mot · GA02So280 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87 :So280 och () Alkohol- och narkotikapolitiken alkoholpolitiska beslut har som målsättning att komma till rätta med alkoholmissbruket och minska alkoholkonsumtionen totalt i landet. Beslutet var ett positivt ställningstagande för ett planerat långsiktigt arbete, främst inom det socialpolitiska området. Insatser i det förebyggande arbetet, informationsinsatser och verksamhet riktad till vissa grupper betonades särskilt. Målsättningen för det framtida alkoholpolitiska arbetet i är därmed väl förenligt med de preciserade krav som Europaregionen inom WHO ställt upp - en minskning av totalkonsumtionen är målet för arbetet fram . Utvecklingen visade att den öppna konsumtionen av alkohol per capita minskade . finns dess värre tendenser som tyder på att alkoholkonsumtionen åter ökar. De socialpolitiska insatser som de icke-socialistiska regeringarna påbörjade var effektiva i kampen för att minska den höga alkoholkonsumtionen. Dess värre har den socialdemokratiska regeringen inte fullföljt insatserna. Frihet med eller utan restriktioner Det står utom alla tvivel att tillgängligheten av alkohol har ett direkt samband med konsumtionen och därmed alkoholskadorna. De begränsningar som gäller för tillhandahållande av alkohol, restriktiviteten vid etablering av Systembolagets butiker m. fl. insatser har i stort sett allmänhetens stöd. Enligt uppfattning finns det inte skäl att överväga förändringar i nuvarande restriktioner. Däremot finns det anledning att varna för konsekvenserna av en avtrappning av de insatser som visat sig verkningsfulla. Priset på alkohol styr konsumtionen. Av flera skäl bör priset på alkohol minst följa konsumentprisindex. Så har inte varit fallet . förändrades inte alkoholpriserna så som övriga priser. Först genomfördes en skattehöjning på alkohol. Det sätt på vilket regeringen använt prisregleringsinstrumentet är från alkoholpolitisk synpunkt olyckligt. Plötsliga och stora skattehöjningar leder till hamstring i anslutning till prishöjningen men kan också innebära att hembränningen ökar. Alkoholpriserna bör följa den allmänna prisnivån utan dramatiska förändringar. Regeringen bör överväga möjligheterna till ändrade regler så att alkoholbeskattningen kan användas som ett alkoholpolitiskt instrument. Detta bör ges regeringen till känna. Positivt förebyggande arbete ger attitydförändringar De informationskampanjer som riktats till ungdomar har givit resultat. Intresset för friskvård har ökat. det hälsoförebyggande och upplysande arbete som riktats mot gravida kvinnor från mödrahälsovårdens sida har ökat medvetenheten om drogers skadeverkan. Det är viktigt att upplysnings- och informationsarbetet inte avmattas eller avbryts. Vi anser att fortlöpande insatser är nödvändiga för att vidmakthålla och ytterligare förstärka människors medvetande om riskerna med alkoholbruk. De myndigheter som verkar i direkt kontakt med missbrukarnas verklighet ser tendenser till förändringar i viktiga avseenden. i har t. ex. varnat för att drogmissbruket bland skolungdom åter ökar. De signaler som kommer från sådana instanser måste tas på allvar. De visar att en positiv attitydförändring hos ett flertal inte automatiskt innebär en förbättring för alla. Skolans möjligheter att kontinuerligt arbeta med drogfrågorna måste uppmärksammas. Skolans insatser kan, tillsammans med ett ökat medvetande hos föräldrar och andra skolan närstående, ge bestående resultat. Folkrörelser och andra organisationer har en stor tilltro till Folkrörelsesveriges vilja och förmåga att delta i samhällsarbetet. En stor del av det attitydskapande arbetet bedrivs i våra folkrörelser. De har också vilja och kunskap för att arbeta med frågor inom drogområdet. Ett framgångsrikt opinionsbildande arbete kräver samlade insatser från regering, olika myndigheter och folkrörelser. Endast så kan målen för alkohol- och narkotikapolitiken uppnås. bör därför som sin mening ge regeringen till känna behovet av fortsatta insatser inom opinionsbildningsområdet. Samhället har bundsförvanter när det gäller att arbeta för att förhindra skador av droger. har särskilt föräldrar till barn med drogproblem arbetat intensivt för att påverka samhällets insatser. Som exempel på föräldraorganisationer kan () nämnas. Dess medlemmar är en outnyttjad resurs i drogförebyggande verksamhet. De har erfarenheter som samhället bör ta till vara och förslag på insatser som är viktiga att pröva. Föräldrarna kan alltså vara en resurs i behandlingen av en narkotikamissbrukande ungdoms rehabilitering. Det förutsätter dock att föräldrarnas kompetens och kunnande erkänns och att samhället är berett att ställa upp med stöd till enskilda föräldrar. Samhällets stöd och hjälpinsatser till familjer med missbruksproblem har ökat. Särskilt barnens utsatta situation har uppmärksammats. Det är helt klart att exempelvis stödåtgärder i missbruksfamiljer är nödvändiga för att skydda barnen och hjälpa föräldrarna. Välfärden är mycket låg för missbrukarna och deras anhöriga. Speciellt utsatta är barnen i dessa familjer. Deras situation har försämrats i takt med att missbruket av droger ökat bland kvinnor. Enligt uppgifter vi inhämtat finns utarbetade projektplaner som kan leda till att barnens levnadsvillkor kan kartläggas. Samhället bör ta till vara detta och omgående ta initiativ till en kartläggning av missbrukarfamiljernas speciella situation, särskilt med utgångspunkt i barnen. bör uttala sig för en prioritering av tillgängliga forskningsresurser så som i motionen anförs. Samhällets inställning till missbruk av narkotika skall avspeglas i lagstiftningen. Gällande lag i kombination med förordningar och föreskrifter reglerar olika myndigheters narkotikabekämpande arbete. Narkotikastrafflagen NsL, socialtjänstlagen SoL, lagen om vård av unga, LVU och lagen om vård av missbrukare LVM, bör i detta sammanhang granskas särskilt. Grunden i narkotikastrafflagen (NsL) är att innehav och överlåtelse av narkotiska preparat för icke medicinskt bruk är olagligt och straffbart. Däremot är narkotikamissbruk i sig inte kriminellt. Detta förhållande har kritiserats såväl från polismyndigheterna som från föräldrar till missbrukande ungdomar. har i under en följd av år föreslagit en kriminalisering också av missbruk av narkotika. Regeringen har reagerat på den starka opinionen för kriminalisering av narkotikamissbruket. Inom har en promemoria med förslag till ändring av 1 § 6 narkotikastrafflagen med den innebörden presenterats. Enligt vår mening är det viktigt att en sådan ändring av narkotikastrafflagen kommer till stånd. Kriminalisering av narkotikamissbruk måste dock kombineras dels med möjligheter för polisen att utföra analyser av blod och andra kroppsvätskor i syfte att upptäcka narkotikamissbruk, dels med kännbara sanktionsmedel för den som upprepade gånger bryter mot bestämmelsen. hemställer således att allt icke-medicinskt bruk av narkotika förbjuds. Detta kan t. ex. utformas så att 1 § 6 narkotikastrafflagen får följande lydelse. : Den som olovligen innehar eller tar annan befattning med narkotika döms, om gärningen sker uppsåtligen, för narkotikabrott till fängelse i högst . Våra fängelser måste bli drogfria. För att skydda dem som inte missbrukar droger och ge missbrukare möjlighet att komma ifrån sitt beroende bör kontrollinsatser inom anstalterna accepteras - även om det i enskilda fall upplevs som intrång i den personliga integriteten. Upptäckt av droger hos intagna eller besökare till intagna bör leda till kännbara åtgärder från kriminalvårdens sida. Indragning av förmåner är ett medel att avhålla från att i anstalt föra in droger. Drogfria anstalter kräver ett planerat agerande för drogbekämpning inom kriminalvården totalt. bör få i uppdrag att från varje anstalt begära in en plan med åtgärder anpassade till den enskilda anstaltens behov och förutsättningar. Regeringen bör till redovisa ett handlingsprogram med förslag om lagstiftningsåtgärder och förslag till budgetmässiga och organisatoriska förbättringar. Vård och omhändertagande av missbrukare har ansvar för att alkohol- och narkotikamissbrukare får tillgång till hjälp och stöd för sitt missbruk. För unga missbrukare har också skolan möjligheter till vissa hjälpinsatser. I många fall behöver dock missbrukare vård för sitt missbruk. Missbruksvården bör så långt möjligt bedrivas i öppna former. Satsningarna för att utveckla dessa är positiva. Trots det kommer en liten grupp även i fortsättningen att behöva vård i mer slutna former. Hem för familjevård är, enligt vår mening, en vårdform som är undervärderad. Dessa hem är en del i en fungerande vårdkedja. Hem för familjevård måste jämställas med behandlingshem och öppenvård. De är alla exempel på omistliga delar i vård av missbrukare och socialt utslagna människor. Många missbrukare är kriminellt belastade. Samarbetet mellan kriminalvården och främst kommunernas socialtjänst och landstingens sjukvård måste utvecklas. Det är nödvändigt att än klarare definiera varje myndighets arbetsområde. Diskussioner mellan myndigheter om vem som i vilket skede av en behandling har ansvaret får inte tillåtas gå ut över missbrukaren, vilket ofta är fallet . För missbrukare vilka döms till fängelsestraff upp till bör kontraktsvård erbjudas. Den dömde måste då, för att inte fängelsestraffet skall gå i verkställighet, acceptera en behandling mot sitt missbruk enligt uppgjord plan. Antalet kvinnliga missbrukare ökar oroväckande. Missbruk bland kvinnor tycks också ge svårare biverkningar än missbruk bland män. Den sociala utslagningen för kvinnliga alkoholister och narkomaner är också svårare och mer genomgripande än utslagningen för män. För att stödja och hjälpa kvinnor krävs vårdresurser. Dessutom är det viktigt att observera de särskilda krav på insatser som kvinnliga missbrukare måste få tillgodosedda. Vård av kvinnliga missbrukare har hittils anpassats efter den etablerade vårdorganisationen. Denna har byggts upp för att vårda manliga alkoholister och narkomaner. Enligt vår mening är det angeläget att ta till vara de nya forskningsrön om vård av kvinnliga missbrukare som presenterats. Sjukvårdshuvudmännen och kommunernas socialtjänst måste uppmärksammas på detta, vilket bör ges regeringen till känna. HIV- smitta bland narkotikamissbrukare Antalet HIV-positiva narkotikamissbrukare ökar oroväckande. har i en annan motion till redovisat förslag till samlade insatser. Det är angeläget understryka att missbruksvården för alkohol- och narkotikamissbrukare måste dimensioneras så att de som söker vård kan tas om hand . Det är inte möjligt att i längden acceptera en situation där missbrukare på grund av platsbrist inte kan tas om hand för avgiftning eller att de efter avgiftning inte får möjligheter att påbörja en rehabilitering. Vi förutsätter att regeringen är beredd att tillskjuta medel för detta. För de missbrukare som är HIV-positiva måste särskilda behandlingsformer byggas upp. Människor som får vetskap om att de drabbats av en livslång sjukdom, av det slag HIV är, behöver dels hjälp för att bearbeta sin livssituation, dels kommer de som får aids eller andra symtom av sin infektion att behöva speciella medicinska insatser. De förvirrings- eller demenstillstånd som ibland kan utvecklas vid en HIV-infektion fordrar ofta ett livslångt omhändertagande. De människor som drabbas av detta är unga och i aktiv ålder. De kan inte vårdas efter samma mönster som åldersförvirrade människor. Vi måste ta till vara de internationella erfarenheter som finns av aids och därmed relaterade symtom för att kunna bygga omhändertagandeformer för dem som inte kommer att kunna vårdas i de traditionella vårdmiljöerna. Sådana omsorgsformer skall präglas av ett positivt och mänskligt omhändertagande i omedelbar anslutning till andra samhällsfunktioner. Deras verksamhet måste utgå från öppenhet till det omgivande samhället. De människor som måste omhändertas för att fortsatt spridning av HIV-virus skall förhindras har inte tillgång till ett verkligt liv . Tvångsomhändertagande utan möjlighet att erbjuda mänsklig omvårdnad får inte förekomma. Även här fordras utveckling av för oss oprövade vårdformer så att den lilla grupp som kan komma att tvångsvårdas kan omhändertas på ett mänskligt vis. Vad ovan anförs bör ges regeringen till känna. Kommunala handlingsprogram mot droger har i tidigare motioner till påtalat behovet av kommunala handlingsprogram mot droger. har uttalat sig positivt om detta. Vi kan inte finna att uttalande fått de avsedda effekterna, varför vi förnyar vårt yrkande. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att intentionerna alkoholpolitiska beslut skall fullföljas, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av fortsatta insatser inom området opinionsbildning m. m., 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser för det internationella arbetet, särskilt avseende åtgärder inom ram, 4. att beslutar att av regeringen begära förslag om en kartläggning av drogmissbrukets familjesociala skador så som i motionen anförts, 5. att beslutar att hos regeringen begära förslag till styrning av forskningsmedel så som i motionen anförts, [att beslutar att narkotikastrafflagen 1 § 6 skall lyda:Den som olovligen 6. innehar, eller tar annan olovlig befattning med narkotika döms om gärningen sker uppsåtligen för narkotikabrott till fängelse i högst tre år.1] [att beslutar att hos regeringen begära att får i uppdrag att utarbeta handlingsplaner för drogfria anstalter så som i motionen anförts1], 6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om vård i familjehem, 7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om vård för kvinnliga missbrukare, 8. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om vård av HIV-smittade, Ett samlat internationellt arbete är en förutsättning för en varaktig minskning av tillgången på narkotika. Ett gemensamt nordiskt agerande i inställningen till narkotikaproblemet är viktigt. Målsättningen för det samlade nordiska agerandet i frågan är: all icke-medicinsk användning av narkotika är oacceptabel. Arbetet för att ytterligare samordna arbetet mellan de nordiska tull- och polismyndigheterna måste fortsätta. Det är också viktigt att arbeta för en enhetlig rättstillämpning på narkotikalagstiftningens område. Arbete inom FN, m. fl. internationella organ bör inriktas på breda samarbetslösningar i syfte att begränsa och eliminera tillgången på narkotika. De svenska representanterna i dessa instanser måste vara pådrivande i arbetet. Inom ram måste de problem som , , medför uppmärksammas. De svenska delegaterna i bör återigen aktualisera frågan. 9. att hos regeringen begär att tar initiativ till utarbetande av kommunala handlingsprogram mot droger, [att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om alkoholbeskattningen som ett alkoholpolitiskt instrument2]. () () 1 1986/87:Ju507. 2 1986/87 :Sk832.