mot · GA02Kr239 · 1987-01-23 00:00:00 — 1986/87 :Kr239 I budgetpropositionen redovisar kulturministern pågående arbete med att se över möjligheterna att effektivisera och bredda insatserna inom kulturminnesvården. Utgångspunkten för arbetet är behovet av större medvetenhet och ökad samverkan över sektorsgränserna vid hanteringen av kulturvärdena i tätorterna och i odlingslandskapet. Arbetet bedrivs i samverkan mellan flera departement och har redan i årets budgetproposition givit vissa konkreta resultat. Det finns ett starkt behov av ett samlat program för bevakningen och vården av kulturmiljön. Det gäller både vardagsmiljön där vi bor och arbetar och de miljöer som har ett speciellt värde ur nationell eller regional synpunkt. Det är också uppenbart att kulturminnesvårdens ansvar för kulturmiljövården behöver preciseras och dess resurser för ett aktivt arbete inom kulturmiljövården ses över. I budgetpropositionen redovisas ett förslag från sida till omorganisation av ämbetsverket. Förslaget, som bl. a. innebär inrättande av en särskild enhet för kulturmiljöfrågor, ligger i linje med önskemålet om en starkare markering av kulturminnesvårdens miljöansvar. Det är emellertid oroande att kulturministern i detta sammanhang inte alls diskuterar resursfrågan. /88 är det åttonde året som huvudalternativet tillämpas för . Besparingarna har inneburit nedskärningar både på tjänstesidan och när det gäller olika sakanslag. Svårigheterna att möta sparkravet förefaller ha varit stora, eftersom man har accepterat nedskärningar på så strategiskt viktiga områden som anslaget Bidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och Fornminnesinventering. Situationen för kulturminnesvården är också allmänt sett oroande. När det gäller de statliga insatserna för vård av kulturminnen och kulturmiljöer har utvecklingen i vissa avseenden varit klart ogynnsam. Tillkomsten av byggnadsvårdsanslaget fick som väntat mycket stor betydelse och skapade helt nya möjligheter för de kulturminnesvårdande myndigheterna till aktiva insatser och samverkan i bevarandearbetet med kommuner och enskilda. kan nu konstateras att anslaget minskat kraftigt realt, i första hand genom en prisomräkning som inte har följt kostnadsutvecklingen. På lånesidan är bilden ljusare. En uppräkning av anslagen för lån till kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse har gjorts. Men sett i relation till utvecklingen 1 1 1986187.3 sami. av ombyggnadsverksamheten är uppräkningen blygsam och svarar inte på långt när mot behoven. För fornvården är situationen ännu mer bekymmersam. Den nästan totala bristen på ordinarie anslag till vården av landets fornlämningar har inneburit att omläggningen av sysselsättningspolitiken och därav följande minskning av beredskapsarbetena slagit särskilt hårt. I vissa län där inga beredskapsarbeten förekommit har situationen blivit helt ohållbar. Viktiga fornlämningsplatser har fått stängas för allmänheten på grund av risken för ras från vittrande murverk. Ett annat område där de kulturminnesvårdande organen har svårigheter att möta kraven som riktas mot dem inte minst från kommunerna är kunskapsuppbyggnaden och kunskapsspridningen. En central uppgift för inom detta område är fornminnesinventeringen till den ekonomiska kartan. Trots vissa besparingar har det varit möjligt att upprättahålla denna verksamhet. Från sida har emellertid framhållits att fortsatta nedskärningar nu ovillkorligen drabbar det löpande programmet för fornminnesinventeringen. De mångåriga sparkraven har också inneburit att rationaliseringsvinster inte har kunnat utnyttjas för en nödvändig omprioritering och förstärkning av övrig kunskapsuppbyggnad. Det gäller inte minst behovet av bättre kunskapsunderlag för kulturlandskapet som helhet och bebyggelsemönstret i tätorterna, kunskap som behövs för arbetet enligt den nya och naturvårdslagen när man mer allmänt vill öka insatserna inom kulturmiljövården. Som ett led i strävan att bredda kulturminnesvårdens arbete inom miljövården har därför anhållit om att myndighetens anslag som ämbetsverket omorganiseras skulle undantas från tillämpningen av huvudförslaget. Detta skulle göra det möjligt att förstärka kunskapsuppbyggnaden på miljösidan. Framställningen har inte kommenterats i budgetpropositionen, vilket är förvånande när miljöfrågorna i övrigt nu placeras i centrum. har betydelsefulla framsteg gjorts på kulturminnesvårdens område. Det finns en ökad medvetenhet om kulturvärdenas betydelse för en god livsmiljö. Kulturminnesvårdens deltagande i samhällsplaneringen har också skapat helt nya förutsättningar för en bred samverkan kring kulturarvet och dess bevarande. Men den ökade bredden i arbetet ställer naturligtvis också nya krav på kulturminnesvårdens företrädare när det gäller kunskapsuppbyggnad, säkerställandeinsatser, vård och information. Genom att ansvaret för kulturmiljövården är fördelat mellan kulturminnesvården och flera andra sektorer har kulturminnesvårdens egna resurser kunnat hållas på en låg nivå. Erfarenheterna från de senaste årens arbete visar emellertid att sektorssamverkan hämmas av att kulturminnesvården för vissa uppgifter helt saknar eller har alltför blygsamma egna resurser. Det gäller förutom för vård och kunskapsuppbyggnad som tidigare berörts särskilt informationsverksamheten där kulturminnesvården inte har resurser för egna insatser, t. ex. inom sådana gemensamma ansvarsområden som introduktionen av PBL och NRL, rådgivning i anslutning till bostadsförbättringsprogrammet eller bevarandeinsatser inom odlingslandskapet. 1986/87 Kr239 Det är därför viktigt att kulturminnesvårdens basresurser för just landskapsuppbyggnad, information och vård uppmärksammas i det fortsatta interdepartementala utredningsarbetet och att möjligheterna undersöks att omfördela medel till kulturminnesvården från andra sektorer. Det är också angeläget att befintliga resurser inte ytterligare skärs ned i avvaktan på utredningsresultaten. anslag bör därför i likhet med vad som i årets budgetförslag redovisats för undantas från tillämpningen av huvudförslaget. Med hänvisning till vad som ovan anförts i motionen hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om behovet att förstärka kulturminnesvårdens ansvar, 2. att beslutar att utöver vad regeringen föreslagit anvisa . till för /88. () () 1986/87 Kr239 1 * 1986/87.3 sami.