mot · GA02Ub827 · 1987-01-26 00:00:00 — av anslagen till särskilda åtgärder i skolan samt med en nedskärning av förstärkningsresursen med 71 milj. kr., mycket hårt beskär möjligheterna för skolan att ge hjälp åt de svagaste eleverna. som man säger sig vilja arbeta för att motarbeta oro och våld i skolan så tar man bort de resurser som ger skolorna möjligheter att stödja de elever som bäst behöver hjälp. kan inte acceptera propositionens förslag. Av de föreslagna besparingarna återför vi därför 220 milj. kr. till och föreslår därutöver 50 milj. kr. i kvalitetsförstärkning samt 25 milj. kr. till bevarandet av små skolor. Eftersom förhållandena och behoven är så skiftande i landets olika kommuner anser vi att det är angeläget att gå vidare på den väg mot en decentralisering av skolan som påbörjats. De resurser vi återför samt de kvalitetsförstärkningar vi föreslår, totalt 295 milj. kr., anser vi därför böra användas till att öka förstärkningsresursen utöver regeringens förslag. Som tidigare angivits avsätter vi 25 milj. kr. till ett anslag för att bevara små skolor. yrkar således avslag på föredragandens förslag om sänkning av förstärkningsresursen liksom den övriga besparingen på stöd till svaga elever. För att eleverna skall känna stimulans och mening i det egna arbetet behöver de ställas inför krav. Deras arbetsprestationer bör utvärderas fortlöpande dels för att kontrollera kunskaperna, dels för att understryka att det arbete som utförs är viktigt. Under de år som har gått sedan 1979 års beslut om betygen har många frågor väckts kring betygen och dess roll som mätare av kunskaper, som informationsgivare och stimulansfaktor och som urvalsinstrument till högre studier. Även frågan om relativa betyg kontra kursrelaterade eller målrelaterade har varit aktuell liksom frågan om betygsskalans utformning. Enligt uppfattning uppvisar det nuvarande betygssystemet stora och uppenbara brister och bör avskaffas. Den allvarligaste av dessa brister är svårigheten att få en rättvisande bedömning av eleverna med utgångspunkt i det relativa betygssystemet. Detta betygssystem jämför hur stora kunskaper en elev har jämfört med andra elever i landet. Alternativa system är att mäta elevens kunskaper i förhållande till läroplanens krav eller till klart definierade kurser, s. k. målrelaterade resp. kursrelaterade betyg. Vidare bör man enligt vår uppfattning överväga att börja ge betyg redan fr. o. m. årskurs 7, eftersom skolförordningen föreskriver att sammanfattningsbetyget i åk 9 skall ta hänsyn också till elevens prestationer i åk 7. Mot bakgrund av vad vi här har angett anser vi tiden mogen för att tillsätta en parlamentariskt sammansatt betygsutredning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har frågan om de s. k. blockbetygen diskuterats livligt. har varit om den ämnesövergripande undervisning som bedrivs på högstadiet i samhälls- resp. naturorienterande ämnen också skall leda till att betygssättningen blir ämnesövergripande i form av s. k. blockbetyg. beslut i denna fråga innebär att det skall vara undervisningens utformning som skall avgöra modell för betygssättning. Som modern forskning visar finns det ingen motsättning mellan goda ämneskunskaper och ett ämnesövergripande undervisningssätt. Tvärtom är goda ämneskunskaper en förutsättning för att ett ämnesövergripande arbetssätt skall bli meningsfullt. Elever utan goda insikter i delarna kan inte heller se samband och sammanhang i helheten. Läroplanens riktlinjer om ämnesövergripande undervisning har ännu inte genomförts i någon större omfattning. Det är därför tillfredsställande att budgetpropositionen redovisar att företrädarna för de olika ämnesföreningarna inom samhällsorienterande och naturorienterande ämnen varit positiva till att utveckla metodik och arbetssätt i sina ämnen. Vi noterar också att föredraganden nu föreslår att beslut om att undervisningens faktiska utformning skall utgöra modell för betygssättning i de nämnda ämnena nu införs i skolförordningen. beslöt om utformningen av en ny lärarutbildning för . Beslutet togs efter många års intensiv debatt. Riksdagsmajoriteten som utformade det slutliga beslutet kom att bestå av socialdemokraterna, och kommunisterna medan och moderata samlingspartiet i två skilda reservationer utvecklade var sitt alternativ. alternativ innebar att en ny lärarutbildning för och gymnasieskolan borde utformas inom ramen för två allmänna utbildningslinjer, nämligen dels klasslärarlinjen för undervisning i tidigare årskurser, dels ämneslärarlinjen. Den senare skulle ha två inriktningar, en för undervisning i senare årskurser och en för undervisning i gymnasieskolan med behörighet att också undervisa på högstadiet. grundade sitt ställningstagande till den nya lärarutbildningen på uppfattningen att ämneskunskaperna för högstadielärarna måste stärkas, inte försvagas vilket vi anser kommer bli följden av det av majoriteten fattade beslutet. En utgångspunkt för organisationen av lärarutbildningen för högstadielärare borde enligt vår uppfattning vara att ingen lärare skall undervisa i ett ämne i vilket vederbörande har mindre utbildning än motsvarande 40 poängs studier. Detta innebar med vårt förslag att lärarna fick behörighet i färre ämnen än vad majoritetsbeslutet lett till men att lärarna i gengäld fick bättre kunskaper i resp. ämne. Flur den nya lärarutbildningen konkret skall utformas är ännu inte bestämt. UFIÄ har emellertid presenterat ett förslag till hur en sådan utformning skulle kunna ske. Detta förslag har mött kraftig kritik och stöder de farhågor för kvaliteten som vi utvecklat tidigare. Genomgående i de kritiska synpunkterna har varit att framför allt svenskan och matematiken inte får tillräckligt utrymme i undervisningen av de s.k. senarelärarna. UFIÄ-förslaget är föremål för remiss, och det finns därför förhoppningar att undervisningen i de ämnen som kommer att bli lärarnas basämnen skall kunna förstärkas. Det är vår uppfattning att ämneskunskaperna aldrig kommer att kunna få tillräckligt utrymme inom ramen för den lärarutbildning som är beslutad. vidhåller därför att beslutet måste rivas upp och ersättas med de alternativa förslag som vi ingående presenterade i motion 1984/85:2972 och i reservation nr 2 i utbildningsutskottets betänkande 1984/85:31. Häri krävde vi också ett omfattande fortbildningsprogram för redan verksamma lärare. I avvaktan på ett sådant förslag bör intagning till lärarutbildningen i huvudsak följa förra årets beslut. Regeringen bör därför återkomma med förslag till de ändringar i budgetpropositionen som följer av ett sådant ställningstagande. Med fristående skola avses enligt skollagen en skola som har en enskild fysisk eller juridisk person som huvudman. Vad avser grundskolenivån får elever tas emot i fristående skola för skolpliktens fullgörande, endast om skolan har godkänts för ändamålet. Godkännande skall meddelas, om skolans undervisning ger kunskaper och färdigheter som till art och nivå väsentligen svarar mot de kunskaper och färdigheter som förmedlar och skolan även i övrigt väsentligen svarar mot allmänna mål. I sammanhanget skall påpekas att rätt till statsbidrag ej följer automatiskt av beslut om godkännande. Rätten att driva och utnyttja fristående skola medför inte någon rätt till stöd från det allmänna. beslöt om ett nytt statsbidragssystem för fristående skolor för skolpliktiga elever. Beslutet innebär att statsbidrag kan utgå till skolor vilkas verksamhet t. ex. bygger på en alternativ pedagogik. En fristående skola skall för att få statsbidrag ha en prägel som gör att skolan i något avseende avviker från . Förutsättningen för att få statsbidrag till fristående skola på gymnasial nivå är i huvudsak densamma, dvs. skolans undervisning skall i någon form utgöra ett komplement till utbildningen inom det allmänna skolväsendet. Det bör, enligt nuvarande regler, i undervisningen vid en sådan skola finnas något av värde för samhället och det allmänna skolväsendet som tillgodoser behov som eljest inte kan uppfyllas. Statligt stöd bör enligt reglerna främst kunna utgå till utbildningar som genom sitt innehåll helt eller i något väsentligt avseende skiljer sig från dem som förekommer inom gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Antalet elever som går i s. k. fristående skolor, dvs. skolor med privat huvudman, är mycket litet. Av ca en miljon elever går knappt 7000 i fristående skolor. Ser man till den traditionella gymnasieutbildningen råder i huvudsak samma förhållanden. Professor har på uppdrag av SÖ redovisat en utvärdering av de fristående skolor som är verksamma i (SÖ R 86:23). Han föreslår därvid att det allmänna skall inta en mer generös attityd till de fristående skolorna och att det nuvarande kravet på pedagogisk särart skall tas bort som en förutsättning för statsbidrag. I stället anser att statsbidrag skall utgå till skolor som uppfyller tre nya grundvillkor, nämligen: 1) att en fristående skola skall ha en i görligaste mån allsidig social sammansättning, 2) att den inte får påtagligt rubba grundskoleplaneringen och 3) att den inte får leda till att den allmänna skolan utarmas på föräldraintresse för skolan. Som vi utvecklade inledningsvis ser det som självklart och angeläget att fristående skolor skall få finnas som alternativ till det allmänna skolväsendet. Bedömningen av om statsbidrag skall utgå till en fristående skola skall inte som inskränkas till vad skolan tillför det allmänna skolsystemet. Det måste också betraktas som ett allmänt intresse att tillgodose önskemål från föräldrar och elever som vill ha alternativ till den offentliga skolan. Bidragssystemet för stöd till enskilda skolor bör därför förändras så att enskilda föräldrars och elevers önskemål att välja en fristående skola tas till utgångspunkt i övervägandena om möjlighet att få statsbidrag eller ej. Detta är inte möjligt inom ramen för de bidragsregler som gäller. Regeringen bör därför uppdra åt att skyndsamt presentera förslag till nya statsbidragsbestämmelser. SÖ bör därvid studera förutsättningarna och konsekvenserna av att likställa villkoren för statens bidrag till det offentliga skolväsendet och fristående skolor. Det statliga stödet till fortbildning är omfattande. Emellertid har de fristående skolornas lärare inte tillgång till dessa resurser. Det är rimligt att reglerna för ansökan om dessa medel ändras så att också lärare vid de fristående skolorna med statsbidrag kan få del av medlen till lokal skolutveckling. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I den nämnda utvärderingen av professor redovisas olika modeller för hur den allmänna skolan skall kunna tillgodogöra sig olika positiva inslag i de fristående skolornas verksamhet. Han nämner vikten av att kommunerna i den lokala skolutvecklingen samarbetar med de fristående skolorna liksom att lärarhögskolor och lärarutbildningslinjer i sin undervisning anlitar lektorer eller andra undervisare i metodik, som är experter på och de kristna skolornas metoder. Ett annat förslag är att lärarutbildningsenheterna i sin uppsättning av praktikskolor också bör inordna skolor med alternativ pedagogik. Förslag framförs också om att de ovan nämnda enheterna bör kunna tilldela medel till fristående skolor för att dessa skall kunna ta emot lärarkandidater för studiebesök samt fortbildning. Utformningen får naturligtvis ske i samarbete mellan berörda. Det är angeläget att ett samarbete av ovanstående modell kommer till stånd, vilket gagnas av en positiv attityd från regeringens sida. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frågor som rör ett antal fristående skolor utvecklas närmare i en kommittémotion. Ökade valmöjligheter inom den offentliga skolan Även vad gäller möjligheterna för föräldrar och elever att välja skola inom det kommunala skolväsendet bör större frihet än medges. I olika sammanhang kan det vara av betydelse för en elev att få gå i en annan skola än den som normalt anvisas av skolmyndigheterna. I samband med att t. ex. familjen byter bostad inom kommunen bör det därför ges större utrymme för familjen att påverka om eleven skall byta skola eller fortsätta i den skola som ligger i anslutning till tidigare bostad. Det kan vidare förekomma att elever vill gå i annan skola än den närmast liggande med hänsyn till att man vill gå tillsammans med vissa kamrater. Även i detta hänseende bör större generositet än visas från kommunen. Slutligen bör önskemål från elev att få gå i annan skola i den egna kommunen eller i annan kommuns grundskola för att delta i en tillvalskurs som inte anordnas i hemkommunen tillgodoses. En ökad frihet för föräldrar att välja skola inom kommunens skolväsen bör också följas av en ökad möjlighet för resp. skolor att profilera sig. Det kan t. ex. innebära att en skola satsar mer på konst, musik eller naturvetenskap. Den aktuella skolans bästa resurser är kanske särskilt intresserade och speciellt välutbildade lärare i något av dessa ämnesområden. En välvillig inställning till profilering ger också möjligheter för skolor att koncentrera sig på en annan pedagogik än den vanliga. En konsekvens av ett fritt val av skola blir också att varje skola måste anstränga sig för att upprätthålla kvaliteten på sin undervisning och skapa en god undervisningsmiljö. Detta är onekligen ansträngningar som skulle gagna elevernas möjligheter att erhålla god undervisning. En annan konsekvens är att föräldrarnas engagemang för sina barns skola också skulle öka. Okade valmöjligheter får naturligtvis konsekvenser för planeringen. Skolorna måste självfallet ha besked om hur många elever som den skall planera för. Detta kan lösas genom att föräldrar måste anmäla sitt barn till den skola där det skall gå. Så sker i och synes fungera tillfredsställande. kräver att skall få i uppdrag att presentera ett förslag till ett elevanknutet statsbidragssystem, vilket är en viktig förutsättning för att förverkliga ett helt fritt val. Vi återkommer till detta i vår motion om statsbidragen till kommunerna. Många svenskar arbetar utomlands, anställda av svenska företag, SIDA eller olika missions- och hjälporganisationer. De flesta har också med sig sina familjer under utlandstjänstgöringen. Barnen skall då ha svensk undervisning och huvudmän för denna undervisning är: lokala skol/föräldraföreningar Statsbidrag utgår till i huvudsak tre former av svensk undervisning utomlands: Svensk grundskola (låg- och mellanstadium samt i fem fall även högstadium) - lärarlöner (belopp som i princip" motsvarar lönen för motsvarande lärartjänster vid svensk grundskola; utbetalas i svenska kronor och det blir alltså synnerligen varierande löner för lärarna utomlands beroende på deras levnadskostnader) - driftbidrag (av lönebidraget) - lokalbidrag (av kostnaderna) - resebidrag (symboliskt) i samband med till- och frånträde av tjänst Korrespondensundervisning på högstadium (och gymnasium) - handledartimmar (efter fastställd skala) - Hermodspaket vilket tillfaller för böcker och rättning m. m. Kompletterande svensk undervisning, dvs. svenska som hemspråk för elever som går i nationella eller internationella skolor. (Försök pågår med en utvecklad form, Swedish Culture.) - lön till timlärare - per elev och läsår (böcker, lokaler etc.) Formerna för statsbidragen har tillkommit efter två större utlandsskoleutredningar resp. . Mycket har dock förändrats och de bidrag som från början var tänkta att ge full täckning har urholkats väsentligt. Hur värdet av statsbidragen har förändrats har bl. a. presenterats i en uppsats vid rättsvetenskapliga institutet i av . Svenska utlandsskolor förening har genom en enkät bland utlandsskolorna fått en översikt som visar att av skolornas totala budget utgörs av statsbidrag. Resten finansieras genom elevavgifter och täckningsbidrag från resp. huvudman (Gäller grundskola, punkt 1 ovan.) SÖ beräknar att /88 skall utgå statsbidrag till 50 skolor som bedriver svensk undervisning i utlandet. Antalet elever i dessa utlandsskolor beräknas uppgå till ca 1200, därtill kommer 475 elever i korrespondensundervisning och 2400 elever i kompletterande svensk undervisning. Regeringen gav i uppdrag att göra en översyn av bestämmelserna om statsbidrag till svensk undervisning i utlandet. Detta uppdrag skall redovisas den lmars 1987. Det är bra att en översyn över statsbidragsbestämmelserna till utlandsskolorna görs. Men redan innan detta uppdrag är redovisat är det angeläget att förbättra villkoren för utlandsskolorna. Dessa fyller en utomordentligt viktig uppgift, men deras verksamhet har svårt att hålla den kvalitet som är önskvärd beroende på att statsbidraget har kommit att urholkas. Föredragande statsrådet föreslår i budgetpropositionen att bidraget räknas upp från 29052 milj. kr. till 31817 milj. kr. Vi anser inte att detta är tillräckligt. Anslaget bör därför räknas upp med två milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit. Vid fördelningen av dessa medel skall särskild hänsyn tas till det akuta behovet som finns vid flera av skolorna av en upprustning av utrustning och biblioteksresurser. Gymnasieskolan En gymnasieskola för alla Det förslag till dimensionering av gymnasieskolan som regeringen har lagt 'innebär att en mängd ungdomar återigen ställs utanför möjligheten till en ordentlig utbildning. Förslaget rimmar illa med att statsministern i regeringsförklaringen uttalade att alla ungdomar skulle beredas plats i gymnasieskolan. har regeringen i budgetpropositionen minskat på gymnasieplatserna i förhållande till SÖ:s förslag för att återkomma med fler platser när krissignalerna blir för besvärande. Detta är att omöjliggöra en rationell planering för kommunerna och att dåligt utnyttja resurserna. Vi föreslår därför att direktramen för /88 utökas med 8 000 årselevplatsertill 132 000. En sådan utökning får självfallet konsekvenser för omfattningen av såväl ungdomsuppföljning som verksamhet med ungdomslag. Förslaget i budgetpropositionen att regeringen liksom tidigare skall ha ett bemyndigande att utöka totalramen om behovet så påkallar blir med vårt förslag onödigt. Regeringen bör därför återkomma till med begäran om erforderliga medel om ytterligare platsbehov skulle uppstå. Vi accepterar emellertid regeringens argument för en minskning av lilla ramen. Ökningen av den föreslagna direktramen bör fördelas så att tyngdpunkten ligger på de tre- och fyraåriga linjerna, vilket erfarenhetsmässigt minskar trycket på de yrkesinriktade linjerna. Med hänsyn till vårt krav på fler platser accepterar vi inte hela den besparing på start- och kompletteringsbidraget för utrustning till gymnasieskolan som regeringen föreslagit utan återför . För budgetåren 1988/89 och 1989/90 bör planeringsramen ligga på en så hög nivå att alla ungdomar får plats. I takt med att förändras till både arbetssätt och utformning krävs att gymnasieskolan successivt anpassas till de ändrade förutsättningarna. Framför allt kräver samhället allt bättre utbildning hos alla ungdomar. Det innebär att gymnasieskolan måste ge stimulans och motivation åt samtliga elever i en årskull - såväl åt de teoretiskt eller praktiskt studieinriktade eleverna som åt de elever som är skoltrötta eller mindre motiverade för fortsatt utbildning. Just nu pågår en intensiv försöksverksamhet inom ramen för reformeringen av gymnasieskolan. Innan beslut fattas skall en noggrann utvärdering göras så att ett omfattande beslutsunderlag föreligger. Enligt länsskolnämndernas rapporter till SÖ är nu ca 800 försöksprojekt i gång. Det är naturligtvis positivt att attityden till förändringar och till försöksverksamhet är så gynnsam, men utvärderingen får inte eftersättas. Den utvärderingsmodell SÖ lagt fast innebär ett intimt samarbete med högskolan och en vetenskaplig bearbetning av resultaten. Om inte detta arbete skall dra ut långt in måste försöksverksamheten hålla sig inom sådana gränser att utvärderingsresultaten kan ligga till grund för det fortsatta arbetet. Ett av försöksområdena är praktikinslag i utbildningen. Det är angeläget att gymnasieskolans elever på vissa linjer får bättre insikt i hur arbetslivet fungerar, men enligt vår åsikt får praktikinslagen inte bli ett självändamål. För att praktiken skall kännas meningsfull för eleverna måste den ha anknytning till deras studieinriktning och vara av god kvalitet. Olika linjer och ämnen kan alltså ha praktik av varierande längd och innehåll. Gymnasieskolan måste bli mer flexibel än . Det är inte minst viktigt om man i praktiken vill göra det möjligt med både varvad och återkommande utbildning. Mot bakgrund av den snabba kunskapsutvecklingen på arbetsmarknaden kommer det att bli nödvändigt att kunna erbjuda ett allt vidare fält av kompletteringsutbildning. Som vi anfört tidigare delar vi emellertid regeringens bedömning när det gäller den föreslagna dimensioneringen av den s. k. lilla ramen. När 16-årskurvan åter sjunker kommer utrymmet för denna sorts utbildning att vara väl tilltaget. Då bör det också finnas en beredskap i organisationen. De förslag som lagts av arbetsgruppen för översyn av den yrkesinriktade utbildningen, ÖGY, har remissbehandlats och en proposition hade aviserats till i vår. Så sker nu inte, vilket är olyckligt. Med tanke på hur oerhört viktigt det är att ha en yrkesutbildning som kan motsvara kraven på arbetsmarknaden är det anmärkningsvärt att regeringen inte avser lägga några förslag i denna fråga under vårriksdagen. Vi förutsätter emellertid att förslag om en reformerad yrkesutbildning presenteras , varför vi avvaktar med våra förslag på detta område tills dess. SÖ har dock föreslagit att man fr. o. m. /88 skall få starta försöksverksamhet med en treårig yrkesutbildning, med ÖGY:s inriktning. SÖ anhåller om inte mindre än 500 intagningsplatser (31 klasser) inom det Verkstadstekniska området. Det är alltså endast utpräglat manliga yrkesutbildningar som skall utvecklas och anpassas till arbetslivets krav. Mot bakgrund av den oro för flickornas utbildningsmöjligheter, deras yrkesval och deras bristande möjligheter på arbetsmarknaden, vilket regeringen framför på flera ställen i propositionen, är det anmärkningsvärt att man inte satsar en enda plats i försöksverksamheten på att utveckla utbildningar inom det traditionellt kvinnliga yrkesområdet. Vi vet att det för överskådlig framtid kommer att finnas en kvinnlig och en manlig yrkessfär på arbetsmarknaden på grund av att de attitydförändrade insatserna är ett arbete på mycket lång sikt. Det är därför angeläget att också utveckla de yrkesutbildningar som framför allt attraherar flickorna. Att bara lägga ner sådana linjer löser inga problem. I stället blir antalet outbildade och arbetslösa flickor fler. Ett exempel på sådant handlande är ÖGY:s förslag om nedläggning av konsumentlinjen, som verkligen är en utbildning som behöver utvecklas och förändras för att passa förändrade krav i arbetslivet. föreslår därför att hälften av de föreslagna platserna används för försöksverksamhet som syftar till att göra den konsumentekonomiska utbildningen mer attraktiv på arbetsmarknaden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En bärande tanke i den fortsatta utformningen av de yrkesinriktade utbildningarna måste dock vara ett ökat samarbete och ett delat ansvar mellan skolan och näringslivet, något som har hävdat. De olika förslag till elevstöd i gymnasieskolan och uppföljningsansvar som SÖ tidigare lagt fram är steg i rätt riktning när det gäller en förändring av det inre arbetet. Det gäller deltidsstudier, studier med långsam studietakt och utbildningsinslag i uppföljningen. Dessa förslag tillsammans med systemet med individuella studieplaner aktualiserar det kursrelaterade betygssystem som diskuterades i gymnasieutredningen tillsammans med ett system med grund- och tilläggskurser. Dessa frågor bör behandlas i den föreslagna betygsutredningen. Ökad flexibilitet i gymnasieskolan För är det viktigt att alla elever ges en likvärdig utbildning. Elever med olika begåvningsresurser måste därför stödjas på skilda sätt. måste för att klara sin framtid ta till vara alla typer av begåvningar.