mot · GA02sf349 · 1987-01-27 00:00:00 — Det skall vara möjligt för varje tandläkare att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen oavsett var han eller hon bor. 20 Avskaffande av etableringskontrollen Etableringskontrollen infördes när det rådde stor brist på tandläkare. är situationen helt annorlunda. Därmed har det grundläggande motivet för etableringskontrollen fallit. Det är uppfattning att det är bättre att låta människors efterfrågan på tandvård styra etableringarna än att de avgörs i administrativ ordning. I stället har regeringen genomdrivit en permanent etableringskontroll. Om man möjliggör ett fritt val av tandläkare leder detta också till att kostnaden minimeras. Det blir betydligt mer kostsamt att låsa sig till att folktandvården skall byggas ut i takt med att privata tandläkare upphör med verksamheten. Regeringen anför numera att det främsta skälet för att begränsa tandläkarnas anslutning till tandvårdsförsäkringen är de begränsade ekonomiska resurser som står till buds för tandvården. Det är mycket tveksamt om de totala kostnaderna för tandvården hålls nere genom etableringskontroll som minskar konkurrensen. Den socialdemokratiska tandvårdspolitiken innebär en strävan mot att landstingen skall svara för en viss minsta del av vuxentandvården oavsett om det finns efterfrågan på tandvård från folktandvården eller inte. De undersökningar av tandvårdens kostnader som gjorts visar att de privata tandläkarna har lägre kostnader än folktandvården. Det pågår ett ambitiöst arbete inom folktandvården för att bl. a. minska de höga kostnaderna, som framför allt beror på kostnaderna för administration. Förutsättningarna för att dessa strävanden efter en rationellare verksamhet skall bli framgångsrika torde vara större om det finns konkurrerande privatpraktiserande tandläkare. Risken för att en fri etableringsrätt skulle innebära kraftigt ökade kostnader över tandvårdsförsäkring bedömer vi som liten. Vi anser att en fri etableringsrätt ger de största förutsättningarna för att vi skall få en tandvård som är anpassad till patienternas behov. Statens kostnader för tandvården bör inte styras genom en etableringskontroll som motverkar konkurrens och gynnar den verksamhet som bedrivs inom den offentliga sektorn. Vi anser dock, i likhet med regeringen, att det samhällsekonomiska läget är sådant att statens kostnader för tandvården inte kan öka. Tandvårdsförsäkringen motsvarar numera inte de syften som avsågs då den infördes . Patientandelen av kostnaden för t. ex. en avtagbar helprotes är tre å fyra gånger högre än hela kostnaden för motsvarande protes var innan Mot. Även med hänsyn tagen till penningvärdets Sf349 förändring är alltså en sådan protes för patienten dyrare med tandvårdsförsäkring än den var t. ex. 1973 helt utan försäkring. kostnadsutveckling kan iakttas i fråga om många andra vanliga tandvårdsin På det hela taget kan konstateras att tandvårdsförsäkringen nu knappast täcker större del av patientens vårdkostnad än som motsvarar den reella fördyringen under de år tandvårdsförsäkringen existerat. god tandvård låg utom ekonomiskt räckhåll för många vid början av gäller detsamma i lika stor utsträckning . Denna för patienterna negativa utveckling beror dels på att tandvårdens reella kostnader stigit snabbare än den allmänna pris- och lönenivån, dels på att kompensationsnivån inom tandvårdsförsäkringen sänkts i flera etapper, såväl generellt som punktvis. Fördyringen för både patienter och försäkring skulle ha varit värre, om inte privattandläkarna genom ständigt eftersläpande taxor tvingats subventionera vuxentandvården med en år för år krympande ersättning för sitt arbete. Folktandvårdens vuxentandvård subventioneras i än högre grad med ständigt större tillskott av skattemedel. Att återställa tandvårdsförsäkringen till ungefär ursprunglig kompensationsnivå och genomföra en nödvändig, kraftig höjning av tandvårdstaxan skulle innebära en mycket betydande utgiftsökning för försäkringen. En sådan utgiftsökning är inte möjlig. Å andra sidan kan utvecklingen inte få fortsätta som . Det skulle betyda att allt fler av ekonomiska skäl tvingas avstå från fullgod tandvård. Vidare kommer privattandvården att successivt tyna bort. I stället kan landstingen komma att, med en alltmer dominerande skattefinansiering, åta sig alltmer vuxentandvård, vilket vore samhällsekonomiskt oförmånligt, eftersom offentlig tandvård har visat sig vara betydligt dyrare än privat. Att inorda tandvårdsförsäkringen i sjukvårdsförsäkringen är en idé som har många förespråkare, inte minst inom tandläkarkåren. Patienten skulle då betala samma enhetsavgift vid varje tandläkarbesök som gäller inom sjukvården. Det skulle möjliggöra den nödvändiga höjningen av tandvårdstaxan utan att det drabbar patienterna. Den ofrånkomliga kostnadsökningen skulle slås ut på egenavgifterna i hela försäkringen. Det skulle innebära att läkarvård och sjukvårdande behandling blir något dyrare än nu för patienterna, medan i gengäld tandvården skulle bli väsentligt billigare. bör av anförda skäl ge regeringen i uppdrag att göra en översyn av tandvårdsförsäkringen för att komma till rätta med de nämnda bristerna. Det är viktigt att det finns valmöjligheter och konkurrens även inom specialisttandvården. De begränsningar som gäller för specialisttandläkares möjligheter att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen bör därför avskaffas. 23 Tandvård för barn och ungdom Mot. Enligt nuvarande bestämmelser svarar landstingen genom folktandvården för all tandvård för barn och ungdomar t. o. m. det år de fyller . Detta innebär att patienter själva får betala hela behandlingskostnaden om de väljer tandläkare utanför folktandvården. Valfriheten för denna grupp patienter är således starkt beskuren. Med nuvarande regler saknas dessutom möjligheter för privattandläkare att erbjuda familjetandvård, vilket är beklagligt ur många synpunkter. Mot bakgrund härav måste en förändring av nuvarande regler för barn- och ungdomstandvård komma till stånd. Detta bör göras genom att utvidga den allmänna tandvårdsförsäkringen till att omfatta även barn och ungdomar. Även när det gäller tandvård vid sjukhus och andra institutioner bör samverkan kunna ske med privatpraktiserande tandläkare. Det finns således inte någon anledning att förorda att vården skall ges av folktandvårdens personal. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till förändrade regler i sjukförsäkringen så att kompensationsnivån fr. o. m. budgetåret sänks till för vilka sjukpenning utbetalas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om ändring av reglerna för insjuknandedagen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om kompensationsnivån inom sjukförsäkringen för den som arbetar koncentrerad deltid, delår eller under ferier, 4. att hos regeringen begär en översyn av den s. k. samordningstiden i arbetsskadeförsäkringen, 5. att avslår regeringens förslag till höjning av arbetsskadeavgiften, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om väntetiderna i försäkringsdomstolarna, 7. att hos regeringen begär förslag till förbättrat högkostnadsskydd i enlighet med vad som anförs i motionen, 8. att hos regeringen begär förslag till höjda avgifter för läkarbesök från i enlighet med vad som anförs i motionen, 9. att avslår det av regeringen föreslagna tilläggsbeloppet till basbeloppet, 10. att avslår den av regeringen föreslagna höjningen av ersättningsbeloppet vid deltidspensionering, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. motionen anförs beträffande nya direktiv till pensionsberedningen Sf349 vad gäller de s. k. undantagandepensionärerna, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande änkor till män med undantagande från ATP, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande efterlevandebidrag till föräldrar med gravt handikappade barn, 14. att hos regeringen begär förslag för att åstadkomma en ytterligare lägre nivå inom handikappersättningen, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande lokaliseringen av försäkringskassornas lokalkontor, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder för att stimulera läkarrekryteringen till glesbygd,1] 16. att hos regeringen begär förslag till ändring av lagen om allmän försäkring så att tandläkare ges rätt att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen, 17. att hos regeringen begär en översyn av tandvårdsförsäkringen i enlighet med de riktlinjer som nämns i motionen, 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om specialtandläkares rätt att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen, 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om samverkan med privatpraktiserande tandläkare i barn- och ungdomstandvården och vid institutioner samt om möjligheterna för barn och ungdomar att anlita annan tandläkare än folktandvårdens. () () 1 1986/87:So490.