mot · GA02Ub508 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub508 i (m) Cardiologiprofessur vid Hjärt- och kärlsjukdomar och cancer torde utgöra de viktigaste sjukdomsgrupperna inom vår alltmer åldrande befolkning. Medan man för cancerfall tidigt funnit former för specialiserad vård och forskning har det varit mycket svårt att tillförsäkra hjärtsjukdomarna en motsvarande definierad plats inom den svenska sjukvården. Orsakerna härtill är flera: dels har sjukdomsgruppen haft en så stor omfattning att patienterna kommit att utgöra en väsentlig del av invärtesmedicinens klientel i både sluten och öppen vård, dels har som följd därav - cardiologin (läran om hjärt- och kärlsjukdomarna) blivit en central del av det invärtesmedicinska kunskapsstoffet, och många ledande överläkare vid allmänna invärtesmedicinska kliniker har haft sitt vetenskapliga intresse inom cardiologin. leddes två stora kommunala invärtesmedicinska kliniker i (på resp. och /) av överläkare med speciellt intresse för hjärt- och kärlsjukdomar, nämligen professorerna . (Ingendera av dessa var dock ordinarie professor vid eller dess undervisningskliniker.) I nästa generation kom dock deras elever, (, och undertecknad) att bekläda ordinarie medicinprofessurer vid (H.L. och G.B.) och (L.W.) Speciellt ur klinikerna vid i och i kom under en tidrymd av ett betydande antal vetenskapligt tränade läkare (av vilka många med särskilt intresse för cardiologi) att framgå, vilka nu bekläder professurer och överläkarbefattningar vid medicinska kliniker i hela landet. Någon organisk bas för att tillförsäkra cardiologin en definierad plats inom den invärtesmedicinska specialitetsgruppen vid de medicinska fakulteterna tycks knappast finnas (annat än temporärt i ). Däremot har hjärtkirurgin genom insatser fått en sådan vid . Statsmakternas långsamhet när det gällt att organisatoriskt tillgodose forskning och utvecklingsarbete inom den icke-kirurgiska delen av hjärtsjukvården kunde möjligen försvaras () då cardiologin var företrädd av professorer i invärtesmedicin med stora kliniker och många medarbetare. Situationen är nu en annan, och i jämförelse med vår omvärld har utvecklingsarbetet och utbildningsverksamheten inom den icke-kirurgiska cardiologin otillräckliga resurser. Det borde vara en självklarhet att hade en klinisk professur i cardiologi. Som det nu är har den cardiologiska forskningen främst fått inrikta sig på allmänt epidemiologiska studier och blodfettforskning, medan det egentliga, kliniska elementet varit mindre väl tillgodosett forskningsmässigt och kunskapsmässigt. Ansvaret för en riktig avvägning mellan förebyggande, diagnostik och olika behandlingsformer riskerar att gå förlorat. Eftersom jag är den ende här i , som under deltagit i och fortsatt att följa utvecklingen på detta område och därför även tidigare - men utan framgång - försökt intressera för ett rejält engagemang till fromma för hjärtsjukvården i landet, anser jag det vara min skyldighet att - förmodligen - vädja om inrättande av en professur i cardiologi vid , lämpligen förenad med överläkartjänst vid . Finansieringen härav torde kunna ske i samband med omvandling av annan tjänst. Under hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om inrättandet av en professur i cardiologi vid , avsedd att förenas med överläkartjänst vid . 1986/87 Ub508