mot · GA02N433 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:N433 m. fl. Frihandeln var en av liberalismens nydaningar. Målet med frihandel är att genom internationell arbetsfördelning öka produktionen. Frihandel leder till ökad konkurrens och därmed till fortlöpande kostnadspress. Den gör det möjligt även för mindre länder att utnyttja stordriftens fördelar. För konsumenterna leder den till lägre priser och ett ökat varuutbud. Frihandelns principer utvecklades i kampen mot merkantilism och en konservativ protektionism. blev också socialismen med dess starka betoning på planekonomi en motståndare till frihandel. Också mellan stater med genomförd planekonomi kan det finnas utrymme för utrikeshandel, men inte för frihandel. Den senare har som en förutsättning att många självständiga företag agerar på marknaden. För socialdemokratin i var inställningen till frihandel länge ambivalent. Som exempel kan nämnas att det i arbetarrörelsens efterkrigsprogram helt riktigt understryks att handelsregleringar inte bör få verka begränsande på världshandeln. Men uttalar sig socialdemokratin i programmet för en enhetlig ledning av utrikeshandeln och säger sig vilja eftersträva vad man skulle kunna kalla en organiserad frihandel där man lagt utrikeshandeln under staternas kontroll. Dessutom, står det i programmet, "bör staten överta de delar av importhandeln där ett dylikt övertagande medför särskilda fördelar, t. ex. att gynnsammare importvillkor kan erhållas i och med att landets inköpsbehov samlas på en hand. hörs sällan sådana tongångar från ansvarigt socialdemokratiskt håll. I stället talar man vackert om frihandel. Dess värre gör dock socialdemokraterna i sitt faktiska handlande inte sällan undantag från de frihandelsprinciper man åberopar som föredöme för och andra länder. De flesta västeuropeiska stater har i och med EG och EFTA:s uppkomst kraftigt reducerat sina genomsnittliga tullnivåer. Inte bara utan också bl. a. och har minskat sina tullar som resultat av förhandlingar och överenskommelser inom . Å andra sidan har försöken att begränsa importen via icke tariffära handelshinder som t. ex. krångliga tullförordningar, märkningskrav och diskriminerande offentlig upphandling blivit allt vanligare. Till de icke tariffära handelshindren hör också överenskommelser om N433 ordnade marknadsförhållanden och om frivilliga exportbegränsningar. Innebörden av dessa senare överenskommelser är att de fattiga länderna tvingas åta sig att inte exportera mer än en viss angiven kvantitet till industriländerna. Dessa behöver då inte höja sina tullar utan kan utåt framstå som frihandelsvänliga. Bördan att administrera protektionismen har i stället lagts på det fattiga landets axlar. Statliga subventioner till industrier och regioner eller med avseende på särskilda produkter har också antingen importbegränsande eller exportfrämjande funktioner. Detta gäller även när subventionerna utgår indirekt som vid skatteåterbäring, förmånliga lånegarantier, statligt riskkapital eller transportstöd. Det kan således se ut som om den gamla frihandelsargumentationen dragit det kortaste strået gentemot protektionismens falska förespeglingar om minskad arbetslöshet och en förbättrad bytesbalans. De protektionistiska strömningarna har dessutom tagit sig uttryck i nya och svåridentifierbara former för att det land som tillämpar protektionism skall undgå handelspolitiska vedergällningar. Även om protektionismen är skadlig också för det samhälle som tillämpar den kan den gynna enstaka påtryckningsgrupper. Dessa försöker därför ofta vinna gehör för en för dem själva gynnsam protektionistisk politik. Protektionismen skadar dock samhället som helhet då varje krona som gruppen tjänar kostar övriga medborgare totalt sett mera. Ju fler påtryckningar som regeringar ger efter för, desto mindre blir den totala kaka som samhället får dela på. För de protektionistiska strömningarna i världen har de industrialiserade länderna, de s. k. NIC-länderna, blivit en måltavla. NIC-länderna anklagas i vulgärpropagandan för att genom dumpade priser söka tillskansa sig en oproportionellt stor del av världsmarknaden. Riktigare vore att uttrycka saken så, att vi upplevt en strukturell förskjutning av ländernas relativa produktionsfördelar. Inom de sektorer i de industrialiserade länderna som utsatts för en hårdnande konkurrens från NIC-ländernas sida har kraven på statligt stöd varit särskilt påtagliga. Protektionismen har således sin grogrund i ett motstånd till anpassning till de förändrade krav som skapas av nya konkurrensförhållanden. I syfte att gynna sitt eget lands export tillämpar många stater olika former av exportsubventioner. Det finns därför anledning erinra om att export inte har något egenvärde. Syftet med en exportökning är att skapa utrymme för mer import. Det relevanta är då att jämföra den resursuppoffring som krävs för att skapa detta ökade importutrymme med värdet av den import som man på så sätt kan finansiera. Endast sådan export som långsiktigt ger realekonomiska fördelar är eftersträvansvärd. Sådan export som förutsätter permanenta exportsubventioner skadar samhällsekonomin bl. a. genom att fördröja nödvändiga strukturomställningar. importrestriktioner har gradvis reducerats . har de koncentrerats till vissa produkter och mot vissa länder. De industrier som i skyddas med tullar har en rad gemensamma kännetecken. De är i allmänhet utsatta för stark utländsk konkurrens, de är arbetskraftsintensiva, de har ett lågt förädlingsvärde och många av dem satsar inte tillräckligt på forskning och utveckling. I är det framför allt jordbruket, tekoindustrin och skoindustrin som skyddas av tullar och genom avtal om frivilliga exportbegränsningar. De länder som framför allt drabbas av dessa begränsningar är NIC-länderna och utvecklingsländerna. Till följd av förändringar i konkurrensen på världsmarknaden kan förädlingsvärdet i olika produktionssektorer snabbt minska till noll eller t. o. m. till negativa tal. Detta skedde bl. a. inom varvsindustrin . En stor del av de branscher som hamnade i kris var inriktade på export, varför importbegränsningar endast skulle ha gett dessa industrier ett marginellt stöd. Därför kom man i främst att utnyttja s. k. selektiva industrisubventioner. Detta sammanhängde också med att det till följd av avtalen med , vårt medlemskap i och vårt frihandelsavtal med EG blivit allt svårare att tillgripa traditionella importrestriktioner. Men användningen av selektiva industristöd berodde och beror även på de krisdrabbade företagens storlek och geografiska placering. Erfarenheter av selektiva industrisubventioner är sådana att det finns starka skäl att undvika dessa och i stället möta förändringar i konkurrenssituationen på världsmarknaden via resursomställningar. Ingen handel är så reglerad och i så hög grad föremål för protektionistiska åtgärder som den med jordbruks- och trädgårdsprodukter. En viktig orsak till detta är ländernas vilja att kunna försörja sina befolkningar med livsmedel även i händelse av avspärrning eller krig. En annan orsak är att jordbruket i många länder traditionellt haft en stark ställning och att dess företrädare kunnat dra fördel av detta i sina strävanden att förhindra konkurrens utifrån. I många länder har jordbruket rationaliserats snabbt. Detta har förorsakat omflyttningsproblem som regeringarna inte velat spä på genom att frisläppa importen. Internationell handel med jordbruks- och trädgårdsvaror har av dessa skäl främst blivit en handel med överskottsprodukter. Dessa produkter utbjuds på marknaden till priser som ofta ligger långt under vad det kostat att producera varorna. Mellanskillnaden finansieras genom särskilda avgifter och/eller statliga subventioner. Man kan konstatera att större delar av världshandeln med jordbruks- och trädgårdsprodukter sker till dumpingpriser. 1* 1986187.3sami NrN431-436 1986/87 N433 export av livsmedel skiljer sig inte från det angivna mönstret. Produktionen skyddas av höga tullar och överskottet - dvs. det vi inte själva N433 konsumerar - söker vi avyttra till omvärlden till priser som vanligen ligger under produktionspriset och mycket under de priser som den svenska konsumenten måste betala. För det svenska folkhushållets del innebär den förda politiken att vi som konsumenter får betala ett väsentligt högre pris för våra livsmedel än om vi tillät en ökad import. För länder med naturliga förutsättningar att producera bra livsmedel till låga priser leder protektionismen på världsmarknaden till att de inte kan utnyttja sina konkurrensfördelar. Till de länder som drabbas hårt hör bl. a. - ett land som kämpar med stora bytesbalanssvårigheter. Som följd bl. a. av kraven på rationaliseringar inom jordbruket har de svenska överskotten av flera viktiga livsmedel visat tendens att stiga. Detta förorsakar ökande kostnader för folkhushållet. har många ifrågasatt om de livsmedel som erbjuds de svenska konsumenterna i alla avseenden håller önskvärd kvalitet. Det finns således skäl att pröva nya vägar för svensk jordbrukspolitik. Med hänsyn till den struktur som råder på världsmarknaden för livsmedelsprodukter är en total frisläppning av handeln på kort sikt inte ett realistiskt alternativ. Färdriktningen är emellertid väsentlig och en ökad avreglering bör komma till stånd. I den nya GATT-rundan om reduktion av tullar och andra livsmedelssubventioner som påbörjas i ingår också, , jordbruks- och trädgårdsområdet. Det är väsentligt att i dessa förhandlingar tillhör de pådrivande staterna och genom konstruktiva förslag bidrar till ett breddat handelsutbyte. Under GATT-rundan skärps kraven på de deltagande länderna att inte införa nya handelsrestriktioner (stand still) utan i stället minska hindren mot import från utlandet (roll back). Det svenska tullskyddet för grönsaker har byggts ut. infördes t. ex. ökat skydd mot import av tomater. Enligt vår uppfattning är tiden nu inne att vända trenden och minska och möjligen helt avskaffa de svenska hindren mot import av frukt och grönsaker. Särskilt omotiverade är de tullskydd vi har i även under sådnaa tider då inga motsvarande inhemska produkter finns att tillgå liksom mot produkter som över huvud taget inte odlas i . Mångå svenska tekoföretag klarar sig bra. De har genom bl. a. utveckling av material och design byggt upp ett förtroende för sig och sina produkter både på hemmamarknaden och på viktiga exportmarknader. Totalt uppgår den svenska tekoexporten till ca . För andra tekoföretag har resultatet blivit sämre. Det gäller främst sådana företag som inte satsat på utveckling utan hukat bakom det svenska tullskyddet. Företagsnedläggelserna har varit många. Genomsnittligt lär de svenska tekoföretagen ha det högsta kostnadsläget i 8 Ändå tillhör de anställda inom tekobranschen låglönegrupperna i Mot. Särskilt har tjänstemännen inom teko sämre genomsnittslöner än N433 motsvarande tjänstemän inom andra industrisektorer. Vi kan, som många utredningar gjort före oss, konstatera att omfattande importbegränsningar på tekovaror inte skyddat svensk tekoindustri. Denna slutsats kommer man också till när man studerar aktuella importsiffror från kommerskollegium. Importregleringen har lett till att andel av den svenska marknaden för kläder har sjunkit från 27 till . Regleringen kan således, av sina anhängare och tillskyndare, betraktas som en framgång. Minskningen av importen från har dock inte resulterat i en ökad marknadsandel för de svenska tekoföretagen. Tvärtom har importandelen kläder ökat från . De företag som tjänat på de svenska handelsrestriktionerna är främst de med hemort inom EG. På grund av vårt frihandelsavtal med EG har nämligen, riktigt nog, frånhänt sig möjligheten att resa handelshinder mot tekoimporten från dessa länder. På motsvarande sätt kan inte begränsa sin import från vilket är en förklaring till att framgångsrika svenska tekoföretag kunnat expandera sin export. Genom att nu också och blivit medlemmar av EG måste vi utgå från att importen från EG av tekovaror kommer att öka - särskilt som EG-företagen inte behöver konkurrera på lika villkor med motsvarande företag i . Ett resultat av de svenska handelsrestriktionerna inom tekoområdet blir således att vi gynnar tillverkare inom EG på bekostnad av och oss själva. Hade konkurrensen varit fri hade vi i många fall kunnat köpa varorna billigare från . export av tekovaror till försvåras framför allt genom de avtal vi träffat med dem om s. k. frivilliga exportbegränsningar. Sådana avtal har vi, inom ramen för det s. k. multifiberavtalet, tvingat på som byggt upp en hygglig tillverkningskapacitet. Innebörden av avtalen är att u-landet i fråga självt åtar sig att svara för begränsningen av sin tekoexport genom att kräva exportlicens av de företag som vill sälja till . Licenser utfärdas bara upp till den ram som fastställts i förhandlingarna med . Exportlicenser blir på så sätt åtrådda varor. Handeln med licenser driver upp priset också på de tekovaror som u-landet tillåts sälja till . Eftersom licenserna ofta avser ett visst antal plagg, lönar det sig som regel för dem som kommer över licenserna att använda dessa till export av större och dyrare plagg. På så sätt blir importen av prisbilliga barnkläder till mindre omfattande än vad som annars vore möjligt. I sista hand drabbar detta de svenska barnfamiljerna som får sina klädinköp fördyrade. Flera utredningar har uppskattat den sammanlagda kostnaden för en svensk barnfamilj av den förda tekopolitiken till . Ett avskaffande av handelshindren mot teko skulle således ge de svenska barnfamiljerna en ekonomisk förbättring av samma storleksordning som den höjning av barnbidragen med . som trädde i kraft . Det sagda ger skäl nog för våra krav på att de svenska importrestriktioner- Mot. na för teko skall slopas. Men vi vill också understryka den vikt vi fäster vid att N433 ges möjligheter att bygga upp sina ekonomier. De måste få hjälp med att bryta sig loss från sin ofta ensidiga roll som leverantörer av råvaror. Skall de lyckas bredda sin produktion måste de veta att deras varor tas emot på de rika ländernas marknader och inte stoppas vid gränsen. I det här sammanhanget spelar textil- och konfektionsindustrin en viktig roll. Den kännetecknas av en relativt enkel teknik och är arbetsintensiv. För många av de framgångsrika - särskilt i - har tillverkning av textil- och konfektionsvaror blivit en inkörsport till industrialiseringsprocessen. Vi anser att restriktiva hållning när det gäller import av tekovaror från står i direkt strid med vår uttalade vilja att förbättra levnadsvillkoren för människorna i de fattigaste länderna. Frågan är om vi någonsin har haft så omfattande begränsningar som vi har . har kommit att betraktas som ett av de mest restriktiva industriländerna i MFA (multifiberavtalet). Genom en speciell nordisk klausul har vi också skaffat oss rätt att underskrida den ökningstakt i importen från som övriga i-länder förbundit sig. Detta har regeringen uppenbarligen tagit fasta på i sina förhandlingar med om begränsningsavtal. Detta agerande från sida kan med rätta upplevas som hyckleri. I allmänna ordalag betygar regeringen sin tro på en utvidgad världshandel, fri från de handelshinder som främst går ut över de fattiga folken. förs en handelspolitik när det gäller tekovaror som direkt motverkar en sådan strävan. Socialdemokraterna har varit okänsliga för dessa argument. Här har dess företrädare dragit gränserna både för sin solidaritet med de fattiga länderna och för sin tilltro till frihandeln. har dock ytterligare argument tillkommit mot den förda politiken. Ett viktigt sådant argument är den ökade betydelse som kan ha för svensk export. är ett land som köpt och köper mycket industrivaror från . Till följd av en stor upphandling utomlands har , liksom många andra , drabbats av svåra problem med sin betalningsbalans. Också svenska banker har medverkat som långivare. För att skall få ordning på sin betalningsbalans och kunna ränta sina utlandslån krävs, bl. a. av , att landet ökar sin export. Man kan då fråga sig om det är förenligt med svenska intressen att fortsätter att begränsa sin import av tekovaror från . har blivit en viktig marknad för svenska produkter bl. a. inom energisektorn. Det största exportavtal som något svenskt företag träffat har också slutits med . Vi syftar självfallet på den order om som har fått för leveranser av kanoner till den indiska försvarsmakten. Följdleveranserna kan bli av motsvarande storlek. Statsminister engagerade sig starkt för denna affär och spelade sannolikt en avgörande roll för dess tillkomst. som gör stora inköp i har den påtvingat ett avtal som innebär att också framgent måste begränsa sin export av tekoprodukter till . Som exempel på hur det tidigare avtalet verkade kan nämnas, att kommerskollegium så sent som förklarade att ingen ytterligare import av bordslinne från fick ske, eftersom importkvoten redan var helt fylld. Att på nytt genom avtal begränsat export av tekovaror till framstår som fullständigt orimligt. Regeringen bör starkt kritiseras för sitt handlande i detta avseende. Med anledning av det vi här har anfört hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om selektiva industrisubventioner, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om en ökad avreglering av handeln med jordbruksprodukter, frukt och grönsaker,1] 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om uppgifter och ansvar i samband med den nya GATT-rundan, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om det ingångna avtalet om fortsatta begränsningar för indisk export av tekovaror till , 4. att beslutar avskaffa samtliga handelsrestriktioner inom tekoområdet. 1986/87 N433 (fp) () () () () 1 1986/87:Jo273.