mot · GA02u227 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :U227 m. fl. Tredje världens samlade skulder beräknas till . De har tredubblats . Enbart räntebetalningarna 1981 uppgick till mer än . För allt fler länder blir skulderna en orimlig börda, som hindrar investeringar och ekonomisk utveckling. För att få en varaktig lösning är det inte tillräckligt med omförhandlingar/ förlängningar av krediter till låntagarländerna, som vid sidan av är utvecklings- eller statshandelsländer. I detta sammanhang kan det vara värt att påminna om att är världens största låntagare med större skulder till utlandet än t. ex. och . De tio mest skuldsatta länderna är vid sidan av (som inte berörs i dessa våra diskussioner om skuldproblematiken) fem latinamerikanska länder, tre afrikanska samt och . Självfallet innebär de stora skulderna inte problem bara för låntagarländerna. Långivarna har börjat inse att länder som dignar under betalningskrav kopplade till krav om åtstramningspolitik som villkor för nya lån eller omförhandlingar inte är bra kunder till i-länderna/långivarna. De privata bankerna, som står för en stor del av långivningen direkt eller via IMF/, är också ägare av industrier, vars marknad delvis finns i låntagarländerna. Därför har ett mer pragmatiskt synsätt börjat växa fram hos de stora kapitalistiska bankerna och regeringarna i resp. länder. Det kan nog bedömas att långivarna inte i första hand är intresserade av att få igen utlånade medel utan att de nöjer sig med fortsatta räntebetalningar. Det är ju som bekant avkastningen på kapital som är det viktiga i det kapitalistiska systemet. Om man får bra ränta kan utlåningen ses som en investering. Låntagarländerna måste få tillgång till krediter för att kunna utvecklas. Det är lätt att glömma bort att många av dagens utvecklade industriländer själva har varit mycket stora låntagare eller importörer av kapital för att främja sin egen utveckling. En uppbyggnad av infrastruktur och skapande av moderna produktionsmedel i låntagarländerna måste ske under socialt acceptabla former där befolkningens levnadsförhållanden undan för undan förbättras. En lösning, så som den tecknats av framträdande bankers företrädare är att återställa kreditvärdigheten hos låntagarna genom att höja landets ekonomiska prestationsförmåga så att nya lån kan beviljas. Lösningarna bör enligt samma uppfattning utarbetas från fall till fall, så som det bäst passar sociala, ekonomiska och politiska förhållanden i resp. länder. Under en rad år har hård kritik framförts mot de lånevillkor som är U227 förbundna med krediterna från främst IMF och och dominans. Det har gällt direkta inblandningar i låntagarländernas inre politiska förhållanden samt påtryckningar för att få fram lämpliga regeringschefer oftast konservativa, i vissa fall rena militärdiktatorer. Vår kritik av dessa förhållanden står fast, på samma sätt som låntagarländer med en socialpolitisk målsättning för politiken också kritiserar dessa lånekrav, som framförts för att nå åtstramningseffekter. Uppenbart är dock att i det läge som uppstått och mot bakgrund av det försiktiga nytänkande som finns hos privatbanker, IMF och samt betydande länders företrädare (), så spelar långivningen över IMF och just nu en betydelsefull roll. Än så länge har dock Baker-planen och dess tillväxtorienterade anpassningspolitik endast testats på och därför är det svårt att bedöma om det blir ett verkligt nytänkande. Andra länder, som inte har samma strategiska läge för som grannlandet , torde inte få samma villkor. måste dra åt svångremmen ytterligare ett par hål, göra fler budgetnedskärningar, dämpa löneökningarna och pressa ned den privata konsumtionen. Det var IMF:s villkor för nya lån. Ett nytt sätt att lösa skuldkrisen, som inger farhågor, är kapitaliseringsprogrammet. Kreditorerna byter skuldländernas långt värderade obligationer mot aktier i företag i dessa länder, även statliga, som därmed privatiseras. förvärvar på detta sätt aktier billigt i företag i . har lanserat det mest framgångsrika kapitaliseringsprogrammet och minskat sina utlandsskulder med . I har bl. a. , och köpt in sig. () rubricerade detta: säljer ut till björnarna. Mot bakgrund av den viktiga roll som IMF och har att spela när det gäller att finna lösningar på skuldkrisen, menar vi att den måste utöva hela sitt möjliga inflytande för att befordra en förändring i deras kritiserade utlåningspolitik och åstadkomma en demokratisering av dessa institutioner. Samma gäller övriga komponenter i Världsbanksgruppen. Det bör vara lättare att genomdriva förändringar, när kritik riktas t.o.m. från de kapitalistiska bankerna. fortsatta medlemskap och ekonomiska insatser i dessa institutioner måste i hög grad avgöras av om sådana förändringar i deras agerande kan uppnås och om de bedöms kunna spela en mer positiv roll för en varaktig lösning av skuldländernas problem. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär initiativ för att bidra till att lösa tredje världens skuldproblem, 2. att hos regeringen begär initiativ till demokratisering av inflytandet i Världsbanksgruppen och . 1986/87 U227 (vpk) i (vpk) (vpk)