mot · GA02Fi215 · 1987-01-27 00:00:00 — En väsentlig orsak till detta är de intäkter från den s. k. pensionsskatten som tas in . De tre borgerliga partierna föreslår i en gemensam motion, 1986/87:Sk319, att beslutet om pensionsskatten bör rivas upp. Det finns därför anledning att ytterligare minska de offentliga utgifterna jämfört med regeringens förslag. De offentliga utgifternas andel av BNP måste även minska för att skattetrycket skall kunna sänkas. Vår målsättning är att skattetrycket 1992 skall vara lägre än det är , vilket ger utrymme för Detta kan ske om ökningen av de totala Mot. offentliga utgifterna blir 0,5 per Fi215 år, räknat i fasta priser, förutsatt att tillväxten i totalproduktionen blir i genomsnitt . Den ökningstakt i de offentliga utgifterna som vi förespråkar för överensstämmer med den som skulle ha ägt rum , om de kommunala utgifterna hade bibehållits på en realt sett oförändrad nivå. I den mån konjunktursituationen blir sådan att den finanspolitiska åtstramning som vi förespråkar leder till att den totala efterfrågan kommer på en alltför låg nivå bör detta motverkas med ytterligare skattesänkningar. Ökade utgifter är inte längre ändamålsenliga för att stimulera ekonomin. Vårt förslag till statsbudget för det kommande budgetåret innebär jämfört med regeringens förslag en utgiftsnivå som ligger lägre räknat på helår. Av dessa utgiftsminskningar är ca mer eller mindre av engångskaraktär. Skatteintäkterna föreslås bli ca lägre. Därtill kommer en beräknad ökning av skatteinkomsterna med ca genom marginalskattesänkningarnas effekter på bl. a. arbetsutbudet. Vårt förslag till kassamässigt underskott blir därmed lägre än det av regeringen föreslagna. Då är både våra icke-permanenta besparingar inräknade och de ökade skatteinkomsterna till följd av ökade arbetsinkomster. Bortsett från dessa minskar underskottet med . För budgetåret uppgår våra besparingsförslag till och våra skattesänkningsförslag till . Förklaringen till de reducerade talen är att många av våra skattesänkningsförslag och även flera utgiftsförändringar träder i kraft . De av oss föreslagna budgetförändringarna redovisas departementsvis i tabell 5. Besparingsförslagen redovisas utförligt i separata motioner. Regeringen har beräknat anslagsposten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto till . Någon specifikation av hur medlen avses användas anges inte. I förra årets budgetproposition togs anslaget . Anslaget skall användas för att täcka de kostnader som blir följden av de särpropositioner som ännu inte förelagts . Vi kommer med stor sannolikhet att föreslå mindre utgiftsökningar än regeringen, vilket kommer att ytterligare minska budgetunderskottet. Vi avstår emellertid från att nu beräkna omfattningen av denna vår mer restriktiva utgiftspolitik. Inom ramen för det anslagna beloppet ryms också de eventuella kostnader som kan uppstå till följd av att vårt förslag om vårdnadsersättning för barn mellan ett och genomförs. Budgetförändringar, netto (milj. BÅ 87/88 Summa 18 936 15 499 Minskade statliga skatteintäkter till följd av ändringar i vissa försäkringssystem + 2 500 + 1 200 Ökade statsskuldsräntor7 + 600 + 1 000 Budgetförändring 15 836 - 13 299 7 575 3 900 Budgetunderskott, förändring 8 261 9 399 1 Beloppet är avhängigt försvarsbeslutet . 2 Av beloppet utgör 650 milj. kr. Nettobeloppet är en följd av ökade anslag till vägbyggen och flygplatser. För helår efter 1987 blir besparingen ca 125 milj. kr. Av beloppet utgör 400 milj. kr. Av beloppet utgör 100 milj. kr. Hänsyn har ej tagits till minskade socialhjälpskostnader för kommunerna. I beloppet ingår också minskade skatteintäkter för kommunerna om 3 000 milj. kr. (bå 1 500 milj. kr) till följd av grundavdraget för barn vid den kommunala beskattningen. Här ingår 1 500 milj. kr. i ökade statsskuldsräntor till följd av att vi föreslår att beslutet om pensionsskatten rivs upp. Hushållen får skattesänkningar om ytterligare 3 000 milj. kr. (bå 1 500 milj. till följd av vårt förslag om grundavdrag för barn vid den kommunala beskattningen. Tonvikten i budgetpolitiken är lagd på besparingar som minskar de automatiska utgiftsökningarna. Avvägningen mellan besparingar och skattesänkningar är gjord så att hushållens ekonomiska situation inte skall försämras. Åtstramningen ligger i stället på staten, kommunerna, företagen och utlandet. Vi anser det angeläget att hushållens resurser i större utsträckning än skall bestå av arbetsinkomster och mindre av bidrag från stat och kommun. En orsak till att incitamenten att arbeta, spara och satsa på företagande minskar i vår ekonomi är de ständiga utgiftsökningarna och skattehöjningarna. Återvunnen balans förutsätter därför att besparingar och skattesänkningar följs åt. Besparingarna av engångskaraktär utgörs till största delen av försäljningar av statliga företag. Detta är med andra ord besparingar som under en följd av år kan upprepas. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn 3,2 miljarder kronor- kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämföra med utgiftsminskningar som får direkta budgeteffekter. positioner bör vidtas så att besparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter bör Fi215 storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. För översiktlighetens skull anges nedan den huvudsakliga inriktningen och de viktigaste förslagen inom resp. departements verksamhetsområde. Ökade resurser föreslås för för att möjliggöra ett ökat antal aspiranter vid (460) samt ökade resurser till polis, domstolsväsende, rättshjälp och kriminalvård. Besparingarna inom hänför sig till biståndsanslagen. De avser bl. a. betalningsbalansstödet och biståndet till och . Länderramarna förändras i övrigt på sätt som överensstämmer med den moderata synen på biståndspolitiken. Anslagen till miljö, mark och energi, demokratiutveckling, humanitärt bistånd till södra , regionala insatser och enskilda organisationer m. m. ökar. Förändringar av sjuk- och föräldraförsäkringarna är de största besparingsposterna inom område. Sänkt kompensationsnivå i sjuk- och föräldraförsäkringarna föreslås. begärs en höjning av garantibeloppet i föräldraförsäkringen från . De som begärt undantagande från ATP föreslås få rätt till pensionstillskott. Regeringens förslag om extra höjning av basbeloppet avvisas . Förslagen om timsjukpenning och borttagande av pensionärernas friår i sjukhusvården tillstyrks i princip men på grund av förslagens undermåliga utformning begärs nya förslag från regeringen. Därmed avstyrks också förslaget om höjd arbetsgivaravgift. Utförsäljning av flera av affärsverkens dotterbolag och minskad ersättning till SJ för köp av vissa tjänster föreslås för . I övrigt föreslås bl. a. att rederistödet avskaffas och att trafiksäkerhetsverkets verksamhet avgiftsfinansieras. Besparingarna på område gäller främst vuxenutbildningen, eftersom utbildningen av unga måste ges företräde. Nödvändigt utrymme ges emellertid för sådan vuxenutbildning som avser grundläggande kunskaper och sådan utbildning som är av omedelbar relevans för fortsatta studier eller yrkesverksamhet. Regeringens besparingsförslag tillstyrks men de frigjorda resurserna används för att förstärka undervisningens kvalitet i , bl. a. genom mindre klasser. Ökade insatser föreslås för bl. a. teknisk utbildning och för utveckling och drift av postgymnasial yrkesutbildning vid de mindre högskolorna. Ökade medel anvisas för att stärka ämnenas ställning i universitetsutbildningen. Äktamakeprövningen i studiemedelssystemet avskaffas och fribeloppet höjs. För föreslås minskade livsmedelssubventioner i enlighet med vår tidigare redovisade uppfattning. Dessutom föreslås utförsäljning av del av domänverkets mark. Inom område läggs förslag om att bidragen till kommunerna för beredskapsarbeten sänks, ungdomslagen avskaffas och ersätts med utbildning och arbetspraktik, och statens ersättning till arbetslöshetsförsäkringen sänks till . Regeringens förslag om slopad starthjälp avvisas. En avtrappning av räntebidragen till flerfamiljshus föreslås på bostadsde- Mot. Eftersom fastighetsskatten sänks - och avskaffas inom Fi215 - tas också motsvarande kompensation för skatten bort. De generella subventionerna bör avskaffas. ROT-programmets subventioner bör avvecklas. Moderat politik leder till ett minskat behov av medel för stöd till näringslivet. Inom industridepartementets område föreslås därför minskningar av det selektiva näringslivsstödet. Besparingar görs också på de regionalpolitiska stöden. Den största posten avser emellertid utförsäljningen av ett antal statliga företag. I vår partimotion om skattepolitiken 1986/87:Sk413 redogörs för alla våra förslag på skatteområdet. I tabell 6 redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av det första steeet av våra aenomerioande skattesänkningar. Tabell 6: Finansiella konsekvenser av våra skattelorslag (milj. Helårseffekt 1988 milj. kr. Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital i småföretag Återgång till regler för förmögenhets Förändring av förmögenhets-, arvs- och gåvoskattereglerna m. m. Lindring i dubbelbeskattningen av aktier Slopad skattereduktion av fackavgifter Ändrade regler för schablonavdrag Okade skatteintäkter genom bl. a. ökat arbetsutbud Nettoförändring av offentliga sektorns in 1 Grundavdraget tas ut vid den kommunala beskattningen och påverkar därmed inte de statliga intäkterna. En reduktion av de skattemedel som staten transfererar till kommunerna bör göras så att effekten av grundavdraget träffar kommunerna redan 2 avvecklas kompensation för skatten i form av bostadssubventioner på ca 600 milj. kr. 3 avvecklas vissa bidrag till skogsvårdsåtgärder. 1986/87 Fi215 Statsskulden uppgick till . Det innebär en ökning med sedan socialdemokraterna återkom i regeringsställning , vilket kan jämföras med skuldökningen under den nära längre borgerliga som var . Statens utlandsskuld minskade något till ca . Till följd av främst dollarfallet försvann nästan helt den tidigare stora beloppsskillnaden mellan utelöpande utlandslån till bokförda resp. aktuella kurser. Statsskuldspolitiken fick en skev uppläggning. Trots att huvuddelen av statens lånebehov av budgettekniska skäl uppkommer , genomfördes merparten av upplåningsprogrammet . Orsaken var att räntenedgången avslöjade svagheter i vissa av låneinstrumenten, främst stats- och premieobligationerna. Statsobligationer med en ränta under marknadsnivån har länge med hjälp av placeringsplikt påtvingats försäkringsbolag och AP-fonden. Enligt upplåningsplanen skulle tas in mot sådana prioriterade obligationer. Försäkringsinstituten, som förutsåg räntesänkningar , skyndade sig att tidigt uppfylla sina åligganden. Staten kom därmed att låna upp pengar innan de behövdes, och det till högre kostnad än marknadsräntan . För premieobligationer blev avvikelsen mellan upplåningsplan och utfall ännu större. Vårens två emissioner inbringade betydligt mer än beräknat. Orsaken var framför allt att villkoren för ett premielån av tekniska skäl främst den tidskrävande tryckningen av obligationerna - måste bestämmas ca i förväg. hann marknadsräntan falla, och låneerbjudandet framstod som mer lönsamt än avsett. Vårens emissioner gav också prov på andra svagheter hos premieobligationerna. Denna låneform riktar sig till småsparare, men det står klart att många företag fanns med på köparsidan. De hade räknat ut att avkastningen inte tas med i underlaget för vinstdelningsskatt. För att kringgå maximeringen av antalet obligationer per köpare tog storplacerare fram långa listor på personer, i vilkas namn förvärven skedde. Erfarenheterna från bör enligt vår mening påverka formerna för statens upplåning . Vi noterar med tillfredsställelse att dragit rätt slutsats av den kritik bl. a. vi moderater framfört mot placeringsplikten och avskaffat systemet med prioriterade obligationer. Upplåningen på kreditmarknaden kommer därmed att ske på marknadsmässiga villkor mot statsskuldväxlar och riksobligationer. Dessa instrument hanteras numera effektivt med anbudsförfarande och ett i förväg offentliggjort upplåningsschema. Även statens upplåning utomlands fungerar smidigt, särskilt efter tillkomsten av korta faciliteter på Eurodollarmarknaden och den inhemska amerikanska marknaden. Skulden är väl konsoliderad och återbetalningsprofilen tämligen jämn. Den i finansplanen upprepade att staten inte skall nettolåna utomlands, vilken vi stöder, medför Mot. dessutom att lånebehovet i princip begränsas till den del av utlandsskulden Fi215 som förfaller till betalning. Problemen rör i stället mest statens upplåning från hushållen. Enligt finansplanen skall av statens nettolånebehov täckas med allemanssparande och 6 miljarder med premie- och sparobligationer. Dessa upplåningsformer är alla försedda med betydande skattefavörer, och särskilt de båda obligationstyperna är administrativt krävande, vilket ytterligare höjer kostnaderna. Jämfört med riksgäldsfullmäktiges anslagsframställning räknar regeringen i finansplanen med att upplåningen från kreditmarknaden blir mindre och att mer skall läggas på den dyrare upplåningen från hushållen. Förklaringen torde återfinnas i beslutet att förorda ett nytt sparobligationslån och rätten till en ny engångsinsättning i allemanssparande! Det angivna syftet med dessa åtgärder är att suga upp den likviditet som kommit hushållen till del . Särskilt återbäringen av i överskjutande skatt har befarats späda på den privata konsumtionen inför julen. Men eftersom ett sparlån av administrativa skäl kan säljas först under andra hälften av och utvidgningen av allemanssparande! blir klar ännu senare, är tidsanpassningen minst sagt dålig. I ingetdera fallet lär det bli något nämnvärt nysparande utan mest omplaceringar av tidigare sparmedel. Ryckigheten i statens upplåningspolitik framträder ännu klarare, när man betänker att mot vanligheten inte förlängde de två sparlån som löpte ut . Det sammanhänger med att riksgäldsfullmäktige enligt sin anslagsframställning egentligen vill avveckla denna upplåningsform i takt med att utelöpande lån förfaller till betalning. Vi ansluter oss till denna ståndpunkt. Även premieobligationer är otympliga. Till de erfarenheter som ovan redovisats kan läggas den avslöjade förfalskningsaffären, som visar att pappershanteringen är förenad med risker. Det är dessutom olustigt att staten tillhandahåller ett placeringsalternativ, där anonymiteten inbjuder till skattefusk. Premiobligationer tycks dock tillgodose en efterfrågan på marknaden. Bankernas vinstsparande visar att kombinationen av sparande och lotteri lockar många småsparare. Strävan bör därför vara att i stort sett vidmakthålla den nuvarande volymen av premieobligationer men eftersträva enklare former genom t. ex. större minimibelopp och papperslösa konton. Det är svårt att motivera varför just sparande åt staten från hushållens sida skall vara särskilt gynnat i skattehänseende. Sparstimulansen bör i stället ges en mera generell utformning. Då kunde huvuddelen av hushållens bidrag till statens upplåning ske via avkastningsfonder, som i sin tur placerar i bl. a. riksobligationer och statsskuldsväxlar. Det skulle underlätta framväxten av en smidigt fungerande kapitalmarknad i . Det korta avsnittet om kreditutvecklingen i finansplanen andas viss oro för effekterna av den nu i huvudsak genomförda avregleringen av kreditmarknaden. Den socialistiska riksdagsmajoritetens beslut att med förlänga den kreditpolitiska lagstiftningen utan att begära en omarbetning kan tolkas som att man håller öppet för en återgång till tidigare ordning. Men avregleringen av kreditpolitiken måste bli bestående. Det är bara naturligt att det blir en viss kreditexpansion, när en uppdämd efterfrågan släpps loss. av anpassning till de nya förhållandena kommer utvecklingen att normaliseras, i synnerhet som hushållens lånekostnader blir höga med nu gällande realräntenivå och avdragsbegränsning. Strävan bör i stället vara att avlägsna återstående rester av kreditregleringen som förbudet mot realränte/indexlån för försäkringsbolag. Vi vidhåller vår tidigare ståndpunkt att banker bör erhålla skälig ränta på kassakravsmedel hos . Det kan också övervägas att avskaffa räntetrappan och i stället sätta priset på upplåning i från fall till fall. Den fullt genomförda avregleringen bör sedan bekräftas genom att lagen om kreditpolitiska medel ersätts med en regelrätt beredskapslag för extraordinära situationer. Omläggningen av kreditpolitiken betyder att diskontot numera saknar betydelse för räntebildningen. Det har ändå behållits med motiveringen att hänvisningar till diskontot fortfarande förekommer i äldre lånekontrakt liksom i många civilrättsliga avtal. har genomfört diskontoändringar för att bekräfta förändringar i räntepolitiken som redan fått genomslag på marknaden. Så länge marknadsräntan föll, skapade denna uppläggning inga andra svårigheter än att kommentatorer, som trodde att diskontot fortfarande spelade en självständig roll, visade otålighet när det inte justerades ned snabbt nog. Men vände ränteutvecklingen uppåt. låg marknadsräntorna över den nivå där de befann sig vid den senaste diskontosänkningen. Att bekräftelsen med en diskontoförändring dröjde visar hur svårt det kan vara att fatta ett betydelselöst men obekvämt beslut, när utvecklingen går åt ett icke önskat håll. Den uteblivna diskontoförändringen verkar dock snedvridande på kreditmarknaden genom att en del av bankernas utlåningsräntor och hela räntestrukturen på inlåningskonton är baserade på diskontot. Härtill kommer att på diskontot grundade avtalsföreskrifter under dessa omständigheter leder till att betalningen blir lägre än avsett. Det inträffade understryker angelägenheten av att bankerna frigör sin räntesättning från diskontot och utvecklar en annan jämförelseränta, som kan användas där en sådan behövs. skulle därmed i likhet med vad som har skett i kunna avskaffa diskontot. Penningmarknaden ökar i oroväckande snabb takt. Denna utveckling måste hållas under kontroll, om kreditpolitiken skall kunna fylla sitt syfte att upprätthålla ett stabilt penningvärde. Om det kreditpolitiska avsnittet i finansplanen är kort, är det valutapolitiska obefintligt. Detta kontrasterar starkt mot den utförliga behandlingen i den reviderade finansplanen 1986, då avsikten att genomföra en betydande avreglering av valutapolitiken tillkännagavs. har visserligen några steg i angiven riktning tagits, men reformviljan förefaller ha avtagit. Detta kan sammanhänga med att valutaflödet vände utåt . Det berodde inte på en negativ bytesbalans. Orsaken var i stället underskott i den privata kapitalbalansen. Bakom denna utveckling låg bl. a. att den tidigare exporten av svenska aktier efter fördubblingen av omsättningsskatten förbyttes i en återimport och att borttagandet av kravet på utlandsfinansiering av svenska företags direktinvesteringar i andra länder har lett till anpassningsrörelser, där likviditet i använts för att reducera skuldsättningen utomlands. Dessa erfarenheter vittnar om de svårigheter som är förknippade med att företa en partiell avreglering av valutapolitiken. Varje steg i liberaliserande riktning utlöser till en början ett valutaflöde, när en uppdämd efterfrågan kan tillgodoses. Därför är det viktigt att man öppnar för strömmar både till och från . I stället för att i enlighet med det socialdemokratiska programmet långsamt arbeta sig fram till en halvmesyr, bör vi således snabbt genomföra en fullständig avreglering av valutapolitiken. Det går då inte att vidhålla förbudet mot svenskars och utlänningars portföljinvesteringar över gränserna. Särskilt angeläget är det att öppna möjligheter för valutautlänningars köp av svenska kronobligationer. I stället för att med hjälp av ett högt svenskt ränteläge förmå våra företag till en kombination av utlandslån och köp av svenska statspapper finns det anledning att ge utländska placerare möjlighet till direktköp av svenska obligationer. Följden skulle utan tvivel bli att vi kunde hålla en avsevärt lägre räntenivå med positiva effekter på bl. a. den svenska kostnads- och investeringsutvecklingen. Jämfört med alternativet att staten själv lånar utomlands flyttar det också valutarisken till de utländska placerarna. Motviljan mot ett frisläpp av portföljinvesteringarna bottnar i en rädsla för att utländska spekulanter genom att överge den svenska kronan skulle kunna framkalla en valutakris. Men det är en illusion att tro att vi genom att skärma av oss från vissa kapitalrörelser skulle kunna skaffa oss större stabiliseringspolitisk handlingsfrihet. Redan åtagandet att hålla en fast valutakurs, vilket utesluter nya devalveringar, ställer krav på att vi anpassar vår ekonomiska politik - och mera speciellt kostnadsutvecklingen - efter vad som sker i vår omvärld. I själva verket genomför emellertid en successiv smygdevalvering. Det sammanhänger med konstruktionen av den korg med främmande valutor till vars värde kronan är fixerad. Den amerikanska dollarn har där lagts in med dubbel vikt jämfört med dess andel av vår valutahandel. Dollarkursens fall har medfört att om man i stället jämför med ett handelsvägt valutaindex, har genomfört en avsevärd devalvering gentemot omvärlden. Den sjunkande dollarkursen och dess genomslag via valutakorgen i form av en smygande devalvering betecknas ofta som lyckosam för landet. den verkliga innebörden är att det uppstår ett extra utrymme i särskilt Fi215 exportföretagen, som i den mån det inte stannar där som ökad vinst måste leda till ökad löneglidning, vilket driver på den redan alltför snabba svenska kostnadsutvecklingen. För att råda bot på detta problem kan det förefalla ligga närmast till hands att skriva upp kronan mot korgen. Men kravet på fasta spelregler, som är särskilt framträdande inom valutapolitiken, gör att täta växelkursjusteringar bör undvikas. Och med korgens nuvarande konstruktion skulle det krävas regelbundet återkommande revalveringar så länge dollarn faller. En fastare punkt att anknyta kronan till erbjuder sig i form av EMS (det europeiska monetära systemet), i vilket flertalet valutor ingår. Inom EMS skulle också kunna påkalla andra centralbankers stöd för att försvara kronans värde. Inom och förekommer överväganden med sikte på inträde i EMS, vilket ytterligare skulle vidga kretsen av samarbetsländer. När under trycket av våra stora ekonomiska obalanser utträdde ur valutaormen, utlovades en förnyad anknytning till ett europeiskt valutasamarbete, så snart förutsättningar för detta åter förelåg. Tiden är nu enligt vår mening mogen för detta steg. 3.4 Den kommunala ekonomin 3.4.1 Minska den kommunala expansionen Kommunerna och landstingen har en mycket stor betydelse för den totala samhällsekonomin. Deras utgifter beräknas uppgå till , vilket motsvarar av BNP. Kommunsektorn svarar för tre fjärdedelar av den offentliga verksamheten (konsumtion och investeringar). Över en fjärdedel, , av kommunernas inkomster kommer i form av statsbidrag. De specialdestinerade statsbidragen uppgår till ca , vilket är mer än den statliga inkomstskatten för fysiska personer. ökade den kommunala konsumtionen, som svarar för tre fjärdedelar av de kommunala utgifterna, räknat i fasta priser. skedde en uppbromsning av denna volymökning till 1982. Därefter blev ökningstakten åter snabbare . I den preliminära nationalbudgeten beräknas volymökningen bli och . Erfarenhetsmässigt blir volymökningen större än prognoserna. Skälet till den alltför snabba kommunala expansionen är bl. a. att kommunernas inkomster ökat kraftigt till följd av alltför stora löneökningar. räknar med att de kommunala inkomsterna ökar . Skatteintäkterna, som svarar för hälften av inkomsterna, beräknas öka med . Denna kraftiga ökning sammanhänger med att de av staten utbetalda kommunalskatterna beräknas på skatteunderlaget och att skatteunderlaget växte kraftigt . Genom de kraftiga 30