mot · GA02ju411 · 1987-01-27 00:00:00 — 1986/87 :Ju411 m. fl. (c) Lagföring för brott, m. m. 1986/87 Ju411 417 Polisen, åklagar- och domstolsväsendet är de samhällsmyndigheter som har ett huvudansvar för rättsvården. Antalet brott ökar med . Arbetsbelastningen på myndigheterna ökar i samma omfattning. Möjligheterna för såväl polisen som åklagarorganisationen och domstolarna att uppfylla lagstiftarens krav på insatser har däremot inte förbättrats. De rättsvårdande myndigheterna tvingas därför styra resursanvändningen så att ett antal ärenden inte tillfredsställande kan utredas. Tiden från det ärendet väcks till avgörande blir orimligt lång. Samhällets uppgift är att tydligt visa att lagöverträdelser inte tolereras. Snabba resoluta ingripanden för att utreda, åtala och döma en brottsling är krav för ett effektivt brottsbekämpande arbete. De knappa resurser som myndigheterna tvingas arbeta med medför att insatserna upplevs som otillräckliga. Utvecklingen av ärendebalanserna inom polisen, åklagarväsendet och i domstolsorganisationen måste följas noga. Om situationen ytterligare förvärras är människors rättsskydd i fara. Det åligger regeringen att noga följa utvecklingen. har i en annan motion föreslagit insatser för att förstärka polisorganisationen. I det fall arbetsbelastningen på åklagarmyndigheten och domstolarna ökar än mer är vi beredda att presentera förslag till insatser för dessa myndigheter. Domstolarnas dömande funktion måste hävdas. Vårt rättssystem vilar på en arbetsfördelning i rättsväsendet där domstolen avgör skuldfrågan och utdömer påföljd medan polis och åklagare ansvarar för uppspårning och utredning av brott. Denna arbetsfördelning är viktig att upprätthålla. som antalet anmälda brott ökat har antalet uppklarade och i domstol avgjorda mål minskat. Av över 1 000 000 anmälda brott avgjorde domstolen skuldfrågan och utdömde påföljd i endast 67 000 mål. Förhållandet har varit likartat under en följd av år. Domstolarna tvingas prioritera de mål som gäller särskilt allvarliga brott eller mål där komplicerade juridiska frågeställningar måste avgöras. Antalet oavgjorda mål ökar också i de allmänna domstolarna och i de allmänna förvaltningsdomstolarna. För de människor som är misstänkta 1 1 1986/87. för brott medför väntetiden svåra påfrestningar. Också för brottsoffren är Mot. den långa tid som förflyter från det gärningen upptäcks till domstolsavgö- Ju411 ökade antalet inkomna mål i såväl tingsrätt som i hovrätt och högsta domstol. Trots särskilda resurstillskott är omloppstiden fortfarande för skattemål i länsrätt. Målbalansen i kammarrätterna har inte minskat. En ökning av förhandlingstiderna tyder på att målen är av mer komplicerad art. Ur rättssäkerhetssynpunkt är domstolarnas ärendebalanser otillfredsställande. Olika möjligheter att förbättra balanserna och minska omloppstiderna måste prövas. Domstolarnas dömande verksamhet bör omfatta fler av de påtalade brotten. De behöver ett tillräckligt verksamhetsområde för att upprätthålla ett rättssäkert samhälle. Domstolsbeslut är offentliga och kan överklagas till högre rätt. Var och en har därmed möjligheter till insyn i verksamheten. har presenterat förslag rörande processen i tingsrätt och överrätt (SOU 1982:25 och 26 samt Ds Ju 1983:1). Förslagen som remissbehandlats avses ligga till grund för en proposition i dessa frågor. förutsätter att under innevarande föreläggs propositionen för beslut. Samhällets reaktioner och ingripanden måste komma i omedelbar anslutning till den brottsliga gärningen. Detta är särskilt angeläget vad gäller unga lagöverträdare. är det inte ovanligt att polisförhör och därefter rättegång sker efter gärning och upptäckt. En sådan väntan kan ge ett intryck av att den brottsliga verksamheten inte resulterar i korrigerande åtgärder. För att få till stånd en omedelbar handläggning av enklare brott bör jourdomstolar prövas. I anslutning till den aviserade propositionen om nya regler för häktning och anhållande bör möjligheterna att införa jourdomstolar även för enklare brott övervägas. Detta bör ges regeringen till känna. Lekmannarepresentationen i de allmänna domstolarna ändrades formerna för lekmannamedverkan i tingsrätt m. m. Antalet nämndemän minskade från tidigare fem till tre i allmänna mål utom i mål för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Även omröstningsreglerna ändrades. har, på regeringens uppdrag, utvärderat effekterna av den minskade lekmannarepresentationen. Av utvärderingen framgår att tjänstgöringsfrekvensen för nämndemännen halverats och till . 1980 var den genomsnittliga tjänstgöringsfrekvensen . 1985 tjänstgjorde nämndemännen i genomsnitt endast . Många nämndemän vill tjänstgöra oftare än , vilket är viktigt för att de skall kunna hålla sig å jour med verksamheten. Av budgetpropositionen framgår att regeringen anser det rimligt minska antalet nämndemän i en del domkretsar. Formerna för hur antalet nämnde män fastställs regleras i förordningen (SFS 1983:382) om antalet nämnde- Mot. män i de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Antalet nämndemän är närmare 8 000. En minskning av antalet nämndemän dithän att tjänstgöringsfrekvensen ökar (tjänstgöringsfrekvens) innebär att antalet lekmannarepresentanter i de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna halveras. avvisar en sådan utveckling. Enligt vår mening utgör en så kraftig reducering av nämndemannakåren risker för att allmänhetens möjligheter till påverkan av domstolsarbetet kraftigt försämras. Frågan om lekmannamedverkan i domstolsprocess bör prövas i anslutning till den aviserade propositionen om processen i tingsrätt och överrätt. bör därför uttala att antalet nämndemän inte bör förändras. Av budgetpropositionen framgår att justitieministern avser närmare pröva nämndemannakårens representativitet m. m. I en sådan prövning bör särskilt effekterna av en minskning av antalet nämndemän belysas. En halvering av antalet nämndemän kan tänkas medverka till ytterligare en minskad allsidighet i nämnden. Av utvärderingen bör likaså framgå nämndemannakårens behov av och tillgång till utbildning för sin medverkan i rättsprocessen. Vad i motionen anförs om utvärdering av nämndemannakårens representativitet bör ges regeringen till känna. är föremål för en organisationsöversyn. betänkande Åklagarväsendets lokala organisation (SOU 1986:26) bereds . genomfördes en ny organisation för åklagarväsendets regionala nivå. Förslaget innebar en centralisering av åklagarväsendet från tidigare 21 länsåklagarmyndighetertill 13 regionåklagarmyndigheter. varnade i för de negativa konsekvenserna av en sådan centralisering. Den nya regionala organisationen har verkat . Effekterna av den regionala organisationen bör nu utvärderas främst vad avser kontakter och samarbete mellan regionåklagaren och polismyndigheten men även när det gäller regionåklagarens möjligheter att leda förundersökningar av komplicerade mål. Denna utvärdering bör utföras i anslutning till överväganden som pågår avseende förändringar i den lokala åklagarorganisationen. bör av regeringen begära en utvärdering av den regionala åklagarorganisationen i enlighet med vad i motionen anförs. Från vidgades möjligheterna för åklagare att meddela åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse kan numera meddelas om brottet anses medföra påföljden böter och något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. Antalet meddelade åtalsunderlåtelser har ökat . Denna ökning motsvaras främst av en kompensatorisk minskning av antalet strafförelägganden. De flesta åtalsunderlåtelser avser stöldbrott och snatteri. Ur allmänpreventiv synpunkt innebär de ökade möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse klara risker. När en lagöverträdare meddelas åtalseftergift upplever inte allmänheten att brottet följts av en samhällets sanktion. Detta kan skada tilltron till rättsskipningen. Även av individualpreventiva skäl är det angeläget att brott utreds och beivras. motsatte sig vidgning av möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse. För att allmänhetens tilltro till rättsskipningen inte skall skadas är det viktigt att brott utreds och beivras. bör, med hänvisning till vad ovan anförts, besluta att de före gällande reglerna för åtalsunderlåtelse åter skall gälla. Allt strafföreläggande utfärdas av åklagare och förutsätter att gärningsmannen erkänner brottet. En förskjutning av handläggningen från åtalseftergift till strafföreläggande är önskvärd av flera skäl. Ett strafföreläggande är en klar markering från samhället att lagöverträdelser inte tolereras. Åtalseftergift däremot innebär endast att samhället registrerar brottet men inte finner skäl att utdöma påföljd. Särskilt unga lagöverträdare kan uppfatta en meddelad åtalsunderlåtelse som en tyst accept av den lagstridiga handlingen från samhällets sida. Strafföreläggande fastställs av åklagare och får utfärdas för brott för vilka ej stadgas svårare straff än dagsböter eller fängelse . har påföljden strafföreläggande använts alltmer sällan. 1985 utfärdades ca 78 000 förelägganden mot 200 1975. En del av nedgången beror på ändringar i lagstiftningen som t. ex. avkriminaliseringen av fylleri. Detta förklarar dock endast en del av förändringen. Praxis synes ha förändrats när det gäller utfärdandet av påföljden straffföreläggande. Med hänvisning till vad i motionen anförts om vikten av klara och entydiga reaktioner på lagöverträdelser är en sådan utveckling inte acceptabel. Eftersom den förändring som skett delvis är en följd av ändrad praxis bör en förändring av gällande lag komma till stånd. Vi föreslår att ett sådant arbete initieras i anslutning till nu pågående övervägande av fängelsestraffkommitténs förslag. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om domstolarnas verksamhet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att det totala antalet nämndemän inte bör förändras, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om införande av jourdomstolar, 1986/87 Ju411 1986/87 J u411 balkens stadganden så som motionen förordar. () () () () () () 4. att av regeringen begär en utvärdering av den regionala åklagarorganisationen så som i motionen anförs, 5. att beslutar att de före gällande reglerna för åtalsunderlåtelse åter skall gälla, 6. att av regeringen begär förslag till ändring av brotts