mot · GA02sf349 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Sf349 m. fl. (fp) Sjukförsäkringen m. m. Socialförsäkringen är avsedd att ge ett ekonomiskt skydd vid sjukdom, arbetsskada, invaliditet, ålderdom, arbetslöshet m.m. Skyddet har byggts upp successivt och har utformats på olika sätt vid olika ersättningssituationer. Det finns t. ex. skillnader när det gäller kompensationsnivå och karensdagar. De flesta försäkringarna är obligatoriska medan andra är frivilliga. Administrationen sker också på olika sätt. Genom avtal mellan arbetsmarknadens parter har många grupper ett skydd utöver det lagstadgade. Socialförsäkringen utgör en omistlig del av det sociala skyddsnätet. Men det finns också inslag som kan behöva ses över. Det statsfinansiella läget gör det nödvändigt att även inom detta område försöka finna besparingsmöjligheter. Sådana besparingar måste utformas så att de inte drabbar redan utsatta grupper. Det finns också områden där tryggheten är alltför dålig, och det är nödvändigt med förbättringar. Ett problem är att sambandet mellan finansieringen av socialförsäkringen och erhållna förmåner är alltför oklart. Det är önskvärt att detta samband görs klarare för den enskilde. På kort sikt kan den enskilde ges en bättre information t. ex. genom att uppgifter om erlagda arbetsgivaravgifter för olika ändamål redovisas på lönebeskedet till den anställde. Förändrade regler kan också öka sambandet mellan finansiering och förmåner. Den översyn av pensionssystemet som görs inom pensionsberedningen bör leda till att detta samband ökar. Vi vill här påpeka att detta samband har urholkats genom att ATP-avgiften numera erläggs på hela inkomsten medan endast inkomster mellan 1 och 7,5 basbelopp är pensionsgrundande. En ökad valfrihet bör också eftersträvas bl. a. genom att förverkliga tanken om en rörlig pensionsålder. Var och en borde efter eget bestämmande och på rimliga ekonomiska villkor kunna bestämma när han eller hon vill gå i pension . Socialförsäkringens kostnader har stigit kraftigt. Kostnaderna för försäk- Mot. ringen vid sjukdom, handikapp och åldrande har ökat från Sf349 1965 till 135 miljarder . Omräknat till penningvärde har kostnaderna för socialförsäkringen ökat med . fördelade sig kostnaderna för den del av socialförsäkringen som administreras av och försäkringskassorna, , på följande sätt: Kostnaderna för samhällets socialpolitik beräknas av 1987 uppgå till . Denna beräkning omfattar då även kostnader för bl. a. hälso- och sjukvård, arbetslöshet och barnomsorg. De ersättningar som utgår från socialförsäkringarna och vissa andra stödformer motsvarar, efter skatteavdrag, av den totala konsumtionen. I denna motion redovisas en rad förslag till förändringar inom socialförsäkringarna. Från sjukförsäkringen täcks kostnader för sjukpenningförsäkringen, föräldraförsäkringen samt vissa kostnader för sjukvården. Sjukpenning utgår av dagsinkomsten upp till 7,5 basbelopp, vilket är . Dagsinkomsten räknas ut som årsinkomsten delad med 365. Sjukpenning utges i princip för varje kalenderdag då arbetsförmågan är nedsatt oavsett om arbete skulle ha utförts den dagen eller inte. För den dag då sjukdomsfallet inträffade utgår dock som regel ingen sjukpenning. Det finns således en karensdag. Som insjuknandedag räknas normalt den dag då anmälan om sjukdomsfallet görs hos . Om en ny sjukdomsperiod inträffar från föregående sjukperiods slut utgår sjukpenning även för insjuknandedagen. Kostnaderna för sjukförsäkringen täcks till med statsbidrag och till genom sociala avgifter. (exkl vårdbidrag / och / ^barnpension) / Sjukförsäkring \ / (inkl ". \ / sjukvård) X / 37834 y Arbetsskador 1 954 ^/Delpension 905 VAnnan utbetalning2 3 980 Administration3 3 363 Föräldraförsäkring 6144 --Vårdbidrag 427 ^Bidragsförskott 2 255 Barnpension 574 Kostnaderna för sjukpenning har utvecklats på följande sätt (milj. ): Mot. Källa: RFV. Uppgifterna för 1986-1987 är uppskattningar. Ca 500 miljoner hänför sig till sjukpenning som inte utgår på grundval av inkomst från anställning (företagare m. Den genomsnittliga sjukfrånvaron ökade och större delen av . och 1980-talets början har dock sjukfrånvaron minskat. Men skedde åter en mycket kraftig ökning av antalet sjukskrivningsdagar - från 18,8 per försäkrad. Antalet ersatta dagar beräknas öka även . I nedanstående tabell visas antalet ersatta dagar per försäkrad. Sjukfrånvaron är dock något högre eftersom den första sjukdagen normalt inte ersätts från . I%5 15/7 Källa: RFV. Uppgifterna är en beräkning. Sjukfallsstatistiken visar på stora regionala skillnader. I , och i viss utsträckning i är sjukfrånvaron högre än genomsnittligt. I genomsnitt är varje försäkrad sjuk . Det genomsnittliga antalet ersatta dagar per sjukdomstillfälle är tolv. Ungefär tre fjärdedelar av sjukfallen är en . En fjärdedel är sjukdomsfall som varar . Den största delen av sjukdagarna, , utgörs dock av de långa sjukfallen (). Det totala antalet ersatta dagar från sjukpenningförsäkringen uppgick till ca 98 miljoner dagar. Många grupper på arbetsmarknaden har genom avtal tillförsäkrat sig ytterligare förmåner. 3 Behov av förändringar anser att det finns flera brister i sjukpenningförsäkringen. Reglerna är i första hand anpassade till heltidsarbetande. De grupper som har sin arbetstid oregelbundet fördelad har i vissa situationer ett mycket dåligt försäkringsskydd vid sjukdom. Det är angeläget att dessa orättvisor rättas till. anser att budgetunderskottet måste minska. Vi har utvecklat detta närmare i vår motion om den ekonomiska politiken. Vi föreslår där minskade statliga utgifter i syfte att skapa utrymme för en marginalskattesänkning. Det skulle leda till högre tillväxt, lägre inflation och arbetslöshet och därmed ökad välfärd. 8 024 12 635 15 349 17 930 20 415 20 415 Besparingar i statsbudgeten måste utformas så att de inte drabbar de Mot. grupper som tillhör det glömda . Det kan tvärtom krävas ökade Sf349 resurser t. ex. för att förbättra förhållandena för vissa grupper av handikappade. Behovet av besparingar är stort. Detta kräver att de utformas så att belastningen på varje enskild individ blir så liten som möjligt och att belastningen sprids ut på många människor. Regeringen har i en särskild proposition föreslagit omfattande förändringar av ersättningsreglerna från sjukförsäkringen. avvisar regeringens förslag då det är behäftat med stora brister. Vi reserverar emellertid ekonomiskt utrymme för att inom sjukförsäkringens ram genomföra en reform med denna innebörd under nästa budgetår. Regeringen bör därför skyndsamt utarbeta ett nytt förslag. Vårt ställningstagande utvecklas närmare i vår motion med anledning av propositionen. föreslår att kompensationsnivån sänks från till . Vid sjukdom som inträffar efter sammanlagt skall ersättningen oförändrat vara av dagslönen. Den genomsnittliga sjukpenningen uppgick till . En sänkning av kompensationsnivån innebär en sänkning till ca , dvs. en minskning/öre skatt med . 38 miljoner ersatta dagar påverkas av denna sänkning av ersättningen. Statens kostnader minskar således med 38 000 000 x , dvs. 874 milj. kr. Om arbetsmarknadens parter vill träffa överenskommelse om att införa en kompensation för detta avtalsvägen står detta självfallet dem fritt, men det sker då inom ramen för en helhetsavvägning där visst löneutrymme avsätts för detta ändamål. Så har också skett på stora delar av arbetsmarknaden. erhålls ersättning från för man är frånvarande från arbetet om man anmäler frånvaron dagen innan, t. ex. genom att ringa kvällen innan om man då känner sig sjuk och troligen inte kan gå till arbetet . Det är inte rimligt att olika villkor skall gälla för den som ringer och sjukanmäler sig jämfört med den som ringer . Insjuknandedagen bör därför göras effektiv så att man är frånvarande från arbetet räknas som insjuknandedag. säger således nej till regeringens förslag om att slopa karensdagen. Denna ändring av ersättningsreglerna för insjuknandedagen beräknas innebära minskade utgifter med 320 milj. kr. (se prop. 1982/83:55). Totalt minskar statens kostnader som följd av våra förslag under punkterna 4 och 5, inkl. skattebortfallet, med ca . De resurser som härigenom frigörs bör användas för att förbättra villkoren för försäkrade med koncentrerad deltid. 7 Koncentrerad deltid m. m. har diskuterat den låga kompensationsnivån inom sjukpenningförsäkringen för vissa grupper. Det gäller dem som arbetar s. k. koncentrerad deltid eller intermittent deltid, dvs. har sin arbetsdag ojämnt fördelad över veckodagarna. Det gäller t. ex. skiftarbetande och dem som arbetar färre än . Det kan också i vissa fall leda till överkompensation. Orsaken till att kompensationsnivån för dessa grupper inte är sammanhänger med att den sjukpenninggrundande inkomsten delas upp på årets oavsett hur den enskilde arbetar. Även studerande som feriearbetar och delårsarbetande får en mycket låg kompensationsnivå. begärde 1983 en fortsatt utredning av frågan om kompensationsnivån för dessa grupper. Utredningen har resulterat i den tidigare nämnda propositionen om kompensation vid korttidssjukdom. Som redan framförts avvisar vi den av regeringen framlagda propositionen. Vi vill understryka vikten av ett återupptaget utredningsarbete. Reformen bör ta sikte på ett sjukpenningssystem där alla får samma kompensationsnivå de arbetar. Detta blir inte fallet med förslaget i den nu presenterade propositionen. bör därför avslå det och ge regeringen i uppdrag att återkomma med nytt förslag. Arbetsskadeförsäkringen ger i princip full ersättning för inkomstbortfall för den som drabbas av skador i arbetet. Arbetsskadeförsäkringen är samordnad med den allmänna sjukförsäkringen så att ersättning efter skadan utgår enligt de regler som gäller inom sjukpenningförsäkringen, den s. k. samordningstiden. Ersättning för arbetsskada utgår vid en bestående nedsättning av arbetsförmågan i form av en livränta som i princip skall utgöra skillnaden mellan den inkomst som den skadade kan få och den inkomst som han eller hon skulle ha haft om skadan inte uppstått. Antalet skadefall uppgick till 218 000 och antalet beräknas ha ökat . Detta har bl. a. lett till att handläggningstiderna har blivit oacceptabelt långa. har i sitt betänkande (SOU 1984:54) sagt: Balanssituationen i försäkringskassorna är alarmerande och kommer att bli ohållbar om inte ärendetillströmningen kan begränsas eller avverkningstakten kan ökas. Med hänsyn till bl. a. de försäkrades befogade krav att försäkringskassorna skall kunna avgöra arbetsskadeären- Mot. den utan långa väntetider måste nuvarande balanser nedbringas, och i vart Sf349 fall måste ökade balanser och därmed ytterligare förlängda väntetider förhindras. Regeringen föreslår i budgetpropositionen en höjning av arbetsskadeavgiften från till . Ökande resurser löser dock inte problemen med ärendebalanserna. Förslaget kan endast ge marginella effekter på de drygt 47 000 fall som finns i balans. Denna utveckling är ohållbar. Arbetsskadeförsäkringen måste därför få en mera grundlig genomgång, vilket arbetsskadeutredningen, på grund av för snäva direktiv, var förhindrad att göra. har, trots direktiven, diskuterat en förlängd samordningstid . Den fann då att en sådan förlängning är en effektiv åtgärd för att begränsa ärendetillströmningen. De beräkningar som utredningen redovisar ger vid handen att en samordningstid kan medföra att antalet ärenden sammantaget minskar med . Utredningens beräkningar visar att en sådan samordning inte leder till nämnvärda försämringar för den enskilde. Vi anser sammanfattningsvis att det finns skäl för att överväga en förlängning av samordningstiden. 9 Väntetider i försäkringsdomstolarna I massmedia förekommer relativt ofta beskrivningar av fall där en person har försökt få ändring i t. ex. beslut om förtidspension, rätt till sjukpenning etc. Kritiken har bl. a. gällt att försäkringskassornas beslut är fattade på dåligt underlag och att t. ex. underlag från medicinska experter inte tillmäts tillräckligt stor betydelse. Handläggningstiderna på försäkringskassorna är ibland långa. Dessutom tar det i allmänhet mycket innan överklaganden behandlas i försäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen. Det kan ta innan ett slutligt beslut fattas. Detta är självfallet oacceptabelt. Den rättssäkerhet som möjligheten att överklaga ger är i praktiken kraftigt urholkad genom de stora ärendebalanserna och långa väntetiderna i försäkringsdomstolarna. Det är självfallet önskvärt att de beslut som försäkringskassorna fattar är grundade på ett så bra underlag att antalet överklaganden kan minimeras. Om ett beslut överklagas bör handläggningstiderna vara korta. Genom att måltillströmningen till domstolen minskat , har balanssituationen förbättrats något. Trots detta fanns 3 500 ej avgjorda fall hos försäkringsöverdomstolen. Detta innebär att balanssituationen alltjämt är mycket bekymmersam. Det är helt otillfredsställande att klagande skall behöva vänta för att enbart i försäkringsöverdomstolen få sitt ärende avgjort. Uppmärksamheten måste därför inriktas på att ytterligare minska väntetiderna. 10 Högkostnadsskydd för resor Mot. De gällande reglerna för högkostnadsskyddet omfattar inte resorna. Enligt nuvarande regler skall den enskilde svara för den del av reskostnaderna som överstiger . I budgetpropositionen föreslås karensbelopp för resor med egen bil och taxi höjt med . för en tur- och retur-resa, medan karensbeloppet vid resa med allmänna färdmedel hålls oförändrat. Trots att även andra förändringar omnämns, finns inget förslag om att sjuk- och behandlingsresor skall omfattas av högkostnadsskyddet. Vi anser dock fortfarande i likhet med vad ansvarige statsrådet (mot. 1984/85:1276) tidigare framfört att det är befogat med en översyn av högkostnadsskyddet med syfte att detta även skall omfatta sjukresor. Genom högkostnadsskyddet är kostnaderna för läkemedel och öppen sjukvård maximerade till . De nuvarande reglerna innebär dock att den som ofta måste delta i sjukvårdande behandling och har höga reskostnader kan drabbas av totala kostnader på . Detta är givetvis orimligt. Det finns inga sakliga motiv för att högkostnadsskyddet endast skall omfatta patientavgiften men inte kostnaden förden resa som är en förutsättning för patientbesöket. Den försöksverksamhet som bedrivs på vissa håll med ökat ansvar för landstingen torde inte innebära någon lösning på detta problem då den framför allt syftar till att ge ett underlag för ett ställningstagande till om det ekonomiska ansvaret för sjukresor skall överflyttas till landstingen. Kostnaderna för att låta högkostnadsskyddet även omfatta reskostnaderna täcks genom en höjning av patientavgifterna som föreslås nedan. Enligt de gällande reglerna erlägger patienten vid läkarbesök i öppen sjukvård en enhetlig avgift på högst . vid besök hos privatpraktiserande läkare. Avgiften för läkemedelsinköp är . Den totala kostnaden för patientavgifter begränsas dock genom högkostnadsskyddet som innebär att man efter 15 patientavgifter för läkarbesök eller läkemedel erhåller ett "frikort. Behovet av besparingar gör att det finns anledning att höja patientavgifterna. En sådan bör dock dels kombineras med att färre erlagda avgifter skall räcka för ett frikort, dels att även reskostnaderna skall omfattas av högkostnadsskyddet. Vårt förslag syftar således till att den som ofta har behov av läkarbesök inte skall drabbas av ökade kostnader. Den som har höga reskostnader får med vårt förslag lägre kostnader. Förslaget medför i stället att den som endast någon eller uppsöker läkare får betala litet mer. Vårt förslag innebär att patientavgiften vid läkarbesök höjs till . I och med att reskostnaderna ingår i högkostnadsskyddet kan reglerna ändras så att reskostnader överstigande . ersätts, innan frikort erhålls. Högkostnadsskyddet förändras i vårt förslag så att en person blir befriad 17 från ytterligare kostnader för vårdbesök och läkemedel efter tolv tillfällen. Det är svårt att beräkna kostnaderna för detta förslag. patientavgifterna ger ca 300 milj. kr. Med hänsyn till att högkostnadsskyddet förbättras bedömer vi att statens nettobesparing blir ca 100 milj. kr. Regeringen bör förelägga förslag om den närmare utformningen av ett sådant högkostnadsskydd. Mångå pensionärer lever på en oacceptabelt låg ekonomisk nivå. En höjning av KBT kommer därför att innebära en stor förbättring framför allt för de pensionärer som har det allra svårast, dvs. pensionärer med endast folkpension och pensionstillskott eller låg ATP. Detta utvecklas i motion om äldres boende. har tidigare avvisat regeringens förslag om den s. k. engångsskatten varför det tilläggsbelopp till basbeloppet för beräkning av bl. a. pensionsförmåner som en del av denna skatt används till inte kan bifallas av . Den i budgetpropositionen föreslagna höjningen av ersättningsbeloppet i delpensioneringen från har, med hänsyn till de samlade marginaleffekterna, i många fall en relativt begränsad betydelse. De nuvarande reglerna innebär att en halv pension och en halv lön ger en möjlighet att, utan alltför kännbara ekonomiska konsekvenser, dra ned arbetstiden för den som så önskar. Detta blir speciellt uppenbart om man jämför med andra halvtidsarbetande på arbetsmarknaden. Vi finner därför inte skäl att i nuvarande ekonomiska läge prioritera en höjning av ersättningsbeloppet i delpensioneringen. Vi prioriterar att ge ett stimulansbidrag för införande av eget rum för dessa medel. Detta utvecklas i vår motion om äldres boende. 14 Pensionärer som begärt undantagande från ATP var det möjligt att ställa sig utanför ATP-systemet om man hade inkomst av annat än förvärvsarbete. Detta påverkar rätten till ATP och pensionstillskott. Även änkan till den som begärt undantag från ATP berörs. Det finns flera förklaringar till varför inte pensionstillskott utgår till denna grupp. Vi är emellertid medvetna om att en stor grupp av dem som begärt undantag från ATP lever på en mycket låg standard. Även om de en gång medvetet ställt sig utanför ATP kvarstår att ett antal nu har svårt att klara sin försörjning som pensionärer. Vår slutsats blir att det, främst av humanitära skäl, är angeläget att den tillsatta pensionsberedningen ges i uppgift att återkomma med förslag till förbättrade förmåner för de s. k. undantagande pensionärerna. I de direktiv som gäller för pensionsberedningen sägs uttryckligen att denna fråga inte skall utredas. Dessa direktiv bör ändras. En närbesläktad fråga är pensionen till änka efter person som begärt Mot. undantag från ATP. Dessa änkor får, helt utan egen förskyllan, inget Sf349 beslöt att uppgifter skulle sammanställas om hur många änkor som mister sitt pensionstillskott på grund av makens undantagande från ATP. beslöt också att regeringen skulle återkomma med förslag i frågan. Vi förutsätter därför nu att den av regeringen aviserade propositionen kommer att föreläggas och att frågan får den lösning som vi har föreslagit. Föräldrar till gravt handikappade barn får i regel omfattande stöd. Om barnet avlider upphör samtliga bidrag utan att familjen ges möjlighet att anpassa sig till den nya situationen. Det kan t. ex. bli nödvändigt att byta bostad och att ordna förvärvsarbete åt förälder som vårdat barnet. Möjligheten att införa någon form av efterlevandebidrag bör därför övervägas, eventuellt genom en frivillig försäkring som kan tecknas genom t. ex. . 16 Ytterligare en nivå för handikappersättning De nuvarande nivåerna på handikappersättningen och tillämpningen av reglerna för rätt till sådan ersättning innebär svårigheter för vissa sjukdomsgrupper att uppfylla förutsättningarna för rätt till ersättning. Detta innebär enligt vår uppfattning att vissa sjukdomsgrupper, vilkas sjukdomar innebär betydande handikapp, ej ges möjlighet att få handikappersättning. En möjlig utväg för att åstadkomma ett bättre ekonomiskt skydd för dessa grupper är att införa en ytterligare lägre nivå inom handikappersättningen. bör därför hos regeringen begära ett förslag med denna innebörd. En viktig del av försäkringskassornas verksamhet är att ge god service till allmänheten. I god service ingår en god tillgänglighet med ett kontorsnät som är väl förgrenat över landet. Vid utskottsbehandlingen av regeringens proposition angående ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna m. m. 1985/86:73, SfU 12) reserverade vi oss till förmån för ett uttalande där vikten av att lokalkontoren behålls väl decentraliserade över länet betonas. Vi framhöll också att man vid omorganisationen hos försäkringskassorna bör ta regionalpolitiska hänsyn. Vår uppfattning på den punkten är densamma. Anslagen till försäkringskassornas administration måste ligga på en sådan nivå att det blir möjligt för kassorna att uppfylla kravet på en god service till allmänheten. slår vakt om patienternas valfrihet liksom om etableringsfriheten inom sjukvården. Fördelningen mellan offentlig och privat sjukvård är inte något som skall bestämmas av politiska organ. Det är de vårdbehövande människornas önskemål och värderingar som skall vara styrande. träffade staten och landstingen en överenskommelse () som bl. a. innebär att statsbidraget till den psykiatriska vården och ersättningen för den öppna sjukvården omvandlas till en allmän sjukvårdsersättning. Denna ersättning, som främst är avsedd för primärvård och övrig öppenvård, utgår i förhållande till antalet invånare inom . Från detta belopp avräknas sjukförsäkringens utgifter för läkarvård och annan sjukvårdande behandling hos privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Det nya ersättningssystemet innebär att privatläkare på hel- eller deltid inte kan träffa avtal med utan att landstingen har tillstyrkt att ett sådant avtal träffas. Detta innebär således en etableringskontroll för privatpraktiker. Konsekvensen blir en minskad valfrihet för patienten och en dålig förnyelse av sjukvården. anser att sjukförsäkringsersättningen, liksom tidigare, bör baseras på en ersättning som utgår i förhållande till sjukvårdens prestationer. I vår motion om sjukvården kräver vi att etableringskontrollen avskaffas och att alla ges rätt att få vården bekostad i likvärdig utsträckning via sjukförsäkringen oavsett vilken läkare eller sjukgymnast man anlitar. Det är hög tid att pröva olika former av stimulansåtgärder för att göra läkartjänsterna i glesbygden attraktiva. Huvudansvaret för sådana åtgärder vilar i huvudsak på arbetsgivarna. Staten kan dock göra en viktig insats på ett område som den disponerar, nämligen studiefinansieringen. En nedskrivning av studieskulden för läkare som arbetar i glesbygden skulle verka kraftigt rekryteringsbefrämjande. Det kan diskuteras hur en nedskrivning av studieskulder bör utformas för att få största möjliga rekryteringseffekt. En tänkbar utformning är att läkaren dels får amorteringsfrihet under de år han eller hon tjänstgör i glesbygd, dels får studieskulden minskad med en bestämd procentsats . Inte bara offentligt anställda läkare utan också läkare med egen heltidspraktik bör få del av skuldnedskrivningen så att etableringen av privat praktik i glesbygden stimuleras. Systemet bör också omfatta de läkare som är verksamma i av såväl rättviseskäl som praktiska skäl. Man måste sålunda undvika att det blir totalt stopp i rekryteringen i väntan på att bestämmelserna skall träda i kraft, eller att läkare som arbetar i glesbygd frestas att flytta ut för att sedan som nyinflyttade vara kvalificerade för en skuldnedskrivning. I vår motion om sjukvård utvecklar vi vår syn på läkarförsörjningen i glesbygden. 19 Fri etableringsrätt för tandläkare Det är väsentligt att den enskilda medborgaren själv kan välja vilken tandläkare han eller hon vill gå till. Det måste finnas ett fritt val mellan privatpraktiserande tandläkare och folktandvården. Om det råder konkur rens mellan olika tandläkare och mellan tandvård som bedrivs av olika Mot. huvudmän säkerställs att verksamheten bedrivs så effektivt som möjligt. anser därför att det skall finnas en fri etableringsrätt för tandläkare.