mot · GA02ju633 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju633 m. fl. (fp) Nödvärnsrätten Brottsligheten mot enskilda människor ökar i vårt samhälle och särskilt oroande är utvecklingen av våldsbrotten. Samhällets skydd är otillräckligt och måste självklart förstärkas på lämpligt sätt. Men oavsett alla sådana förbättringar nödgas man konstatera att just vid det akuta våldsingreppet finns det ofta inte någon representant för den offentliga ordningsmakten närvarande. Den enda tillgängliga skyddsmöjligheten blir då ytterst det privata handgripliga försvaret. Lagstiftaren har i gällande rätt även förutsett denna situation. Reglerna om nödvärn ger den enskilde rätt att försvara sig vid angrepp. Dessutom tillerkänns vaije medborgare rätt att komma en medmänniska till hjälp i en sådan utsatt situation. Dessa rättigheter får betraktas som vittgående och nödvärnsrätten behöver nog inte utvidgas. En utökning av nödvärnsrätten skulle kunna leda till att enskilda personer, kanske även medborgargarden, helt skulle ta lagen i egna händer och därmed åstadkomma en våldsupptrappning i samhället. Problematiken i nödvärnsrätten är i stället följande. De aktuella lagreglerna i 24 kap. 1 och 5 §§ är inte tillräckligt klarläggande. Det förefaller som om lagstiftaren inte lyckats tydliggöra sina intentioner i lagtexten. Särskilt gäller det rätten för alla medborgare att hjälpa en medmänniska som hamnat i ett nödvämsläge. Sådan oklarhet skapar alltid svårigheter för rättstillämpningen. Rättspraxis i underrätterna har varit ojämn och det påtalades av . Denna bedömning gäller även för dagens situation och några avgöranden av högsta domstolen harju inte heller refererats . Dessutom föreligger en synnerligen bristfällig kunskap hos allmänheten om nödvärnsrätten och dess omfattning. Detta kan då leda till att man använder antingen för mycket våld som angrepp eller för litet våld som försvar. Ur lagstiftarens synpunkt är båda dessa fall lika beklagliga. Med hänsyn härtill är förbättringar angelägna. Lagtexten är i allmänt behov av förtydligande. Särskilt borde lagstiftaren uttryckligen och otvetydigt fastslå att då någon har rätt till nödvärn äger envar som kommer till hjälp samma rätt. Ett förtydligande av nödvärnsrätten skulle få många positiva effekter. Redan lagstiftningsärendet skapar välbehövlig uppmärksamhet. sprids nyttig kunskap till den breda allmänheten. Rättspraxis påverkas naturligtvis av en lagändring. Nya aktuella fall förstärker kunskapen om nödvärnsrätten. I nödvärnsfallen uppkommer ofta även skadeståndsrättsliga problem. Den allmänna skadeståndslagen är visserligen tillämplig men skadegöraren är inte sällan medellös. Här uppkommer då frågan om statens och eventuella försäkringsbolags ansvar för skador som åsamkats den angripne eller hans undsättare i en nödvärnssituation. Staten borde på samma sätt som försäkringsbolagen visa en mer generös attityd vid skaderegleringen. Så kan från statens sida ske genom ändring i brottsskadelagen. För brister i ordningshållningen i ett rättssamhälle får ju staten anses bära ett grundläggande ansvar. Den förordade förtydligade nödvärnsrätten med en generös statlig skadeståndsgaranti kommer säkerligen att stimulera medborgarnas benägenhet att hjälpa en angripen medmänniska. Det kunde få brottsförebyggande effekt på bl. a. gatuvåldet om allmänheten kände till att det är tillåtet att hjälpa en medmänniska i fara och då våga göra detta i trygg förvissning om att äga lagens odiskutabla stöd. Det vore ju naturligt om i vart fall okynnesvåldsverkaren avhåller sig från angrepp om han kan förvänta sig - förutom kraftfullt försvar från den angripne resolut hjälp från allmänheten. För övrigt är rätten till nödvärn inte bara en rättslig fråga utan kanske ännu mera en mänsklig fråga om rätten att våga bry sig om en medmänniska i nöd. På nödvärnsområdet pågår statliga utredningar men med hänsyn till de nu berörda frågornas stora betydelse är det synnerligen angeläget att skyndsamt redovisa resultat som kan omsättas i en förbättrad lagstiftning. Mot denna bakgrund hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvärnsrätten, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om brottsskadeersättning i nödvämsfall. () () () () 1986/87 Ju633