mot · GA02N323 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1986/87:N323 m. fl. (fp) Utförsäljning av statliga företag I driver staten affärsverksamhet både i skydd av monopol och i branscher med konkurrens från enskilda företag. Verksamheten sker genom statligt ägda bolag, affärsdrivande verk och dotterbolag till affärsverken. De statliga företagen är 180 till antalet och deras verksamhetsinriktning varierar kraftigt. I gruppen ingår industriföretag, kreditinstitut, affärsverk m.m. Dessa företag innehar dessutom minoritetsandelar i inte mindre än 862 bolag. Verksamheten spänner mellan så vitt skilda verksameter som kurortsverksamhet och stålproduktion. Den brokiga sammansättningen speglar det faktum att få eller inga principer varit vägledande vid företagsförvärven. Någon fortlöpande översyn eller utförsäljningsstrategi tycks inte heller ha förekommit. Statliga ingrepp i näringslivet kan ibland vara motiverade till följd av marknadsmisslyckanden, dvs. situationer då den rena marknadslösningen leder till en felaktig resursfördelning. Ett klassiskt exempel utgörs av företaget som förorenar ett visst vattendrag när det producerar en vara (s. k. negativa externa effekter). För att komma till rätta med dessa problem står valet mellan marknadskonforma ingrepp (avgifter, utsläppsrättigheter m.m.) och direkt reglering (koncessioner eller statligt övertagande av produktionen). Vår inställning är att denna typ av imperfektioner skall korrigeras via marknadskonforma medel. Externa effekter i produktionen motiverar således inte statligt ägande. Det andra skälet som brukar anföras till försvar för statlig produktion gäller kollektiva varor som brandkår, rättsväsende och försvar. Dessa varor är odelbara, dvs. alla åtnjuter tjänsterna vare sig de betalar för dem eller inte. Detta skapar problem vid fördelningen av betalningsansvaret vilket i den rena marknadslösningen leder till för låg produktion. För att erhålla en tillräcklig kollektiv varu- och tjänsteproduktion krävs att staten står för finansieringen medan produktionen, i de fall då så är möjligt, kan läggas ut på entreprenad eller via ett anbudsförfarande. Staten behöver således inte ta över produktionen. Ett tredje argument för statlig produktion är att det kan föreligga stordriftsfördelar i produktionsprocessen (s. k. naturliga monopol). I sådana fall innebär den samhällsekonomiskt effektiva produktionen en finansiell förlust, varför privat företagande skulle leda till för låg produktion. Det finns dock andra sätt att lösa problemet än att låta produktionen ske i statlig regi. Antingen kan staten välja att subventionera produktionen eller så kan den läggas ut på anbud. En annan lösning kan vara, som i fallet SJ och , 1 * 1986/87. att staten står för investeringar och underhåll av ban- resp. telenät (genom Mot. entreprenad) medan driften tillåts ske i konkurrens mellan fristående bolag. Det är denna senare modell vi förespråkar. Det fjärde argumentet är att staten önskar bedriva en viss verksamhet i syfte att skapa konkurrens inom en bransch. Bevakningsföretaget ABAB skapades i detta syfte. gav man bolaget monopol inom bevakningen av särskilt viktiga statliga totalförsvarsobjekt. Detta har snedvridit konkurrensen. Resultatet har således blivit det motsatta än vad som åsyftades. En liknande situation råder inom bankverksektorn till följd av den särbehandling från staten som erhåller. Konkurrensen inom en bransch kan vara ofullständig. Vinstläget inom branschen kommer då att vara ovanligt högt, vilket stimulerar nyetableringar. pressas vinsterna ner till en mera normal nivå och inflödet av produktionsresurser faller. Erfarenheterna visar att statlig inblandning endast snedvrider konkurrensen då vinstkraven i allmänhet sätts lägre i statligt drivna företag än i privata och då de senare dessutom har tillgång till billiga krediter. Detta i sig leder till konkurrenssnedvridning. Statens roll är således att se till att inga etableringshinder råder samt att motarbeta prisöverenskommelser. Denna funktion sköts av NO. Inte heller konkurrensargumentet äger således någon relevans. Staten har slutligen, av regional- och arbetsmarknadspolitiska skäl ofta valt att överta enskilda företag i en krisdrabbad region eller bransch. Vi tror inte att en cementering av en historisk näringslivsstruktur är det bästa sättet att stimulera sysselsättning och en regionalt tillfredställande näringslivsstruktur. Det existerar således få argument som motiverar nuvarande omfattning av den statliga varu- och tjänsteproduktionen. Förändringar i omvärlden gör det dessutom nödvändigt att se över de motiv som ursprungligen låg bakom statsingripandet. Man bör således fortlöpande uppskatta och jämföra kostnaderna inom de bägge systemen och välja den institution och modell som för det aktuella syftet är mest effektiv. Det finns däremot stora faror med statlig affärsverksamhet. Ofta står statens roll som företagsägare i konflikt med statens huvudsakliga uppgifter i samhället. Resultatet blir en sammanblandning mellan statens olika roller vilket i allmänhet har en menlig inverkan på de statliga företagens skötsel. Dessutom leder ofullständigt definierade avkastningskrav och tillgång till artificiellt billig finansiering ofta till konkurrenssnedvridning och samhällsekonomiska förluster. Inom ser vi en omfattande utförsäljning av statliga företag. I har en systematisk utförsäljning redan påbörjats med positiva effekter på företagens lönsamhet och effektivitet. sålde t. ex. statliga . Under första år som ett privatägt bolag ökade försäljningen och vinsten . Även i länder som , , m. fl. pågår liknande försäljningar. Det finns skäl att även i se över av statliga företag. I första hand bör de statliga företag som arbetar i konkurrens med andra företag säljas. Det statliga budgetunderskottet motiverar en utförsäljning av statliga företag. En sanering av statens skuldbörda minskar statens upplåningsbe hov, vilket lättar trycket på penningmarknaden. Resultatet blir lägre räntor Mot. och en högre investeringsnivå. Vi behandlar detta ämne utförligare i N323 partimotionen om den ekonomiska politiken. För det första är konjunkturläget för tillfället särskilt gynnsamt för en utförsäljning. En rad av statens industriföretag går med vinst vilket gör det möjligt att få ut ett bra pris. För det andra är den svenska kapitalmarknadens likviditet mycket god. En omfattande utförsäljning hade med största sannolikhet tagit i anspråk en så stor del av kapitalutbudet att det privata näringslivets kapitalförsörjning fördyrats. En utförsäljning på mellan 4 och 6 miljarder under bör vara möjligt. Vad vi åsyftar är framför allt att bolagen säljs ut på börsen. För att erhålla en skattning av lämpligt pris bör en skuggförsäljning av aktier först ske. Intresserade köpare inbjuds till en begränsad förhandel liknande den som sker på den amerikanska primary märket. Genom denna förhandel ges staten en indikation om lämpligt introduktionspris. Följande bolag och affärsverk bör särskilt övervägas för försäljning: stora delar av - koncernen, t. ex. ABAB, Liber, , ACO, Gambrinius och , ett antal av affärsverkens dotterbolag, t. ex. AB Trafikrestauranger och . Även företagen Cementa, , NCB, och resterna i Zenit bör säljas. Successivt bör statens engagemang i Svenska Varv upphöra. Lämpliga utförsäljningsobjekt i är Calor , , Generator m, fl. Även delar av torde kunna säljas ut. Vad beträffar de statliga kreditinstituten bör en utredning tillsättas för att närmare undersöka vilka som bör avyttras. Flera av dessa institut uppkom för att mildra kreditregleringens negativa effekter och har spelat ut sin roll. Exempelvis finns det få skäl som motiverar Investeringsbank ABs fortlevnad. bör uppmana regeringen att utarbeta en strategi för en utförsäljning av statliga företag. att hos regeringen begär en strategi för en utförsäljning och börsintroduktion av statliga företag. () (fp)