delarna av , (utom Östersundsregionen), inre delarna av upp till frånsett den s. k. fyrkanten, har en gemensam problembild som kännetecknas av den lägsta sysselsättningsgraden och den högsta arbetslösheten i landet. Efter en minskning bor ca 350 000 människor i området, dvs. av landets folkmängd på 1/3 av landets yta. Utredningen anger att av de 150 000 förvärvsarbetande i norra inlandet finns ca 19 000 eller i areella näringar (jord/skog). Om andelen skulle vara lika stor i hela landet skulle vi ha 360 000 i dessa näringar i stället som 130 000. Till den dystra bilden i området hör nu att i jord och skog samt industri och byggnadsverksamhet sysselsatta kommer att minska med ytterligare 13 000 . Området, som alltså har den lägsta sysselsättningsgraden i landet - under riksmedelvärdet för män och under samma medelvärde för kvinnorna skulle behöva 6 000 nya arbetstillfällen enbart för att halvera dessa skillnader! I stället pekar nu prognoserna i motsatt riktning, dvs. en tillbakagång på 6 000 arbetstillfällen. Regionalpolitik med marginell effekt Mot. Konjunkturavmattningen hejdade i någon mån den kraftiga folkminskningen och utflyttningen från inlandsregionen. Svårigheterna tvingade helt enkelt folk att stanna kvar. En något bättre konjunktur förenad med regeringens politik, dvs. gynnandet av exportindustrin och de till denna sektor knutna kapitalgrupperna, tenderar nu att på nytt öka tempot i utflyttning och avfolkning. Den nya strukturomvandlingsvågen i samband med de språng i teknologisk utveckling som vi upplever, får även den betalas av bl. a. norra inlandet. Den geografiska och ekonomiska koncentrationen fortsätter. Regionalpolitiska åtgärder i form av bidrag och lån till industri och turism inom stödområde A och B, sänkta arbetsgivaravgifter i , prisstöd till jordbruk m. m. har begränsad eller ingen effekt alls. Kortsiktigt kan dessa och liknande insatser som t. ex. arbetslöshetsersättning och beredskapsarbeten bidra till möjligheterna att hålla hakan över vattnet, men på fordras åtgärder av mera robust slag. Här ställs fortfarande frågan om möjligheterna att styra omvandlingen på människornas villkor, t. ex. underlätta flyttning av arbeten i stället för människor. Den av de borgerliga partierna bekämpade utbyggnaden av den offentliga sektorn synes ha haft den största regionalpolitiska betydelsen. Utan denna expansion skulle säkerligen bekymren ha varit ännu större. Det är därför angeläget att hindra fortsatt stagnation och reträtter från regeringshåll. Kommunernas operativa roll och möjligheter att skapa nya arbeten borde mera uppmärksammas i stället för att den centrala statsmakten nu ofta belastar kommunerna med åstramningspaket och restriktioner. Den tekniska kompetensen tunnas ut Då det gäller forskning och utveckling (FoU) måste det också uppmärksammas att industrin satsar mindre på FoU i övre än i resten av landet. En gjord undersökning av Norrlandsfonden visar att uppskattningsvis av industriella FoU sker i de fyra nordligaste länen. Deras undersökning visar också att FoU-verksamheten har sin tyngdpunkt i processinriktad FoU och endast i mindre omfattning i nya produkter. Det här visar att den industriella FoU-verksamheten i norra delen av landet är inriktad och anpassad till att landsändan i stort skall fungera som en råvaruleverantör eller producent av halvfabrikat. Norra inlandets starka råvaruanknytning med låg förädlingsgrad är ofta bekräftad. Redan nu upplevs svårigheter att rekrytera nyckelpersoner till vissa företag, och i förlängningen kan tillgången på kompetens för nyttjande och utveckling av mera komplicerad teknisk utrustning hotas. Om en sådan tendens förstärks i av ökade krav på kvalificerad personal hotas inte bara nu pågående verksamheter utan i ännu högre grad utvecklingsmöjligheterna till en önskvärd bättre differentiering av arbetsmarknaden. Om regionen passerar en viss kvantitativ gräns i den nedåtgående rörelsen hotar ett kvalitativt ras på en rad områden avseende såväl ekonomi som kultur. Till problembilden för hela nationen gäller i så fall hur råvarutillgångarna skall Skall det ske med något slags fjärrskötsel från vissa Mot. 1986/87 basstationer/stödjepunkter? Finns någon beredskap för en sådan situation? Det förefaller vara ett rimligare alternativ att söka bevara ett socialt och kommersiellt liv i inlandsregionen och trygga dess bevarande och utveckling på grund av demokratiska och fördelningspolitiska principer hämtade ur arbetarrörelsens idétradition. Gemensam problembild - gemensamma lösningar Det är alltså klart att hela norra inlandet i princip har en gemensam problembild. Men norra inlandet är inte ett gemensamt område i administrativt avseende. Området berör egentligen mer eller mindre sju olika län och ett 30-tal kommuner. I många fall har också berörda län i sina kustregioner en något bättre närings- och sysselsättningsstruktur och industriell bas, varför genomsnittligt i länen (!) situationen kan synas hygglig. utgör ett typiskt inlandsområde, men även här motsvarar den något bättre situationen i ett slags motsvarighet till de andra länens kustregioner. Det finns alltså en gemensam problembas för samverkan mellan norra inlandets län och kommuner för att söka initiera en samfälld och stark opinion med krav på konkreta åtgärder för norra inlandet. Det vore fel att ersätta samfällda aktioner med rivalitet mellan län och kommuner - ja, med slagsmål mellan orter inom en kommun precis som hästarna bits när krubban är tom. Ytterligare delning av kommuner torde sällan lösa problemen. I norra inlandet sysslar många län med samma saker. Effektiviteten kan förloras i bytänkande. En naturlig avgränsning över länsgränserna måste sökas! Om ingenting görs torde det bli de relativt starka kommunerna vid kusten som kommer att utveckla sitt samarbete för att rädda vad som räddas kan. presenterades projekt (Sundsvall-Timrå-Härnösand), troligen välbetänkt utifrån dessa tre kommuners egenintresse. Entusiasmen i och torde dock ha varit måttlig. Säkert kommer liknande initiativ att lanseras från andra samverkande orter. Från vilka områden kommer dessa tillväxtzoner att hämta ungdom, kunnande och råvaror? Svaret ger sig självt. Regeringen bör tillsätta en inlandsdelegation i syfte att kartlägga möjligheterna och sedan bedriva ett konkret länsövergripande projektarbete för norra inlandet. Målet måste vara att äntligen lägga fast en långsiktig strategi för bevarande och utvecklande av näringsliv och kultur i hela norra inlandet. Det måste skapas ett block av investerings- och andra konkreta insatser med en storlek och inriktning som kan positivt förändra situationen i stort för hela norra inlandsregionen. Delegationens sammansättning måste primärt garantera samverkan mellan inlandskommuner, länsorgan, utvecklingsfonder, löntagarfonderna. Norrlandsfonderna och glesbygdsdelegationen. turliga är att statens industriverk (SIND) garanteras resurser för det rent Mot. praktiska utrednings- och projektarbetet. Exempel på uppgifter i förberedel- A442 searbetet för projekt inlandet kan vara följande: Skapandet av egna finansiella resurser som komplement till redan tillgängliga för utvecklingsinsatser i blocket. Det gäller t. ex. prövning av möjligheterna till lokala/regionala avgifter på i inlandsregionen producerad vattenkraft och löntagarfondernas roll som möjlig finansiell resurs. Infrastrukturella programfrågor, t. ex. ett verkligt lyft av till modern teknik och elektrisk drift. Utveckling av driftsformerna. Industriell utveckling - främst via ökad förädling av råvaror och halvfabrikat. Utveckling av skogsbruk, jordbruk och vattenbruk. Turism, rekreations- och hälsocentrum. Tryggandet av teknisk och övrig kompetens i regionen. Skapandet av ett särskilt FoU-organ i samverkan med de norrländska universiteten. Nyckeln finns i samarbete mellan kommuner och län till ett lagarbete där attityden väntan på centrala nivåns eventuella åtgärder ersätts av konkret utformning av forskning, program och åtgärder med förankring i inlandsregionens specifika problem och möjligheter. Kravet på åtgärdsprogrammets inordnande i ett nationellt ansvar och en nationell strategi hålls levande gentemot den centrala nivån. Regionala nivåns mobilisering på här angivet sätt kräver centralt resursstöd. Redan nu finns en viss, om än sporadisk, samverkan etablerad mellan berörda inlandskommuner då det gäller och turistaktiviteter kring denna. Sådan samverkan uttrycker vilja att slå vakt omkring ett gemensamt konkret objekt: . Här kan större fasthet och struktur byggas upp i samarbete omkring ett utvecklingsblock för norra inlandet. Aktivitet och rörelse kan förlösa uppslag, idéer och nya lösningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tillsättande av en inlandsdelegation med uppgifter i huvudsaklig överensstämmelse med de i motionen anförda. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (till ) har befolkningen minskat med 8 000 personer, eller enligt följande tabell: 31/12 1983 Folkmängd 31/12 1986