mot · GA02sf112 · 1987-03-31 00:00:00 — Motion till 1986/87: Sfi 12 m. fl. Förslag om uttag av socialavgifter på vinstandelsmedel (prop. 1986/87:107) I proposition 107 föreslås att arbetsgivaravgifter skall tas ut på de avsättningar en arbetsgivare gör till s. k. vinstandelsstiftelser, dvs. stiftelser till vilka ett företag lämnar bidrag för att tillgodose de anställdas ekonomiska intressen. Så är inte fallet enligt den praxis som utvecklats i enlighet med föreskrifter. Fr. o. m. föreslås emellertid sociala avgifter på , dvs. alla lagstadgade avgifter utom sjukförsäkringsavgift och arbetsskadeavgift uttas. Motivet är i korthet att vinstandel anses likställd med lön. Den anställde föreslås också tillgodoräknas pensionsgrundande inkomst för sin andel. Företagsanknutna system för anställdas andel-i-vinst där pengarna avsätts till en stiftelse finns i drygt hundratalet företag, stora såväl som små. Ungefär 175 000 anställda omfattas. Vinstandelarna är bundna ett visst antal år, oftast fem men ibland ända till pensioneringen. Utformningen av systemen varierar från företag till företag, men i nästan alla fall placeras någon del av medlen i det egna företagets aktier. Avsättningens storlek varierar självfallet med företagets resultat, men är i övrigt vanligen lika stor för varje heltidsanställd. Propositionen är i likhet med många andra från den nuvarande regeringen dåligt beredd. Sedvanlig remissbehandling har inte förekommit. Några myndigheter har fått yttra sig under hand, t. ex. , men det saknas redovisning av vad RFV tyckt. Det framgår emellertid att RFV bedömer att de lokala skattemyndigheterna måste göra sina beräkningar av pensionsgrundande inkomst manuellt om förslaget genomförs. Detta kan riskera fördröja behandlingen av andra ärenden. Det är oklart vad som skall avses med "de anställdas ekonomiska intressen. Därmed blir det också oklart vilka avsättningar till vilka stiftelser som skall betala sociala avgifter. Regeringen utgår i förslaget från att avsatta medel alltid kan hänföras till en viss person. Så är inte alltid fallet. Hur skall t. ex. avsättningar till stiftelser för fritidshus, stiftelser som tillhandahåller resor och idrottsaktiviteter, stipendiestiftelser m. fl. Förslaget kan dessutom befaras medföra en inte oväsentlig ökning av företagens uppgiftsskyldighet. Enligt den s. k. begränsningskungörelsen (kungörelse 1980:641 om begränsningar i myndigheters rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd) får en myndighet inte utfärda en föreskrift som kan tänkas leda till inte oväsentliga kostnadsökningar utan att först ha Mot. rådgjort med berörda organisationer eller enskilda. Rimligen borde detta Sfi 12 krav även gälla regeringen. Något sådant samråd har emellertid inte skett. Vinstandelar är inte lön huvudsakliga invändning mot förslaget är emellertid inte av formell art utan av principiell karaktär. Enligt föredragande statsråd är avsättningar till vinstandelar att likställa med lön. Därför föreslås de liksom lön beläggas med arbetsgivaravgifter. Détta resonemang bygger enligt vår uppfattning på ett tankefel. För det första är vinstandelarna till skillnad från lönen osäkra. Den anställde vet inte förrän i efterhand om det blir någon vinst att dela på och i så fall hur stor denna vinstandel blir. För det andra kan den anställde inte disponera vinstandelen, eftersom denna är bunden , ibland längre. För det tredje bestäms vinstandelen inte i löneförhandlingar mellan företagsledning och fackliga organisationer utan beslutas av ägarna (styrelsen) i enlighet med aktiebolagslagens regler om disposition av vinsten. Delvis framskymtar det i propositionen att regeringen är medveten om dessa skillnader. Diskussionen om den anställdes andel skall beaktas när man bestämmer pensionsgrundande inkomst - inbetalningstidpunkten eller utbetalningstidpunkten - grundar sig just på vinstandelens bindning, dvs. att den inte är tillgänglig för den anställde, i motsats till lönen. Det faktum att regeringen föreslår att sjukförsäkringsavgift inte skall utgå motiveras just med att sjukfrånvaro inte påverkar vinstandelens storlek, i motsats till vad som gäller för lönen. Vi i anser med andra ord inte att vinstandel är detsamma som lön och vi underkänner således regeringens uppgivna motiv för att belägga vinstandelar med arbetsgivaravgifter. Socialdemokraterna ogillar individuella vinstandelssystem Det verkliga motivet för propositionens förslag är ett annat. Av ideologiska skäl ogillar socialdemokraterna individuella och frivilliga system för de anställdas andel-i-vinst. På togs beslut av denna innebörd. Vinstandelar är ett hot mot den solidariska lönepolitiken, har LO:s andre ordförande hävdat. Regeringen påstår visserligen att den inte vill stoppa spridningen av anställdas del i vinsten. Men säger statsrådet: befäster orättvisorna på arbetsmarknaden, som riskerar att delas upp i företag med vinstandelssystem och företag utan. Detta drabbar framför allt de anställda i små företag och företag med dålig lönsamhet. Jag anser en sådan utveckling otillfredsställande. Klarare kan det inte uttryckas. Regeringens ambition är att få bort vinstandelssystemen. Den socialdemokratiska uppfattningen finns redan befäst i den skattemässiga behandlingen av kollektiva löntagarfonder resp. individuella vinstandelar. De stiftelser som förvaltar de anställdas vinstandelar betalar redan förmögenhetsskatt på sitt innehav, inkomstskatt på räntor och utdelningar Mot. samt realisationsvinstskatt och omsättningsskatt vid omplaceringar. anställde betalar inkomstskatt i vanlig ordning när han/hon får disponera andelen. Till allt detta vill nu regeringen lägga arbetsgivaravgifter. De kollektiva löntagarfonderna däremot betalar inte ett öre i inkomst- och förmögenhetsskatt utan bara omsättningsskatt. Det är uppenbart att socialdemokratin vill ensidigt gynna kollektiva lösningar och missgynna individuella. Vi i har den motsatta uppfattningen. vill stimulera anställdas andel-i-vinst Motiven för att införa företagsanknutna vinstandelssystem beskrivs bra i propositionen: "Avsikten med sådana åtgärder har uppgivits vara att göra de anställda delaktiga av företagets resultat, öka produktiviteten, sprida det individuella ägandet i företaget och öka känslan av samhörighet med företaget. Regeringens slutsats tycks vara att dessa motiv är dåliga. Vi tycker motiven är bra. Det är bra att de anställda blir delaktiga av företagets resultat, det är bra att produktiviteten ökar, det är bra att det individuella ägandet sprids och det är bra att vi-känslan i företaget ökar. Det primära syftet med vinstandelarna är att skapa ökat engagemang och ökad motivation hos de anställda. Om det går bra för företaget på grund av de anställdas effektivitet skall detta återspeglas i ett ökat ekonomiskt utbyte för de anställda. Det blir de raka rör som efterlysts i andra sammanhang. Går det dåligt sker kanske ingen avsättning till stiftelsen. Företagets resultat kommer därmed att uppfattas av alla i ett företag som en viktig förutsättning för den gemensamma framtida tryggheten. Genom att belasta vinstandelarna med arbetsgivaravgifter minskar deras värde och därmed även det incitament som de skapar för de anställda. I nästan alla företag som infört vinstandelssystem är såväl de anställda som företagsledning positiva till systemet. De anställda har i själva verket protesterat mot tanken att belägga vinstandelarna med arbetsgivaravgifter. Regeringen tycks emellertid vara mer benägen att tillfredsställa krav från än krav och önskemål från enskilda löntagare och lokala fackklubbar. Bortsett från de ovan nämnda fördelarna med vinstandelssystem finns ytterligare några. Systemen bidrar således till ett individuellt långsiktigt sparande. Detta är mycket angeläget med hänsyn till att hushållens sparkvot har sjunkit kraftigt och är katastrofalt låg i . Vinstandelssystemen kan också bidra till att hålla nere löneglidningen och därmed kostnadsutvecklingen, vilket enligt samstämmiga bedömningar är det i särklass viktigaste problemet i svensk ekonomi. Expanderande och vinstrika företag kan genom andel-i-vinst lättare hålla kvar och rekrytera arbetskraft utan att detta genom följsamhetstänkande drar med sig resten av löntagarkollektivet. Regeringen tycks se detta som en nackdel och anför att det kan leda till en snedvridning av konkurrensförutsättningarna företag emellan. Då bortser man tydligen helt från att vinsten i ett företag i hög grad kan påverkas av de anställdas arbetsinsatser. Enligt propositionen beräknas förslaget medföra avgiftsinkomster på ca Mot. 110 milj. kr. På uppkommer också utgifter genom de förändrade Sfi 12 framtida pensionsutgifterna, vilka sägs ungefär motsvara avgiftsinkomsterna. De finansiella effekterna är naturligtvis i hög grad beroende av om vinstandelssystemen fortsätter eller läggs ned. Någon omedelbar inkomstförstärkning torde emellertid inte uppkomma. Följande exempel från kan nämnas. Den första avsättningen på 22 milj. kr. var avsättningen värd 70 milj. kr. När andelarna delades ut fick staten ca 35 milj. kr. Dessutom hade man erhållit ca 5 milj. kr. i inkomst- och förmögenhetsskatter från stiftelsen. Totalt sett gav detta sparande staten ca 40 milj. kr. Hade man i stället tagit ut 6 milj. kr. i arbetsgivaravgifter 1977 hade avsättningen endast blivit 16 milj. kr. värdetillväxt motsvarar det 52 milj. kr. De totala skatteinkomsterna skulle då bli ca 36 milj. kr., inkl. arbetsgivaravgifterna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att avslår proposition 1986/87:107 med förslag om uttag av socialavgifter på vinstandelsmedel. () () () () () () () ()