mot · GA02Kr318 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87: Kr318 m. fl. (m) Kulturpolitiken Knappast någon tid har upplevt så snabba förändringar i kulturutbudet som vår egen tid. Nya massmedier och nya tekniska framgångar i elektronikutvecklingen har skapat förutsättningar för varje medborgare att komma i kontakt med en stor mängd kulturyttringar av varierande art. Omfånget och lättillgängligheten av kulturutbudet skapar i sin tur en snabbt förändrad massefterfrågan som ofta är kommersiellt grundad och förstärkt av massmedierna. Genom en hård koncentration på vissa för dagen populära företeelser skapas en okänslighet för de grundläggande kulturvärden på vilka vårt samhälle bygger. Tradition, kontinuitet och kvalitet får vika för dagens modeflugor, och den seriösa kulturen får svårare att hävda sig bland fritidsupplevelser av olika slag. Det finns likväl skäl att inte undervärdera det rent kommersiella utbudet. Aldrig har människor så lätt kunnat få tag på sådan musik, film och litteratur som tilltalar just dem. Det ekonomiska värdet av svenska folkets satsning på kultur har aldrig heller varit större, och den helt övervägande delen av kostnaderna står den enskilde kulturkonsumenten själv för. Samhället kulturansvar å andra sidan måste syfta till att skapa goda arbetsmöjligheter för kulturskapare, att sprida kännedom och kunskap om vår kultur och vår kulturtradition till alla grupper i samhället, att vårda vårt kulturarv och skapa en kulturmiljö som kännetecknas av mångfald, frihet och kvalitet. Ett lands kultur är ett vidsträckt begrepp. Det manifesterar sig bl. a. i traditioner, litteratur, konst, byggnadsstilar, dans och musik, scenskapande och konsthantverk. Vi kan konstatera ett ökat intresse för kulturyttringar från gångna tider och värdet av att underhålla och bevara dem. Kultur utformas och växer alltid fram i ett samspel med kulturutvecklingen i andra delar av världen. Den nationella svenska kulturen utesluter inte en öppenhet för kulturinflytande och påverkan från andra folkgrupper, vilket kan visa sig på många olika sätt, det må gälla gästspel på våra nationalscener eller nordiska folkmusikkurser. Intresset för gamla tider kan återspeglas både vid arkeologiska utgrävningar och genom publiktillströmningen vid museernas specialutställningar. Skaparkraften finner sitt uttryck på teaterscener och i författarlyor, och att musikintresset växer framgår av de kommunala musikskolornas verksamhet och ett ökat intresse för musikfestivaler och musikveckor. Ett rikt kulturliv kan bara existera i ett öppet och fritt samhälle som ger utrymme för mångfald och kreativitet och därmed också för nya och oprövade kulturaktiviteter som bidrar till utveckling och nya idéer inom hela kulturområdet. Ett levande kulturliv fordrar därför att stat och kommun står öppna för variation och mångfald i sina åtgärder för att stärka kulturens ställning i vårt land. Styrning och förmynderskap är främmande för vår moderata kultursyn; ingen kan bättre än konstnären själv avgöra vad han vill skapa, hur han vill göra det och när han vill dela med sig av sitt skapande. Det är därför viktigt att fördelningen av samhällets stöd till kulturlivet sker så nära kulturlivet som möjligt. Detta är orsaken till att vi från vår sida motsatt oss statens kulturråds övergripande funktion i de flesta kultursammmanhang. Det är glädjande att konstatera att regeringen nu också insett nödvändigheten av att begränsa verksamhet. Ett mål måste bl. a. vara att också fortsättningsvis sträva efter att överföra uppgifter till kulturlivet mera näraliggande organisationer och organ. Den seriösa kulturen kommer aldrig att bli helt självfinansierande. Detta innebär dock inte att stat och kommun nödvändigtvis måste stå som garant för allt som inte är kommersiellt gångbart. För alla dem som arbetar med konkreta uppgifter i syfte att vidga människors upplevelser av kultur av olika slag är det viktigt att olika former av finansiering står till buds. Moderata samlingspartiet föreslog i motion 1985/86: Kr265 att möjligheten att tillskapa särskilda kulturfonder skulle övervägas. beslut gick också i motionens riktning. Vi ser fram emot förslag som kommer att innebära att ytterligare medel till kulturlivet blir tillgängliga. Offentligt kulturstöd bör beslutas och utdelas av många självständiga organ. Då först skapas garantier för att skiftande värderingar och ambitioner kan göra sig gällande och att kulturskaparna får ökad frihet. Det statliga stödet till kulturen måste vara kvalitetsinriktat. Denna målsättning kan komma i konflikt med kravet på öppenhet för nya strömningar inom kulturlivet, och det är viktigt att kvalitet inte jämställs med beprövade och traditionella inriktningar. Varje konstart måste bedömas efter sina förutsättningar, och den möjligheten ökar genom att stöd utdelas från många olika håll. Vi kan konstatera en helt förändrad inställning till kulturstöd som kommer från företag och enskilda. Även de starkaste principiella invändningar mot att andra än stat och kommun ger bidrag till kultur har gett vika inför verkligheten. Denna har visat att behovet av pengar till kulturaktiviteter av olika slag är större än de medel det allmänna kan ställa till förfogande. Att ta emot medel - där sådana finns tillgängliga - betyder att kulturlivet blir rikare och att nya projekt som annars inte kommit till stånd Erfarenheten visar att möjligheten till ett ökat utställnings- och musikutbud har stort värde för landet som kulturnation. Många förnämliga kulturaktiviteter både hemma och utomlands har finansierats med privata medel som skapat förutsättningar för konstnärer, musiker och skådespelare att få nya arbetsuppgifter. har medborgarna fått möjligheter till kulturupplevelser som bidragit till ökat intresse för kultur i stort. Om skall kunna hävda sin plats som kulturnation är det viktigt att vi har nationella kulturinstitutioner av hög klass, som kan mäta sig med motsvarande internationella institutioner och idka utbyte med dem. måste nationalscenerna känna sitt ansvar gentemot hela landet och medverka i turnéer och i radio- och TV-föreställningar. De skall utgöra en stimulans i svenskt kulturliv och inspirera till aktivt kulturintresse och kulturell verksamhet också på mindre orter. För att det betydande kulturstöd som staten ger också skall komma landsorten till godo bör de regionala institutionerna ta ansvar för sina resp. områden, och de måste fa reella möjligheter att göra detta. Man kan ifrågasätta om det nuvarande systemet med grundbidrag är tillräckligt flexibelt för att fylla dessa krav. För människor som överväger att flytta till en mindre kommun kan den kulturella aktiviteten vara en avgörande faktor. En verklig decentralisering av kulturstödet innebär ett inslag i en framsynt regionalpolitik, och en fortsatt satsning på utvecklandet av det svenska kulturlivet bör inte minst beakta regionernas behov. Genom riksorganisationerna , Rikskonserter och Riksutställningar kan hela landet nås av centralt producerade föreställningar och utställningar. Den början till decentralisering som inletts med regionaliseringen av Rikskonserter/regionmusiken bör följas med uppmärksamhet. Det är önskvärt med ett större lokalt inflytande. Olika samverkande former kommunerna emellan och mellan region, kommunerna, de ideella kulturorganisationerna resp. studieförbunden bör prövas. Det kulturella utbudet har i alltför hög grad kommit att styras av politiska beslut. som vissa detaljregleringar och marginella statsbidrag upphör införs nya stödformer som styr kulturen i bostadsområden, på arbetsplatser, i skola och förskola etc. och begränsar genomförandet av enskilda initiativ. Föreningar och enskilda som utför ett ideellt arbete i kulturens tjänst känner sin hemort och sin bygd. Kulturstöd från det allmänna får större effekt om det förvaltas av och kanaliseras via frivilliga krafter med lokal förankring, och teater-, musik- och konstföreningar bör därför ha ett avgörande inflytande på kulturlivet. Utbildningens betydelse för kulturen I hemmen grundläggs barnens kulturintresse. Skolan har sedan tillsammans med föräldrarna ett stort ansvar för att intresset vidareutvecklas och förstärks. I budgetpropositionen föreslås ett bidrag till utvecklingsarbete med kultur i skolan på 16 milj. kr. Vi motsätter oss inte detta anslag men vill i likhet med föregående år understryka att utvecklingsarbetet enligt vår mening skall ta sikte på dels att kulturinslagen skall integreras i ämnesundervisningen, dels att de normalt skall kunna genomföras i skolan utan att kräva särskilda resurser. Vi vill i sammanhanget erinra om vad som anfördes i proposition 1978/79: 143 om barn och kultur: Skolans kulturuppgift utförs framför allt inom ramen för den ordinarie undervisningen. Många skolämnen delar ansvaret för att detta sker. Svenskundervisningen spelar en central roll. Ett välrustat skolbibliotek i nära samverkan med folkbiblioteket är härvid ett viktigt redskap. De samhällsorienterande ämnena till vilka religionskunskapen ansluter sig har att förmedla en omvärldsorientering som också innebär ett inträngande i kulturens sammanhang. Naturorienterande ämnen orienterar om viktiga förutsättningar för kulturens framväxande och utveckling. Undervisningen i de främmande språken inövar inte endast basfärdigheter för att orientera sig om andra länders förhållanden, den kan också leda till förtrogenhet med andra länders kultur. Ämnen som bild, musik, slöjd, gymnastik ger utrymme både för orientering om bildkonst, musik, konsthantverk, dans men också - främst - för skapande verksamhet. Brister i den ordinarie undervisningens uppläggning och inriktning liksom i lärarnas utbildning kan inte kompenseras genom extra satsningar som lätt blir av kosmetisk karaktär. Skolans kulturansvar kan inte fogas till undervisningen, det skall genomsyra den. Det är därför viktigt att skolorna anställer behöriga lärare i musik och bild och att hela lärarutbildningen utformas med sikte på lärarnas ansvar som förmedlare av kunskap om vår kultur och de värderingar som präglat dess framväxt. Även andra samhällsorgan än skolan har viktiga kulturpedagogiska uppgifter. Det gäller t. ex. förskola, bibliotek och museer. Deras ansvar är stort för att barnens spontana intresse för sin omvärld kanaliseras till kulturens många berikande områden. Här, liksom i skolan, måste arbetet präglas av känsla för kunskapens betydelse och respekt för barnens behov av individuell utveckling. Avgörande för kulturskaparnas arbetsvillkor är det allmänna samhällsklimatet. I ett öppet, demokratiskt samhälle som välkomnar fritt tankeutbyte människor emellan främjas den kulturella utvecklingen. Om däremot fria media, fritt företagande och andra enskilda initiativ ses med misstänksamhet och kringgärdas med hämmande regelsystem, skatter och avgifter drabbas även kreativiteten på kulturens område. Kulturskaparna är individualister. Frihet är en nödvändig förutsättning för att de skall kunna arbeta meningsfullt. Ett samhälle som tolererar nya idéer och uttrycksformer är en väsentlig grund för deras verksamhet. Kulturskaparnas arbetsmöjligheter påverkas givetvis av deras ekonomiska villkor. Enligt svensk skattelagstiftning behandlas författare, konstnärer och kompositörer som egna företagare, vilka själva svarar för avgifterna till det sociala trygghetssystemet. Det är av största vikt att konstnärer och andra kulturskapare får sådana arbetsmöjligheter att deras konstnärliga verksamhet kan fungera utan att hämmas av orimliga ekonomiska bekymmer. I utgör nu det höga skattetrycket och avgifterna på egenföretagarna allvarliga hinder för kulturlivets utveckling. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang föreslagit åtgärder för att underlätta verksamheten för egna företagare. Vårt förslag innefattar en kraftig sänkning av marginalskatterna och en fullt inflationsskyddad skatteskala. Vi vill minska byråkratin genom att rensa lagar och förordningar från onödiga eller överdrivna bestämmelser. En bildkonstnär, författare eller annan fri kulturskapare som skall etablera sin egen verksamhet har ofta stora svårigheter att övervinna, särskilt . Det är därför viktigt att det allmänna undviker att i onödan försvåra den ekonomiska situationen för honom eller henne. Generösa avdragsregler för utvecklingskostnader är därför väl motiverade. Om en avdragsrätt av den här arten inte skall förfela sitt syfte bör den rimligen omfatta även sådana löpande kostnader som ligger längre tillbaka i tiden än vilket gäller. Endast därigenom kan avdragsrätten på ett mer avgörande sätt underlätta en kulturskapares situation i initialskedet av verksamheten. Vi menar att tidsgränsen är alltför snävt tilltagen. Den bör därför sättas till före rörelsens påbörjande. Det är också viktigt att kulturskapare möts av generositet vid bedömningen av rätt till avdrag för genomförda studieresor. Kulturskaparna måste ha goda möjligheter att uppleva andra miljöer för att berika sin verksamhet. Även i övrigt måste kulturskaparnas behov av avdrag för kostnader i arbetet tillgodoses fullt ut. En bristande förståelse för vad konstnärlig verksamhet kräver i det avseendet har lett till många onödiga konflikter mellan kulturskapare och myndigheter. Slutligen förtjänar det att framhållas att kulturen skulle tillföras ökade resurser om våra förslag om att avskaffa etermediamonopolet och släppa nya medier fria samt införa en fristående reklamfinansierad TV-kanal genomfördes. Genom det ökade programutbudet och de bättre finansieringsmöjligheterna skulle de svenska kulturskaparna stå inför en helt ny situation. Antalet kulturprogram skulle med all sannolikhet öka. Kulturskaparnas tjänster skulle efterfrågas i större utsträckning . Vi vill även tillåta reklam i kabelburna TV-sändningar, liksom i närradio. Detta skulle få en vitaliserande verkan på bl. a. det lokala kulturlivet och resultera i flera arbetstillfällen för kulturskaparna. Ett viktigt inslag i kulturpolitiken måste vara att garantera att äldre tiders kultur tas till vara och levandegörs. Den snabba förändringstakt som präglar vårt samhälle utsätter kulturmiljön för större påfrestningar . Luftföroreningarnas starkt negativa betydelse för söndervittringen av värdefulla kulturminnen, skulpturer och museiföremål är vetenskapligt fastlagd. Om värdet av flydda tiders kulturföremål föreligger inga meningsskiljaktigheter. Svårigheter visar sig däremot när det gäller kunskapen om hur restaurering skall ske, och tillgängliga medel för att återställa föremålen saknas ofta. Trots betydande forskningsinsatser för att belysa dessa frågor finns fortfarande stora kunskapsluckor. Vilken metod som är bäst lämpad att använda för att rädda dekorativa stenpartier i våra kyrkor eller konsthistoriska klenoder som portalskulpturer vet vi inte. Över huvud taget har forskningen på det tekniskt-antikvariska området varit eftersatt, och det finns skäl att återkomma om detta i samband med regeringens aviserade forskningspolitiska proposition. Det är viktigt att peka på vikten av tillgång till skickliga yrkesmän med kunskaper om äldre byggnadsteknik och materialteknik. En del av samhällets utbildningspolitik bör vara att svara för att nya generationer finns som är redo att ta över. bör hemställa att regeringen vidtar åtgärder för att stärka utbildning i byggnadsvård, äldre byggnadsteknik och materialframställning. På många orter har äldre stadskärnor betydande fornlämningsförekomster. I samband med exploatering vållar undersökningskostnaderna problem. Vid byggandet föreslås i årets budgetproposition att tilläggslån kan erhållas för att finansiera arkeologiska undersökningar. Lånen är dock begränsade till bostadsfastigheter. Vi finner detta vara en begränsning som inte kan godtas. Lånemöjligheterna måste gälla oberoende av byggnadens ändamål. Undersökningar av fornlämningar kan i många fall bli oförutsett dyra. har i vissa fall möjlighet att fördela kostnaderna mellan staten och företaget. Detta sker av ekonomiska skäl i alltför få fall. Vi föreslår därför att för detta ändamål anslaget under kulturminnesvård höjs med 3 milj. kr. De arkeologiska undersökningarna som föregår byggande i vissa områden utförs huvudsakligen av . Vi anser att även andra institutioner med vetenskaplig kompetens både här hemma och i utlandet skulle ges möjlighet att inkomma med anbud. Det skulle ge vetenskaplig bredd åt verksamheten, vidga de internationella kontakterna och dessutom kunna tjäna som en värdefull kostnadspress. Regeringen bör utfärda bestämmelser så att sådana möjligheter tillskapas. En betydande del av insatserna för kulturminnesvården sker genom AMS och beredskapsarbeten. Från många olika håll har krav förts fram på att överföra en del av dessa medel som ett reguljärt stöd till kulturminnesvården. Regeringen bör därför mot bakgrund av gjorda erfarenheter om utnyttjande av AMS-medel för kulturminnesvård i fortsättningen överföra en del av dessa medel till som ett särskilt anslag. Motsvarande överföringar kan vara aktuella även inom musei- och ar- Mot. 1986/87 ki vområdena. Åberopande vad i motionen anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för kulturpolitiken, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om statens kulturråds uppgifter, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för fördelning av offentliga kulturstöd, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om sponsring av kulturlivet, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att systemet med grundbidrag till regionala institutioner bör ses över i syfte att stärka en regionalisering och garantera en väl fungerande kulturverksamhet i alla delar av landet, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildningens betydelse för kulturen,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avdragsregler för utvecklingskostnader,2] 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om arkeologiska undersökningar, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utnyttjande av AMS-medel för kulturminnesvård,3] [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om lånemöjligheterna vid arkeologiska utgrävningar.4] () () ' 1986/87: Ub356. 2 1986/87: Sk463. 3 1986/87: A277. 4 1986/87: Bo255.