mot · GA02So259 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So259 m. fl. (m) Äldreomsorgen I äldrevårdsdebatten har frågan om ålderdomshemmens vara eller icke vara kommit i centrum. I sin iver att likrikta och strömlinjeforma hela äldrevården har man från regeringens sida bestämt sig för att den enda institution som skall få finnas kvar är eller skall bli det lokala sjukhemmet. Alla ålderdomshem skall läggas ned. Man räknar med att kunna ersätta den omsorg som kommer de institutionsboende till del med hemtjänst, hur omfattande servicebehovet än kan vara. Många ålderdomshem har för snåla utrymmen och en del utav dem är nedslitna. Anledningen är emellertid den att kommunerna inte har samma förmånliga villkor när det gäller att nybygga eller att om- och tillbygga ålderdomshem som när det gäller . Kommunerna har heller inte samma statsbidrag till personal, som är fast anställd på ålderdomshem, vilket de har för den hemtjänstpersonal som tjänstgör i servicehusen eller ute i samhället. I regeringsproposition /85:142, om förbättrade boendeförhållanden för gamla, handikappade och långvarigt sjuka behandlade man också frågan om ålderdomshemmen, men regeringen föreslog ingen ändring i statsbidrags- och låneregler. , som försökt få en ändring till stånd gavs tillfälle att yttra sig till bostadsutskottet över förslaget och anförde: För att inte långtidssjukvården skall utgöra enda kvarvarande alternativet bör således även i fortsättningen finnas en boendeform som ligger å ena sidan mellan eget boende eller servicehusboende och å andra sidan vård inom långtidssjukvården. Enligt socialutskottets mening bör därför reglerna i bostadsfinansieringsförordningen anpassas så att bostadslån kan utgå för att inrätta sådant boende som utskottet nu har angett, oavsett om det är fråga om nybyggnad eller om- och tillbyggnad av ett befintligt ålderdomshem! som hade det slutliga avgörandet under utskottsbehandlingen gick på samma linje, men underströk att toalett och dusch skall finnas till varje rum, liksom en kokmöjlighet. Det bör också finnas möjligheter att i speciella fall göra avsteg från upprustnings- och utrustningsnormerna vid ombyggnad. Detta blev också beslut. Frågan behandlades ånyo i bostadsutskottets betänkande 1986/87:7, där man finner två reservationer gemensamma för samtliga borgerliga ledamöter. Den ena gäller just avsteg från kravet på fullvärdig bostad och den andra redovisning av utfallet av de antagna reglerna för ombyggnad av ålderdomshem. Man har funnit att just de undantagsmöjligheter som beslutade om beträffande ålderdomshemmen inte har kommit att tillämpas såsom hade tänkt sig. Och man säger att eftersom det nu är reglerna trädde i kraft finns det anledning att hos regeringen begära en utvärdering av beslutet och se vad som har hänt med det hela. Det är uppenbart att beslut den här gången går stick i stäv med socialdemokraternas intentioner att skrota all institutionsvård, i första hand ålderdomshemmen. Det är vår bestämda uppfattning att ålderdomshemmen bör finnas kvar för dem så önskar och som är i behov av helinackordering utan att därför behöva direkt sjukvård. Det finns flera exempel på mycket lyckade satsningar på en modern typ av ålderdomshem. I t. ex. har man flera ålderdomshem som tjänstgör som centrum för hemtjänst och annan service för de kringboende. Många av gästerna har ett starkt omvårdnadsbehov, men på Mårtenslund, det senaste vårdhemmet har man två biträden som svarar för en grupp på fem gäster och gör allting tillsammans med gruppen. (Man har bara vårdbiträden, inga ekonomibiträden.) De två biträdena har ett eget ansvar för gruppen, vilket har visat sig fungera bra. Gästerna får vara kvar vid sjukdom, de kommer inte till långvården, däremot behöver de ofta akutvård. Det finns en uppringningsservice, som sköts av en pensionär, det finns sjukgymnaster, vilka dock mest arbetar i hemmen hos de kringboende. Sjukvårdsansvaret ligger hos vårdcentralen. Läkaren kommer till ålderdomshemmet i stället för att, som tanken var från början, patienterna skulle resa till vårdcentralen. En sjuksköterska tjänstgör halvtid . Man har beräknat att hemtjänst samt nattpatrull och larmtelefon skulle bli dyrare än kostnaden på ålderdomshemmet. En stor post är läggningstjänsten för de kringboende. Om alla skulle få den just de önskar, skulle det krävas 50 biträden. Man har därför nu varit tvungen att schemalägga läggningstjänsten. i anser att om man skall tillfredsställa socialtjänstlagens krav måste man bygga ålderdomshem. är det helt omöjligt att organisera en tillfredsställande hemtjänst för den grupp av människor som behöver så mycket omvårdnad som de som finns på ålderdomshemmet. Ett av skälen till detta är de 28 ledighetslagar som personalen kan använda sig av. Många av dessa lagar har naturligtvis gagnat arbetstagarna, men har varit till skada för vårdtagarna. Vi menar här lagarna om semester, arbetstid, rätt till ledighet för vård av sjuka barn, mammaledighet, rätt till ledighet för fackliga uppdrag osv. Allt detta har i hög grad motverkat den eftersträvade kontinuiteten. Vi anser att det skulle vara bättre att förvandla ett antal sjukhem till ålderdomshem med möjlighet till både boende och vård under den kvarvarande livstiden. Sjukhemmen skall man använda enbart för de mest läkarvårdskrävande patienterna. De moderna ålderdomshemmen är vanligen väl rustade för kvalificerade sjukvårdande uppgifter och kan genomföra dem utan rigida lasarettsrutiner och den klassiska hierarkin som förbittrar tillvaron för så många inom långvården. om svenska pensionärer blir allt friskare så kommer kraven på sjukvård och omvårdnad av olika slag att öka därför att gruppen ökar mer än övriga grupper. finns i ungefär 300 000 80-åringar. kommer de att öka med 100 000 personer. Allt fler institutioner för vård läggs ned. Kraven på hemsjukvården kommer att öka och man måste ställa frågan: Kan hemsjukvården verkligen klara en ökad vårdtyngd? Över hela landet pågår försök på området, på de flesta håll med utgångspunkt ifrån den s. k. Hudiksvallsmodellen. Hudiksvallsmodellen betydde en revolution i sättet att se på rehabiliteringsmöjligheterna och har betytt mycket för återvinnandet av hälsa och frihet hos många gamla. Dagsjukvård i hemmet kompletterad med kvälls- och nattpatruller och larm används på många håll i landet. Det är oundvikligt att en stor del av arbetet kommer att utföras av de anhöriga. Det är, enligt vårt sätt att se, angeläget att patienterna själva får avgöra varde vill vårdas. Den allra viktigaste vården för alla ålderspensionärer är den slutna somatiska akutsjukvården. Var tredje ålderspensionär blir under ett kalenderår intagen för akutsjukvård. Och den slutna somatiska akutsjukvården är följaktligen samhällets viktigaste stöd för de äldre som vill bo hemma . Inom akutsjukvården har det skett dramatiska förändringar. Den slutna vården för yngre har minskat, för personer med . Det innebär en betydande rationalisering av sjukvården. Enligt Spri har då i stället befolkningen ökat sin andel av vårddagarna i somatisk akutsjukvård och andelen är nu . När man diskuterar en ytterligare reducering av antalet akutvårdsplatser måste man tänka på att den slutna vården knappast kan minskas ytterligare för de yngre. Reducerar man, så kommer det att drabba de äldre. Inför utbyggnaden av primärvården, och då främst vårdcentralerna, har planerarna räknat med att detta skulle avlasta den somatiska akutvården. Delvis gör det så, men utbyggnaden innebär ändå, totalt sett, ett ökat tryck på den somatiska akutvården. Så t. ex. visar en undersökning från att , 19801984, ökade antalet akuta inläggningsfall med inte , trots utbyggd primär- och långvård. Totalintaget på kliniken ökade från 15,8 till 20,2 patienter per dag (). Det bör också påpekas att antalet besök på akutmottagningen minskat med , vilket tyder på att de lindrigare fallen i stor utsträckning tagits om hand av primärvården. Det finns ingen anledning att anta att antalet akutfall eller icke planerade inläggningar kommer att minska eftersom den befolkningsgrupp som använder huvuddelen av de invärtesmedicinska vårdplatserna är personer . Och just den gruppen, som vi tidigare visat, kommer att drastiskt öka . Nedläggningen av fungerande akutsjukhus måste därför bromsas. En utbyggnad kan vara väl motiverad på flera platser i landet. Ingen kommer att sakna långvården i den form den har . Vi har i en motion föregående år föreslagit att långvården omvandlas till rehabiliteringsinstitutioner med så kort genomflödesperiod som möjligt. För en del människor blir dock långtidsvård förmodligen oundgänglig. Vi förutsätter att dessa patienter erbjuds en hemlik miljö i mindre sjukhem och en uppmärksam omvårdnad utöver adekvat behandling och modernaste smärtlindring. Alla som så önskar skall få eget rum. Man bör emellertid observera att eget rum inte alltid är det bästa. efter timme, dygn efter dygn, stängd dörr öppnad endast för snabba aktiviteter från personalens sida kan vara farligt. Isolering bryter ned. Patienten måste få välja. På annat ställe i denna motion har vi föreslagit att alla de som inte behöver tillsyn av läkare ständigt, men ändå kräver kvalificerad omvårdnad dygnet runt, skall tas om hand i det moderna ålderdomshemmet med eget rum, egna möbler, egen toalett och dusch och ev. även ett kokskåp. Där skall också finnas öppna, stimulerande gemensamhetsutrymmen dit man kan rulla en säng eller en stol så att gästen kommer ut ur sitt rum. Det kommer dock att dröja innan långvården i sin nuvarande form helt kan avskaffas. Vi anser det därför angeläget att tillsynsmyndigheter och politiskt ansvariga ökar tillsynen och tränger djupare ner i problemen än de gjort . Några exempel får belysa vad vi menar. Det är nödvändigt att alla skador anmäls, såväl avskavda hudflikar som blåmärken m. m. Det är viktigt att duschning samt av- och påklädnad inte sker under tidsnöd. Det dolda våldet finns där och kan pågå länge utan att någon törs anmäla, varken patienter eller personal. Märkligt nog ser man inte över patienternas tänder. Patienter får ligga med bara rotrester som ofta leder till varbildning utan att någon ingriper. gjorde 1983 en utredning. Ds S 1983:4, om sjukhustandvården. De förslag och krav som framfördes där har inte lett till efterföljd. Man drar hellre ut tänder än lagar dem. Käkbenet förändras och en protes börjar skava. Patienten har ont och kan inte äta på grund av sår i munnen, men ändå är det nästan omöjligt att få en protes justerad. Det finns exempel på människor som är intagna och som har sin egen tandläkare ute i samhället beredd att ta emot dem. Patienten hindras dock att söka upp sin tandläkare. Man hänvisar till sjukhusets egen klinik, men där har man inte tid med patienten. Detta ger upphov till ett onödigt lidande som oftast är lätt åtgärdat. Endast om patienten har mycket energiska anhöriga blir skadan reparerad. Förhållandena är ovärdiga ett civiliserat samhälle. Vi begär därför en grundlig kartläggning och granskning av tandstatusen inom långvården och förslag till de åtgärder som måste vidtas. Trots upprepade påpekanden från många håll fortsätter de allra flesta institutioner för äldre att tränga ihop måltiderna. Måltidsrutinerna läggs ju efter personalens arbetstider, och det händer att två varma mål serveras ihop som ett mål redan före . kan det gå mellan måltiderna för sjuka och ibland undernärda patienter, som egentligen behöver tre lagade mål och två mellanmål . Trötthet, depression och apati kan bero på svält, man botar" det med lugnande mediciner. Synkontrollen är också eftersatt på långvårdspatienterna. Kan man inte se, kan man inte läsa och kan man inte se på TV blir man mer och mer isolerad. På vissa sjukhus kan det hända att man tar in en optiker. Men det verkar ändå så primitivt jämfört med den service som vi andra får. På t. ex. ett sjukhus frågade personalen om optikern just i långvården lanserade de tråkigaste glasögonbågarna från något överskott. När ögonen blir sämre behöver man starkare färger omkring sig. Och det borde uppmärksammas vid inköp av textilier och kläder. Det skulle bli roligare. De bleka färger som man nu använder blir ännu mer bleka och intetsägande i de gamlas ögon. Många långvårdssjukhus ståtar med bad och bassäng. Dessa används mycket lite framför allt av de inneliggande patienterna. Sjukgymnaster har ofta deltid och vill då ha förmiddagarna som arbetstid för att sedan kunna ägna sig åt annat. Men detta passar inte sjukhusets rutiner i övrigt eftersom alla aktiviteter är förlagda tillförmiddagarna. o. m. förekommit att de gamla inte får den tid de behöver på toaletten för att de måste passa tiden hos sjukgymnasten. Även sjukgymnasten, liksom tandläkaren, tar emot patienter utifrån, och återigen blir de inneliggande patienterna åsidosatta. Från vissa sjukgymnaster tycks det vara ett krav att få ta patienter utifrån för att de över huvud taget skall ta arbete inom långvårdssjukhuset. Utbildningen av vårdpersonal, som behandlas i en separat motion från moderata samlingspartiet är viktig, men det allra viktigaste är en attitydförändring till gamla, svaga och utlämnade. Denna attitydförändring måste genomsyra hela samhället och uppfostran därtill börja i hemmet och följas upp i skolan. Troligen är dagens yngre pensionärer bättre rustade att säga ifrån men det räcker inte. Förtroenderåd vid institutionerna, patientombudsmän, samverkan mellan patienter, anhöriga och personal i grupper är viktigt. En kontaktman från t. ex. Röda Korset eller en pensionärsorganisation med ett direkt ansvar för ett mindre antal intagna, 23, kan vara en lösning. Han skulle vara vald till sitt uppdrag och stå på patientens sida, tala med denne i enrum så att det alltid fanns NÅGON som lyssnade, någon som förstod och som kunde rätta till och föra talan. hölls nio regionala konferenser om och den framtida planeringen. Därvid framhölls bl. a. att omstruktureringen medför stora omfördelningar av kostnaderna i första hand mellan kommuner och landsting. En långvårdsplats kostar ca . Om personen i stället får omvårdnad hemma kostar det totalt , alltså bara hälften. Av de faller 24000 på och 96000 på kommunen. åtagande minskas alltså från . till 24000, medan kommunens ökar från 0 till 96000. Dessa siffror, som själva kommit fram till kanske inte kan generaliseras i alla lägen, men de ger ändå en fingervisning. Dessa omfördelningar av kostnaderna för vården kan inte inkasseras på en gång. Det kostar också pengar att stänga institutionerna och bygga upp nya vårdformer. Men för en gångs skull har vi en situation där en eftersträvad vårdform uppenbarligen också är den ekonomiskt fördelaktigaste, sades det under konferensen. För den enskilde däremot kan det bli dyrare. En beräkning för ensamstående med 46000 i pension och 14 timmars hjälp visar att denna person skulle få . kvar vid vård i hemmet, . kvar på ålderdomshem och . kvar efter vård på sjukvårdsinrättning. (Hänsyn är tagen till mat, medicin m.m.) Redan nu händer det att människor ringer och avbeställer tilldelad hemhjälp eftersom den blir för dyr. En orsak till detta kan vara att inkomstutjämningen för pensionärer med låg och medelhög ATP har gått för långt. Marginaleffekterna visar sig ofta vara när skatteeffekter, kommunalt bostadstillägg och inkomstrelaterad hemhjälpstaxa räknas in. Den som har en högre ATP-pension kan således få en lägre standard än den som har lägre ATP i de kommuner där hemhjälpstaxan tas ut efter bruttoinkomst. Detta är givetvis orimligt. bör därför enligt vår mening uttala att i den mån inkomstrelaterade taxor tillämpas för social hemhjälp bör de relateras till nettoinkomsten efter skatt och bostadstillägg. Hemvård i glesbygd kan bli alltför påfrestande för både personal och patienter. I har man tre med kombination av sjukvård, eller sjukhemspatienter. De har egna lägenheter och erbjuds där avancerad hemsjukvård. Det betyder inte att lägenheterna är speciellt utrustade utan till detta finns särskilda utrymmen som hyrs av , t. ex. sköljrum, förråd, medicinförvaring, tekniska hjälpmedel, sköterskeexpedition m. m. Övriga lokaler som finns på servicehuset: bibliotek, fotvård, social hemhjälp, fritidslokaler, är tillgängliga för alla och används på samma sätt för alla som bor där. De sjuka har ungefär hälften utav lägenheterna, resten hyrs av friska pensionärer. Större valfrihet för äldre Vård och service till de äldre, som primärkommunerna ytterst ansvarar för, betalas med avgifter, med statsbidrag (hemhjälp) och i övrigt med kommunalskatt. Något försäkringssystem som inom sjukvården finns inte. Även på detta område är det viktigt att kunna välja mellan olika alternativ i fråga om service, vård och boende. De gamla måste också på ålderdomshemmen kunna påverka sin situation. Det kan gälla möjligheten att få erforderlig vård närmare den ort där man har sina anhöriga. Det kan gälla önskemål om en vård på idéburen grund. Det kan också gälla en annorlunda inriktning av vården eller servicen, som bättre passar den äldre. De nuvarande reglerna innebär att den vård, omsorg och service som ges av ideella organisationer, av personer som vill utforma insatserna på ett annorlunda sätt eller över huvud taget i enskild regi alltför ofta förbehålls de pensionärer som kan betala hela eller en stor del av kostnaden själva utan något tillskott från kommunens sida. I andra fall ger kommunerna visst bidrag, men endast om de själva saknar tillräckliga vårdresurser. äldre omsorgshemmen får ofta fungera som dragspel beroende på det aktuella behovet inom kommunen, men helt oberoende av om de äldre föredrar det enskilda eller det kommunala alternativet. De nuvarande förhållandena begränsar således valfriheten för de äldre, som de gör det vanskligt för intresserade personer att starta alternativ eller kompletterande verksamhet inom äldreomsorgerna. Resultatet blir sannolikt också sammantaget högre kostnader för det allmänna. Motsvarande gäller många yngre handikappade som behöver omfattande service och omvårdnad på områden som kommunerna ytterst är ansvariga för. I socialtjänstlagens portalparagraf fastslås att verksamheten skall bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet. Detta stadgande följs emellertid inte upp i den paragrafsom reglerar den enskildes rätt till stöd och hjälp vid t. ex. åldrande eller handikapp. Valfriheten och hänsynen till den enskildes önskemål när det gäller service och omvårdnad bör enligt vår mening därför också skrivas in i biståndsparagrafen och i övriga sammanhang där det är erforderligt. Detta bör innebära att ideell förening eller annan privat vårdgivare som tillhandahåller viss service eller omsorg för äldre eller handikappade skall ha rätt till kommunalt bidrag för service som avlastar verksamhet som kommunen annars skulle vara skyldig att bedriva. Det kommunala bidraget skall högst motsvara vad verksamheten skulle kosta i regi. Skulle den enskilda verksamheten inte efterfrågas faller naturligtvis det kommunala bidraget bort. Med ett sådant system skulle smådriftsfördelar också bättre kunna tas till vara. En personalintensiv verksamhet som vård och service blir billigare i smådrift, där administration och organisation blir enklare. kan ofta ny teknik snabbare införas, vilket beror på att beslutsprocessen blir enklare i den lilla organisationen. Pensionärer skulle få bättre möjlighet att som fullmyndiga medborgare själva kunna forma sina liv, även i de fall då de är beroende av omfattande vård eller service. Med stöd av vad som ovan anförs hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att ålderdomshemmen bör finnas kvar i moderniserad form i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att begär skyndsamt förslag till sådana ändringar i reglerna för statsbudgeten till kommunernas kostnader för omsorg om äldre och handikappade att samma statsbidrag utgår för vårdbiträden på ålderdomshem som för den hemtjänstpersonal som tjänstgör i servicehusen eller ute i samhället, [att hos regeringen begär en redovisning av utfallet av de nya reglerna för ombyggnad av ålderdomshem till fullvärdiga bostäder och ett sådant förslag i avsikt att riksdagsbeslut förverkligas bl. a. vad gäller en flexibel tillämpning av lånereglerna för ombyggnad av ålderdomshem,1] 3. att som sin mening ger regeringen till känna att nedläggningen av den för de äldre väsentliga slutna somatiska sjukhusvården måste bromsas, 4. att hos regeringen begär en grundlig kartläggning och granskning av tandstatusen hos patienterna i långtidsvården och förslag till erforderliga åtgärder, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en bättre tillsyn av långtidsvården, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att inkomstrelaterade taxor för social hemhjälp skall relateras till nettoinkomsten efter skatt och bostadstillägg, 7. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar i socialtjänstlagen att den enskildes valfrihet stärks i enlighet med vad som i motionen anförts. hamre (m) 1 1986/87:Bo241.