ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02A713 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87: A713 och () Facklig verksamhet i små företag Näringslivet rymmer många små företag och arbetsplatser, som saknar fackliga förtroendevalda. Detta är en brist, som behöver avhjälpas bl. a. för ^att medbestämmandelagen skall kunna föras ut till de anställda i dessa små företag. mellan SAF och LO/PTK innehåller också regler om facklig verksamhet i mindre företag. Enligt dessa regler skall man verka för att kontaktombud tillsätts vid dessa mindre arbetsplatser. regler måste dock anses otillräckliga för att säkerställa en tillfredsställande facklig verksamhet i små företag. Den nya arbetsrättskommittén föreslog i ett delbetänkande 1977 (Ds A 1977:4) att förtroendemannalagen skulle utbyggas med regler om regionala förtroendemän. Dessa skulle utgöra ett stöd till kontaktombuden i den fackliga verksamheten. För att fullgöra detta sitt uppdrag behöver dessa regionala förtroendemän tillträde till de berörda arbetsplatserna. Enligt nuvarande lagstiftning har endast de hos arbetsgivaren anställda rätt till närvaro och facklig verksamhet inom ifrågavarande företag. Enligt "nya arbetsrättskommitténs" förslag skulle de regionala förtroendemännens verksamhet under inledningsskedet finansieras av statsmedel. Den "nya arbetsrättskommitténs" förslag resulterade inte i någon lagstiftning. Med hänsyn till att förutsättningarna för facklig verksamhet i små företag ännu ej fått en tillfredsställande lösning anser vi att de av den "nya arbetsrättskommittén" föreslagna ändringarna i lagen om facklig förtroendeman bör genomföras. Detta innebär att regionala förtroendemän kan utses och bedriva facklig verksamhet i de företag som utgör deras verksamhetsområde. Kostnaderna för de regionala förtroendemännen bör betalas genom arbetsgivaravgifter. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående facklig verksamhet i små företag.
mot · GA02A714 · 1987-01-16 00:00:00 — 1986/87 :A714 m. fl. (c) Tjänstledighet vid vård av anhörig Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:So216 hemställs att beslutar att hos regeringen begära förslag till lag om tjänstledighet för vård av anhörig. () () () () () ()
mot · GA02A715 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A715 m. fl. Åtgärder mot diskriminering av vissa företag, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:N330 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om att företag som är enmansföretag och/eller saknar kollektivavtal inte får diskrimineras, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om att den arbetsrättsliga lagstiftningen måste anpassas till de mindre företagen, 3. att hos regeringen begär en översyn vad gäller skadestånd enligt de arbetsrättsliga lagarna, 4. att hos regeringen begär förslag till enhetlig definition av begreppen arbetsgivare och arbetstagare. () () (fp)
mot · GA02A716 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A716 Småbarnsföräldrars rätt till tjänstledighet Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:So615 hemställs att hos regeringen begär förslag till utökning av rätten till tjänstledighet för småbarnsföräldrar och förändring av meritvärdering för vård av egna barn i enlighet med motionen.
mot · GA02A717 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:A717 och () Semesterrätten vid arbetslöshet Den nu gällande semesterlagen (1977:480) började tillämpas från . Den väsentligaste nyheten i lagstiftningen var en förlängning av semestern . Betydelsefullt var även en ökad möjlighet att intjäna semester vid viss s. k. privilegierad frånvaro. Detta gäller främst sjukdom, arbetsskada och föräldraledighet. En typ av frånvaro, som inte blev semesterlönegrundande genom den nya lagstiftningen, var arbetslöshet. Det måste anses otillfredsställande att de som drabbats av arbetslöshet avstängs från rätten till semesterersättning och därmed till möjligheten att få rekreation och miljöombyte, som semestern innebär. Därför bör det övervägas att göra arbetslöshet semestergrundande. semesterkommitté föreslog inrättandet av en riskfond som en lösning av finansieringsfrågorna. Frågan om en riskfond (semesterlönefond) innefattas i direktiven till semesterkommitté. Dessa direktiv innefattar däremot ingen direkt hänvisning till en vidgning av ramen för den semesterlönegrundande frånvaron till att omfatta även arbetslöshet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att semesterkommitté får i uppdrag att pröva frågan om arbetslöshet kan göras semesterlönegrundande.
mot · GA02A721 · 1987-01-23 00:00:00 — m. fl. 1986/87 A721-728 Lagen 1974 om fackliga förtroendemäns ställning på arbetsplatser m.m. tillkom som ett uttryck för att det var och är ett viktigt samhällsintresse att säkerställa fackliga företrädares möjligheter att fullgöra de olika arbetsuppgifter som läggs på dem. Problemet med fackligt arbete på de mindre arbetsplatserna har uppmärksammats . Departementschefen uttalade i proposition 1974:88 att det var en angelägen fråga att problemet med facklig verksamhet på små arbetsplatser löstes. En väsentlig del av lösningen låg i att skapa formella och reella förutsättningar för fackligt arbete. Han ansåg rent tekniskt att tillträdesrätt för utomstående som finansierades genom någon form av avgifter, vilka skulle tas ut på löneunderlaget, var en naturlig modell. Eftersom frågan inte var tillräckligt utredd, avstyrktes lagstiftning . De farhågor som uttalades har besannats. Det har inte varit möjligt för organisationerna att hålla en likvärdig bevakning av de fackliga intressena på de mindre arbetsplatserna. Nya arbetsrättskommitténs förslag 1977 till en ny förtroendemannalag innehöll regler om regionala fackliga förtroendemän. Förslaget innehöll två viktiga moment som är nödvändiga för denna reform. Dels gav förslaget den regionala fackliga förtroendemannen rätt till tillträde på arbetsplatser och en rätt till ledighet från den egna arbetsplatsen för att utföra uppdraget, dels fanns en lösning av finansieringen. NARK: s förslag har mottagits med stort intresse från fackligt håll. LO-kongresserna 1981 och 1986 har uttalat sitt stöd för frågan om regionala fackliga förtroendemän. Undertecknade har upprepade gånger aktualiserat förhållandena för fackligt arbete på de mindre arbetsplatserna. bereds frågan i den särskilda arbetsgruppen inom . Det är nu nya arbetsrättskommitténs förslag om regionala fackliga förtroendemän presenterades. Det är utomordentligt angeläget att beredningsarbetet inom departementet slutförs och förslag föreläggs . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om regional facklig förtroendeman. 1986/87 A721 () () () () () () ()
mot · GA02A723 · 1987-01-22 00:00:00 — 1986/87 :A723 m. fl. (m, fp, c) Lagstadgad negativ föreningsrätt Ingen ifrågasätter den självklara rätten att fritt organisera sig på arbetsmarknaden. Denna rätt är skyddad i grundlagen och för arbetsmarknaden också infogad i 7§ medbestämmandelagen. Enligt denna paragraf ges rätt för arbetsgivare och arbetstagare att tillhöra arbetsgivare- eller arbetstagareorganisation, att utnyttja medlemskapet och verka för organisationen eller för att sådan bildas. Någon motsvarande rätt att stå utanför en arbetsmarknadsorganisation finns inte inskriven i lag trots att en sådan rätt i en demokratisk stat bör vara lika självklar. Frågan om ett skydd också för den negativa föreningsrätten behandlades av nya arbetsrättskommittén som trots arbete inte kom fram till att en negativ föreningsrätt skulle införas. Kommittén drog slutsatsen att en sådan lag som skulle utsträckas att omfatta även arbetssökande, i sak blir en fråga om man skall lagstifta mot s. k. organisationsklausuler, dvs. förbehåll i kollektivavtal om att en arbetsgivare åtar sig att endast anställa arbetskraft som tillhör en viss organisation. Så kan naturligtvis bli fallet. Vi menar emellertid att den enskildes rätt att fritt välja om vederbörande vill ansluta sig till en ideell organisation eller ej måste överordnas arbetsmarknadens parters möjligheter att utestänga arbetsgivare/arbetstagare från att erhålla arbete enbart på grund av att vederbörande inte är medlem i en avtalsslutande organisation. Behovet av en negativ föreningsrätt har tidigare illustrerats med att en av de största organisationerna på arbetsmarknaden, , tillämpar ett system som i princip omöjliggör medlems utträde. I uttalas att Fackföreningsrörelsens principiella inställning till utträdesrätt för medlem ur ett fackförbund är den att sådan rätt saknas. Enligt en dom i högsta domstolen är detta system ägnat att inge allvarliga betänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt. Behovet av en negativ föreningsrätt har ytterligare förstärkts genom några fackliga organisationers försök och beslut att teckna kollektiva försäkringar för samtliga medlemmar utanför det kollektivavtalsreglerade området. Visserligen har LO nu fattat beslut med innebörden att rätten till utträde i fortsättningen skall vara ovillkorlig. Genom bristfällig lagstiftning är det emellertid fortfarande möjligt att vägra medlem i facklig organisation utträde. Någon ny utredning för att bereda frågan behöver inte tillsättas för att Mot. utreda denna självklara rätt att i en demokratisk stat stå utanför en förening. Det bör därför ankomma på regeringen att utarbeta ett förslag till negativ föreningsrätt. Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lagstadgad negativ föreningsrätt. () ()
mot · GA02A725 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A725 m. fl. (c, fp, m) Förbud mot blockad av företag i vissa fall Flera fall angående varsel om blockader har utfärdats mot enmansföretag. I kommer ett sådant fall att behandlas. I en del fall har varslen lett till genomförda blockader. Denna typ av blockader förekommer nästan uteslutande inom LO-området. Kraven från den fackliga organisationen för att dra tillbaka varsel om blockad eller häva en pågående blockad är att enmansföretagarna skriver ett s.k. separatavtal med den fackliga organisationen. Frågan om förbud mot blockad av enmansföretag övervägdes av arbetsrättskommittén (SOU 1975:1) och har vid ett flertal tillfällen aktualiserats . Motivet att inte införa ett sådant förbud har motiverats med att ett sådant förbud skulle ha en betydande räckvidd samt beröra hävdvunna principer för konflikter på arbetsmarknaden. Ett annat motiv som anförs till försvar för den nu gällande ordningen är att det varit en gängse princip att statsmakterna inte bör ingripa med lagstiftning i arbetsmarknadsparternas rätt att använda stridsåtgärder. Detta motiv måste emellertid betraktas som ohållbart så länge ett företag inte har någon anställd förutom ägaren. Samhället har inte dragit sig för att lagstifta till den svages skydd när dennes position varit extremt utsatt. Sådan är enmansföretagarens situation gentemot de fackliga organisationerna. Dessa principer innebär att en facklig organisation mer eller mindre kan tvinga en enmansföretagare att skriva på avtalsvillkor som måste betraktas som oskäliga. Sådana avtal förekommer inom måleribranschen. Den enmansföretagare som skriver på ett sådant avtal förbinder sig att inte ta större jobb än . Bryter vederbörande mot avtalet så blir han /hon skadeståndsskyldig. Det måste betraktas som orimligt att en facklig organisation ges en laglig möjlighet att utfärda stridsåtgärder gentemot ett företag där den fackliga organisationen inte kan eller har ens en teoretisk möjlighet att representera någon fysisk närvarande person. Så länge det inte föreligger något fackligt arbetsmonopol eller någon lag som förbjuder enmansföretag måste de enskilda individerna i samhället få avgöra under vilka former de vill arbeta som företagare eller anställda. Sedan måste vi överlåta åt konsumenterna att avgöra hos vilka företag de vill köpa sina varor och tjänster. När det sedan gäller påståenden om eventuellt skattefusk i olika branscher och företag så måste en rättsstat överlåta på myndigheter att beivra sådant. Vi föreslår att hos regeringen anhåller om förslag till en lag som Mot. förbjuder blockad av enmansföretag för dess vägran att teckna avtal separat A725 eller via arbetsgivarorganisation. Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till förbud mot blockad av enmansföretag för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. () () () ()
mot · GA02A726 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87: A726 m. fl. (c, m, fp) Översyn av ledighetslagarna Ett flertal lagar ger de anställda rätt att vara lediga från arbetet med eller utan lön. Flera lagar har tillkommit i det goda syftet att skapa bättre fortbildningsoch föreningsvillkor för de anställda. Ett problem med lagarna är att arbetsgivarens skyldigheter ofta är uttryckta med abstrakta formuleringar i lagtexten. Lagarna har därför blivit mycket svårhanterliga för den enskilde arbetsgivaren. Detta gäller inte minst i mindre företag som ofta har en liten administrativ resurs och där behoven av långa varseltider är stort. Mot bakgrund av bl. a. denna kritik gjordes 1980 i en översyn av de olika ledighetslagarna. Bland de frågor som främst skulle granskas var bl. a. varseltidernas längd vid återkomst från studier, begränsning av studieledighetslagens bredd, problem i samband med studier på arbetstid med timstudiestöd. Detta arbete har emellertid inte aktualiserats i . Ytterligare en fråga som skulle behöva utredas gäller ledighet för facklig verksamhet. gäller visserligen att ledigheten inte får vara längre än vad som är skäligt med hänsyn till förhållandena på arbetsplatsen. Men den mer omfattande ledighet som det ibland kan bli fråga om kan slå mycket hårt i ett mindre företag. Problemen kvarstår med andra ord. De vaga formuleringar som framförs i arbetsmarknadsutskottets betänkande 1984/85:2 tyder inte på att de ovan redovisade frågorna av utskottsmajoriteten bedöms ha någon högre dignitet. Därför är det av vikt att det arbete som påbörjades får fortsätta så att förslag till förändringar för att anpassa lagarna också till de mindre företagens situation kan framläggas. Med stöd av det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående behovet av en översyn av ledighetslagarna. lii nd (c) () Keuth Skårvik (fp)
mot · GA02A727 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A727 m. fl. (m) Anställningsskyddet Enligt 1 § lagen om anställningsskydd (LAS) undantas från lagens tillämpning arbetstagare som med hänsyn till arbetsuppgiften och anställningsvillkoren får anses ha företagsledande eller därmed jämförlig ställning. Detta har i förarbetena tolkats så att i små företag normalt ingen utom företagsledaren anses undantagen från lagen. I medelstora företag torde undantaget gälla verkställande direktören, hans ställföreträdare och möjligen ytterligare någon tjänsteman med speciellt självständigt ansvar. I större företag anses undantaget gälla direktionsmedlemmar och tjänsteman som har en självständig ställning som chef för en större gren av verksamheten. Denna snäva gränsdragning avseende främst mindre företag är inte riktigt tillfredsställande. Gränsdragningen mellan ett mindre och medelstort företag är mer än oklar. Det finns exempelvis företag med stor omsättning som är marknadsledande men som ändå omfattas av definitionen på småföretag. Om det hos höga befattningshavare som inte är företagsledare finns brister som leder till allvarliga men för företaget kan situationen utvecklas till ett hot mot sysselsättningen för övriga anställda. Den starka position som anställningsskyddslagen ger den anställde kan i fall av det nu berörda slaget bli ett svårbemästrat problem, och det synes därför motiverat att ta upp till övervägande behovet av att vidga den krets av personal som med hänsyn till ledande uppgifter och därmed förenat ansvar bör kunna undantas från lagen. Även i ett litet företag kan exempelvis VD:s ställföreträdare och någon ytterligare tjänsteman med speciellt självständigt ansvar behöva undantas från lagen. Detta särskilt som omplaceringsmöjligheterna i mindre och medelstora företag för denna kategori anställda ofta är mycket små. Det vore därför naturligt om hos regeringen hemställer om en översyn av 1 § LAS för att om möjligt utvidga omfattningen av den s. k. frikretsen i mindre företag. Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en översyn av 1 § lagen om anställningsskydd i syfte att undersöka behovet av en utvidgning av den s. k. frikretsen i mindre företag. () ()
mot · GA02A728 · 1987-01-22 00:00:00 — 1986/87 :A728 m. fl. (m, c, fp) Förbud mot blockad av företag i vissa fall Arbetsmarknaden består av såväl organiserade som oorganiserade arbetsgivare och arbetstagare. Bland landets företag har en majoritet valt att vara utan avtal medan en minoritet av företrädesvis litet större företag valt att erhålla avtalsservice och annan hjälp från en arbetsgivarorganisation. stor majoritet med i någon facklig organisation medan cirka en halv miljon anställda valt att stå utanför en facklig organisation. Till skydd för rätten att organisera sig finns bl. a. bestämmelser i 7§ MBL. Däremot finns inget skydd för vare sig arbetsgivare eller arbetstagare ifall bägge parter av någon anledning inte vill organisera sig. a. denna blotta i lagstiftningen har de fackliga organisationerna givits möjlighet att vidta stridsåtgärder gentemot företag för att åstadkomma ett kollektivavtal eller s. k. separatavtal. Stridsåtgärden för att åstadkomma ett avtal kan naturligtvis vara befogad för att uppnå ett avtal på en arbetsplats där vederbörande fackliga organisation har medlemmar men följden kan också bli att en arbetsgivare mot de anställdas vilja tvingas skriva på ett avtal med en facklig organisation som de anställda inte vill låta sig representeras av. Detta är speciellt stötande i mindre företag med endast familjemedlemmar som anställda. Möjligheten att blockera företag som ej har organiserad arbetskraft har också utnyttjats i syfte att förhindra uppkomsten av naturliga kompanjonföretag. I en rättsstat måste det vara upp till den enskilde att själv bestämma om vederbörande vill låta sig representeras av en organisation. Det kan inte betraktas som rättmätigt att vissa organisationer, i detta fall arbetsmarknadsorganisationer, skall kunna förhindra verksamhet på arbetsplatser där de inte har en enda medlem för att uppnå ett avtal som säger att vederbörande fackliga organisation skall representera arbetstagarna. Det bör därför införas ett förbud mot blockad av företag där det inte finns någon fackligt ansluten anställd för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till förbud mot blockad av företag där det inte finns någon fackligt ansluten för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. () ()
mot · GA02A729 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87: A729 m. fl. Fler kvinnor i arbetsdomstolen Utredningen av kvinnorepresentationen har presenterat en kartläggning av könsfördelningen i statliga styrelser och kommittéer. De redovisar svart på vitt vilket kön som innehar makten i dagens . Av de centrala myndighetscheferna är män. av samtliga ordförande i centrala verksstyrelser är män. a. dessa siffror har gjort att utredaren kommit fram till att lagstiftningen är enda vägen för att få fram fler kvinnor i beslutspositioner. I avvaktan på ett sådant förslag avseende statliga styrelser och kommittéer tar vi här speciellt upp krav om förbättrad könsfördelning i arbetsdomstolen. infördes lagen om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. Mycket återstår att göra innan lagens ändamål är uppfyllt. Många anmälningar om könsdiskriminering kommer in till JämO, som i sin tur driver många fall vidare till arbetsdomstolen. I diskrimineringsfall men även i andra ärenden är det väsentligt att kvinnor är företrädda i AD. är endast tre av AD:s 22 ledamöter kvinnor. Av de 57 ersättarna är endast 12 kvinnor. Eftersom mäns och kvinnors erfarenhet av arbetslivet, bl. a. beroende på den starkt könsuppdelade arbetsmarknaden, skiljer sig åt, är det viktigt att förändra den nu nära nog totala mansdominansen i AD. En jämnare könsfördelning i AD är också välmotiverad utifrån det faktum att kvinnorna är ungefär lika många som männen på arbetsmarknaden. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till åtgärder för kraftigt ökad kvinnorepresentation i arbetsdomstolen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 1986/87.
mot · GA02A730 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A730 m. fl. (vpk) Ändring av semesterlagen I semesterlagen föreskrivs rätten för anställda att spara semester om man är berättigad . Den som vill spara till en s. k. långsemester kan spara och på så sätt få tio veckors semester. Lagen föreskriver också att den semesterberättigade som sparat semester äger rätt att få ut den sparade delen i samband med sin ordinarie huvudsemester. Denna del av lagen har tolkats av arbetsdomstolen och givit arbetsköpartolkningen rätt att så till vida att, om någon skall ta ut sparad semester i samband med huvudsemester, får detta endast ske på så sätt att den sparade delen inte förläggs inom den ordinarie semestertiden, dvs. eller efter augusti månads utgång. Om någon har sparat , vilket tvisten gällde i AD, så måste semestern förläggas och att den sparade semestern påbörjas - eller måste den ordinarie semestern förläggas till augusti månad och den sparade semestern tas ut därefter, dvs. sista sparade semesterveckan får då tas ut . Om den ordinarie semestern infaller eller påbörjas senare än , kan sammanhängande ledighet enligt andemeningen i semesterlagen inte erhållas. Det är en allvarlig brist i lagtexten att det inte klart föreskrivs den semesterberättigades rätt att själv avgöra om han eller hon vill ha sammanhängande ledighet oavsett när den ordinarie (huvudsemestern) infaller. Som det nu tillämpas kan den semesterberättigade tvingas att flytta sin ordinarie semester från t. ex. mitten av juli för att få ut den sparade semestern och ordinarie semester i en följd. 21 § bör omarbetas så att det klart framgår att det är den semesterberättigade som själv bestämmer om ledigheten (den sparade semestern) skall utgå tillsammans med huvudsemestern. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att semesterledighet skall kunna tas ut även och antar följande förslag till ändring i semesterlagen (1977:480) att gälla från : Motionärernas förslag 21 § Önskar arbetare få ut minst fem sparade semesterdagar, skall dessa och hela semesterledigheten för semesteråret utgå i en följd, om ej annat har avtalats. Önskar arbetare få ut minst fem sparade semesterdagar, skall dessa och hela semesterledigheten för semesteråret utgå i en följd, om ej annat har avtalats. Arbetstagare har även rätt att ta i anspråk sparade semesterdagar i anslutning till huvudsemestern. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1986/87 A730