ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02ju111 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87 Jul 11 Ett reformerat tingsrättsförfarande (prop. 1986/87:89) Förslagen i propositionen avser att i högre grad anpassa rättegångsförfarandet till vad det enskilda målet kräver och därigenom få en snabbare och billigare process framför allt vid de allmänna domstolarna, syften som jag kan instämma i. 1 propositionen saknas förslag om ett jourdomstolssystem. har tidigare motionerat om att jourdomstolar bör införas (1986/87 :Ju403) för att därigenom få till stånd ett snabbare och enklare förfarande. Jag hänvisar till denna motion. Jag är dock inte beredd att helt biträda domförhetsreglerna i 1 kap. 3 § RB. Jag önskar en mindre justering av den nuvarande 3 §. I brottmål kan nu en tingsrätt fortsätta en förhandling med en nämndeman mindre än bestämt, om det inträffar förfall bland nämndemännen. Det har emellertid förekommit att en hovrätt återförvisat mål då tingsrätten fortsatt en förhandling när en nämndeman uteblivit och det senare visat sig att denna tagit fel eller försovit sig, vilket inte är s. k. laga förfall. Jag föredrar formuleringen om en nämndeman uteblivit i stället för om det inträffar förfall. Detta skulle också underlätta i de fall då ett mål måste fortsätta längre än vad man kunnat räkna med från början och någon nämndeman blivit tvungen att avlägsna sig. 1 sådana fall måste domstolen nämligen med nuvarande regler ta om hela huvudförhandlingen. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar om sådan ändring i 1 kap. 3 § RB i vad gäller domförhetsreglerna som jag i motionen anfört. 1986/87 11S 1 1986/87.
mot · GA02ju112 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87 Jul 12 m. fl. Ett reformerat tingsrättsförfarande (prop. 1986/87:89) Enligt propositionen skall något jourdomstolssystem inte införas. Vi har tidigare i motion av m. fl. angående ungdomsbrottsligheten framhållit att särskilt när det gäller ungdomar som begått brott är ett snabbt förfarande angeläget. Från brottsavhållande synpunkt har en snabb reaktion i omedelbar anslutning till brottet stor betydelse. I sådant sammanhang är det nödvändigt att pröva en ny form av domstolar, nämligen jourdomstolar. Även departementschefen medger att avsevärda kriminalpolitiska fördelar står att vinna med en ordning där gärningsmannen ställs inför domstol avsevärt snabbare än vad som oftast blir fallet med nuvarande regler. Mot ett system med jourdomstolar anförs i propositionen att åtalet i många fall inte skulle kunna vara preciserat från början, utan få utformas slutligt först under huvudförhandlingen. Den verksamhet som bedrivs under förundersökningen skulle i stället få ske inför domstolen enligt propositionen. Detta menar vi är en felaktig uppfattning som kraftigt överdriver svårigheterna som följer med ett system med jourdomstolar. Självfallet kommer jourdomstolar att förutsätta större resurser till åklagare och polis. Det är dock en kostnad som får anses vara väl motiverad om brottsligheten hos ungdomar kan minska och därmed rättstryggheten för allmänheten förbättras. För övrigt torde det finnas möjligheter att förenkla förundersökningsförfarandet i just den kategori av mål som ligger närmast till hands att behandlas av jourdomstolar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om en försöksverksamhet med jourdomstolar i enlighet med vad som i motionen anförts. orlof (m) () () () t ing er (m) () () 1986/87 Jul 12
mot · GA02ju115 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Jul 15 m. fl. Ändring i m. m. (s. k. kontraktsvård m. 1986/87:106) Grundtanken bakom propositionens förslag om möjlighet till kontraktsvård i förekommande fall är sund. Den speglar en social och vetenskaplig insikt. Att frigöra lagöverträdaren från drogberoendet är i de avsedda fallen både kriminalpolitiskt och socialt det mest centrala. Det är emellertid angeläget att den riktiga tanken bakom förslaget inte i praktiken urholkas eller slår fel. Särskilt två aspekter på frågan finner vi angelägna. För det första får inte alternativet kontraktsvård bli en utväg väsentligen för en viss social kategori lagöverträdare. Saken får inte bero på om man har råd att anlita en skicklig advokat eller om man själv genom skolning eller social ställning har förmåga att tala för sin sak. Alternativet kontraktsvård bör stå till buds på grundval av den åtalades faktiska behov och omständigheter. Klär kan det vara av stor vikt att vederbörandes samlade sociala situation förs in i bedömningen. För det andra måste man ta de praktiska konsekvenserna av att det uppstår ett ökat antal behandlingsfall. Detta får inte leda till att andra behandlingsbehövandes behov nedprioriteras eller att trycket på de nu alltför knappa behandlingsresurserna ytterligare ökar. Staten måste här söka finna lämpliga former för att stödja kommunerna, som ju är de ansvariga för missbrukarbehandlingen i dess sociala del. Denna fråga har en vidare aspekt, då missbrukarvården också av helt andra välkända orsaker behöver ökade resurser. Mot bakgrund av det anförda föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om rättstillämpning och resurser för missbrukarvård. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GA02ju121 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Jul21 Ändring i m. m. (s. k. kontraktsvård m. 1986/87:106) Det är viktigt att söka vårdalternativ för alla som har missbruksproblem, således även personer som begått brott och är missbrukare. Man skall dock inte ha någon överdriven tro på att konstruktionen med kontrakt och hotet om fängelsestraff i sig leder till lyckade resultat i största allmänhet. Den försöksverksamhet som genomförts har varit klart avgränsad till narkomaner och en särskild vårdapparat fanns till förfogande med inledande sjukhusvård och påföljande öppenvård med psykologiskt stöd, ordnade bostadsförhållanden och arbete eller studier. Det är enligt min mening alldeles för långt att, som föreslås, införa flera nya grupper och att inte ha en speciell vårdorganisation. Den huvudsakliga vinsten med försöksverksamheten är, som jag ser det, att grupper som inte haft någon kvalificerad vårdkontakt fått sådan och att man trots kontraktsbrott återkommit till vårdgivaren efter sitt fängelsestraff och sökt frivillig vård. Slutsatsen bör då bli att inom kriminalvården i ökad utsträckning ge just dessa vårdkontakter. Därför accepterar jag olika former av sådana försök t. o. m. viss form av kontraktsvård. Eftersom detta är en form av tvångsvård måste förutsättningarna anges tydligt. Avgränsning till enbart missbrukare och urval med hänsyn till vårdmotivation bör ske och vårdinnehållet bör preciseras. Ett s. k. kontrakt måste vara ömsesidigt. Man måste veta att samhället ställer upp med vård av god kvalitet. Därför bör man noga överväga att från kriminalvårdens sida träffa särskilt avtal med vårdhuvudmännen om vårdinnehållet och då särskilt uppmärksamma erfarenheterna från försöksverksamheten. Löpande uppföljning och utvärdering är av särskild vikt när det gäller just tvångsvård. Jag förutsätter att så sker. Jag förutsätter att utskottet utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att avgränsa kontraktsvården till enbart missbrukare, vilka uppvisar särskilt stark vårdmotivation, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om ömsesidiga kontrakt och rätten till god vård.
mot · GA02ju122 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87:Jul22 Ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291), m. m. 1986/87:113) I proposition 1986/87:113 föreslås att de allmänna förvaltningsdomstolarna och försäkringsdomstolarna får ökade möjligheter att avstå från skriftväxling med sökandens eller klagandens motpart (s. k. kommunikation) i de fall där talan inte bifalls. Förslaget i propositionen är främst föranlett av en framställning från kammarrätten i och länsrätten i . Denna framställning har remitterats. Därvid har vissa remissinstanser anfört bl. a. att redan gällande regler ger domstolarna tillräckliga möjligheter att avstå från att höra motparten i de fall där något sakligt behov att yttra sig inte föreligger för denna. Vidare sägs från några instanser att den föreslagna regeln medför risk för att skattemål inte blir tillräckligt utredda. Enligt departementschefen måste det anses fullt acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt att domstolen avgör målet direkt, utan yttrande från länsskattemyndigheten, om den inte finner någon anledning anta att besvären kommer att bifallas. Jag delar inte departementschefens uppfattning i detta avseende. En skattskyldig som besvärar sig över en taxering till länsrätten har oftast inte den sakkunskap som finns hos länsskattemyndigheten eller länsrätten. Argumentationen i besvären kan således vara mindre utvecklad. Genom det nuvarande förfarandet får den skattskyldige ett yttrande från länsskattemyndigheten, där ett eventuellt avstyrkande av besvären skall motiveras. Detta underlättar för den skattskyldige att argumentera utförligare om han väljer att vidhålla besvären. Det är således av stor betydelse ur rättssäkerhetssynpunkt att besvär i skattemål även fortsättningsvis kommuniceras som sker. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställer jag att avslår proposition 1986/87:113 såvitt avser förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291).
mot · GA02ju123 · 1987-04-03 00:00:00 — Motion till 1986/87:Jul23 m. fl. (fp) Ändring i polislagen (1984:387) (prop. 1986/87:115) Förslagen i propositionen syftar till att öka polisens befogenheter att kroppsvisitera och att genomföra husrannsakan. Vi är beredda att acceptera tankarna som ligger bakom den föreslagna utvidgningen av rätten att vidta kroppsvisitation. Lagstiftaren har i ärenden av nu aktuellt slag att gå en balansgång mellan vad som kan anses som acceptabelt med hänsyn till den enskildes integritet och vad som är absolut nödvändigt för att effektivt kunna bekämpa brott. I detta fall inser vi att det kan behövas utökade möjligheter för polisen att ingripa mot personer som kan antas bära vapen. Särskilt i syfte att bekämpa ungdomsvåld tror vi att denna möjlighet kan visa sig värdefull. Vi är emellertid inte beredda att biträda förslaget i sin nuvarande utformning. Vi anser att lagtexten ger utrymme för alltför vittgående åtgärder än vad som ur integritetssynpunkt är lämpligt och försvarbart. Vi anser att den nya bestämmelsen inte bör ge möjlighet till rutinmässiga kontroller. Lagtexten bör därför enligt vår uppfattning kompletteras med angivande av att kroppsvisitation får ske om det kan antas att någon viss person eller några personer i en grupp för med sig föremål av det slag som nämns i den föreslagna lagtexten. Den komplettering av lagen som därmed blir nödvändig bör utformas av utskottet. Däremot är vi inte beredda att acceptera den föreslagna utvidgningen av polismans möjligheter att göra husrannsakan. Att avgöra om det föreligger förutsättningar för att genomföra en husrannsakan är en känslig uppgift. Vi tycker att den nuvarande ordningen, där en rättsligt välutbildad befattningshavare inom polisen i normalfallet skall fatta detta beslut, är riktig. Med tillgång till modern kommunikationsteknik kan ett sådant beslut i praktiken fattas utan större tidspillan. Redan nuvarande lag möjliggör dessutom att enskild polisman i en situation där det föreligger fara i dröjsmål har rätt att fatta självständigt beslut om att genomföra husrannsakan. Vi har därför svårt att inse att nuvarande regler kan innebära att sådana praktiska svårigheter kan uppkomma att detta motiverar den föreslagna ändringen. Den föreslagna ändringen bör därför avslås. 1 1986/87. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi 1. att beslutar om sådan ändring i förslaget till lag om ändring i 19 § polislagen (kroppsvisitation) som vi i motionen har anfört, 2. att beslutar att avslå förslaget till lag om ändring av 20 § polislagen (husrannsakan). () () 1986/87 Ju 123
mot · GA02ju125 · 1987-04-07 00:00:00 — Motion till 1986/87: Jul25 m. fl. (vpk) Ändring i polislagen (1984:387) (prop. 1986/87:115) De förändringar propositionen föreslår är starkt kontroversiella. Detta gäller både deras praktiska konsekvenser och deras mer principiella sida. Man måste vara ytterst vaksam så att grundlagens föreskrifter om personlig integritet inte urholkas, genom att vanliga lagar utsträcker myndigheters befogenheter. Vad först gäller förslagen om kroppsvisitation, har de en i viss mån förståelig bakgrund. Vi motsätter oss därför inte ändringen, vad gäller dess tankemässiga kärna. Friheten att bära på sig knivar eller andra farliga tillhyggen är, trots allt, i många situationer inte någon odiskutabel rättighet. Det är begripligt om myndigheterna i vissa situationer -1, ex. på festplatser eller liknande i förebyggande syfte vill kunna ta hand om sådana tillhyggen. Allt hänger dock på hur man i praktiken kommer att definiera frasen med hänsyn till omständigheterna. Det är enligt vår mening nödvändigt att justitieutskottet och här klarare anger förutsättningar och gränser. Det måste finnas en direkt anknytning mellan situationen/personen och befogenheten att kroppsvisitera. Det får inte bli så, att polisen ges en allmän befogenhet mot personer, bara därför att de befinner sig på en viss plats eller tillställning. Ges någorlunda klara anvisningar i nämnda hänseende, är vi dock beredda att acceptera förslaget i denna del. Däremot vill vi bestämt motsätta oss den föreslagna utvidgningen av rätten till husrannsakan. Det är direkt förvånande, att regeringen lägger fram ett sådant förslag. Redan nu är praxis vad gäller husrannsakan omstridd och har lett till tvivelaktiga åtgärder. Den atmosfär, som rått i samband med de missriktade spaningsåtgärdema i Palmefallet, har ytterligare ökat risken för att praxis luckras upp på ett ur medborgarrättslig synvinkel oacceptabelt sätt. I likhet med bl. a. justitieombudsman avstyrker vi därför denna del av propositionen. Mot bakgrund av det anförda föreslås att med godtagande av propositionens förslag om kroppsvisitation under de i motionen angivna förutsättningarna avslår propositionen vad avser vidgade befogenheter till husrannsakan. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GA02ju130 · 1987-04-10 00:00:00 — Motion till 1986/87:Jul30 och () Anhållande och häktning, m. m. 1986/87:112) Ett delförslag i rubricerade proposition innebär att domstolarna skall få direkt terminalåtkomst till kriminalregistret. Vi yrkar avslag på detta förslag. Föredragande statsrådet motiverar förslaget med att de nya kortare häktningsfrister, som kommer att bli resultatet av propositionen kräver att domstolarna snabbt kan få tillgång till utdrag ur kriminalregistret. Vi ifrågasätter bärigheten i detta argument. De nya fristerna för häktning kommer att träda i kraft långt innan domstolarna har kunnat börja bygga ut ett terminalsystem. Enligt propositionen (s. 107) saknas i själva verket underlag för att över huvud taget bedöma i vilken utsträckning det finns praktiska och ekonomiska förutsättningar att bygga ut terminalsystemet. En förutsättning för de nya fristerna kan därför terminalåtkomst knappast anses vara. Eftersom detta måste innebära att föredragande statsrådet anser, att de nya fristerna för häktning i ett långt inledningsskede kommer att fungera utan att domstolarna har terminalåtkomst, finns det ingen anledning att tro att detta inte skulle vara möjligt också i fortsättningen. Vidare anser vi att förslaget innehåller flera brister. Det finns ingen redovisning för hur de mycket känsliga säkerhetsfrågorna skall lösas. Här hänvisas bara till att detta är en uppgift för datainspektionen. Även flertalet av de remissinstanser som är positiva till förslaget i princip framhåller att säkerhetsfrågorna måste få en godtagbar lösning. a. att det krävs en genomarbetad organisation för ADB-säkerhet m. m. för att den skall kunna uttala att den kan ta ansvar för verksamheten. Någon sådan organisation finns inte. Det finns i detta sammanhang anledning att påminna om de varningar som riktas mot risken för att obehöriga lätt kan bereda sig tillträde till den här typen av känsliga register genom den direkta åtkomsten via terminal. Generellt sett gäller att när ett mycket stort antal terminaler kopplas till sekretessbelagda register hävs sekretessen i praktiken. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att avslå förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister.
mot · GA02K116 · 1987-04-07 00:00:00 — 1986/87:K116 1^ m. fl. Ytterligare försöksverksamhet i frikommunerna, M°t m. m. 1986/87:118) 1986/87 Inför försöksverksamheten med frikommuner uttalade kommunisterna farhågor för att medborgarna i försökskommunerna kan komma i en sämre situation än i andra kommuner. uttalade viss förståelse för denna oro och underströk vad som i propositionen anfördes om att försöksverksamheten inte får leda till att grundläggande krav i samhällsverksamheten åsidosätts (KU 1983/84:32). I föreliggande proposition föreslås bl. a. att frikommunerna i en särskild lag ges rätt att i stället för pröva frågan om tillstånd för enskilda personer eller sammanslutningar att inrätta hem för vård eller boende för att bedriva förskole- eller fritidsverksamhet. Vi kan inte finna detta motiverat ur den i propositionen allmänt angivna avsikten att kommunerna skall få dispens från sådana statliga regler som kan utgöra hinder för en effektiv verksamhet. Däremot befarar vi att förslaget främjar tillkomsten av privata förskolor och fritidshem. Försöksverksamheten kan bli led i en politik som syftar till försämrad service och ökad privatisering. Därigenom åsidosätts grundläggande krav i samhällsverksamheten. Vi yrkar därför avslag på propositionen i denna del. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar avslå förslaget i proposition 1986/87:118 om undantag från gällande bestämmelser rörande vissa hem för vård eller boende. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 1986/87.
mot · GA02K118 · 1987-04-21 00:00:00 — 1986/87: Ändring i datalagen (prop. 1986/87:116) 18 § i lagförslaget införs begreppet rättas Det är viktigt att rättelserutinerna utformas så att det går att identifiera den ursprungliga texten, det som rättats. Det är väsentligt om fråga uppkommer om eventuell skada beroende på tidigare felaktig uppgift. Detta bör framgå av lagtexten. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beträffande rättelse i personregister beslutar i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GA02Kr117 · 1987-04-08 00:00:00 — Motion till 1986/87: Kr 117 Lag om fritidsbåtsregister, m. m. 1986/87:121) Under allmänna motionstiden motionerade vi om obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. anförde i sitt betänkande 1985/86:26 att det är angeläget att den som skadas vid en sjöolycka kan få fullgod ersättning och att detta med någorlunda säkerhet endast kan garanteras om samtliga båtförare har en ansvarsförsäkring. Utskottet anförde vidare att innan en obligatorisk ansvarsförsäkring övervägs måste registreringsfrågan lösas. I proposition 1986/87:121 framhålls att frågan om ansvarsförsäkring har fått vila i avvaktan på lagstiftning om registrering av fritidsbåtar. Det förslag till lag om registrering av fritidsbåtar som regeringen nu föreslår är begränsat till båtar med en längd av eller en motorstyrka på . En sådan begränsning medför att endast ca 400 000 av 1,1 miljoner fritidsbåtar kommer att registreras. Följaktligen kommer ett stort antal båtar att vara oregistrerade. Det föreslagna registret kan inte vara ett tillräckligt underlag för en obligatorisk ansvarsförsäkring enligt vår mening. Enligt uppgift vi inhämtat från båtorganisationer förekommer flertalet olyckor med båtar som inte omfattas av registreringen. Enligt nu lagt förslag till fritidsbåtsregister kommer inte en obligatorisk ansvarsförsäkring grundad på detta register att bli heltäckande skydd för den som drabbas av skada i anledning av trafik till sjöss. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av obligatorisk ansvarsförsäkring.
mot · GA02N161 · 1987-04-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:N161 m. fl. (fp) Träfiberprövning (prop. 1986/87:105) I proposition 1986/87:105 föreslås en lag om träfiberråvara. Lagen ersätter de bestämmelser om prövning av träfiberanvändning som tidigare innefattades i 136 a § byggnadslagen. Det nu aktuella lagförslaget innebär en viss skärpning av de tidigare reglerna. Syftet med lagen är att på centralt håll bestämma hur fördelningen av inhemsk och importerad träfiberråvara skall fördelas mellan massa- och pappersindustrin å ena sidan och trädbränsleindustrin å andra sidan. I en marknadsekonomi med fri konkurrens bestäms priset på en vara av utbud och efterfrågan. Såväl teori som praktik visar entydigt att prisregleringar eller andra ingrepp som rubbar denna balans i allmänhet leder till välfärdsförluster. Enligt föredragande statsrådet är syftet med lag om träfiberråvara att se till att förädlingsmöjligheter utnyttjas och att sysselsättningstillfällen tillvaratas. Lagen bygger således på en tro att man på central nivå kan avgöra den optimala fördelningen av träfiber. Detta är fel! Tillåts marknaden och en fri prisbildning vara styrande kommer råvaran att tillfalla den producent som har störst betalningsbenägenhet och som bäst kan utnyttja råvaran. Endast då uppnås en ändamålsenligt hushållning med och användning av träfiberråvara. Föredragande statsrådets uppfattning om nyttan av en långt driven förädling av råvaror inom landet i bytesbalanssyfte bygger på en föråldrad syn på ekonomin som kan dateras till franska merkantilism. Det tycks således fortfarande finnas anledning att påpeka att export i sig inte har något värde. En exportökning skapar visserligen utrymme för mer import. Men det intressanta är vilken resursuppoffring som krävs för att skapa detta ökade importutrymme. Endast den export som vi har realekonomiska fördelar av att producera är eftersträvansvärd. ser således inget skäl till en lag om träfiberprövning. Vi yrkar avslag på proposition 1986/87:105. Med anledning av vad ovan anförts hemställer vi att avslår proposition 1986/87:105 () ()