mot · GA02u216 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:U216 m. fl. (fp) Effektivare u-landsbistånd föreslår i denna motion åtgärder för att göra det svenska u-landsbiståndet effektivare och mer ägnat att främja demokrati och mänskliga rättigheter. I detta syfte föreslås en avsevärd ökning av det bistånd som överförs via de frivilliga organisationerna och en utfästelse om ytterligare anslagsökningar . De kan bidra till uppbyggnad av motsvarigheter i och på så sätt främja en ökad politisk mångfald. De har också en billigare administration, de har kunnat visa goda resultat och har ofta lättare att nå ut till biståndets viktigaste målgrupp, de fattigaste människorna. Regeringens förslag om ökade anslag till betalningsbalansstöd och ukrediter riskerar att leda till stora reservationer, att pengar blir liggande. Eftersom biståndet på effektivaste möjliga sätt måste nå ut till de behövande människorna bör anslagen omfördelas. Angelägna insatser för länder med stor skuldbörda som genomför genomgripande förändringar av sin ekonomiska politik bör i efterhand avräknas från biståndsramen. Insatser för miljö, markvård och energi måste få stort utrymme och ett särskilt anslag härför inrättas. Det nya anslag för särskilda program som regeringen föreslår bör få väsentligt större resurser och användas bl. a. för demokratistödjande insatser. Katastrofbiståndet är av största vikt för att förebygga och lindra katastrofer. a. behoven av ytterligare insatser mot aids och för stöd till frontstaterna motiverar ett ökat anslag. Mot bakgrund av den förvärrade situationen i och de stora behoven av humanitära insatser föreslås en ytterligare ökning av det humanitära biståndet till södra . De multilaterala biståndsprogrammen har arbetat under svåra ekonomiska förhållanden. föreslår ökade anslag till , UNDP, och . Svenskt livsmedelsbistånd bör upphandlas till världsmarknadspriser. Det nuvarande systemet innebär att 65 milj. kr. av biståndsmedel överförs inte till utan till svenska jordbrukare. Principen om obundet bistånd bör få starkare genomslag än . Bindning av biståndet till inköp av svenska varor och tjänster riskerar bl. a. att leda till låg effektivitet. 1 1986/87.3 sami. De ökade krav på effektivitet som måste ställas motiverar en förstärkning Mot. av biståndets administration. Förändringar av anslag i milj. kr. Merkostnad, livsmedelsbistånd 65 Humanitärt bistånd, + 35 Särskilda insatser, + 30 Humanitärt bistånd, södra + 25 Enskilda organisationer + 100 Särskilda program + 150 Miljö, markvård, energi + 180 SIDA:s administration + 4 Ordet kris används allt oftare i debatten om utveckling och om u-landsbiståndet. Själva debatten har också vuxit i intensitet under 1980talet. Det gäller såväl i vårt eget land som ute i världen. Det finns inslag i denna debatt som präglas av såväl bristande förståelse och utpräglad svartsyn som ren biståndsnegativism. På det stora hela rör det sig om en konstruktiv debatt grundad på en djup solidaritetskänsla. Mångfalden i debatten är uttryck för nytänkande och frihet från dogmer. Klyftan mellan rika och fattiga länder ökar. Den ekonomiska utvecklingen i många länder är mycket svag. Ofta håller den inte ens jämna steg med befolkningsutvecklingen. Orsakerna finns att hämta i såväl höjda oljepriser, sjunkande råvarupriser, alltmer omfattande protektionism och dramatiskt stegrade skuldbörda, som felaktiga prioriteringar, flaskhalsar och kapacitetsbrister, misslyckade utvecklingsprojekt och val av utvecklingshämmande politik i själva. Det finns ingen anledning att förneka att åtskilligt bistånd visat sig mindre lyckat i det sammanhang det satts in. Biståndsprojekt har inte sällan misslyckats eller givit dålig effekt till följd av dålig anpassning till miljön. Bistånd är så komplicerat att vissa misslyckanden inte kan undvikas. I en del fall har biståndsprojekt och biståndsstrategier t.o. m. ökat problem. Detta är dock inget argument för minskat bistånd, tvärtom, en uppfordran till ökade ansträngningar för ett bättre, effektivare och större bistånd. Vårt bistånd till kan aldrig bli mer än hjälp till självhjälp. Det skall Mot. vara ett bidrag till egna strävanden att skapa och frigöra de U216 resurser som människorna i dessa länder själva besitter. Endast genom en sådan inriktning kan klyftan mellan rika och fattiga överbryggas. Allt fler drar slutsatsen att det endast är deras eget arbete och val av utvecklingsfrämjande strategi som leder framåt. Vårt bistånd skall vara ett stöd i dessa ansträngningar. 1:1 Stagnation i världsekonomin präglades länge av en utdragen stagnation i världsekonomin. Orsak var de omfattande oljeprishöjningarna och särskilt 1979. Dessa drabbade de oljeimporterande särskilt hårt. Till detta kommer att i-länderna bedrivit en ekonomisk politik med starka handelsbegränsande åtgärder som slagit hårt mot både råvarupriser och övrig u-landsexport. För har det inneburit vikande exportmarknader, låg tillväxt i produktionen, försämrade bytesförhållanden, allt större betalningsunderskott, en svår knapphet på valutor och växande skuldproblem. sjunkande tillväxt fortsatte även när i-ländernas ekonomier 1983 och 1984 upplevde en viss uppgång. försämrades åter läget för med lägre tillväxt i industriländerna och i världshandeln. Råvarupriserna föll och terms of trade försämrades. De lägre räntorna och lägre oljepriserna har visserligen gynnat många . Dessa fördelar har dock ätits upp och mer än det på grund av lägre tillväxt i världshandeln, fallande eller stagnerande exportpriser, ökade handelshinder och minskat nettokapitalflöde. Särskilt hårt har låginkomstländerna i söder om drabbats. De oljeexporterande ländernas snabbt växande överskott placerades i stor utsträckning i den industrialiserade världens banker. Dessa blev på så sätt likvida som den ekonomiska nedgången gjorde det svårare för bankerna att finna lämpliga placeringsobjekt. Bankernas höga likviditet och flertalet stora lånebehov medförde att skulder och kom att öka mycket snabbt. samlade utlandsskuld beräknas nu överstiga . Höga realräntor, den länge mycket höga dollarkursen och stagnerande exportintäkter har lett till ett smärtsamt uppvaknande för alla som utnyttjade 1970-talets goda lånekonjunktur till att skuldsätta sig i stor omfattning. har en dramatisk nedgång skett i kreditgivningen till de fattiga länderna. Allt fler har hamnat i akuta betalningskriser och därmed förlorat sin kreditvärdighet. En lång rad har tvingats till omförhandlingar av sina skulder. De mest omfattande skuldkonsolideringarna har gällt stater som t. ex. och . För de många små och fattigaste , särskilt de i , rör det sig om mindre skuldbelopp, men deras betalningssituation är än mer desperat. De är dessutom i stort behov av nya krediter och resurstillflöde. FN:s generalsekreterare gick Mot. sedan så långt att han föreslog att lånen till de fattigaste länderna skulle U216 Åtskilliga av programländer hör till denna grupp. De rika ländernas ekonomiska åtstramningspolitik har fått till följd att biståndet till de fattiga länderna har stagnerat. Trots löftena i FN ligger OECD-statemas bistånd kvar på en nivå av endast hälften av de av BNP som utlovats. upprätthålls numera enligt DAC:s statistik endast av . anges endast till . och ligger på 0,8 resp. . I takt med oljeländernas ökade problem har även OPEC-staternas bistånd minskat till nuvarande . och ligger enligt DAC på - nog så avslöjande av verkligheten bakom parollerna om internationell solidaritet. Särskit allvarligt är läget för många av de som valt att föra en starkt planerad och på importsubstitution inriktad ekonomi. Tillväxten har stagnerat. Försörjningen av den moderna sektorn med importerade insatsvaror, olja och reservdelar är hotad. Livsmedelsproduktionen har stagnerat, i många fall rent av sjunkit, till följd av en prispolitik som inte stimulerar jordbrukarnas produktion, stelbenta och ineffektiva distributionssystem och kraftigt övervärderade växelkurser samt en omfattande jordförstörelse. Resurskrävande och centraldirigerade planeringsapparater har vuxit upp som ofta snarare motverkar än främjar ekonomisk utveckling. Dessa förhållanden präglar i särskilt hög grad många av stater. visar i sin bok genvägar. Ett perspektiv på krisen och biståndet i " är de afrikanska samhällena fortfarande i hög grad baserade på en på självhushåll inriktad småbrukarekonomi som är föga utvecklingsgenererande. De utvecklingsideologier och utvecklingsinstrument som valts har endast i ringa utsträckning kommit i kontakt med denna verklighet - och i dessa fall ofta verkat än mer utvecklingshämmande. De statsadministrationer som byggts upp har varit resurskonsumerande, men endast i ringa omfattning haft förmåga att åstadkomma en nationell resurstillväxt. Den hållna om befolkningsfrågor i satte befolknignsutvecklingen i fokus. Det finns mer än 4 1/2 miljarder människor på vår jord. Fram , så länge som de barn som föds i vårt land kan förväntas leva, kommer jordens befolkning att växa till 10 miljarder - mer än en fördubbling av vår nuvarande befolkning på jorden, och detta trots att befolkningspolitiska åtgärder på åtskilliga håll börjat ge resultat. Praktiskt taget hela denna befolkningsökning kommer att äga rum i de fattigaste länderna, de som saknar mat och skola för Mot. befolkning kommer att växa från 3 1/2 till 8 1/2 U216 Under en mansålder kommer befolkning att nästan femdubblas. Livsmedelsproduktionen är otillräcklig i många för att förse den egna befolkningen med mat. Det finns länder vilkas livsmedelsproduktion totalt sett sjunker medan befolkningen ökar. Miljoner människor saknar tillgång till rent vatten. Öknarna breder ut sig, bl. a. därför att en växande befolkning i tvingas avverka alltmer av träd och buskar för sina hushållsgöromål. Landsbygdens oförmåga att föda och härbärgera den växande befolkningen leder till en urbanisering, som redan före utgången av detta sekel kommer att resultera i en rad befolkningsanhopningar på 2030 miljoner människor, städer till namnet men inte till sin förmåga att ta hand om de människor som söker sin tillflykt där. Tusentals djur och växtarter hotas av förintelse, och ekologerna varnar för de katastrofala effekter detta kan få. 1:6 Frihet, demokrati och mänsliga rättigheter Svält, misär, överbefolkning och hopplöshet ligger bakom de krig och oroligheter, de väldiga flyktingströmmar och det ökande antal militärkupper och diktaturer som präglar tredje världen . För totalitära regimer är det ofta en ursäkt för att förhala demokratisk utveckling och för att undertrycka mänskliga rättigheter. Det lär finnas ca 12 miljoner flyktingar i världen, nästan alla i . Bara i beräknas det finnas mer än 5 miljoner flyktingar. Den sovjetiska ockupationen av har åstadkommit en liknande flyktingström till . I dessa fall gäller det människor som lämnat sitt hemland. Alla de miljoner som på grund av förtryck, förföljelse och inbördes konflikter befinner sig inom de gränser som kolonialmakter drog upp , men långt från sin hemtrakt, är ändå oräknade. Det är en ödets ironi att några av världens fattigaste stater är de som på sitt territorium härbärgerar flest flyktingar i världen - i några fall över miljonen! Kampen för frihet och rättvisa i de fattiga länderna hotas om inte invånarna ges en dräglig tillvaro. Kampen för demokrati och mänskliga rättigheter hotas i länder som kommer att vara befolkade av tre eller fyra gånger så många människor som . Även det omvända gäller: Möjligheterna att åstadkomma utveckling i de fattiga länderna hotas om inte friheten ökar. 1:7 Torka och svält har vi återigen på ett dramatiskt sätt blivit uppmräksammade på hur utsatta människorna i de fattiga länderna är för katastrofer av olika slag. Naturkatastrofer förekommer ständigt. Översvämningar, torka, svält och ökenutbredning drabbar miljoner människor. Alltmer gör sig kunskapen gällande att många av dessa katastrofer är ett resultat av underutvecklingen själv, miljöförstörelse och överutnyttjande av naturresur Mänskliga åtgärder eller ännu oftare bristen på åtgärder ligger ofta Mot. 1986/87 bakom den väldiga omfattningen av katastrofer. Stigande befolkningstryck, livsmedelsbrist, energikris och miljöförstörelse bildar en fattigdomens onda cirkel. Katastrofinsatser får långsiktig effekt endast om de inriktas på katastrofförebyggande åtgärder, främst på miljöoch resursområdet. Kvinnorna i har en nyckelroll som livsmedelsproducenter. En ökad medvetenhet råder om att kvinnornas medverkan är nödvändig om man skall lyckas öka jordbruks- och livsmedelsproduktion, minska analfabetism och införa primärhälsovård och familjeplanering i . Det har ofta visat sig vara svårt att nå ut till kvinnorna. Inte sällan har biståndsprojekt utformats så att just kvinnornas situation rent av försämrats. Den tredje internationella kvinnokonferensen i blev ett stort steg framåt för strävandena att lyfta fram u-landskvinnans situation och hennes i många fall helt avgörande betydelse för människornas vardagstillvaro i . Det gäller i särskilt hög grad på landsbygden. En förbättring av kvinnornas förhållanden och ett stärkande av deras roll är inte minst viktig för u-landsbarnens ofta existenshotade tillvaro. I detta sammanhang är det glädjande att SIDA inför antog ett handlingsprogram för ett kvinnoinriktat bistånd. Det är väsentligt att detta får prägla bedömningen och utvecklandet av våra framtida biståndsprojekt. 1:9 Bistånd ger resultat Mot denna bakgrund finns det all anledning att framhålla att u-landsbistånd, inte minst i åtskilliga av de länder som erhållit svenskt bistånd, haft stor betydelse. Undervisning och hälsovård inkl. familjeplanering har byggts ut och kommer betydligt större del av befolkningen till del. Vattenförsörjningen har förbättrats. Barnadödligheten har sänkts och medellivslängden har stigit. Det rör sig om insatser av omätliga mänskliga värden. Det skapar också mänskliga resurser av stor betydelse för framtida utveckling i många . 1:10 Utveckling och tillväxt Skillnaderna är mycket stora i förutsättningar för utveckling. Olika har valt olika utvecklingsstrategier. Vid sidan av de oljeexporterande länderna är det framför allt de s. k. NIC-länderna, de industrialiserade länderna, som kan visa upp en god ekonomisk utveckling. Av dessa har de på råvaruexport inriktade länderna, särskilt i , dock drabbats hårt av sjunkande råvarupriser. De industrivaruproducerande länderna, främst i , har, trots tilltagande protektionism från de rika länderna, haft större framgångar. Särskilt de senare NIC-länderna har genom sin exportinriktade och arbetskraftsintensiva industri och marknads ekonomiska inriktning skapat resurser för en snabb utveckling. Även om Mot. 1986/87 förutsättningarna är olika och ett u-lands utvecklingsmodell inte automatiskt U216 kan övertas av ett annat ger detta ändå viktiga lärdomar för många av de fattigaste länderna där utvecklingen stagnerat eller vänts i tillbakagång. Målen för vårt bistånd En enig riksdag har formulerat målen för den svenska biståndspolitiken som o resurstillväxt o ekonomisk och social utjämning o ekonomisk och politisk självständighet o demokratisk utveckling i mottagarländerna har också betonat att målen är likvärdiga och skall vara styrande för allt vårt bistånd. Biståndsmålen är med nödvändighet ganska allmänt hållna. Måluppfyllelsen är svår att mäta också av det skälet att det finns så många andra faktorer som i högre grad än vårt bistånd påverkar mottagarländernas utveckling, t. ex. råvarupriser och skuldräntor. Det bör understrykas att alla biståndsmål inte alltid kan främjas i varje land, än mindre i varje enskilt projekt. Det finns emellertid mot bakgrund av utvecklingen i anledning att närmare pröva hur vårt bistånd på ett bättre sätt än kan främja demokratimålet. I detta avseende tvingas vi konstatera dels att måluppfyllelsen i åtskilliga fall varit ringa, dels att demokratimålet haft för liten tyngd i biståndspolitiken. Utöver de fyra huvudmålen för vårt bistånd är avsikten att vi skall hjälpa de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. Denna inriktning torde vara av grundläggande betydelse för den positiva syn på biståndet som en stor majoritet av svenska folket glädjande nog uppvisar. Det finns all anledning att ytterligare skärpa det svenska biståndets profil i detta avseende. Det är då angeläget att tidsperspektivet inte görs för kort. Katastrofbistånd går i högre grad än någon annan biståndsform och direkt till de fattigaste. Men som bl. Röda korset framhållit måste vi också förebygga katastrofer, inte bara hjälpa för stunden. Vidare kan bistånd som i ett första skede kan tyckas gynna bara de näst fattigaste eller kanske rent av medelklassen i efter hand komma att nå även de fattigaste med sina effeker. I en del fall kan det rent av vara en förutsättning för att åstadkomma den resurstillväxt som kan lyfta även de fattigaste människornas levnadsvillkor. Men enligt uppfattning bör vi i högre grad ge bistånd i småskaliga former som kommer de fattigaste människorna på landsbygden till del och i mindre grad inrikta oss på storskaliga industri- och infrastrukturella projekt. Landsbygdsutveckling, miljöskyddande åtgärder, kvinnoinriktat bistånd och stöd som kanaliseras genom enskilda, ideella organisationer bör därför få ökat utrymme i det bilaterala biståndet. Biståndets volym Mot. Behovet av bistånd är större . Därför är det angeläget att det U-16 svenska biståndet är på en gång högt och effektivt. Enprocentsmålet kan således bara utgöra ett etappmål och en nedre gräns som biståndet inte får underskrida. Biståndets andel av BNI bör successivt öka i den takt ekonomin tillåter. På lång sikt bör av BNI utgöra ett nytt biståndsmål. I debatten om biståndets volym har förespråkarna för lägre anslag ofta hävdat att biståndets innehåll är viktigare än dess volym. vänder sig bestämt mot tanken att det skulle råda något motsatsförhållande mellan kraven på effektivitet och en hög volym. Mot bakgrund av de väldiga behoven i u-Iänderna är det uppenbart att ett bistånd som motsvarar av BNI kan användas mer effektivt, så att det i högre grad kan nå de fattigaste som vi vill bistå. Men det är inget argument för lägre bistånd. Mer bistånd kan alltid hjälpa fler. Mot den här bakgrunden har den socialdemokratiska regeringens hantering av biståndsanslagen varit utomordentligt oroande. var djupt engagerat i arbetet på att uppnå enprocentsmålet för det svenska biståndet. I den socialdemokratiska regeringens första budget 1983/84 övergavs i praktiken enprocentsnivån, eftersom vissa anslag dubbelräknades. I påföljande budget genomdrev regeringen med stöd av moderata samlingspartiet en sänkning även av det formella anslaget under enprocentsmålet. I budgeten /87 kom dubbelräkningsmetoden åter till användning. har bestämt motsatt sig denna kombination av manipulationer och nedskärningar. Enligt DAC-statistiken har det utbetalda biståndet visserligen stigit från 1984 till 1985. Men vi ligger fortfarande avsevärt års siffra på och intar tredjeplatsen efter och . Denna statistik ger visserligen inget exakt värde för biståndets storlek beroende på bl. a. beräkningsgrunder, utbetalningsterminer och reservationer av anslag. Men den ger ändå en antydan om att det svenska biståndsanslaget varit på väg att urgröpas. Det finns flera orsaker till att det utbetalda biståndet har sjunkit. En är att prognosen för BNI inte visat sig hålla. En annan är dubbelräkningen av anslag - att reservationer från har räknats in i enprocentsramen . En tredje är att de stora anslagen för betalningsbalansstöd till betydande del använts för avskrivning av skulder till och i praktiken aldrig lämnat landet. Anslaget har till största delen förblivit outnyttjat i avvaktan på internationella skuldregleringar. Dessutom har stora belopp blivit liggande som reservationer på anslaget för u-krediter i stället för att sättas in där akuta behov föreligger. Enligt budgetpropositionen uppgår de samlade reservationerna på anslaget C 8 Övriga u-landspolitiska insatser till ca 960 milj. kr. Med tanke på att anslagen här varit uppenbart överdimensione rade förefaller detta vara ett uttryck för en medveten strävan från regering- Mot. ens sida att hålla utbetalningarna av bistånd så låga som möjligt. Det är en biståndspolitik som strider mot moraliska förpliktelser gentemot de fattiga länderna. Demokrati och mänskliga rättigheter De flesta av jordens människor lever under ofrihet och diktatur, kanske fler än någonsin i världshistorien. Den enskilda människans rätt åsidosätts allt oftare i stater med politisk enpartiregim eller militär diktatur. Liberaler ser ett starkt samband mellan fred, frihet och rättvisa. Varaktig fred kan endast bygga på jämlika förhållanden mellan olika stater och på respekt för mänskliga rättigheter inom varje stat. Det gäller också . De inre konflikterna är starkast och den ekonomiska utvecklingen svagast i de länder där de mänskliga rättigheterna respekteras minst. Det behövs en ny internationalism där frihet från inhemskt våld och förtryck ges lika stor vikt som frigörelse från utländska kolinisatörer och imperiebyggare. Det finns en rad krav som bör vara uppfyllda för att en stat skall kunna räknas till kretsen av demokratier: * det skall hållas fria och hemliga val * det skall råda en vidsträckt yttrande- och organisationsfrihet * den politiska mångfalden måste vara säkerställd genom fri partibildning och flerpartisystem De yttre förutsättningarna är fundamentalt annorlunda i fattiga och outvecklade länder utan demokratisk tradition jämfört med industriländer som : * låg utbildningsnivå som innebär att befolkningen har mindre möjligheter att ta del av och ta ställning till politisk information * en trög administration * en bristande nationell enhetskänsla, särskilt i * en begränsad lojalitet mot samhället Till denna lista kan i flera fall fogas yttre tryck och starka inre spänningar, t. ex. till följd av etniska motsättningar. I de flesta fall, och i särskilt hög grad i söder om , har dessa problem sitt ursprung i det tidigare kolinialsystemet. Detta överlämnade vid kolonialismens avveckling kring 1960 statsbildningar som vare sig geografiskt, etniskt eller beträffande resurser var särskilt ägnade att ta itu med de enorma problem som förestod. Att bygga upp en demokratisk stat tar tid: det är ett tålamodskrävande och mödosamt arbete. Det är en sak att vara medveten om svårigheterna i en demokratisk utvecklingsprocess, en helt annan att ställa målen lägre, att ge själva demokratibegreppet en vid och vidlyftig tolkning. I den svenska biståndsdebatten fanns det ett tag - och finns delvis ännu - en tendens att bagatellisera demokratimålet, att se politisk frihet som en 1 * 1986/87.3 sami. överflödsvara fattiga länder inte har råd med. Det är en inställning som ett liberalt parti aldrig kan acceptera. Det är U216 glädjande att allt fler numera anslutit sig till den uppfattningen. Möjligheterna att göra sin stämma hörd och ha en avvikande uppfattning eller att kräva sin rätt att i allmänna och fria val utse sina ledare kan aldrig betecknas som en lyx. Särskilt för de fattigaste grupperna som inte kan få sina krav uppmärksammade genom ekonomisk makt eller speciella kontakter är denna frihet en central fråga. För en fredlig utveckling i världen är det väsentligt att idéerna om folkstyre, allmän rösträtt och föreningsfrihet kan förverkligas. blev demokratisk samhällsutveckling ett av fyra mål för den svenska biståndspolitiken. I det här avseendet - liksom i så många andra - är skillnaderna mellan olika så stora att det inte är särskilt meningsfullt att tala om tredje världen som en enhet. Där finns en rad olika politiska system med varierande grad av personlig frihet. Bland våra egna 17 programländer finner vi totalitära kommuniststater som , demokratier som och , flerpartistater med snäva ramar för oppositionen som och enpartistater med ett inte obetydligt utrymme för politisk opposition som och . Några hoppingivande tecken har vi sett: fredliga presidentskiften i , och samt givetvis utvecklingen i . I övrigt är bilden föga uppmuntrande.