ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02So406 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87:So406 i (m) Journalföringsplikt inom socialvården, m. m. Med anledning av erfarenheter från medicinskt håll, där man förvånat sig över att - medan en ytterst krävande journalföringsplikt gäller inom sjukvården - det tycks förekomma att man inom socialvården fattar beslut om olika sociala förmåner utan att det finns dokumenterat, på vilka grunder ett beslut fattas, vad beslutet innebär och vem som fattat beslutet, har det ifrågasatts om icke journalföringsföreskrifter motsvarande dem, som gäller inom sjukvården, borde åläggas befattningshavare, som beslutar i enskilda fall inom sociala myndigheter, som har att distribuera förmåner till medborgarna. Det har vidare ifrågasatts om icke besvärsrätt över sådana beslut borde bestå, även om den som drabbas av beslutet på grund av ändrade anställningsförhållanden kunnat avflytta från en kommun, innan det slutliga avgörandet träffats. Avgörande borde vara bosättningen för ärendets anhängiggörande. Med anledning av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att journalföringsbestämmelser av i princip samma karaktär som inom sjukvården utfärdas i fråga om handläggningen av enskilda fall inom socialvården, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att möjlighet att överklaga ett beslut inom socialvården skall bestå även när klaganden sedermera bytt bostadsort.
mot · GA02So407 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So407 och () Patientjournallagen Från gäller en ny patientjournallag i vilken finns samlade grundläggande bestämmelser om patientjournaler inom hälso- och sjukvården. I denna lag stadgas bl. a. att varje journal och varje journalanteckning skall genomläsas och signeras av berörd läkare. De konsekvenser som den nya lagen fått på detta område kan nu överblickas. Det kan knappast vara till gagn för patienterna att journalerna ibland är svåra att få tag på då de ligger ute på avdelningar och mottagningar och därmed inte snabbt kommer i förvar på betryggande sätt. Därtill är det en icke oväsentlig tid som läkare måste anslå till genomläsning och signering, det framgår av följande exempel från och dess kirurgklinik: 8 läkare använder tillsammans minst för denna nya aktivitet vilket på årsbasis motsvarar . För att få utrymme i arbetstidsschemat måste inskränkningar i sjukvårdsproduktionen göras. Omräknar man denna tidsåtgång till minskat omhändertagande av patienter i öppenvård motsvarar detta ett bortfall av 4 000 polikliniska besök vid kirurgkliniken . Detta kan knappast gagna befolkningen inom sjukvårdsområdet där vårdköerna är långa och läkarvakanserna inte ovanliga. Därtill kommer extra arbete för såväl sekreterare som arkivpersonal. Det är nu angeläget att en utvärdering av patientjournallagen vad gäller genomläsning och signeringstvånget genomförs. bör dispens från ovannämnda tvång lämnas. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om patientjournallagens tvång om genomläsning och signering.
mot · GA02So408 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87: So408 och () Specialfotvård för diabetiker Genom en insatt specialfotvård hos diabetiker kan många amputationer av fötter och underben undvikas. utförs 1 400 amputationer. Många helt i onödan enligt sakkunniga bedömare. Varje amputation kräver i genomsnitt . Detta innebär sorn alla inser stora kostnader för samhället som det är ett stort lidande för de berörda. Av allt att döma består problemen av följande: - Kompetensen hos fotvårdarna räcker i allmänhet inte till för diabetikernas fötter med dessas speciella känslighet och problem. - Tillgången på fotvårdare för diabetiker är mycket ojämn. Det synes bero på att flera huvudmän är inblandade. Primärkommuner har fotvårdare för vanlig - främst pensionärers - fotvård. Dessa har sällan tillräcklig kompetens eller kapacitet för att klara även diabetikerna. - Den för diabetikerna bästa konstruktionen är att landstingen anställer vidareutbildade fotvårdare och placerar dem vid medicinklinikerna som sköter den övriga diabetesvården. I denna för en stor handikappgrupp angelägna fråga synes en bra lösning vara viktig att få fram, bl. a. beroende på att det är flera huvudmän inblandade och att det handlar både om utbildning, organisation av verksamheter och - på kort sikt - resurstillskott. Sannolikheten är mycket stor för att det ekonomiskt är klokare att satsa på förebyggande fotvård och därigenom slippa senare amputationer. Mot denna bakgrund förefaller det nödvändigt att man på den nationella nivån drar upp riktlinjer för detta vårdområde och med berörda parter träffar överenskommelse om genomförandet. Hälso- och sjukvårdsberedningen liksom vore tänkbara organ för sådana uppgifter. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om specialfotvård för diabetiker. () ()
mot · GA02So409 · 1987-01-13 00:00:00 — Vi förutsätter därför att regeringen återkommer till med begäran om ytterligare medel i anslutning till den aktivisering av insatserna mot aids som föreslås i motionen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande behovet av en effektivare ledning av arbetet mot aidsepidemin, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om information om aids, 3. att vid sitt beslut om anslaget A 5 föreskriver att forskningen om aids bör ges ett i förhållande till budgetpropositionen vidgat utrymme inom anslagsramen, 4. att vid sitt beslut om anslaget A 5 föreskriver att omedelbara åtgärder bör vidtas för inrättande av ett s. k. högrisklaboratorium, [att i anslutning till årets beslut om utvecklingsbiståndet uttalar att katastrofbiståndsmedel bör kunna tas i anspråk för aidsinsatser1], [att i anslutning till årets beslut om utvecklingsbiståndet uttalar att planeringen på biståndsområdet bör inriktas på avsevärt vidgade svenska aidsinsatser såväl via som inom vår egen bilaterala biståndsverksamhet1], 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ett nationellt samråd om problemen kring HIV-infektionen i arbetslivet, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om införande av möjlighet till fullständig anonymitet vid testning avseende HIV-infektion, 7. att tar initiativ till bildande av en riksförening mot aids genom att vid beviljande av det äskade anslaget A 5 för insatser mot aids föreskriva att 1,5 milj. kr. skall avsättas som grundplåt för en sådan förening, 8. att som sin mening ger regeringen till känna att beteckningen HTLV-III bör ändras till HIV i av regeringen och regeringen underställda myndigheter utfärdade författningar. () () () () () () 1 1986/87:U203
mot · GA02So413 · 1987-01-19 00:00:00 — Motion till 1986/87:So413 och () Invandrarkvinnors rätt till kvinnlig gynekolog Till 1985/framförde vi en motion om att invandrarkvinnor borde ha rätt att begära undersökning av kvinnlig gynekolog om de så önskar. Vi upprepar motionen , då vi anser att frågan är viktig för många invandrarkvinnor från andra kulturer, vilket utskottet också underströk i sitt betänkande SoU 1985/86:16. Vi delar utskottets uppfattning att frågan i första hand är en fråga för sjukvårdshuvudmännen, men vi anser att ett riksdagsuttalande i frågan är av stort värde för frågans behandling i de enskilda landstingen. Många invandrarkvinnor - särskilt från muslimska länder - ställs inför svåra problem i samband med graviditet, förlossning och kvinnosjukdomar. En del kan endast tänka sig att bli undersökta av en kvinnlig gynekolog av religiösa och kulturella skäl. En gynekologundersökning utförd av en manlig gynekolog vore för många en katastrof, så även för deras män och familjer. Det finns t.o. m. exempel på att invandrarkvinnor som undersökts av manlig gynekolog blivit förskjutna av sina män och familjer. Det bör vara en strävan från sjukvårdshuvudmännens sida att bereda de kvinnor som så önskar möjlighet att bli undersökta av en kvinnlig gynekolog. Som ett exempel bör nämnas att vid antagandet av sin nya hälso- och sjukvårdsplan beslutat att invandrarkvinnor bör ha rätt till undersökning av kvinnlig gynekolog om de så önskar. Detta är ett efterföljansvärt exempel. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att de invandrarkvinnor som så önskar bör ha rätt att bli undersökta av kvinnlig gynekolog. () () 1986/87 So413417 1 1986/87.
mot · GA02So414 · 1987-01-19 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So414 och () Specialisttjänster inom mödra- och barnhälsovården Vid flera riksmöten i rad har vi och andra riksdagsledamöter väckt motioner angående behovet av specialisttjänster inom mödra- och barnhälsovård samt gynekologi även inom primärvården. har i Allmänna råd (1981:4) förordat en modell med distriktsläkare med fullgjord vidareutbildning inom gynekologi/obstetrik resp. pediatrik inom primärvården. Det har förutsatts att barnmorska och distriktssköterska också skall finnas. Utskottet har bl. a. förklarat att man delat den uppfattning om behovet av specialistläkare som kommit till uttryck bl. a. i propositionen om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården och att tillgången på specialister inom berörda områden är så god att det bör finnas tillgång till dem även inom primärvården. Utskottet har inte ansett sig ha anledning att befara att mödra- och barnhälsovårdens kvalitet kommer att försämras genom en integrering i primärvården. Verkligheten talar emellertid ett något annorlunda språk. ägde t. ex. en livlig pressdebatt rum, där tiotusentals kvinnor i hela landet framförde kravet på specialistläkare inom primärvården. De förklarade sig inte vara nöjda med läkare i allmänmedicin med vidgad erfarenhet inom de nämnda specialistområdena. Vissa landsting har - inte minst på grund av den massiva kvinnoopinonen insett att det inom varje primärvårdsdistrikt bör finnas tillgång till gynekologer och barnläkare men även till öronläkare och eventuellt andra specialister. De flesta landsting nöjer sig emellertid helt med allmänläkare inom primärvården. tycks vara helt nöjt med denna utveckling och ville inte alls ha bristen på specialister inom den offentliga primärvården påtalad inför redovisning av primärvårdens utveckling till regeringen . Tillgången på specialutbildad personal synes bli god, och det bör vara naturligt att utnyttja befintlig kompetens såväl inom läkarkåren som bland övriga personalgrupper -1, ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer - inom primärvårdens ram. Kvinnor och barn har rätt att ställa dessa krav, då deras sjukdomar ofta kräver särskild kompetens och då alternativet privatläkare sällan står till buds. Vad gäller kvinnosjukdomar upplevs dessa ofta som mycket känsliga av patienterna, och många bävar inför risken att behöva bedömas av flera läkare efter remiss från primärvården - såvida detta inte är oundgängligen nödvändigt. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att specialistläkare inom gynekologi/obstetrik och barnsjukdomar samt övrig specialistutbildad vårdpersonal, t. ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer, skall ha sin givna plats inom primärvården. 1986/87 So414
mot · GA02So415 · 1987-01-16 00:00:00 — Motion till 1986/87: So415 Försäljning av receptfria läkemedel i dagligvaruhandeln Särskilt i förkylningstider är svårigheten att tillgå receptfria läkemedel för s. k. egenvård mycket påtaglig. I storstäder har apoteken vissa mycket begränsade öppethållandetider , men landsorten har föga att erbjuda en snuvig och febrig svensk, som trängtar efter lindring i sin förkylning. livsmedelshandlare skulle mycket väl kunna ges förtroendet att tillhandahålla våra vanligaste receptfria läkemedel. Detta skulle innebära en påtagligt utökad service gentemot konsumenterna. sker distribution och försäljning av receptfria läkemedel enbart via apotek. Med föreslagen breddning skulle varorna i fråga bli tillgängliga såväl på fler försäljningsställen som på väsentligt utökade tider. 760 apotek och ca 1 500 andra distributionsställen för läkemedel skulle kunna förstärkas med inte mindre än ca 9 000 s. k. all-livsbutiker i vårt land. Med dagligvaruhandelns öppethållandetider skulle konsumenterna få tillgång till läkemedlen praktiskt taget under veckans . Måhända skulle man t.o.m. kunna tänka sig en fri marknad i aktiv priskonkurrens för dessa receptfria läkemedel med sänkta kostnader som följd och till konsumenternas fromma. Från livsmedelshandlarna föreligger aktivt intresse för detta förslag och en obesvarad framställning om denna prövning gjordes inför statens avtal med Apoteksbolaget 1986. Frågan bör prövas vid nästa avtalstillfälle. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av lagen om detaljhandel med läkemedel att möjlighet skapas för andra än Apoteksbolagets detaljister att sälja receptfria läkemedel.
mot · GA02So417 · 1987-01-20 00:00:00 — 1986/87 :So417 Kravet att signera sjukvårdsjournaler Den nya patientjournallagen har varit i kraft . Huvudändamålet med lagen är att tillgodose en god och säker vård för patienterna. Detta är naturligtvis en viktig målsättning. Dock vill vi invända emot det mycket strikta kravet på att journalerna skall signeras av ansvarig läkare/vårdpersonal. Signeringen saknar betydelse på många sätt. Vid genomgång av ärenden anmälda till ansvarsnämnd i tiden har man inte hittat ett enda fall där signeringskravet kunnat hindra misstag. Oavsett om en journalhandling är signerad eller ej blir den, när den läggs i journalen, allmän handling, och signeringen saknar då betydelse för frågan om huruvida journalen skall anses upprättad eller ej. Signeringskravet har inte heller någon betydelse för frågan om huruvida den som behandlat patienten och är ansvarig för anteckningen skall undgå ansvar eller ej vid en eventuell felbehandling. Signeringen av patientjournalerna tar alltför i anspråk, vilket får till följd att patienttiden minskar. I uppskattar förvaltningsutskottet att tidsåtgången motsvarade ett bortfall av 3040 patientbesök på en större hälsocentral. Journaler befinner sig nu ofta under distribution eller på enskilda läkares tjänsterum, vilket försvårar tillgängligheten vid akutbesök, telefonförfrågning, återbesök, inskrivning av provsvar, insortering av laborationssvar etc. Dessutom kan mottagningsverksamheten vid s. k. filialer försvåras. Signeringskravet har utan tvivel medfört ökade kostnader för sjukvårdshuvudmännen om oförändrad verksamhet skall upprätthållas inom hälso- och sjukvården. Dessutom har ett påtagligt stressmoment skapats - särskilt där brist på sjukvårdspersonal råder. Vi anser att en ändring i lagtexten bör ske som anger att en rekommendation bör vara att journalanteckning signeras. Det bör vara upp till varje klinik/primärvårdsledning att utifrån hur verksamheten fungerar eller hur den rådande bemanningen är avgöra om journalanteckning skall signeras. Förutsättningarna att med bibehållen sjukvård klara ett krav på signering varierar avsevärt, vilket inte har beaktats. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att kravet att signera sjukvårdsjournaler skall ändras till en rekommendation om signering. () () 1986/87 So417
mot · GA02So418 · 1987-01-20 00:00:00 — m. fl. Rekryteringsbefrämjande åtgärder för läkare 1986/87 So418422 Det har alltid funnits en benägenhet för färdiga spcialistläkare att hålla sig kvar i storstäder. Skälen för detta varierar men låt oss peka på några orsakssammanhang: - Små möjligheter till kvalificerade arbeten för läkarmakar med avancerad utbildning utgör ett mycket påtagligt hinder för utflyttning. - Önskan om närhet till fortsatt utbildning efter specialistexamen finns alltid latent. Kunskapsambitioner, storsjukhuskaraktär, vetenskapligt arbete etc. leder ofta till tjänstgöring på stora sjukhus. - Den kontinuerliga ökningen av tjänster både inom sjukhusvård och primärvård i våra storstäder som i sin tur har samband med normalisering av läkarnas veckoarbetstid och med s. k. totalbemanning motverkar också decentraliseringen av läkartjänster. Den s. k. Dagmarreformen, som bl. a. innebär en fördelning av statliga medel till sjukvårdshuvudmannen efter befolkningsunderlag och inte som tidigare efter antal gjorda läkarbesök, kommer att leda till en jämnare fördelning av läkartjänsterna. Som ett komplement till Dagmarreformen bör andra vägar prövas för att underlätta läkarrekrytering till glesare befolkade delar av landet. Vårt förslag till en decentraliserad läkarrekrytering framgår av nedanstående punkter: - Öronmärk läkartjänster i landsorten som motiverar högt prioriterad rekrytering. - Anställ på dessa färdiga specialister med kontrakt på förslagvis . - Utforma kontraktet så, att vederbörande specialist förbinder sig att tjänstgöra på aktuell tjänst mot att staten minskar läkarens studieskuld med ett ansenligt belopp. En nybliven specialistläkare torde ha en studieskuld som vanligtvis överstiger . Den årliga avbetalningen, som inte är avdragsgill, innebär givetvis en stor belastning. En väsentlig minskning av skulden borde kunna göra tjänstgöringen i bristorter mer attraktiv. - Bryts kontraktet av icke acceptabla skäl kan naturligtvis inte någon avkortning av studieskulden komma i fråga. - När kontraktstiden utgått görs en ny bedömning om tjänsten i fråga fortfarande bör prioriteras för kontraktsmetoden. Det kan synas stötande att ge ekonomiska lättnader på relativt väl betalda tjänster inom den akademiska offentliga sektorn. Kravet på en fungerande 1 1986187.3 sami. sjukvård i landsorten väger emellertid tyngre. Vad den betyder i trygghet för befolkningen är lätt att förstå, inte minst för de lokala politiker som år får kämpa med det här problemet. Rent ekonomiskt vet vi också att sjukvård med svagt utbildade läkare som korttidsvikarierar kostar samhället stora belopp. Det kan också vara rimligt att tro, att många kontraktsdoktorer kommer att uppleva både sitt arbete och sin boendemiljö så positivt, att de gärna stannar kvar efter kontraktstidens utgång. Detta vårt förslag är naturligtvis tillämpligt för andra bristyrkesgrupper. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar begära att regeringen lämnar förslag till läkarrekryteringsfrämjande åtgärder i enlighet med motionen. () () 1986/87 So418
mot · GA02So419 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1986/87:So419 Av patientjournallagen 13 § framgår att patientjournaler under vissa förhållanden kan förstöras. Av lagens förarbeten kan utläsas att inte enbart journalen utan också kopior av densamma i sådana fall skall förstöras. anser att läkarutlåtanden som lämnats till andra myndigheter är att se som patientjournaler och därför skall förstöras också i den mån läkarintyg/utlåtande finns hos annan myndighet. Detta medför att i vissa fall beslutsunderlag hos en myndighet eller en domstol kan förstöras. Det kan gälla läkarutlåtanden i vårdnadsmål eller mål enligt LVU eller LVM eller underlag för beslut i ärenden enligt lagen om allmän försäkring eller annan socialförsäkringsförmån. I vissa fall kan delar av utlåtandet ingå i en utredning, som i förväg distribueras till socialnämnden, socialförsäkringsnämnden eller andra förtroendevalda. I sådana fall svarar den enskilde ledamoten själv för att handlingen förvaras under betryggande former om den innehåller sekretessbelagt material. har med denna bestämmelse getts möjlighet att besluta att myndigheternas allmänna handlingar och beslutsunderlag kan förstöras. Myndigheten får inte heller enligt 13 § tredje stycket anföra besvär hos kammarrätten över ett från den enskildes synpunkt gynnande beslut. Visserligen står det i lagen att en journal inte skall förstöras om det ur allmän synpunkt uppenbarligen finns skäl att bevara journalen. Vad som menas med allmän synpunkt är dock inte definierat. Man kan också ifrågasätta om skall ha rätten att ensam besluta om andra myndigheters beslutsunderlag. Resultatet kan bli helt förödande för den enskilde om t. ex. någon förmån kan utbetalas då behov ej kan anses styrkt. Det behövs klarlägganden beträffande innebörden av uttrycket allmän synpunkt samt beträffande beslutskompetens. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen begär lagförslag som innebär klarläggande av begreppet allmän synpunkt i patientjournallagens 13 § samt precisering av kompetens i frågor av den art som redovisas i motionen.
mot · GA02So420 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So420 i (m) Åtgärder för en bättre sjukvård Vi kan snart fira 20-årsminnet av medicinalstyrelsens avskaffande gagnerik verksamhet för hälso- och sjukvården i riket. Ingen kan våga påstå att ledningen av landets hälso- och sjukvårdsväsende förbättrats under de två decennier, som snart förflutit sedan man i hävdade åsikten att social- var ett trevligare prefix än medicinal-. Tvärtom är det uppenbart att problemen för sjukvården - vetenskapligt, organisatoriskt, ekonomiskt och arbetskraftsmässigt - försvårats genom den medvetna uttunningen av erforderlig kompetens och auktoritet, kvantitativt och kvalitativt, hos den svenska sjukvårdens centrala myndighet. I det kaos, som skapats av diskrepansen mellan efterfrågan, behov och tillgång på kompetens och resurser i vår sjukvård och de upplösningstendenser, som på skilda sätt gör sig märkbara, där ett månghundraårigt förtroendekapital raskt är i färd att urholkas, är det nödvändigt att återskapa en kompetent ledningsfunktion, som kan samla de spridda, alltmera desorienterade och modlösa krafterna och förena dem i hårt och besjälat arbete för att återupprätta en slagkraftig, målmedveten och - varför inte? - självuppoffrande yrkeskår av sjukvårdsarbetare: läkare, sjuksköterskor, övrig vårdpersonal och hjälpkrafter av många olika slag. Detta är inte en fråga för långrotning i det svenska utredningsväsendet, utan något som bör göras omgående och med raska tag. Statsministern bör därför inbjuda respekterade företrädare för den svenska sjukvården (alla kategorier) till seriösa överläggningar om åtgärder för att - på omedelbar och på - återvinna kompetens och förtroende inom den svenska sjukvårdens ledning, centralt och lokalt, och återge sjukvårdens alla utövare tron på - och kraften - att kunna lösa även till synes omöjliga uppgifter genom att ånyo respektera sakkunskap, ta väl vara på det nära kamratskap, som av ålder förenat olika personalkategorier i barmhärtighetens, kunnighetens och framåtskridandets tjänst, och återupprätta den känsla av stolthet över den svenska offentliga sjukvårdens kvalitet, som tidigare fanns, innan den går helt förlorad i den nu alltmera hotande administrativa entropin. Under hänvisning till det ovan anförda (som endast ger ett blekt återsken av den känsla av förtvivlan som griper tag i många av oss som varit med länge i den svenska sjukvården) hemställer jag att hos regeringen begär att snabba, resoluta och okonventionella åtgärder vidtas för att till dem, som personligen bär det dagliga ansvaret för den breda, offentliga sjukvården i vårt land, på sådant sätt som kan bedömas vara mest verksamt, återge förtroendet att genom egna sakkunniga insatser svara för bevarandet av svensk sjukvårds kompetens, kvalitet, omsorg och människovänlighet, i alla led, nedifrån och ända upp till det slutliga huvudmannaskapet, som ändå måste förankras hos regering och riksdag. 1986/87 So420