mot · GA02Jo224 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87: Jo224 i m. fl. (m) Jordbrukspolitiken Jordbruket är en viktig basnäring i . Förutom att förse oss med bra livsmedel till rimliga priser är det av stor betydelse för att hålla hela landsbygd befolkad. Det svenska jordbruket producerar högvärdiga livsmedel. Det är så effektivt att av produktionen måste exporteras. Eftersom världshandeln med livsmedel kännetecknas av låga priser, vilka ofta ligger under produktionskostnaderna, är exporten från tid till annan ett problem för svenskt jordbruk. Den svenska jordbruksnäringen styrs hårt av olika statliga och halvstatliga regleringar. De senare i regleringsorganens regi. Stat och kommuner skaffar sig allt större befogenheter att reglera markanvändningen hos den enskilda markägaren. Innehållet i markäganderätten och brukningsrätten urholkas alltmer. Initiativlusten och utvecklingspotentialen inom jordbruket försvinner lätt när brukarens egna idéer inte får genomföras och ibland rent av motverkas av regleringsskäl. En nations möjlighet till oberoende begränsas i hög grad av dess produktionskapacitet av livsnödvändiga varor. Livsmedelsproduktionen intar här en särställning. Jordbrukspolitiken har därför varit inriktad på att jordbruket skall klara av att försörja landet med livsmedel även under avspärrning och krig. Det medel som valts i är att hålla lönsamheten i jordbruket på en sådan nivå att en tillräcklig produktion erhållits. I dagens är avkastningen i jordbruket beroende av importerade insatsvaror. Därför behövs det en viss säkerhetsmarginal mellan fredsproduktion och den tänkta krisproduktionen. Denna marginal tar sig uttryck i en målsättning för lägsta antalet mjölkkor, lägsta tänkbara areal åker etc. Med den ökande produktiviteten inom jordbruket kommer överproduktionen av livsmedel att öka vid oförändrade målsättningar. Vilken säkerhetsmarginal man väljer är givetvis beroende på vilka krissituationer man önskar gardera sig emot. Mycket länge har vi garderat oss mot en situation helt utan import och som varar än . Aldrig någonsin har varit helt avspärrat. Handeln minskade visserligen under världskrigen men pågick i stort sett . Det kan ifrågasättas om det av beslutade beredskapsmålet för jordbruket är realistiskt. En kristidsimport på av fredsimporten torde vara mer realistiskt att räkna med. För att försörjningen skall krävs även vid denna importnivå att tillgången på kvävegödselmedel ägnas speciell uppmärksamhet. Vår ammoniaktillverkning är långt ifrån tillräcklig för det fredstida behovet. Endast produceras i . Vårt lands försörjning av ammoniak måste långsiktigt tryggas, vilket bör ges regeringen till känna. På grund av den strategiska betydelsen skyddar eller stöder alla jämförbara länder sitt jordbruk på olika sätt. Två principer kan urskiljas. Högprislinje med en inhemsk prisnivå över världsmarknadspriserna. Detta åstadkoms med ett gränsskydd vid import. Gränsskyddet motsvarar i princip skillnaden mellan åsyftat inhemskt pris och världsmarknadspris. Lågprislinje med en inhemsk prisnivå vilken är lika med världsmarknadspriserna. Ett direkt statligt stöd måste då utgå till jordbrukarna. Detta är den linje som vi valt att använda i . Fördelen med en högprislinje är att den är generell. Jordbrukarna får konkurrera på lika villkor under stor marknadspåverkan. Producerar jordbruket mer än vad som efterfrågas av någon vara får antingen priset i sänkas eller också måste varan exporteras. Även då blir priserna till producenterna lägre. En högprislinje medför att jordbruket fortsätter att utvecklas tekniskt, biologiskt och marknadsmässigt. Byråkratin för att administrera gränsskydd och därmed följande prisreglering är relativt begränsad. Fördelen med en lågprislinje är att landets komparativa fördelar slår igenom i jordbruksproduktionen. Detta medför att färre produktionsgrenar kan konkurrera. Ett ensidigare jordbruk blir följden. En lågprislinje betyder att jordbrukarna blir helt utlämnade åt politiska beslut genom att den måste kombineras med statsbidrag i en eller annan form. Politikerna kan genom t. ex. arealbidrag välja vilka jordbruk som skall stödjas. Stödbeloppen kan differentieras efter vad som är politiskt gångbart för dagen - geografi, djuretik, intensitet etc. Ett totalreglerat jordbruk blir följden. Byråkratin blir massiv. Utvecklingen hämmas om bidragen inte utgår efter prestation. Eftersom vi nu har en högprislinje riskerar dessutom dagens jordbrukare att vidkännas stora kapitalförluster vid en övergång till en lågprislinje. Alla jordbruksutredningar har prövat frågan om vilken av dessa två principer som är att föredra. Alla har kommit till slutsatsen att en högprislinje är lämpligast. En enig riksdag sade 1985: Såväl statsfinansiella skäl som behovet av omfattande regleringar för själva jordbruksföretagen talar mot en världsmarknadsprislinje. För oss som vill minska politikerinflytandet och ge ett större ansvar till de enskilda medborgarna är det en främmande tanke att medverka till ett införande av politikerstyrt jordbruk. Vi avvisar därför ett införande av en lågprislinje och därav följande arealbidrag eller andra stöd. Detta betyder inte att dagens regleringssystem är acceptabelt till alla delar. Det bör förenklas och renodlas. Det behöver endast bestå av gränsskydd, export- och lagringsbidrag samt av prisutjämning. Så länge som vår omvärld har kvar sitt stöd till jordbruket kan inte ensidigt avveckla sitt jordbruksstöd. En internationell förhandling om förenklingar och minskningar av stödet tycks komma till stånd i GATTrs regi. bör vara pådrivande för en minskning av stödet till jordbruket i dessa förhandlingar. Jordbruksproduktionens storlek och inriktning På grund av beredskapsmålsättningen för jordbruket produceras mer livsmedel i än vad som konsumeras. har man ansett att livsmedelsöverskottet skall produceras i form av spannmål för att minimera skillnaden mellan det svenska priset och världsmarknadspriset för den totala livsmedelsexporten. har världsmarknadspriserna på spannmål fallit dramatiskt. Prisskillnaden är i vissa fall /kg. Världsmarknadspriserna täcker inte de rörliga kostnaderna. Den produkt som hävdar sig bäst är fläsk. Hade statens stöd till överskottsproduktionen kunnat användas mer flexibelt så att produkter med bäst konkurrenskraft fått stöd, hade såväl statens som jordbrukets ekonomi varit bättre. Med hjälp av regleringsmedel kunde slaktdjursavgifterna för fläsk ha sänkts när världsmarknadssituationen förändrades. Produktionen hade ökat och mer spannmål hade konsumerats som djurfoder. Spannmålsöverskottet hade minskat. En flexibilitet i användningen av regleringsmedel mellan spannmål och fläsk bör kunna prövas. Med en förändrad beredskapsmålsättning och en ökad produktivitet är det inte rimligt att betrakta den nuvarande arealen som en för alltid given resurs. Steget är inte långt till att jordbruket i ökad utsträckning producerar industriråvaror i stället för livsmedel. Trots att vissa produkter redan produceras för detta ändamål t. ex. ägg för läkemedelsproduktion, rapsolja till motorsågar, stärkelse åt pappersindustrin används inte mer än marginella arealer för detta ändamål. På kort sikt kan de ökas endast obetydligt. Om vissa projekt, som ännu är på utvecklingsstadiet, kan kommersialiseras ökar givetvis den åkerareal som tas i anspråk för annat än livsmedelsproduktion. Små försök i denna riktning har tidigare givit anledning till en debatt med etiska förtecken. En del av åkerarealen kan användas för energiproduktion. Flera olika alternativ kan tänkas. Om dessa kommer till stånd eller inte beror framför allt på hur de ekonomiskt kan konkurrera med redan etablerade energibärare. Med ett lågt oljepris blir det sannolikt mycket svårt att få någon konkurrenskraft. Ett alternativ som bedöms relativt positivt är plantering av energiskog. Enligt vår mening är det ingen principiell skillnad mellan att plantera skog för energiändamål eller för traditionellt skogsbruk. Skogshantering för bägge ändamålen bör tillåtas där så är lämpligt. I huvudsak bör mark av låg kvalitet eller illa belägen mark i första hand komma i fråga. I dessa fall skall avgörandet lämnas till den enskilde markägaren. Självklart skall nödvändiga naturvårdshänsyn tas. Medför detta inskränkningar för markägaren skall ersättning utgå. Bildén kompliceras av att jordbruket inte bara är en producent av varor. Det är även av betydelse för att upprätthålla en levande landsbygd. En med de flestas ögon vacker landskapsbild erhålls tack vare jordbruksdriften. Tillsammans med beredskapsaspekten gör dessa faktorer ett visst statligt stöd berättigat. beslöt 1985 att stödet skulle vara ett bidrag av de s. k. exportkostnaderna för spannmål vid normalskörd . Efter femårsperiodens slut skall stödet omprövas såväl till sitt innehåll som storlek. Vad omprövningen skall resultera i sägs inte. Det är därför grundlöst att påstå att stödet endast skall utgå . Detta bör ges regeringen till känna. har goda klimatologiska förhållanden. Vi kan bedriva en livsmedelsproduktion med förhållandevis liten insats av kemikalier. Vår allmänna hygieniska standard är också god, varför livsmedelskvaliteten även i övrigt är hög. Detta ger oss konkurrensfördelar gentemot många länder och bör kunna bidra till en gynnsam exportutveckling. Huvudansvaret vid en exportsatsning måste ligga på de exporterande företagen. Från statens sida kan emellertid exporten främjas. Statens insatser kan vara av två slag. Dels kan handelspolitiska åtgärder vidtas, såsom insatser i syfte att minska tullar och kvantitativa regleringar samt harmonisera livsmedelslagstiftningen med den i andra länder, dels kan insatser göras till stöd för de exporterande företagen. Promotion, som är ett exportfrämjande organ inom exportråd, bör kunna utvecklas. Utrikesrepresentationen och handelskontoren skulle kunna åläggas att ytterligare uppmärksamma och främja möjligheterna till svensk livsmedelsexport. Övriga myndigheter borde inom sina respektive områden aktivt stödja exporten. 1 frågan om exportkrediter borde övervägas möjligheterna att för livsmedel ge s. k. subventionerade krediter. Ett centralt främjande organ för svensk export av alla typer av livsmedel bör bildas med utgångspunkt i det nuvarande Promotion. Verksamheten kan finansieras dels genom att kollektiva medel, främst införselavgiftsmedel, tillförs från staten och de näringsgrenar som har intresse av verksamheten, dels genom att organet tar betalt för utländska tjänster. bör vara huvudman för verksamheten. En livsmedelsexport från förutsätter att vi inte avskärmar våra gränser utan att import även av utbyteskaraktär blir möjlig. Den samhällsekonomiska utvecklingen har liksom jordbruksprisregleringen stor betydelse för jordbrukarnas inkomster. Vår grundläggande inställning till de ekonomiska frågorna har stor betydelse också för jordbruket. Genom besparingar skapar vi förutsättningar för att sänka skatterna, vilket i sin tur har betydelse för människornas köpkraft. Detta är gynnsamt också för jordbruket. Det moderata förslaget innebär att den ekonomiska situationen förbättras i synnerhet för barnfamiljerna, vilka är stora matkonsumenter. Detta medför ökade inkomster för jordbruket genom ökad livsmedelskonsumtion. Vi vill också nedbringa budgetunderskottet, vilket minskar påfrestningarna på kapitalmarknaden och skapar förutsättningar för en varaktigt sänkt räntenivå. För jordbruket, som är en kapitalintensiv näring, betyder detta mycket i minskade kostnader. Det är mot denna bakgrund som vårt förslag om successiv avveckling av mjölksubventionerna skall ses. Dessa subventioner är ett stöd som utgår till alla mjölkkonsumenter, oavsett om de behöver det eller inte. För att inte minskningen skall få negativa effekter på konsumtion och produktion bör subventionerna avvecklas med ett lika stort belopp . Regeringen har valt att liksom vi spara på livsmedelssubventionerna. Deras teknik är emellertid annorlunda. I stället för att på ett planerat och förutsebart sätt minska subventionerna föreslås att att de nu minskas med 500 milj. kr. Vårt förslag innebär en minskning med 250 milj. kr. , med ytterligare 250 milj. kr. Orsaken till att regeringen väljer att minska subventionerna först per kan vi endast spekulera om. Troligt är att borttagandet av de livsmedelssubventioner som infördes medför så stora matprishöjningar att det bedömdes som svårt att ytterligare höja priserna. Ökar inflationen kan även visa sig bjuda på stora matprishöjningar. Vi föreslår att regeringens förslag till subventionsminskningar avslås samt att subventionerna avvecklas enligt vårt förslag. Moderata samlingspartiet utvecklar i ett antal motioner, främst 1986/ 87:Sk413, partiets olika förslag till ändrad beskattning på flera områden. Vi vill här peka på de skatteförslag som direkt påverkar jord- och skogsbrukare. Den moderata skattepolitiken syftar till att genom sänkta skatter ge de enskilda människorna möjligheter att själva få disponera över en större del av sina inkomster. Sänkta skatter är ett medel för att uppnå ekonomisk tillväxt, stabila priser och minskad arbetslöshet. Skattetrycket sänks med . Skattesänkningsutrymmet inriktas i första hand på att sänka skatter på arbete, sparande och företagsamhet. Skatt efter bärkraft är en viktig grund för den moderata familjepolitiken. De viktigaste moderata skatteförslagen utgörs av sänkta marginalskatter, inflationsskyddade skatteskalor samt grundavdrag för barn. Skattesatserna i den statliga inkomstskatten sänks så att den helt övervägande delen av inkomsttagarna från har en marginalskatt på högst (vid en kommunalskatt på ). Inkomsttagare med högre taxerad inkomst skall ha en marginalskatt på . Avdragsbegränsningen avskaffas med början . På föreslås att de arbetsgivar- och egenavgifter som inte har någon anknytning till socialförsäkringssystemet avvecklas. I första hand gäller det den allmänna löneavgiften. Löntagarfonderna skall avvecklas . Till följd härav skall såväl vinstdelningsskatt som den extra arbetsgivaravgiften avskaffas. Skogsvårdsavgiften skall avskaffas. Som ett första steg föreslår vi en sänkning från till av skogsbruksvärdet. Direktavdrag får göras för kostnader för byggande av skogsbilväg och vid skogsdikning. Överföring av skogskontomedel till annan bank får göras utan skattekonsekvenser. Fastighetsskatten, som infördes , berör alla bostadsbyggnader på jordbruksfastigheter. Fullt utbyggd kommer skatten vid taxering att uppgå till av en tredjedel av bostadsbyggnadsvärdet med tillhörande markvärde. Skatten bör avskaffas. Enligt vårt förmenande bortses från att valmöjligheterna beträffande bostad inte finns på en lantgård. Det medför i praktiken att många lantbrukare bebor långt större byggnader än de efter fritt val skulle göra. utgör dessa ofta stora byggnader ett inslag som är berikande för landsbygdens kulturmiljö. Landsbygdens bostadsbyggnader bör naturligtvis så långt det är möjligt bebos och underhållas. Beskattningen av bostadsförmånen måste därför ges en rimlig utformning och outnyttjade bostadsbyggnader skall inte bli föremål för förmånsbeskattning. I avvaktan på en omläggning av fastighetstaxeringssystemet i syfte att förenkla detta föreslås att ett sjunkande marknadsvärde skall kunna ligga till grund för särskild fastighetstaxering. Det innebär att jord- och skogsägare i stor utsträckning bör kunna få sina taxeringsvärden reducerade med hänsyn till att marknadsvärdena har minskat betydligt. För ett stort antal etablerade jord- och skogsbrukare är förmögenhetsskatten ett problem. En sänkning av förmögenhetsskatten föreslås fr. o. m. taxering till den nivå den hade innan den socialdemokratiska regeringen genomförde sina skärpningar efter regeringsskiftet . Dessutom föreslås att det stora flertalet jord- och skogsbrukare inte skall drabbas av förmögenhetsskatt avseende det s. k. arbetande kapitalet. Arvs- och gåvobeskattningen är mycket hög i . Den högsta skattesatsen för efterlevande make, barn m. fl. I de flesta andra jämförbara länder är arvsbeskattningen klart lägre. Den internationellt sett höga arvs- och gåvobeskattningen är orimlig och skapar många problem. Det gäller bl. a. i samband med övertagande av jordoch skogsbruk vid ett generationsskifte. bör de svenska arvsskattesatserna anpassas till den genomsnittliga nivå som gäller i övriga nordiska länder. gäller att vid arvsbeskattningen medges ett avdrag på . från arvslott som tillkommer den avlidnes efterlevande make. Från arvslott tillkommande barn och andra nära anhöriga avdras . Vi föreslår att det skattefria bottenbeloppet ökas , så att den avlidnes efterlevande make kan erhålla 10 basbelopp skattefritt och barn eller annan nära anhörig 5 basbelopp skattefritt. Vi föreslår också att det skattefria beloppet vid gåva fr. o. m. höjs till 0,5 basbehopp. Dessutom föreslår vi ytterligare sänkning av arvs- och gåvoskatteskalorna fr.o.m. . Produktionsmedel skall inte punktbeskattas. Det leder till en felaktig resursanvändning både från företagets och samhällets synpunkt. Det är därför oacceptabelt att beskatta handelsgödsel och bekämpningsmedel allra helst som skatten inte får kompenseras genom höjda produktpriser. Vi föreslår att dessa skatter avskaffas. regeringen användningen av de medel som influtit från dessa skatter. Denna redovisning saknas . Användningen bör redovisas för . De moderata skatteförslagen innebär att samtliga lantbrukare får sänkt skatt. Jordbruket är även föremål för andra regleringar än prisregleringen. Många av dem har tillkommit i produktionsbegränsande syfte. Investeringsförbudet i djurstallar är ett sådant. Det infördes med syfte att begränsa animalieproduktionen. Förbudet skulle gälla under . Därefter har förbudet förlängts med i taget. Motivet har varje gång varit att det inte är lämpligt att ta bort det just . Effekterna på produktionen av förbudet är mycket osäkra. En omfattande dispensgivning bidrar till osäkerheten. En säker följd av förbudet är att dynamiken och företagarandan skadas. Investeringsförbudet är ett steg på vägen mot en total kontroll av jordbruket. Det bör upphävas. Produktionsbalansfrågan kan lösas på flera sätt. Regleringar är ett sätt, lönsamhetspåverkan ett annat. Inom mjölkproduktionen har man valt att försöka reglera mjölkvolymerna genom det s. k. tvåprissystemet. Detta har kortsiktigt varit effektivt. På kommer det dock att medföra samma negativa effekter som investeringsförbudet. Risken är att det blir ännu allvarligare. Inom slakterinäringen har man valt att låta världsmarknadspriserna få genomslag på produktpriserna genom att höja slaktdjursavgifterna. Där har man med stora ekonomiska påfrestningar för kött- och fläskproducenterna nu nått goda resultat utan de negativa följder som en reglering medför. I nuvarande produktionssituation är det omotiverat att staten bidrar till jordbrukets inre rationalisering. Vi yrkar därför att bidraget till detta upphör. bör det minska med 10 milj. kr. Jordförvärvslagen m. m. Regeringen har låtit utreda jordförvärvslagen och avser komma med en proposition . Vi får då anledning att närmare precisera våra synpunkter. har vi skarpt kritiserat jordförvärvslagen. Framför allt vad gäller den s. k. prisprövningen, släktförvärven och bosättningsplikten. Vi har också kritiserat effekterna av den nuvarande lagstiftningen som medfört, att jordbruksenheterna blivit färre och större. Hade marknaden tillåtits fungera skulle denna utveckling inte ha blivit så markant. Enligt vår mening måste en ny jordförvärvslagstiftning vara utformad så att förvärvsprövningen minimeras. Det bör övervägas om den inte helt kan slopas för enskilda personer. Prisprövningen bör helt försvinna, liksom kravet på bosättning. Effekterna av en slopad förvärvsprövning för enskilda personer bör bli ett ökat antal deltids- och fritidsjordbruk till gagn för landsbygdens utveckling. Även skötsellagen har ingått i samma utredning. Enligt vår mening är det lantbrukaren själv som i stort sett skall få välja produktionsinriktning och användningssätt av sina marker utan krav på tillstånd från myndighet. Nuvarande generella tillståndskrav för att ta mark ur jordbruksproduktion är en följd av nuvarande reglering och därmed förlegade. Endast lantbrukaren själv kan avgöra om det är lönsamt eller inte att bedriva jordbruksproduktion på sin fastighet eller del därav. Brukaren bör därför kunna få avgöra vilket markanvändningssätt som är mest lämpligt. Vid plantering av skog efter avverkning finns normalt pengar att tillgå för återbeskogning. Vid plantering på är situationen annorlunda. Många lantbruksföretag är kombinerade företag där jord och skog finns på samma fastighet. I dessa fall torde skattereglerna kunna utformas så att planteringen inte blir ekonomiskt betungande. Statens engagemang i lantbruksnäringen har bl. a. inneburit att lantbruksnämnderna har bedrivit rådgivningsverksamhet. har emellertid s. k. intensivrådgivning i bl. a. hushållningssällskapens regi fått ett stort genomslag, framför allt inom växtodlingsområdet. I takt med att lantbruksnämnden har börjat avgiftsfinansiera sin rådgivning vinner troligen andra former för rådgivning ytterligare insteg. Ett alternativt sätt att bedriva rådgivning kan vara att bilda s. k. lantbrukscentra vid lantbruksskolorna. Vid en långtgående förändring av jordförvärvslagstiftningen i förening med att lantbruksnämndernas rådgivningsverksamhet minskar talar mycket för att lantbruksnämndernas kvarvarande uppgifter kan samordnas med andra länsmyndigheters verksamhet. Staten och kommunerna äger jordbruksmark i betydande omfattning. Huvuddelen av detta markinnehav bör utbjudas i första hand till dem som arrenderar marken. Redan nu kan delar av domänverkets markinnehav utbjudas till försäljning, vilket närmare utvecklas i vår motion 1986/87:N354. Intäkterna av en försäljning av delar av domänverkets jordbruksmark beräknas inbringa 400 milj. kr. En utredning bör tillsättas för att kartlägga det offentligas innehav av mark samt lägga förslag om hur huvuddelen av innehavet skall avyttras. bör som in mening ge regeringen detta till känna. I budgetpropositionen föreslår regeringen att införselavgiftsmedel utanför ramen skall användas för att finansiera dels administrationen av skördeskadeskyddet med 26 milj. kr., dels 17 milj. kr. till bidrag till djurens hälso- och sjukvård. Regeringen redovisar inte hur stora de tillgängliga införselavgiftsmedlen är eller om förslaget kommer att innebära att verksamheter som finansieras av införselavgiftsmedel kommer att tvingas upphöra. Detta är nonchalant mot . Förslaget förutsätter att en stor import av livsmedel bibehålls. Skulle denna minska av en eller annan anledning, minskar tillgången på införselavgiftsmedel. Hur regeringen tänker sig finansiera skördeskadeskyddets administration och djurhälsovården om införselavgiftsmedlen minskar sägs ingenting. Vi kan inte godkänna vare sig förfaringssättet eller principen, varför förslagen avslås. Under anslaget prisreglerande åtgärder anslås medel till vad som kallas Denna post rymmer bidrag till flera verksamheter, bl. a. till åtgärder för produktionsanpassning. Posten tillkom som kompensation för uteblivna livsmedelsprishöjningar . Den är således en livsmedelssubvention. Enligt vår mening kan posten minskas med 43 milj. kr. Vi förutsätter att jordbruket får ta ut detta belopp som höjda priser. Det är tveksamt om lantbruksstatistiken måste vara av den kvalitet och aktualitet som . En revision av de flesta uppgifter t. ex. i stället kan räcka. Detta bör medföra att kostnaderna för lantbruksstatistiken kan minskas. I budgetpropositionen meddelar regeringen att den tänker återkomma med ett förslag om att en kreditgarantiavgift fortsättningsvis skall tas ut på samtliga beviljade kreditgarantier på område. Vi förutsätter att de som redan beviljas kreditgarantier inte skall betala den aviserade avgiften. Då detta är en form av retroaktiv lagstiftning skulle vi bestämt motsätta oss ett sådant förslag.