mot · GA02ju622 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju622 m. fl. (s) Promillegränsen vid rattonykterhet har varit ett föregångsland på trafiknykterhetens område. Allteftersom de vetenskapliga rönen om riskerna med alkoholen i trafiken blivit kända har reglerna för körning i alkoholpåverkat tillstånd skärpts i en rad länder. Detta medverkar till ökad trafiknykterhet. var ett av de första länderna i världen med promilleregler i lagstiftningen. 1941 sattes den övre gränsen till alkohol i blodet. Förare med en alkoholkoncentration i blodet som uppgick till eller översteg detta gränsvärde skulle dömas för det brott vilket senare fick beteckningen rattfylleri. En nedre gräns sattes till . Genom en ändring i lagen 1957 sänktes den nedre straffbarhetsgränsen till . Den nedre gränsen motiverades med att forskningen ansåg att alkoholhalter över detta gränsvärde nedsatte förarens körskicklighet. Denna framsynthet från svensk sida har bildat mönster för många länder i vår omvärld för lagstiftningen på trafiknykterhetsområdet. En av de största pådrivarna i internationella sammanhang för att få till stånd en förbättrad trafiksäkerhet genom lagstiftning om alkohol och trafik var som som kommunikationsminister flyttade positionerna framåt när det gällde att rädda människoliv i trafiken och ge andra länder del av de svenska kunskaperna. I praktiken har det nedre gränsvärdet, , legat något högre. Man har tagit hänsyn till de med analysförfarandet förenade felmöjligheterna och dessa har bedömts uppgå till hela . I praktiken har således den nedre gränsen legat vid . När man nu fått säkrare analysmetoder har det skett en sänkning i felmarginalen. Gränsvärdet tillämpas med en felmarginal på . Detta innebär att den nedre gränsen i den praktiska tillämpningen är . har allt flera studier visat att väsentliga försämringar av körförmågan inträffar redan vid promillehalter under den nuvarande lägre straffbarhetsgränsen. Forskningar som är gjorda på väg- och trafikinstitutet visar att väsentliga körfunktioner försämras i området 0,3-0,. Andra internationella studier bekräftar detta och visar dessutom att försämringar av körförmågan sker redan vid påverkan under . I en amerikansk forskningsrapport redovisas en gjord genomgång av de internationella studierna på detta område. Den redovisar hela 45 olika internationella studier, där påverkan studerats vid eller därunder. Summeringen av denna genomgång visar att det inte finns något egentligt tröskelvärde, varunder det ej sker någon försämring av körförmågan. Vetenskapen pekar således på en O-linje när det gäller lagstiftningen kring trafiknykterheten. De nya vetenskapliga rönen om de låga alkoholhalternas inverkan på körning i kombination med bättre analysmetoder talar för att man bör sänka den nuvarande straffbarhetsgränsen. Det vetenskapliga materialet pekar mot att en O-gräns är den mest logiska. För en O-gräns talar också det faktum att det skulle vara lättare att göra informationen entydig; alkohol och trafik hör över huvud taget ej ihop. För att tillämpningen av en O-gräns inte skall bli alltför stelbent kan man tänka sig att man, som , tillämpar vissa felmarginaler vid analysförfarandet. Dessa s. k. analysfel kan bestämmas till relativt låga värden, men som ändå undantar från det straffbara området de allra lägsta alkoholhalterna kring . De av regeringen presenterade förslagen till beslagtagning av fordon och kontraktsvård i samband med trafiknykterhetsbrott har ytterligare aktualiserat frågan om en förbättrad lagstiftning. Det borde i detta sammanhang vara av stort värde att såsom angetts i motionen klart och entydigt klargöra att alkoholpåverkan och trafik är oförenligt. Detta ligger också i linje med det uppdrag som har gett att komma fram med förändringar vad det gäller möjligheten att övergå från blodprov till luftutandningsprov i samband med misstanke om alkoholpåverkan. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sänkning av straffbarhetsgränsen vid rattonykterhet. (s) () 1986/87 Ju622