mot · GA02sk711 · 1987-01-22 00:00:00 — 1986/87 :Sk711 m. fl. (m, fp, c) Lagen om betalningssäkring 1986/87 Sk711721 har en mängd nya lagar stiftats i syfte att komma åt vad som betraktas som ekonomisk brottslighet. Sammanfattningsvis kan sägas att dessa lagar samt ändringar i tidigare lagstiftning prioriterat effektiviteten i den statliga uppbörden framför den enskildes rättssäkerhet. Stundom har man felaktigt anfört rättssäkerhetsskäl som grund för förslagen, varvid man bl. a. hävdat att man i rättssäkerhetsbegreppet bör inbegripa de enskildas intresse av att skatter, tullar och avgifter fördelas dem emellan på det sätt som lagstiftningen avser samt att det skulle vara otillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt att granskningsmännen saknar möjlighet att kontrollera bevismaterial. De anförda skälen avser emellertid inte rättssäkerhet utan är effektivitetssynpunkter. Det är det kollektiva intresset, dvs. statens, man avser. Rättssäkerheten däremot tar bl. a. sikte på den enskildes trygghet gentemot den offentliga maktutövningen. En lag som prioriterat statens intressen framför den enskildes rättssäkerhet är lagen om betalningssäkring. Lagen ger myndigheterna exempellösa möjligheter att slå till mot enskilda individer. De som drabbas av den otillräckliga rättssäkerheten är till övervägande delen företagare. I flera fall har företagare drabbats mycket hårt på grund av myndighetsingripanden som sedermera inte visat sig ha någon grund. Hela den ekonomiska skadan och hela det ideella lidandet har fått bäras av den enskilda företagaren. Dessa erfarenheter styrks av en undersökning, Rapport om Betalningssäkringslagen 1986 framtagen av jur. kand. som visar att besked om betalningssäkring i nio fall av tio tas genom s. k. interimistiska beslut av länsrätten. Detta innebär att den som utsätts för betalningssäkring inte får möjlighet att förklara eller försvara sin ståndpunkt innan beslutet har verkställts. För att få vidta ett interimistiskt beslut enligt betalningssäkringslagen måste s. k. fara i dröjsmål föreligga. Av undersökningen framgår vidare att endast i av målen har länsrätten över huvud taget motiverat vilka omständigheter som medförde att det förelåg risk för utebliven betalning. Visserligen kan den som utsätts för åtgärder få länsrättens interimistiska beslut prövat i kammarrätten. Detta kan emellertid ta mer än , en tidsrymd som är helt oacceptabel. Därtill framgår av undersökningen att i inte av fallen så undanröjer kammarrätten länsrättens beslut. De enskilda fall som redovisats i massmedierna samt resultatet av den ovan angivna undersökningen visar på en skrämmande rättsosäkerhet då betalningssäkringslagen ger stort utrymme för godtycke. Ett felaktigt ingripande kan innebära katastrof för den enskilde. Därför bör betalningssäkringslagen avskaffas. Om lagen ändå behålls är det ett minimikrav att rättssäkerheten för den enskilde stärks. Detta kan ske genom att besluten motiveras bättre, att tiderna för omprövning respektive överprövning drastiskt förkortas samt inte minst genom att de som har drabbats får en ovillkorlig rätt till full ersättning. Med stöd av det ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående ett avskaffande av lagen om betalningssäkring alternativt sådana förändringar i lagen att den enskildes rättssäkerhet kraftigt stärks. land (m) () 1986/87 Sk711