mot · GA02Fi112 · 1987-05-13 00:00:00 — Om den allmänna ekonomiska utvecklingen innebär att lågalternativet realiseras och att nolltillväxt i kommunernas utgiftsökningar uppnås, erhålls ett icke obetydligt överskott i den samlade offentliga sektorns finanser. Vi ser det inte som ett mål för den ekonomiska politiken att bygga upp ett permanent överskott i den offentliga sektorn. Sparandet bör i stället ske i företagen och i hushållen. Sedan balans uppnåtts i den offentliga sektorn, bör därför strävan vara att sänka skattetrycket och därmed öka kapitalbildningen i den Ett lägre skattetryck innebär dessutom att en högre tillväxt Mot. 1986/87 lättare kan realiseras. 4.1 Den ekonomiska politikens inriktning uttryckte vi tillfredsställelse med den ekonomisk-politiska klarsyn som kom till uttryck reviderade finansplan. Den innebar framgångar för de delar av det socialdemokratiska partiet som företräder ett realistiskt ekonomiskt synsätt. Vi konstaterade således att regeringen i sin analys ställde sig på samma sida som vi moderater vad gäller fördelningskonflikten mellan privat och offentlig sektor. Vi välkomnade också den realistiska beskrivningen av vikten av en högre lönsamhet i näringslivet. Likaså konstaterade vi att samstämmigheten var stor när det gällde betydelsen av en stram finanspolitik. Även i årets reviderade finansplan görs den ekonomiska analysen i dessa avseenden på ett bra sätt och står därför i skarp kontrast till den skönmålning av ekonomin som presenterades . Vad som däremot inte nu framhålls på samma klargörande sätt som är att skattepolitiken borde utformas så att den underlättar löneavtal på låg nominell nivå och stimulerar till arbete och sparande. Inte heller poängteras betydelsen av avregleringar i näringslivet. Den liberalisering av valutapolitiken som då utlovades har stannat av. konstaterar regeringen att de två senaste årens i grunden negativa ekonomiska utveckling uppvägs av den förmånliga utvecklingen av bytesförhållandet gentemot utlandet. Med detta avses den halvering av oljenotan som ägt rum samt fallande internationella räntor och dollarkursens nedgång, något som dolt de underliggande problemen. Regeringen konstaterar också att den ekonomiska politiken inte kan ha som utgångspunkt att sådan draghjälp står att finna även framgent. Därför krävs att finanspolitiken blir så stram att utrikeshandeln även bidrar till ett överskott i bytesbalansen. Ändå kan vi konstatera att av den ekonomiska tillväxten väntas gå till ökad konsumtion medan endast går till ökad kapitalbildning. Detta visar att regeringen inte förmår följa upp sin ekonomiska analys med konkreta åtgärder. Det jämförelsevis höga svenska ränteläget håller tillbaka investeringarna och motverkar således en ökad kapitalbildning. Den uppdrivna räntenivån beror i sin tur på att penningpolitiken tvingas bära en alltför tung stabiliseringspolitisk börda. Om finanspolitiken varit stramare skulle räntenivån ha kunnat vara lägre och investeringarna högre. Likaså skulle en bättre skattepolitik ha medverkat till en gynnsammare kostnadsutveckling, något som skulle ha inneburit att utrikeshandeln givit ett större bidrag till den ekonomiska tillväxten. Det reviderade budgetförslaget innehåller inga större utgiftsbegräns I stället förordas en viss finanspolitisk åtstramning genom höjda Mot. I och för sig är det välkommet med en stramare finanspolitik, men Fill2 genom att den görs skattevägen riskerar den att bl. a. driva upp inflationstakten. Dessutom slår inte den finanspolitiska åtstramningen igenom i tillräcklig omfattning under nästa budgetår. Det förefaller mot den bakgrunden inte troligt att den stabiliseringspolitiska börda som åvilar penningpolitiken skall kunna lättas i någon större omfattning. Det finns därför anledning att befara att räntorna även framöver kommer att vara höga. pekade vi på att den snabba konsumtionsökning som ägt rum och som väntas fortsätta även borde ha bromsats tidigare genom åtstramning av den offentliga konsumtionen, särskilt mot bakgrund av att den har ökat med i fasta priser . Vi pekade också på att regeringen på grund av sin passivitet skulle tvingas ingripa med panikåtgärder. Vi hävdade att det vore olyckligt om regeringen i en sådan paniksituation valde åtgärder som innebar att hushållens disponibla inkomster skulle minskas genom olika typer av skattehöjningar. kan vi konstatera att vi fått rätt på denna punkt. De skattehöjningar som regeringen aviserar i kompletteringspropositionen riktar sig mot hushållens disponibla inkomster. Genom underlåtenhet att vidta konsumtionsbegränsande åtgärder i den offentliga sektorn tvingas nu regeringen till åtgärder som går ut över hushållen. Vi motsätter oss bestämt den höjning av skattetrycket som sker och som regeringen själv erkänner inte borde komma till stånd. I detta avseende måste också kompletteringspropositionen betraktas som ett nederlag för de delar av det socialdemokratiska partiet som företräder ett realistiskt ekonomiskt synsätt. Det räcker inte med att göra en god ekonomisk analys. Den måste också följas upp med rätt verkande ekonomisk-politiska åtgärder. Regeringens skattepolitik leder, enligt beräkningar, till att skattetrycket stiger från 52,1986 till 1987. Beräkningarna utgår från att den s. k. pensionsskatten inbringar 1987. Enligt andra beräkningar torde den komma att inbringa . Är dessa beräkningar riktiga skulle skattetrycket komma att stiga till . När den socialdemokratiska regeringen tillträdde var skattetrycket 50,. Det innebär att skattetrycket stigit med , vilket står i skarp kontrast till socialdemokraternas tal om att skattetrycket inte skall höjas. Eftersom privatkonsumtionen ökar snabbare än hushållens disponibla inkomster, försämras sparandet. Regeringen räknar för tredje året i följd med att hushållssparande! I den som presenterats om den svenska ekonomin konstateras att det fall i hushållens sparkvot som ägt rum i huvudsak beror på ett lägre realt sparande i t. ex. småhus. En viktig förklaring till detta är den avdragsbegränsning som mittenpartierna och socialdemokraterna genomförde . Den diskussion som förs, särskilt mot bakgrund av finansministerns s. k. skatteskiss där ytterligare och väsentligt större avdragsbegränsningar föreslås fört. ex. villaägare, motverkar således en uppgång i hushållssparande!. ringens passivitet i frågan om det dåliga hushållssparande! är också en viktig Mot. förklaring till den uppkomna situationen. Den privata konsumtionsökningen Fil 12 borde, enligt vår uppfattning, ha bromsats tidigare genom en mer aktiv sparpolitik från regeringens sida. föreslår regeringen att extra insättningar skall få göras på vinst- resp. allemanssparandet samt att den s. k. spardelegationen skall få till uppgift att utreda förutsättningarna för ett bättre hushållssparande. Vår uppfattning är att spardelegationen inte har den kompetens som erfordras för att utreda hushållssparande!. Detta har delegationen bl. a. visat genom de undermåliga annonskampanjer som genomförts. Vi anser att spardelegationen bör läggas ner. I den reviderade finansplanen kommenteras inte det rådande prisstoppet. Ett prisstopp minskar inte inflationen utan skjuter i stället prishöjningarna . Medan prisstoppet löper stimuleras i stället den privata konsumtionen. Även av den anledningen är det således angeläget att slopa rådande prisstopp. Regeringen vill höja stödet till de politiska partierna med 15 milj. kr. Summan kan förefalla blygsam i en budget som rymmer utgifter på över 300 000 milj. kr., men är ändå av stor symbolisk betydelse .len situation då de offentliga utgifterna måste hållas tillbaka kan inte de politiska partierna bevilja sig själva utökade ramar. Vi motsätter oss således förslaget om utökat partistöd. I kompletteringspropositionen föreslår regeringen åtgärder som leder till en mycket kraftig skärpning av fastighetsskatten. Skärpningen gäller såväl hyreshus, bostadsrättshus som småhus. Avsikten med regeringens åtgärder är att tillföra statskassan ytterligare medel som man säger sig vilja skapa neutralitet mellan olika boendeformer. Det sistnämnda resonemanget har sin grund i att den allmänna fastighetstaxeringen 1988 kommer att leda till höjda taxeringsvärden för hyreshus och bostadsrättshus. Vid en oförändrad skattesats skulle detta leda till ett ökat fastighetsskatteuttag. sker inte allmän fastighetstaxering av småhus . Regeringen anser därför att behovet av neutralitet vad gäller kostnaden för olika boendeformer leder till slutsatsen att fastighetsskatten bör skärpas även för småhus. Det är naturligtvis helt i linje med socialdemokratisk politik att strävan efter neutralitet nödvändigtvis skall ske på en högre skattenivå för alla boendeformer. En annan lösning som ger samma neutralitet skulle vara att justera ner skattesatsen för hyreshus och bostadsrättshus så att neutralitet uppnås vid en oförändrad skattenivå. Regeringen medger i kompletteringspropositionen att denna skattehöjning kommer att leda till ökade boendekostnader. I normalfallet kan det komma att röra sig om hyreshöjningar eller kostnadsökningar på . För småhusen gäller dessutom att den allmänna fastighetstaxeringen 1990 kommer att leda till höjda taxeringsvärden och därmed höjt fastighetsskatteuttag samt även högre schablonintäkt. Det finns anledning att befara att den socialdemokratiska politiken då som leder till ytterligare skärpt fastighetsskatt också för hyreshus och bostadsrättshus. Redan till följd av dessa åtgärder kommer således alla medborgare att få Mot. kraftigt ökade kostnader för sitt boende . För småhusägarna Fil 12 tillkommer dessutom effekterna av de avdragsbegränsningar som förespråkas i finansminister idéskiss om våra framtida skatter i det fall socialdemokraterna vinner majoritet för sina förslag. Redan vid genomsnittliga avdrag för villaräntor kan det bli fråga om skatteskärpningar på . för en småhusägare. Moderata samlingspartiet har i sin partimotion om skattepolitiken föreslagit att fastighetsskatten successivt skall slopas. innebär detta att det nuvarande fastighetsskatteuttaget generellt reduceras med en tredjedel. har vi föreslagit att den extra höjning för enskilt ägda hyresfastigheter som beslöts av skall upphävas. Vi har självfallet samma uppfattning . Fastighetsskatteuttaget bör således inte, som regeringen föreslår, höjas alls till följd av de ökade taxeringsvärdena . Det innebär att skatteunderlaget bör vara av de taxeringsvärden som kommer att gälla detta år. Dessutom bör fastighetsskatteuttaget minska med en tredjedel under detta år genom en sänkning av skattesatserna. Som en följd av förslaget om skärpt fastighetsskatt föreslår regeringen en ytterligare höjning av bostadsbidragen. , som ännu ej behandlat regeringens senaste förslag till ändringar av bostadsbidragssystemet, skail således nu ta ställning till ännu en förändring. Detta visar tydligt regeringens oförmåga att bedriva en långsiktig bostadspolitik. Det nu aktuella förslaget är också ytterligare ett exempel på rundgång. Höjda skatter utlöser behov av högre bidrag och för att finansiera bidragsökningen krävs högre skatter osv. I propositionen föreslås vidare en skärpning av bilaccisen. Denna skärpning beräknas ge ytterligare skatteintäkter på 500 milj. kr. Accisen kommer att leda till en prisuppgång även på begagnade bilar. Särskilt barnfamiljer, som ofta är beroende av bilen som kommunikationsmedel, kommer att drabbas. Likaså drabbas människor som bor i glesbygd. Också av miljöskäl är det av intresse att bilparken omsätts snabbt. Med anledning därav bör förslaget om höjd bilaccis avvisas. Regeringen föreslår vidare att den s. k. omsättningsskatten på värdepapper skall utvidgas så att skatt också tas ut på omsättning av s. k. indexoptioner samt terminskontrakt, som avser aktier, aktieindex och konvertibla skuldebrev. Vår uppfattning är att omsättningsskatten på aktier bör avskaffas. Den fördyrar transaktionskostnaderna på svenska aktier och hämmar därmed näringslivets försörjning med riskvilligt kapital. Vi anser att utlänningars köp av svenska aktier i första hand bör befrias från omsättningsskatt. Utifrån vår principiella uppfattning att omsättningsskatten bör avskaffas ser vi ingen anledning att biträda regeringens förslag om en utvidgning av basen för denna skatt. Regeringen återkommer i årets kompletteringsproposition med ett förslag gällande uttagande av avgift vid tullförrättning på tid som ligger utanför ordinarie kontorstid. Ett liknande förslag avslogs av 1985. Motivet för regeringen att nu återkomma sägs vara att kostnaderna för att upprätthålla tullkontrollen av den kommersiella trafiken dygnet runt är höga. Vi har svårt att inse det rimliga i regeringens förslag med tanke på att flödet 14 av varor ut och in i normalt sker både under och efter ordinarie Mot. Detta är också ett uttryck för ett effektivt utnyttjande av träns- Fil 12 Ett uttagande av avgift på det sätt som regeringen föreslår skulle koncentrera trafiken i större utsträckning till kontorstid och därigenom innebära ett sämre utnyttjande av transportkapaciteten med negativa samhällsekonomiska konsekvenser som följd. Dessutom skulle en ansamling av t. ex. långtradartrafik till gränsstationerna leda till icke obetydliga miljöproblem. Vi anser således att förslaget om uttagande av avgift vid tullförrättning på icke kontorstid nu liksom 1985 bör avvisas av . Regeringen föreslår i kompletteringspropositionen att kompensationen till kommunerna för avskaffandet av den kommunala beskattningen dras ner med 360 milj. kr. Motivet för förslaget är att avvisat regeringens förslag om nedskärningar på skolans område. Enligt vår uppfattning hade regeringsförslaget om nedskärningar på skolområdet en felaktig inriktning. Moderata samlingspartiet behandlade den kommunala ekonomin i den ekonomisk-politiska motionen . Där konstaterades att det är angeläget att bringa ner den kommunala expansionen inte minst för att skapa utrymme för ökade reallöner. a. en god förvaltning, omprioriteringar, slopad statlig styrning, användande av privata entreprenörer och genom privatiseringar kan den kommunala konsumtionsvolymen bringas ner till , realt sett. Den av oss förordade i stort sett oförändrade kommunala utgiftsvolymen innebär jämfört med en förväntad 2-procentig volymökning att kostnaden för den kommunala verksamheten kan reduceras med 1988. Vi föreslog att de specialdestinerade statsbidragen minskas med 1988, att vårt förslag om grundavdrag för barn finansieras av kommunerna och att kompensationen för bolagsskatten slopas helt, vilket totalt sett skulle leda till ett intäktsbortfall för kommunerna på . Vi föreslog även vissa lättnader såsom ett slopande av den kommunala skatteutjämningsavgiften och en viss förstärkning av den kommunala skatteutjämningen, främst i syfte att stimulera till lägre kommunalskattesatser. Sammantaget uppgick den av oss föreslagna åtstramningen gentemot kommunerna till 3,1 miljarder . Resterande 1,4 skulle frigöras för kommunalskattesänkningar. Vi vidhåller vår uppfattning om inriktningen av den statliga bidragsgivningen till kommunerna, vilket bl. a. betyder att kompensationen för den slopade skatten på juridiska personer försvinner helt. Den analys som görs i finansplanen av de ekonomiska problemen är återigen påfallande fri från slutsatser beträffande behovet av tillväxtbefrämjande åtgärder. För att varaktigt uppnå en högre ekonomisk tillväxt måste de offentliga utgifterna begränsas ytterligare. Dessutom måste de tillväxthinder som finns framför allt på ekonomins utbudssida avlägsnas. Det första tillväxthindret är det hårda skattetrycket och de höga marginal Den höga beskattningen av arbete, investeringar och nysatsningar Mot. 1986/87 minskar drivkrafterna för enskilda människor och företag. Dessutom härn- Fil 12 mas rörligheten på arbetsmarknaden, vilket är till nackdel för tillväxten och möjligheterna att dämpa kostnadsstegring och inflation. Behovet av att sänka marginalskatterna är välkänt och accepteras numera av en bred politisk majoritet. Den utredning som regeringen avser att tillsätta för att se över skatterna innebär emellertid att värdefull tid går till spillo. En genomgripande skattereform bör enligt vår uppfattning inledas för att vara slutförd . Det är likaså viktigt att ändra på företagsbeskattningen och att sänka förmögenhets- och arvsskatterna. De positiva effekter på tillväxten som följer av lägre skatter har utvecklats bl. a. i vår partimotion 1986/87:Sk 413 Större frihet och ökad välfärd genom sänkta skatter. Den andra typen av tillväxthinder emanerar från den offentliga sektorn. En stabil tillväxt i svensk ekonomi är inte förenlig med en offentlig sektor av dagens storlek. är det land i västvärlden som gått längst vad gäller den offentliga sektorns produktionsmonopol på tjänster som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning. Genom skattefinansiering och direkta regleringar hindras privata initiativ från att konkurrera inom dessa områden. Alla tillgängliga undersökningar visar entydigt att produktivitetsutvecklingen har varit dålig i den offentliga tjänstesektorn . Huvudförklaringen är bristen på konkurrens inom dessa monopoliserade verksamhetsgrenar. Eftersom staten inte av finansiella skäl har råd att satsa större resurser inom den offentliga tjänstesektorn, blir behoven av privata alternativ ännu större. Vi välkomnar att regeringen nu åtminstone diskuterar dessa problem i årets reviderade finansplan. På s. 33 konstateras: Det gäller därmed att finna produktionsformer, arbetsorganisation, styrsystem etc. som utvecklar verksamheten och höjer produktiviteten. Det sägs vidare att en tredjedel av landets löntagare är verksamma inom den offentliga sektorn. Produktivitetsutvecklingen inom denna sektor har därför stor betydelse, framhålls det i den reviderade finansplanen, för tillväxten i hela ekonomin och för välfärden i samhället. Det räcker emellertid inte att vältaligt utveckla och beskriva behovet av ökad produktivitet. Det krävs också konkreta åtgärder för att en sådan utveckling skall kunna komma till stånd. En tredje typ av tillväxthinder utgörs av den regleringsapparat som byggts in i den svenska ekonomin. Rader av förbud och föreskrifter hämmar näringslivet. Den otillräckliga lönespridningen utgör ett fjärde tillväxthinder. I ett skede av ökade krav på snabb strukturomvandling har rörligheten på arbetsmarknaden trendmässigt avtagit. Det hänger delvis ihop med de höga marginaleffekter som skatte- och bidragssystemen skapar. Men utvecklingen är också en följd av att lönestrukturen inte innebär någon stimulans till rörlighet. Detta erkänner nu regeringen särskilt i fråga om den offentliga personalförsörjningen. I den reviderade finansplanen konstateras nämligen att det krävs 16 förändringar i lönerelationerna mellan olika grupper av anställda. Det beto- Mot. nas att en fungerande arbetsmarknad förutsätter att lönerna anpassas till Fil 12 behoven av arbetskraft inom olika verksamheter. I den reviderade finansplanen sägs också: Historiskt betingade lönerelationer, som inte står i överensstämmelse med förändringar på arbetsmarknaden, måste kunna ändras. Regeringen har därmed här anslutit sig till det moderata synsättet. återstår dock något som visat sig svårt för den socialdemokratiska regeringen, nämligen att övergå från ord till handling. Det är emellertid inte bara inom den offentliga sektorn som löneutjämningen gått för långt. Om det privata näringslivet skall kunna byggas ut, måste lönerna tillåtas öka snabbare där än inom stat och kommun. måste lönerna tillåtas öka i bristyrken både inom industrin och den offentliga sektorn. Utan tillräckliga löneincitament lönar det sig inte att skaffa sig en bra utbildning eller att byta arbete. Ett femte tillväxthinder utgörs av de senaste årens snabba förändringar av spelreglerna. En viktig uppgift för näringslivet är att hantera affärsmässiga risker. Till denna risktyp har sedan den socialdemokratiska regeringens tillträde lagts ett betydande mått av politisk risk. När spelreglerna ständigt ändras, undanröjs förutsättningarna för de ekonomiska kalkyler som måste ligga till grund för investeringar och andra långsiktiga bindningar. Socialdemokraterna har infört ungefär 100 olika skatter , genomdrivit löntagarfonder och pensionsskatt, beslutat om prisstopp vid sammanlagt tre tillfällen samt även beslutat om en rad nya lagar och föreskrifter, vilket sammantaget lett till betydande osäkerhet inom näringslivet, något som hämmat investeringsviljan. Denna politik måste upphöra. Spelreglerna måste ha en rimlig fasthet över tiden. De stora devalveringarna, den internationella konjunkturuppgången och halveringen av oljenotan har givit regeringen ett visst andrum för att återupprätta ett fungerande marknadssystem som kan generera tillväxt. Detta andrum har emellertid inte utnyttjats för att avlägsna de strukturella tillväxthindren. Värdefull tid och kraft har därmed gått förlorad. Sanningens minut kommer allt närmare. Den tredje vägens politik leder oss i en cirkel tillbaka till balansproblemen. Därför står det nu alltmera klart att den s. k. tredje vägens politik är en myt. 4.3 Avtalsrörelsen och lönebildningen Den s. k. tredje vägens ekonomiska politik inleddes med en kraftig devalvering av den svenska kronan. Syftet var att sänka vårt relativa kostnadsläge i förhållande till konkurrentländerna. I den reviderade finansplanen konstateras att huvuduppgiften för den ekonomiska politiken är att bryta den utveckling som inneburit att konkurrenskraften successivt försämrats genom alltför snabba löneökningar. Denna typ av formuleringar har använts även i de närmast föregående årens finansplaner. Det står emellertid Mot. klart att det inte räcker med fromma förhoppningar utan regeringen måste Fil 12 också här övergå från ord till handling. Det förefaller som om en sänkning av det relativa kostnadsläget vöre det huvudsakliga medel med vilket framgång med den s. k. tredje vägens politik skall vinnas. Den faktiska utvecklingen borde därför ha inneburit en icke oväsentlig besvikelse. Även om en bibehållen och förbättrad konkurrenskraft är en nödvändig förutsättning för industriell expansion, är detta inte tillräckligt för att åstadkomma ökad tillväxt ens i denna sektor och definitivt inte i hela den privata sektorn. Men trots regeringens ensidiga fokusering på kostnadsläget har det inte gått att hålla löneutvecklingen inom ramen för det samhällsekonomiska utrymmet. Detta misslyckande erkänns nu också i den reviderade finansplanen: Den lönekostnadsökning som de centrala parterna avtalade om överskred vad som är förenligt med en balanserad samhällsekonomisk utveckling. Till detta kommer att de faktiska kostnadsökningarna inte hållit sig inom de överenskomna ramarna. Trots att parterna var överens om att vidta åtgärder för att begränsa löneglidningen, blev denna stor 1986. Det faktum att en del av den förbättring av konkurrensläget som uppnåddes genom devalveringarna ändå återstår, betyder dock inte att vi fortfarande skulle ha ett gott kostnadsläge. Den bild som förmedlas i långtidsutredningen är att svensk ekonomi under de senaste 10 till 15 åren trendmässigt förlorat marknadsandelar även vid oförändrat kostnadsläge. En väsentlig orsak är att svensk industri bara i begränsad utsträckning kunnat anpassa sig till förändringar i världsmarknadstillväxtens geografiska fördelning. Vi måste således ständigt uppnå en förbättring av konkurrenskraften enbart för att bibehålla vår ställning på världsmarknaden. Långsiktigt innebär denna slutsats att det svenska välfärdssamhället successivt skruvas tillbaka och andra länder går om oss i fråga om ekonomisk standard. Orsaken till denna långsiktiga terms-of-trade-förlust är att vår förmåga till förändring av produktions- och marknadsinriktningen har varit dålig. Om den svenska ekonomin uppnår en tillräcklig flexibilitet så att omvandling kan ske i snabb takt, kan ökade marknadsandelar och förbättrad bytesbalans gå hand i hand med ett oförändrat och t. o. m. stigande relativpris.