ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02l716 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:L716 m. fl. (m) Konsumentpolitiken I motion av () m. fl. angående proposition 1985/ 86:121, Inriktningen av konsumentpolitiken, har vi angivit vår principiella syn på konsumentpolitiska frågor. I denna motion kommer vi endast kortfattat att beröra vissa grundläggande aspekter på konsumentpolitiken och () uppgifter. Vi hänvisar i övrigt till den ovan nämnda motionen. Statens konsumentpolitik måste utgå från konsumenternas rätt att utifrån sin egen situation träffa ett önskat val. Det är individernas valfrihet som skall styra företagens utbud av varor och tjänster. Såväl konsumenter som producenter är bäst betjänta av att varor och tjänster är anpassade till de krav som konsumenterna kan ställa. Endast ett marknadsekonomiskt system med näringsfrihet och fri konkurrens garanterar att de enskilda människorna kan styra sin konsumtion i banor som bäst passar de egna önskemålen och den egna ekonomin. bör i första hand inriktas på information och service. KOV:s uppgifter bör begränsas. Inom KOV bör produktsäkerhetsarbetet prioriteras på sådana områden som inte faller under annan myndighets verksamhetsområde. Särskild uppmärksamhet bör ägnas olika typer av säkerhetsutrustning. KOV.s verksamhet bör prioritera frågor rörande efterlevnaden av marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen och branschöverenskommelser. KOV bör avstå från att behandla frågor som naturligen hör hemma under andra specialmyndigheter. KOV bör i ökad utsträckning syssla med jämförande information om varors pris och kvalitet. I det sammanhanget bör ett ökat samarbete med näringslivet kunna ske beträffande informationsinsatser. Vi menar att om KOV:s verksamhet ges denna inriktning kan besparingar göras. Det saknas således skäl till att KOV erhåller något resurstillskott. Uppgifter som bedöms som angelägna får lösas genom omfördelningar inom verket. Mot denna bakgrund bör anslag bestämmas till samma belopp som gällde för /87. Det är nödvändigt att besparingsmöjligheter tillvaratas även på det konsumentpolitiska området. KOV och statens pris- och kartellnämnd bör slås samman till ett organ. Detta skulle möjliggöra ytterligare samordning av den konsumentinformation som båda verken producerar, varvid ytterligare rationaliseringsvinster borde kunna göras. Med hänvisning till vad vi ovan anfört hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om konsumentpolitikens inriktning, 2. att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag i besparingssyfte som syftar till sammanslagning av statens pris- och kartellnämnd och i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att beslutar att till för /88 anvisa ett förslagsanslag av . land (m) 1986/87 L716 () () () () () ()
mot · GA02l717 · 1987-01-27 00:00:00 — 1986/87 :L717 och (fp, s) Tobaksreklamen Tobaksbruket är ett av våra största hälsoproblem. Rökningen är enligt den statliga cancerkommittén - den största säkerställda, enskilda orsaken till cancer i vårt land. Med hänsyn till de stora hälsoriskerna gäller särskilda lagregler för tobaksreklamen. Reglerna innebär totalförbud mot vissa former av reklam, t. ex. bioreklam, utomhusreklam och direktreklam. Vissa andra reklamformer är dock fortfarande tillåtna, främst annonsering. Ett av de viktigaste skälen för att tillåta annonsering har varit antagandet att tobaksbranschens benägenhet att finna vägar för smygreklam skulle minska om vissa legala reklammetoder fortfarande stod till buds. Detta tycks dock inte ha blivit fallet. har ett mer omfattande problem med smygreklam för tobak än t. ex. och (som har totalt reklamförbud). Smygreklamen sker bl. a. genom varumärkessamarbete, som nedanstående aktuella exempel belyser. Ett internationellt cigarettmärke har byggt upp sin "image kring en äventyrare och naturmänniska i vildmarken. Utomlands avbildas han i cigarrettannonserna på kanotfärd i djungeln och i andra liknande situationer. Bilder av det slaget är förbjudna enligt de svenska reglerna för tobaksreklam. Men - tobaksproducenten i fråga har inlett samarbete med en researrangör, som säljer "äventyrsresor. Dessa researrangemang säljs även i , och i reklamen för dessa resor kan man visa just den här sortens bilder. Resorna marknadsförs också via reklamfilm på bio - ett medium som till största delen når just barn och ungdom. Äventyrsresorna har exakt samma namn och exakt samma logotype som cigaretten i fråga. Detta slags varumärkessamarbete blir förmodligen ännu mer lockande genom att varumärkena i legal, om än måttfull, annonsering kan kopplas till tobaksvaran. Men det finns även andra möjligheter att kringgå tobaksreklamlagen, t. ex. s. k. sponsring. Internationella tobaksbolag ägnar stora resurser till att stödja bl. a. viss motorsport. Utomlands, bl. a. i , görs just nu stora ansträngningar att få stopp på sådan smygreklam. BBC har beslutat att minska TV-bevakningen av sportevenemang som sponsras av tobaksbolag och att instruera reportrar och kameramän att se till att tobaksbolagens reklamskyltar kommer med i programmen så litet som möjligt. Det finns flera exempel på att en sådan ökad vaksamhet skulle behövas även från svenska massmedias sida. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att i samarbete med kartlägga omfattning, metoder m. m. när det gäller olika slags smygreklam för tobak samt föreslå åtgärder för att motverka sådan smygreklam. () ()
mot · GA02l802 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L802 och () Rätten till fotografiskt porträtt Upphovsrätten till bl. a. konstnärliga verk skyddas enligt URL med undantag för fotografisk bild. Enligt den särskilda fotografilagen får fotografier ett begränsat skydd som dock förstärks om fotografiet äger konstnärligt eller vetenskapligt värde. Den principiellt riktigaste ordningen är dock att skydda även fotografierna inom URL. Det kan då lämpligen ske genom att fotografiska verk tillerkänns ett fullständigt skydd medan de fotografier som ej uppnår s. k. verkhöjd får ett mera begränsat skydd. En sådan förändring kräver en genomgripande omarbetning av berörda lagar och kan lämpligen göras inom ramen för nu pågående upphovsrättsutredning. En särskild fotorättslig fråga gäller rätten till beställd fotografisk bild. Fotorätten till beställt fotografiskt porträtt bör tillkomma beställaren medan övriga beställda fotografier får tillkomma fotografen. Parterna skall dock kunna avtala om en annan ordning. Här bör dock särskilt gälla - om inte särskilt förbehåll gjorts - dels att beställare av porträttbild får utnyttja bilden för biografiskt ändamål, dels att fotografen får utnyttja bilden utom porträttbilder i reklamsyfte. En regel av nu skisserade innehåll bör vid ovannämnda översyn införas i URL. För den händelse att sådan översyn ej beslutas bör nuvarande 14 § fotografilagen ändras på motsvarande sätt. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skydd av fotografier inom ramen för upphovsrättslagen, 2. att - om yrkande 1 ej bifalls - hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lag (1960:730) om rätt till fotografisk bild som i motionen anförts om rätten till beställd bild.
mot · GA02l803 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L803 () Vitesförbud vid varumärkesintrång På det industriella rättsskyddets område finns stora likheter mellan varumärkesrätten samt patent- och mönsterskyddsrätten. Men vissa omotiverade skillnader finns vad gäller sanktionssystemet. Ett samordnat system är självklart angeläget och skulle leda till ökad harmoni inom rättsordningen. Det vore egentligen lämpligt med en bred samordning av sanktionssystemet inom hela det industriella rättsskyddsområdet. Men i vart fall bör en enkel åtgärd kunna vidtas inom varumärkesrätten. Här borde införas institutet vitesförbud vid varumärkesintrång. Detta är en angelägen förbättring som skulle kunna genomföras utan dröjsmål genom ändring i varumärkeslagen. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i varumärkeslagen (1960:644) att vitesförbud införs vid varumärkesintrång.
mot · GA02l804 · 1987-01-20 00:00:00 — Kostnaderna för vissa mål vid tingsrätt 1986/87 L804-815 På fordringsrättens område är det en grundläggande princip att om fordran ej betalas i rätt tid ränta skall erläggas till dess betalning sker. Denna princip tillämpas även inom rättsväsendet på de processuella kostnaderna i tvistemål, däremot ej i mål om betalningsföreläggande, lagsökning eller handräckning vid tingsrätt. Detta är en svårförståelig skillnad mellan dessa måltyper. Borgenärer som utnyttjat summarisk och ej ordinär process drabbas hårt av ränteförlusterna. Dessa förluster är naturligtvis lika betungande för borgenärerna oavsett måltyp. Dessutom blir förlusterna ibland extra stora därför att den exekutiva verkställigheten ofta fördröjs för de summariska exekutionstitlarna. En ränteplikt skulle möjligen även stimulera till ökad betalningsvilja hos gäldenärerna. Mot denna bakgrund synes det rimligt att samma ränteregler skall gälla för samtliga måltyper. 1 anledning av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i förordningen (1981:1056) om ersättning för kostnader i mål om lagsökning, betalningsföreläggande eller handräckning vid tingsrätt att denna ersättning även skall innefatta ränta. 1 1986/87. 3 sami Nr L804-815
mot · GA02l805 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:L805 () Ändring i mönsterskyddslagen Enligt nu gällande mönsterskyddslag är ett mönster oregistrerbart på grund av att det är tidigare känt. Detta är förstås ganska självklart. Emellertid anses ett mönster som känt även om det inte är i vanlig mening känt, nämligen om i patentverket på ansökningsdagen redan finns en i och för sig inte allmänt tillgänglig patentansökan eller mönsteransökan, om nämligen denna tidigare ansökan sedermera blir allmänt tillgänglig. Denna bestämmelse tillkom för att erhålla likhet med vad som då gällde i patentlagen (2 § 2 mom. andra stycket i gällande lydelse). Emellertid har patentlagen nu ändrats, så att motsvarande bestämmelse bara gäller för det som är identiskt lika, för att hindra ren dubbelpatentering. Av samma skäl som föranlett ändringen i patentlagen borde denna anomali, särskilt att en på ansökningsdagen hemlig patentansökan skall kunna utgöra nyhetshinder mot en mönsteransökan, utmönstras. En svensk patentansökan är automatiskt hemlig , såvida inte sökanden begär att den görs allmänt tillgänglig. Beträffande mönsteransökningar gäller däremot att de hålls hemliga under förutsättning att sökanden begär det. Detta är en annan anomali, som bör ändras. Till saken hör att mönsteransökningar ofta inte hinner granskas av patentverket innan gått. Sökanden vet då inte om det lönar sig, med hänsyn till nyheten, att söka i utlandet. 1 värsta fall kan det då inträffa att en mönsteransökan blir offentliggjord av det svenska patentverket och därmed nyhetshinder för en ansökan i utlandet, innan sökanden ens fått chansen att bedöma om det är vettigt att göra en dylik ansökan. Man bör därför ändra på reglerna om hemlighållande i två avseenden. För det första bör en mönsteransökan hållas hemlig i åtminstone , såvida sökanden ej begär dess tillgängliggörande. För det andra bör en ansökan, som sökanden ej begärt offentliggjord, över huvud taget inte göras offentlig så länge patentverket inte hunnit granska den. Jag menar till och med att sökanden bör få en skälig frist efter det granskningsbesked utfärdats, innan den offentliggörs. En dylik extraordinär frist kan lämpligen sättas , möjliggörande skäligt rådrum i vidrigt fall för sökanden. Helst skall förstås sökanden ha möjlighet till skäligt rådrum inom den frist från inlämningsdagen under vilken han åtnjuter konventionsprioritet. Sammanfattningsvis menar jag alltså att mönsterskyddslagens 2 och 19 §§ bör bli föremål för ändring i anförda avseenden. Det bör inte vara några svårigheter för regeringens experter att utforma en lämplig lagtext. Jag hemställer med stöd av ovanstående L805 att beslutar hos regeringen begära förslag till ändringar i berörda hänseenden i 2 § och 19 § av mönsterskyddslagen (1970:485).
mot · GA02l806 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1986/87:L806 m. fl. Kommunrepresentation i den s. k. gränsälvskommissionen Gränsälvsöverenskommelsen äger tillämpning på Könkämä och Muonio älvar samt den del av Torneälv i vilken mellan och löper, vidare de sjöar och vattendrag som utgör tillflöden till gränsälvarna, Torneälvs mynning samt den del av som ligger inom svenska och finska Nedertorneå socknar. Överenskommelsen omfattar byggande i vatten, vattenreglering, åtgärd som kan medföra föroreningar samt bestämmelser om fiske. Vidare fastslår överenskommelsen att särskild vikt skall fästas vid naturvårdsintresset; så långt som möjligt skall fiskebeståndet tryggas och föroreningar av vatten motverkas. För tillämpning av överenskommelsen är en kommission, den s. k. gränsälvskommissionen, tillsatt, bestående av sex ledamöter, av vilka regeringarna i vartdera landet utser tre ledamöter. Av dessa skall från båda länderna en ledamot vara lagkunnig och erfaren i domarvärv, en tekniskt sakkunnig och den tredje skall vara en med gränsbygden väl förtrogen. Någon politisk representation i kommissionen från de berörda kommunerna finns således ej, varför möjligheterna att politiskt påverka kommissionens arbete och ställningstagande är mycket starkt begränsade. En sådan representation borde enligt vårt förmenande vara naturlig och synnerligen välmotiverad då kommissionen får allt betydelsefullare uppgifter på områden som berör fiske, naturvård och andra miljöfrågor och som för gränsborna är av avgörande betydelse. Regeringen bör enligt vår uppfattning uppta förhandlingar med den finska regeringen i syfte att åstadkomma en sådan representation som framförs i motionen. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om representationen från de berörda kommunerna i den s. k. gränsälvskommissionen. () ()
mot · GA02l807 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L807 och () Översyn av den upphovsrättsliga lagstiftningen Alla människor vill så länge det över huvud taget är möjligt vara kvar i sitt hem och sin hemmiljö även när åldersförändringar leder till funktionsnedsättningar eller sjukdom inträder. Det egna hemmet har mer än en symbolisk betydelse för oss människor. Det är en nyckel till rätten att bestämma över sitt liv och sin omgivning. Trots alla insatser som okar möjligheterna att bo kvar i eget hem finns ändå en gräns då detta är omöjligt. Det egna hemmet får ersättas med annat boende, exempelvis ålderdomshem eller sjukhem. Vårdhemmetsjukhemmet blir då ersättningen för det egna hemmet. Även om alla personal och eventuella anhöriga gör sitt allra bästa för att få detta alternativ att fungera som det tidigare egna hemmet, sätter vårt byråkratiska samhälle en gräns. Ta bara en så självklar sak som att kunna titta på TV. Den är inte lika självklar för alla. På just ålderdomshem sjukhem finns många som av olika orsaker tvingas gå till sängs mycket och därför inte kan följa TV-programmen. Det skulle vara enkelt att spela över TV-programmen på video och sända dem . Tid har många gamla och sjuka gott om. Ett bra sätt att utnyttja tiden och ge den innehåll kunde vara att få ta del av exempelvis TV:s nyhetsprogram, underhållningsprogram, naturprogram. Men tydligen är det så, att enligt upphovsrättslagstiftningen är detta inte tillåtet. Program får ej spelas in utan tillstånd från dem, som har något med programmen att göra. Det kan vara upphovsman, utövande konstnärer, olika producenter etc. 1 det egna hemmet är det däremot tillåtet att spela in och sedan visa i familjekretsen. Enligt vår mening är det otillfredsställande att samma regler inte skall gälla då man flyttar till en annan boendeform, som ersätter den egna bostaden, men ändå utgör det egna hemmet. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av den upphovsrättsliga lagstiftningen i syfte att möjliggöra inspelning av TV-program på ålderdomshem och sjukhem för senare visning, på samma villkor som i det egna hemmet.
mot · GA02l808 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L808 Per () Upphovsrätten till musikaliska verk Tillgången till noter är av vitalt intresse för ett aktivt musikliv. Detta gäller från den stora statsunderstödda symfoniorkestern till den minsta amatörkören. Noter är en förutsättning för att musik skall komma till utförande. Tillgången till noter i är mera sällan beroende av tonsättarnas engagemang. Mera betydelsefulla åtminstone ekonomiska eller juridiska roller spelar exempelvis förläggare, försäljare, uthyrare och olika andra rättighetsinnehavare. Bibliotekssituationen är vidare splittrad. Tillgången till noter ökas kortsiktigt av att den moderna kopieringsapparaten numera är allmänt tillgänglig. I ett annat perspektiv är kopiatorerna anledningen till en kulturpolitisk utarmning. Det till synes korta avståndet mellan kompositören och ensemblen är fullt av olika hinder, kommersiella och juridiska, i en över tiden varierad omfattning. Allmängiltiga regler kompletteras av tillfälliga. Nationella bestämmelser harmonierar inte med utländska. Kommersiella knep blandas upp med kulturpolitiskt motiverade inslag. Förhållandena måste klarläggas. Då de grundläggande frågorna är av bl. a. rättighetskaraktär bör därför exempelvis upphovsrättsutredningen genom tilläggsdirektiv ges i uppdrag att närmare analysera och klarlägga dessa förhållanden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om klarläggande av bl. a. rättighetssituationen inom musikområdet i enlighet med vad som anges i motionen. P. O. ()
mot · GA02l810 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:L810 och () Hemförsäljningslagen Hemförsäljningslagen, som trädde i kraft , tillämpas då näringsidkare vid hembesök säljer lös egendom till konsument för huvudsakligen enskilt bruk. När avtal ingås vid hembesök skall näringsidkaren lämna information om vad som gäller i hemförsäljningslagen. Konsumenten får då också en blankett som hon/han kan använda för att utöva sin ångerrätt. Lagen ger alltså konsumenten rätt och möjlighet att inom frånträda ett ingånget avtal. Konsumenten har en ångervecka. Men gäller bara för den som betraktas som konsument. I egenskap av egenföretagare har man inte något stöd i lagen. Detta kan leda till en felaktig gränsdragning mellan konsumenten och exempelvis personer som är i den speciella situationen att både vara företagare och privatperson i hemmet. Som exempel på detta kan nämnas att () under föregående år, enligt uppgift, fick in åtta anmälningar från egenföretagare, som ångrat sitt köp av kassaskåp. De som uppgivit att de skulle använda varan i rörelsen fick ej någon ångerblankett eller köpet hävt. Det fick däremot den, som uppgav att skåpet skulle användas för privat förvaring av fotonegativ. För att det inte skall uppstå en felaktig gränsdragning mellan konsumenten och småföretagaren, som har sitt hantverk i hemmet bör småföretagaren i ökad utsträckning betraktas som konsument vad gäller hemförsäljningslagen. Enligt vår mening bör detta beaktas vid den enligt uppgift i budgetpropositionen pågående översynen av lagen. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om gränsdragning mellan konsument och egenföretagare i hemförsäljningslagen.
mot · GA02l811 · 1987-01-25 00:00:00 — Motion till 1986/87 :L811 () Lagstiftning om leasing Från att ha sysselsatt en handfull personer och omsatt försumbara belopp har den svenska leasingindustrin på drygt växt till en storindustri. Den kraftiga expansionen förväntas dessutom fortsätta i takt med att företagen inser att det viktiga inte är att äga produktionsmedlen utan att ha tillgång till dem. En brist på leasingmarknaden som blir alltmer uppenbar är emellertid avsaknaden av lagkodifierade regler som reglerar förhållandet mellan leasingmarknadens aktörer; leasinggivare, leasingtagare och leverantörer. Förhållandet mellan aktörerna kan kortfattat beskrivas på följande sätt: Leasetagaren söker upp eller blir uppsökt av en leverantör som innehar den produkt som leasetagaren vill ha. För att Finansiera produkten kopplas ett leasingföretag in. Leasegivaren köper produkten av leverantören och hyr sedan ut den till leasetagaren. Leverantören kopplas därefter bort ur förhållandet. Förhållandet mellan leasetagare och leasegivare regleras genom ett avtal. Detta avtal är oftast ett förtryckt, av leasegivaren upprättat kontrakt vilket, ganska naturligt, tillförsäkrar denne en stark position gentemot leasetagaren. Ofta föreskriver kontrakten att leasetagaren inte har rätt att åberopa de regler som exempelvis köplagen ger för det fall det skulle visa sig att produkten är behäftad med fel eller brist. Leasetagaren har heller inte särskilt stora rättsliga möjligheter gentemot leverantören då det inte finns något rättsförhållande mellan leverantören och leasetagaren. Likaså medger inte kontrakten leasetagaren att bryta dem utan att riskera mycket stora skadeståndsanspråk. Skadestånd som värdemässigt ofta överstiger produktens marknadsvärde. Med ovanstående har undertecknad endast belyst några av de otillfredsställande förhållanden som råder på leasingmarknaden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer jag att hos regeringen begär utredning av lagstiftning gällande leasing.
mot · GA02l813 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:L813 och (c, fp) Onykterhet till sjöss Konsumtionen av alkohol har åter fått en ökande trend, något som framför allt har visat sig i ungdomsgrupperna. Många ungdomar använder sin fritid till att umgås i ett umgänge där spritförtäring är ett inslag i bilden. Att alkohol och fritid har fått en olycklig kombination kan noteras i sjöolyckor. År kommer sjösäkerhetsrådets statistik med klara siffror på att alkoholförtäring är en väsentlig del eller en bidragande orsak till många båtolyckor på sjön. Att få av olyckorna som inte medför personskador rapporteras är naturligt då polisens resurser är mycket små vad det gäller övervakningen av sjötrafiken och speciellt nykterheten. Sjöliv är någonting positivt när vädret är vackert och båtförarna kunniga. Men lika negativ är bilden då föraren är alkoholpåverkad. Och genom att han själv kör på eller medverkar till att andra gör det för att undvika olyckor blir det en ny siffra i olycksstatistiken. Kunskapen bland många till sjöss är alltför dålig vad det gäller kopplingen alkohol och trafik till sjöss. Reglerna till sjöss är relativt restriktiva men oerhört svåra att övervaka. Dagens situation där polisen blir tvingad till vittnesuppgifter kring hur fartyget har förts ger dåligt underlag för polisens ingripanden på sjön. Med utökat sjöliv där också unga människor skaffar sig båtar, av karaktären snabbgående, ökar naturligtvis också kraven på förarna. Då finns det inget utrymme för alkohol. En övergång till en promillelagstiftning på sjön skulle vara en av de mest betydelsefulla markeringar som kunde göras vad gäller kraven att föra fartyg. En nykterhetslagstiftning som kunde gälla all samfärdsel till lands, till sjöss och i luften. Med hänvisning till vad som ovan anförts i motionen föreslås att hos regeringen begär förslag till ändring av bestämmelser i sjölagen om onykterhet till sjöss i enlighet med vad som anförs i motionen.