mot · GA02Kr431 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Kr431 och () Idrottens villkor Idrottens betydelse kan inte mätas i pengar. Ingen kan sätta pris på leklust och livsglädje, spänning och omväxling. För utövarna liksom för de miljoner åskådare som söker sig till idrottsanläggningarna erbjuder idrotten aktivitet och spänning. Idrotten fyller en rad viktiga uppgifter i vårt moderna samhälle: Den är ett vapen i kampen mot vanliga folksjukdomar som t. ex. kärlsjukdomar, åderförkalkning och psykisk ohälsa. Genom att människor blir friskare kan samhällskostnaderna hållas nere, inte minst genom att det blir färre skador och stressjukdomar i arbetslivet. Idrotten har inte minst en viktig roll som fostrare av unga människor. Genom enastående insatser av hundratusentals frivilliga ledare förebygger idrotten brottslighet, skadegörelse och missbruk. Idrottsledarna lyckas där andra misslyckas, fortsätter där andra förtröttas. Idrotten skapar kontakter mellan människor, grupper och nationer. Trots att den ibland innehåller obehagliga inslag av chauvinism har den stor betydelse för att skapa ett fredens klimat över hela världen. Idrott åt alla är en viktig målsättning för idrottsrörelsen och hela samhället. Målet är en utmaning att rekrytera ledare och att erbjuda alla som är intresserade möjlighet till motion och föreningsverksamhet. Idrottsutövandet skall inte reserveras för ett fåtal. Visserligen handlar massmediernas bevakning av idrotten mest om arenornas skådespel. Men bortom strålkastarljus och stora rubriker finns den verkligt breda verksamheten med bl. a. barn- och ungdomsidrott, motionsidrott och friluftsbetonade främjandeverksamheter. Vid sidan om den organiserade verksamheten har det vuxit fram ett oorganiserat och individuellt idrottsutövande som betyder oändligt mycket för människors fysiska och psykiska hälsa. Jogging som bara var en modetrend har kommit för att stanna. Staten, kommunerna och idrottsrörelsen måste gemensamt ta till vara det stora intresse för motion och friskvård som finns i vårt samhälle. Barn- och ungdomsidrotten har en framträdande plats i idrottsrörelsens verksamhet. Hälften av alla föreningsanslutna ungdomar mellan finns i idrottsklubbarna. Längre ned i åldrarna har idrotten troligen en än mer dominerande ställning. De flesta föreningarna har svårt att rekrytera ledare. Specialistförbunden gör stora insatser men resurserna räcker inte till. Enligt vår uppfattning är det viktigt att de som slutar som aktiva motiveras att fortsätta verksamheten som ledare. Dét är också viktigt att alla barn får möjlighet att pröva olika idrotter utan oro för att inte vara tillräckligt bra. Det lokala aktivitetsstödet får inte begränsas. Det är det enda statliga bidrag som går direkt till denna verksamhet på basplanet och är för många idrottsklubbar nödvändigt för att ungdomsverksamheten skall kunna upprätthållas. Handikappidrotten har vuxit betydligt . har handikappförbundet 5 000 medlemmar varav 4 000 är licensierade för mästerskapstävlingar. Förbundet omfattar alla handikappgrupper. Handikappidrotten har emellertid stora problem: Den får inga ekonomiska resurser via intäkter för biljetter. Det finns stora brister i tillgängligheten till idrottsanläggningar. För handikappade är ofta de äldre lokalerna oanvändbara. När det gäller nya lokaler får man ofta stå tillbaka i konkurrensen med andra grupper. Kommunernas handikappråd saknar ofta idrottslig kompetens. Kostnaderna för hjälpmedel är orimligt höga: en joggingrullstol kostar t. ex. . Svårigheterna är stora att få ledsagare till synskadade och utvecklingsstörda i samband med träningar och tävlingar. Problemen med transporter ter sig ofta närmast olösliga beroende på de stora olikheterna i regler för färdtjänst mellan olika kommuner. Det innebär svårigheter framför allt i samband med tävlingar. En del av problemen måste lösas genom den långtgående handikappanpassning inom boende, utbildning, social service och kollektivtrafik, som krävs i partimotion angående de handikappades situation. Kvinnoidrotten har vuxit lavinartat . På olika sätt har den kvinnliga idrotten fått stöd: dels av kommunerna genom bidragssystemet, dels genom att idrottsrörelsen genom öronmärkta resurser och specialsatsningar har bidragit till att förbättra kvinnans situation inom idrotten. Men trots detta finns det särskilda problem för den kvinnliga idrotten. a. har den svårt att hävda sig i konkurrensen om träningslokaler och det råder brist på ledare och instruktörer. Det är nödvändigt att driva på arbetet för rättvisare och förbättrade förhållanden för kvinnliga idrottare. Ett viktigt sätt är att utjämna resursfördelningen mellan manlig och kvinnlig idrott via och specialförbunden. Andra viktiga åtgärder är att ge kvinnlig ledarutbildning förtur och att se till att fler kvinnor får olika typer av uppdrag inte minst i internationella sammanhang. I förhållande till folkmängden är en av världens främsta idrottsnationer, och vi har drygt 5 000 elitidrottare i landet. Det finns ett uppenbart samband mellan en slagkraftig elitidrott och en livskraftig breddidrott. Elitidrotten stimulerar såväl ledare som de stora grupperna av idrottsungdomar, som den ger sin publik spänning och avkoppling. Idolerna är förebilder och deras framgångar inspirerar till nya tag. I debatten glöms det ofta bort att elitidrottarna har rätt att kräva respekt för sin verksamhet, samma respekt som möter artister och konstnärer. När närmast dansar utför branterna eller passerar sin motståndare på backhandsidan är det en konstart, som kräver ett fullständigt engagemang från utövaren. Den enskilde elitidrottarens ekonomi I vissa arenaidrotter, som t. ex. fotboll, ishockey och tennis kan den enskilde utövaren få stora inkomster under sin karriär. För att nå denna position har det krävts år av träning och uppoffring. Under de intensiva toppåren idrottar han eller hon sedan på heltid utan att det finns tid för studier eller yrkesutbildning. Många av dessa stjärnor anser sig tvungna att lämna på grund av skattesystemets effekter när man har stora inkomster av livet. Ett förslag som bör utredas är att idrottsmän ges möjlighet till fondavsättningar som beskattas först när pengarna används till konsumtion. Delar av idrottsörelsen har ekonomiska problem. Det gäller framför allt den löpande driften med träningar, planhyror etc. Det finns flera skäl till att de ekonomiska svårigheterna uppkommit. Ökningen av bidrag från stat och kommun sker mycket långsamt som publikintäkterna minskar. Skatter som reklamskatt, lotteriskatt och bingoskatt drabbar hårt. Idrottsrörelsens behov av sponsorer ökar, men förhållandet kompliceras av att man slår vakt om sitt oberoende. Ett problem som uppmärksammats mycket av idrottsrörelsen är den växande av statliga spelformer som utgör ett direkt hot mot framför allt bingon. Det nya Triss-lotteriet är ett exempel på hur de statliga lotterierna breder ut sig och aktuella omsättningssiffror visar tydligt att det är idrotten och andra folkrörelser som förlorar marknadsandelar. Enligt vår uppfattning är det fel att staten på det här sättet medverkar till att idrottens resurser minskar. Antingen måste en större del av överskottet från bl. a. Tipstjänst tillfalla idrottsrörelsen, eller också skall föreningarna i större utsträckning än nu få behålla det överskott den egna spelverksamheten ger. a. därför att t. ex. bingoverksamheten också har andra värden än de som ger utslag i kassaboken anser vi att den sistnämnda vägen är att föredra. Ett annat stort problem är att idrottsföreningar, efter en dom i regeringsrätten, nu måste betala arbetsgivaravgifter. Inkomst av idrott är att jämställa med annat förvärvsarbete. Gränsen går vid ett halvt basbelopp. Idrottsrörelsen räknar med att detta drabbar ca 20 000 idrottsutövare och deras klubbar, inte bara i elitsammanhang. En arbetsgrupp inom har pekat på tre möjligheter att avskaffa arbetsgivaravgifterna. Alternativ 1 innebär att idrottsutövare skall erhålla de lagstadgade sociala förmånerna utan att avgifter behöver erläggas. Alternativ 2 innebär att inga avgifter skall erläggas på idrottsutövarens ersättning och att staten därmed svarar för det lagstadgade skyddet. I stället erhåller idrottsutövaren ett skydd via privat försäkring som föreningen tvingas teckna enligt lag. I denna lag bör stadgas det minimiskydd som en sådan försäkring måste innehålla. Alternativ 3 innebär att idrottsrörelsen erlägger avgifter för de idrottsutövare, som uppbär en årlig idrottsersättning överstigande två basbelopp. För dem med ersättningar därunder skall istället alternativ 2 gälla. Enligt vår mening bör regeringen snabbt utreda idrottens ekonomiska villkor. Man bör då särskilt uppehålla sig dels vid möjligheterna att låta föreningarna behålla en större del av överskotten från spelverksamheten, t. ex. genom att slopa bingoskatten, dels vid hur arbetsgivaravgifterna skall kunna avskaffas för idrottsklubbarna genom andra former av finansiering för idrottsutövarens sociala förmåner. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om idrottens betydelse i samhället, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om barn- och ungdomsidrott, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bättre villkor för handikappidrotten, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bättre villkor för kvinnoidrotten, 5. att hos regeringen begär en utredning om idrottsrörelsens ekonomiska villkor i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()