mot · GA02Ub827 · 1987-01-26 00:00:00 — 1986/87 :Ub827 m. fl. (fp) Grundskola och gymnasieskola kan inte acceptera regeringens svek mot de svaga eleverna. Att, som regeringen gör, föreslå kraftiga besparingar på de elever i ungdomsskolan, som bäst behöver hjälp och stöd, som anslagen till vuxenutbildningen räknas upp är en för oss orimlig prioritering. Regeringsförslaget innebär en social nedrustning i skolan och motverkar dessutom skolornas möjligheter att bekämpa oro och våld. Grundskola och gymnasium är samhällets största satsning på barn och ungdom. anser att denna utbildning måste komma i första hand. presenterar i denna motion ett kvalitetsprogram för och insatser för att skapa en gymnasieskola för alla. Våra viktigaste förslag är: Nej till regeringens besparingar på de svaga eleverna, 295 milj. kr. till ett kvalitetsprogram för skolan, som innebär - fler fasta vikarier, - flexibla undervisningsgrupper, - särskilda undervisningsgrupper för störande elever, - möjligheter att läsa fler språk på högstadiet, - ökad samverkan hem-skola, - medel att bevara små skolor, - åtgärder mot våldet, Generösare statsbidrag till fristående skolor, Ökad frihet att välja inom den offentliga skolan, Ökat stöd till svenska skolor utomlands, 8000 fler platser i gymnasieskolan, Ökad flexibilitet i gymnasieskolan, Bättre stöd till lärlingsutbildningen. Skolväsendet har genomgått stora förändringar . Dessa avspeglar genomgripande förändringar i samhället. Demokratiseringen av samhällsliv och arbetsmarknad, urbaniseringen, den ökade jämställdheten mellan kvinnor och män, invandringen samt internationaliseringen är några av dessa. Det är mot denna bakgrund naturligt att skolan ständigt är föremål för 1 1986187.3 sami. Det är också naturligt mot bakgrund av att vår nuvarande skola utifrån ett historiskt perspektiv är en ung skola. Utbyggnaden till vad som i praktiken har blivit en 12-årig skola har skett . Skolan har kommit att beröra fler under betydligt än vad förhållandet var för bara . Men skolan har också varit och är i viss mån fortfarande föremål för debatt på grund av de skilda pedagogiska synsätt som har präglat de läroplaner som styrt skolans arbete. Grundprinciperna läroplan var att teoretiska och praktiska ämnen skulle behandlas lika. Stor vikt lades vid att skolan skulle ha en fostrande uppgift. Läroplanen syftade till att en social och ekonomisk jämlikhet i samhället skulle uppnås genom att allt fler elever skulle läsa på skolans teoretiska studieinriktningar. kom skolans sociala ansvar att betonas starkt. Trots de stora satsningar som skett på skolväsendet är alla som kommer i kontakt med dagens skola medvetna om att reformmålen inte har nåtts till alla delar. Dagens skolverklighet kan t. o. m. stå i strid med sådana mål som hänsyn, tolerans, arbetsglädje, arbetsmoral, social gemenskap och engagemang för den som har det svårt. Trots den uttalade inriktningen att främja jämställdhet mellan könen är fortfarande pojkars och flickors tillval och yrkesinriktning starkt könsbundna. Speciellt allvarligt är att en del elever lämnar skolan utan att kunna läsa, skriva och räkna ordentligt. Skoltröttheten har ökat och våldshandlingar är tyvärr inte ovanliga. Den individualiserade elevaktiva metodiken har varit svår att förverkliga i skolvardagen. Stora insatser har gjorts för att öppna skolan mot samhället men trots detta upplevs skolan fortfarande som en alltför sluten värld. De flesta föräldrar har fortfarande alltför få kontakter med skolan och begränsade kunskaper om läroplanens mål och riktlinjer. blev det emellertid uppenbart att skolpolitik ledde till en allmän sänkning av kunskapsnivån hos eleverna, mycket som en följd av att kraven sattes lågt. läroplan, Lgr 80, som utarbetades under de icke-socialistiska regeringsåren, utgör ett viktigt trendbrott i detta avseende. Med denna läroplan bröt man med vad som litet slarvigt brukar kallas flumperioden. Lgr 80 betonar att skolans huvuduppgift är att förmedla baskunskaper i framför allt svenska och matematik. Sådana baskunskaper är en förutsättning för elevernas möjligheter att senare tillgodogöra sig fortsatta studier, och utan dessa får de mycket stora svårigheter att klara sig i framtida yrkesliv. I och med genomförandet av Lgr 80, ett arbete som fortfarande pågår, har den tidigare, ofta kraftiga, kritiken mot skolan dämpats. Det råder en i huvudsak övergripande enighet om att skolan nu är på rätt väg. återstår emellertid en del innan vi kan säga att vi har en skola som ger alla elever tillräckliga förutsättningar för fortsatta studier och en plats på arbetsmarknaden, som ger dem framtida arbetstillfredsställelse och individuell utveckling. Den utmaning som vi nu står inför är att individualisera skolan. Vi vill öka elevernas möjligheter att göra mer individuella val, såväl vad gäller uppläggning av studierna som val av skolform. Vi vill bryta det nuvarande mönstret där praktiskt taget alla elever är hänvisade till att gå i den offentliga skolan, där pedagogiken huvudsakligen är densamma. Det finns enligt vår mening en koppling mellan högre kvalitet på utbildningen och ett större utrymme för individuella val. Den svenska skolan är en mycket tungrodd organisatorisk apparat. I en sådan är det svårt för nya idéer att hävda sig. Det är lätt att verksamheten stagnerar. I viss mån kan detta motverkas genom att beslutsfunktionen delegeras till kommunerna och vidare till enskilda skolledare och föräldrar. har målmedvetet strävat efter att genomföra en sådan decentralisering. Men det är också viktigt för skolan att den får en kvalitetskonkurrens från enskilda alternativ. Det skulle också vara möjligt för elever som av skilda skäl inte nöjer sig med de valmöjligheter som finns inom ramen för den offentliga skolan att göra andra val i enskilda skolor. Det är mot denna bakgrund i denna motion presenterar ett program för att öka kvaliteten i skolan. Viktiga delar i detta program är åtgärder för att återupprätta arbetsron, stödja lärarna, öka valfriheten för eleverna och engagera föräldrarna. Det är nu något vi i bestämde att skolpliktsåldern skulle inträda det kalenderår under vilket barn fyller . har samhällsutvecklingen i nästan alla avseenden kraftigt förändrats, t. ex. beträffande synen på skola och utbildning som bl. a. ett jämlikhetsfrämjande instrument, arbetslivsförhållanden, skolvägens längd och hemförhållanden. Skolan har också väsentligt ändrat arbetssätt och innehåll. I de flesta utvecklade länder inträder skolplikten då barnen är fem eller . Det är endast de nordiska länderna utom och ett fåtal andra länder som låter barnen vänta till det kalenderår de fyller . Allteftersom allt fler barn deltar i förskola från fyra eller ålder har de fått nödvändig social träning när de kommer upp . Oavsett vilket stadium man väljer att utöka ger man genom en tidigarelagd skolstart samtliga barn, när de är i en mycket receptiv ålder, möjlighet att få extra träning av basfärdigheter, vilket är en stor fördel. Skolstart från innebär inte att den pedagogik och det kunskapsstoff som skall inhämtas för sjuåringarna skall flyttas ned att gälla också för sexåringarna. I stället förutsätts självfallet att man under hela lågstadiet utgår från det enskilda barnets mognadsnivå, motivation, behov och förutsättningar när kunskaper lärs in och olika färdigheter tränas. En tidigarelagd skolstart skall således innebära en blandning av förskolans och skolans pedagogik, där sexåringarna förutom att lära sig grunderna i att läsa-skriva-räkna på ett mjukt sätt kan komma in i skolarbetet. Det allmänt omvittnade problemet som finns vid övergången mellan förskola och skola borde kunna minska om man på detta sätt mjukare än slussas in i skolan. Eftersom vårt förslag inte förespråkar att sexåringarna skall lära sig lika mycket som sjuåringarna innebär förslaget inte att man med en tidigare skolstart vinner en årskurs i förhållande till . Vårt förslag innebär därmed i praktiken en utvidgning av skolplikten från nio till , vilket medför att eleverna kommer att sluta vid samma ålder som . Någon skillnad i totala kostnader torde inte uppkomma. Däremot bör naturligtvis statsbidragen till kommunerna öka för skolan och minska för barnomsorgen. anser således att skolplikten för svenska barn skall inträda höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Ett principbeslut av denna innebörd bör fattas . Det bör vara genomfört . I takt med att avstånden i världen krymper ökar också kraven på bättre språkkunskaper hos oss svenskar, som kommer från ett mycket litet språkområde. I många sammanhang talar vi varmt för internationalisering. Det gäller att skapa möjligheter till bättre kontakt mellan människor, ökad förståelse för andra folkgrupper, kulturer och religioner. Den viktigaste förutsättningen för en sådan internationalisering är just goda språkkunskaper. finns inte möjligheten att som tillval läsa två främmande språk på högstadiet. I och med att man införde lokala tillval i Lgr80 har man dessutom upplevt en rivalitet mellan språktillval och lokala tillval. Mot denna bakgrund har allt fler uttalat farhågor för unga människors språkkunskaper. Högskolorna klagar över att studenterna inte klarar av att läsa kurslitteratur på utländska språk och näringslivet över att engelska är näst intill det enda språk unga människor kan . Basen till bättre språkkunskaper läggs i . På ett par orter i landet pågår försök med möjligheter till ett utökat språktillval. De utvärderingar som gjorts visar bl. a. att intresset för språkstudier ökat och att fler elever valt att läsa ett främmande språk. Metoden för hur man skapat utrymme för språkstudierna har varierat. På en ort harman t. ex. utnyttjat den återstående tiden för fria aktiviteter. anser att behovet av bättre språkkunskaper är så angeläget att alla elever i bör ges möjligheter att förutom engelska studera två främmande språk på högstadiet och att ett främmande språk som tillval inte skall behöva konkurrera med andra tillvalsmöjligheter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ökad samverkan hem och skola Skolans måldokument, både Lgr 80 och skolförordning, ger klart uttryck för viljan att stärka sambandet mellan hemmen och skolan. I läroplanen (Lgr 80, s. 17) formuleras det på följande sätt: Skolan kompletterar hemmets påverkan och fostran. Huvudansvaret vilar alltid på hemmet. I samarbete med hemmen har skolan ett medansvar för att barnen utvecklas till demokratiska och ansvarstagande människor. De vuxna i skolan skall stödja föräldrarna i deras uppgift att fostra. Skolan har å sin sida rätt att förvänta att föräldrarna stöder dess arbete. Svårigheterna ligger i att finna formerna för och innehållet i denna samverkan. Föräldrarna känner sig fortfarande ovälkomna i skolan och skolans personal betraktar stundom föräldrarnas intresse för skolan med viss skepsis och rädsla. analyserade de bakomliggande hindren för ett bredare föräldraengagemang i skolan (SOU 1980:21) och pekade på följande punkter: Egen negativ inställning till skolan Osäkerhet om vem som har ansvaret för samverkan I stort sett har denna analys inte medfört några ansträngningar till nytt tänkande eller förnyelse. Enligt uppfattning bör insatser för att eliminera svårigheterna vidtas. Det främjar den nödvändiga samverkan mellan hem och skola och innebär också ett viktigt inslag i kampen mot oro och våld i skolan. Följande insatser bör göras: Med stöd av bl. a. erfarenheter från och bör försöksverksamhet påbörjas med lokala ledningsorgan för enskilda skolor. Ledningsorganet bör bestå av en styrelse sammansatt av personal, föräldrar och elever (adjungerade fram till ) med rektor som ordförande. Styrelsen övertar rektors beslutsbefogenhet och rektor får en verkställande funktion. Ingen förändring bör ske med avseende på skolstyrelsens funktion eller medbestämmandelagen. Ökade informationsinsatser till hemmen om skolans mål, innehåll och arbetssätt bör möjliggöras genom ökat stöd till och skola. Den negativa skoldebatt som förs i landet kan därigenom påverkas och en större uppslutning och vilja till ansvarstagande för det egna barnets skolgång och för klassens och den lokala skolans sociala klimat kan uppnås. Föräldrarna har , genom föräldraförsäkringen, rätt till och möjlighet att besöka sina barns skola till och med mellanstadiet. Totalt innebär detta per barn och läsår. Rätten att utnyttja dessa bör utsträckas i tiden så att man kan spara dagar till högstadiet, det stadium vilket föräldrarna har minst kunskap om och där problemen oftast är störst. Skolan bör vara professionell både i sitt sätt att behandla eleverna och föräldrarna. I yrkesutbildningen ingår dock förvånansvärt litet undervisning om samverkan med föräldrar. I den nya lärarutbildningen som bereds bör som en naturlig del ingå träning i att klara föräldrakontakter, då den unga lärarkandidaten ofta på grund av sin ålder saknar tillräcklig livserfarenhet för att hantera känsliga situationer. På motsvarande sätt bör sådan utbildning ingå i den fortbildning de nuvarande lärarna skall genomgå. 1 * 1986187.3 sami. Skolan bör i större utsträckning utnyttja föräldrar som en resurs också i den pedagogiska verksamheten. Föräldrar kan och skall inte ersätta lärarna men de kan genom egna yrkeserfarenheter och fritidssysselsättningar komplettera skolans utbildning. Det finns alltid föräldrar som genom t. ex. besök i skolan eller genom att eleverna besöker deras arbetsplatser kan vidga skolans egen möjlighet att ge kunskap om arbetslivet eller en rikare fritid. Även denna fråga bör behandlas såväl i den grundläggande lärarutbildningen som i lärarnas fortbildning. kommer grundskolorna runt om i landet att ställas inför uppgiften att möta sjunkande elevtal. till mitten av kommer elevantalet att ha minskat med , från ungefär 1035000 elever till ungefär 840000. har elevminskningen varit mest kännbar för lågstadiet men kommer att märkas också på mellanstadiet och även på högstadiet. Elevminskningen ställer skolan inför vissa organisatoriska svårigheter. Det största problemet är kanske den avvägning som måste göras i kommunerna om i vilka skolor barnen skall gå. Det kan ofta bli aktuellt att lägga ned en eller flera skolor. Generellt sett är det naturligt att viss koncentration måste ske. Man måste dock hålla i minnet att tvingades att arbeta i mycket stora enheter med otrivsel, oro och anonymitet som följd. De i en sådan skolenhet mycket stora tillvalsmöjligheterna uppvägde inte på något sätt det positiva inlärningsklimatet i en liten skola, vilket man gick miste om. Utredningen om små skolor av du (SOU 1978:4) visar klart de små skolornas fördelar. Skolan är ingen industri där man kan vinna fördelar med stora produktionsenheter. Det pedagogiskt viktiga är samspelet mellan den enskilda eleven och den enskilda läraren. I den mån som det minskade elevantalet riskerar att leda till nedläggning av skolor i glesbygd bör man enligt vår uppfattning acceptera att driva skolorna vidare också med något ökade kostnader som följd. Verksamheten med den samlade skoldagen har i stor utsträckning misslyckats med att nå de uppställda målen. Vi noterar med tillfredsställelse att också statsrådet nu tagit fasta på den kritik vi framfört . Han omvandlar emellertid anslaget att användas till projekt rörande fritidsaktiviteter. I valet mellan att ha statsbidrag till fritidsaktiviteter och att kunna bevara små skolor anser vi att det senaste väger tyngst. Anslaget till stimulansbidrag för fritidsaktiviteter bör därför avskaffas och motsvarande medel, 25 milj. kr., avsättas för stöd till att bevara små skolor. Åtgärder mot våldet i skolan Våld kan aldrig accepteras, varken i skolan eller utanför. har våldet i skolan fått stor uppmärksamhet. Dessa våldsyttringar i olika skolor visar i blixtbelysning de förändrade förhållandena som skolan arbetar under. som alla elever undervisas i samma klass ställs krav på att läraren skall åstadkomma en ökad individualisering av undervisning Detta innebär att det i en och samma klass finns normalpresterande elever, svagpresterande elever, vilka tidigare undervisades i s. k. hjälpklass, högpresterande elever samt mycket störande elever. Man får heller inte blunda för det faktum att man i klasserna också kan ha kriminella ungdomar. Dessa ungdomar fick tidigare sin undervisning i olika former av specialklasser. Det är uppenbart att undervisningssituationen på många håll är orimlig. Elever kan inte undvika våld genom att stanna hemma från skolan. Skolplikten påbjuder att eleverna är närvarande i undervisningen. Det ställer ett stort ansvar på skolledare, lärare och övrig skolpersonal att hålla skolan fri från våld och mobbning. För lärarna är våldet i skolan ytterst ett arbetsmiljöproblem. På ingen annan arbetsplats skulle vuxna acceptera att fortsätta att gå till en arbetsplats där de blir utsatta för hotet om upprepad misshandel. Utvecklingen mot ökat och grövre våld i skolan måste brytas. Först är det viktigt att slå fast att ingen lärare skall behöva skämmas för att erkänna att vederbörande har disciplinproblem. Skolledningen måste vara ett stöd för läraren och ingripa så fort en lärare har problem och ber om hjälp. Ett sådant ingripande bör innebära ett personligt ingripande i klassrummet i en akut situation. Men det bör också innebära kontakt med föräldrar för att få dem att delta i arbetet med att minska våldet. Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnets fostran. I de fall våldet i skolan är att jämställa med misshandel måste detta anmälas till polisen och de sociala myndigheterna. Det finns en strävan inom skolan att försöka lösa problem med mobbning och våld utan att blanda in utomstående. Vi anser att detta är en missriktad ambition. Även om skolan självfallet har ett stort ansvar för att medverka till att våldet bekämpas kan skolan inte överta polisens uppgifter i de fall misshandel har förekommit. Vi är övertygade om att det i de enskilda fallen är en fördel att kriminella elever får klart för sig att skolan inte är en frizon där det finns större överseende mot våld än vad det finns i det omgivande samhället. Det är också viktigt att erinra sig att när polisen inleder en undersökning av brott där barn och ungdomar är inblandade de sociala myndigheterna kan kopplas in och medverka till att eleven får stöd på skilda sätt. Det bör därför vara en skyldighet för rektor att alltid polisanmäla sådant våld som i lagens mening är att beteckna som misshandel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har inlett ett arbete för att ta fram ett program för både kortsiktiga och långsiktiga insatser mot våld i skolan. Det är viktigt att detta arbete bedrivs skyndsamt och leder till konkreta resultat. I detta sammanhang är det angeläget att tydliggöra rektors befogenheter i den konkreta situationen. I flera kommuner har föräldrar, lärare och elever bildat olika former av normgrupper. Erfarenheterna av dessa bör studeras av Många hävdar att alla problem skulle lösas med mindre klasser. Vi tror inte att en sådan åtgärd i sig skulle betyda att undervisningssituationen radikalt förbättrades. kvarstår i ett sådant läge flera av de problem som skapar oron de mycket heterogena klasserna, bortfall av lektioner, vikarier som är olika varje gång samt de mycket bråkiga eleverna. anser att insatser mot våldet i skolan måste innehålla många komponenter och också engagera alla i skolan berörda lärare, annan personal, elever och föräldrar. Självklara inslag i ett program för att höja kvaliteten i skolan är också viktiga åtgärder mot våldet: särskilda undervisningsgrupper för störande elever ökad samverkan mellan hem och skola medel att bevara små skolor lärarfortbildningen organiseras så att elevernas undervisningstid berörs så litet som möjligt regler för skolans skyddsarbete. Det har visat sig att mycket av oron i skolan kan dämpas om eleverna, när den ordinarie läraren är borta, möts av en vikarie, som eleverna känner och som känner eleverna och förhållandena på skolan. Det innebär också att bortfall av lektioner på grund av vikariebrist eller brist på medel för vikarier kan minimeras. Liksom föredraganden har vi oroats över rapporterna om färre fasta vikarier och ett allt större antal inställda lektioner. Vi ansluter oss till de tankegångar som framförs om vikten av fasta vikarier och möjligheterna att finna lokala modeller för en vikarieorganisation med kontinuitet. Sådana lösningar gagnas inte av budgetpropositionens besparingar. Idén om en sammanhållen skola för alla får inte drivas så långt att det goda syftet motverkas och man i stället skapar en skola där alla är förlorare. Varningstecknen är tydliga och måste leda till åtgärder. Det är uppenbart att den ökade spännvidden i elevernas prestationsförmåga kräver större insatser i form av bättre möjligheter att temporärt, t. ex. för olika undervisningsmoment, bilda mindre grupper dels för svaga elever eller elever som helt missat något avsnitt, dels för elever som behöver gå snabbare fram eller att bilda små grupper där man så bedömer lämpligt. Förstärkningsresursen medger inte att sådana åtgärder utnyttjas i någon större utsträckning. Särskilda undervisningsgrupper för störande elever Många lärare vittnar om att ett stort antal lektioner går till spillo på grund av att en eller ett par elever ständigt saboterar undervisningen. Bakgrunden till dessa elevers uppförande kan vara olika slag kunskapsluckor, som gör det omöjligt för dem att följa den pågående undervisningen, okoncentration orsakad av svåra hemförhållanden, bristande förmåga att läsa och skriva etc. Konsekvensen blir att alla elever berövas sin rätt till undervisning med kvalitet. Vi anser inte att föräldrar, elever och personal skall behöva finna sig Att ge de störande eleverna separat undervisning skulle innebära att både skötsamma och icke skötsamma elever får större förutsättningar att utnyttja sin rätt till undervisning. Regler för skolans skyddsarbete har i olika sammanhang framhållit att arbetsmiljölagen som antogs 1978 också gäller elever från årskurs 7. SÖ redovisade i en rapport, som publicerades , hur lagen skulle tillämpas på skolans område. I rapporten betonas bl. a. att det är önskvärt att skyddsarbetet utsträcks till att gälla alla skolbarn, även om lagen bara gäller från årskurs 7. Ett självklart inslag i arbetet med att begränsa våldet i skolorna måste vara att få i gång skyddsarbetet i skolorna i enlighet med riksdagsbeslutet . Regeringen måste nu ge SÖ i uppdrag att som ett led i sitt arbete med att minska våldet utfärda regler för hur skyddsarbetet skall organiseras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Välutbildade lärare är utan tvekan skolans viktigaste resurs. Det är därför angeläget att den fortbildning som erbjuds också kommer så många som möjligt till del. Den nuvarande organisationen av fortbildningen, med korta kurser om ett par poäng uppdelade i korta pass, har tyvärr kommit att inverka menligt på undervisningen. Kontinuiteten försvinner och eleverna blir oroliga av att en mängd vikarier kommer och går i klasserna. Följden har i vissa fall t. o. m. blivit att ansvarskännande lärare avstått från fortbildning för att inte äventyra arbetsron i sina klasser. Så får det naturligtvis inte fungera. kommer en stor grupp lärare att vara aktuell för fortbildning. Vi anser att såväl den nuvarande som den nytillkommande fortbildningen bör organiseras så att den förläggs till icke schemalagd tid för att därigenom i minsta möjliga utsträckning störa undervisningen för eleverna. Sammantaget innebär dessa åtgärder ett kvalitetsprogram för skolan och därmed också ett program mot oro och våldstendenser. Åtgärderna kräver resurser i form av statliga och kommunala medel men också ökat lokalt engagemang från skolmyndigheter, skolpersonal, elever och föräldrar. Alla har sin del i ansvaret för att skolan skall vara en arbetsplats där alla verksamma finner arbetstillfredsställelse och glädje. Regeringen har för både grundskola och gymnasium presenterat ett besparingsförslag som, genom en neddragning med .