mot · GB02Ju3 · 1987-10-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju3 av tredje vice talman m.fl. (c) Mot med anledning av proposition 1987/88:1 om ändring 1987/88 i (enskilt anspråk vid Ju3-4 förundersökning och rättegång) Antalet anmälda våldsbrott har mer än tredubblats 1985. Brottsligheten har också blivit grövre. Brottsoffren utsätts ofta för allvarliga skador och hot riktade mot liv och hälsa. Samhällets insatser har inriktats dels mot att klara upp de anmälda våldsbrotten, dels mot riktade insatser för rehabilitering av gärningsmannen. Brottsoffrens situation har däremot inte ägnats särskild uppmärksamhet. Ofta har omhändertagandet av brottsoffer varit bristfälligt. De drabbade har inte erhållit information om rättegångsprocessen. Frågan om skadestånd till brottsoffer har betraktats som ett enskilt ärende och därmed inte behandlats i anslutning till prövningen av ansvarsfrågan. Rättspraxis inom skadeståndsrätten har därtill utformats så att de belopp som tillerkänns brottsoffer varit låga och ibland närmast symboliska. Till detta kommer att de som ingriper vid brott ofta inte får något erkännande för sin insats. Det svenska rättsväsendet har av tradition ett starkt folkligt stöd. Människor har haft förtroende för polisens, åklagarens och domstolens verksamhet. Rättssamhället har därmed kunnat uppfylla de enskilda människornas krav på rättstrygghet och rättsskydd. Den ovan berörda utvecklingen har medfört att allmänhetens förtroende börjat vackla. Den ökande våldsbrottsligheten ställer krav på insatser från främst polisens sida. De enskilda brottsoffren har självklart krav på att polisen skall utreda och uppdaga brottet. Allmänheten önskar ökade polisinsatser på allmän plats. har vid upprepade tillfällen krävt en kraftig förstärkning av polisens resurser. Våra krav har dock inte tillgodosetts. Polisens resurser har därmed inte byggts ut i en sådan omfattning att människors berättigade krav på insatser i våldsbekämpande syfte har kunnat infrias. Detta avspeglas också i att antalet ouppklarade våldsbrott är stort. Endast vartannat våldsbrott upp. Av dessa var dock s. k. A2-uppklarningar, dvs. brottsutredningen läggs ned med beslutet brott ej styrkt. Brottsoffrets möjligheter att få ersättning och skadestånd för de skador 1 1 1987/88. och lidanden som brottet medfört är i dessa fall desamma som när brottet Mot. inte kan upp. För den enskilda människan innebär ett A2-upp- Ju3 klarat brott att gärningsmannen inte prövas ansvarig för den handling han misstänks för eller att gärningsmannen förblir okänd för offret. Detta är inte tillfredsställande. Förtroendet för rättsväsendet minskar Allmänhetens förtroende för de rättsvårdande myndigheterna har minskat. Detta framgår t. ex. av olika opinionsundersökningar. Andelen människor som anger bristande tilltro till polisens och domstolarnas verksamheter har ökat. Endast 6 av 10 tillfrågade uppgav sig ha fullt förtroende för polisens verksamhet enligt en undersökning från IMU. är det så att de rättsvårdande myndigheterna är beroende av allmänhetens insatser och hjälp för att kunna fullgöra sina uppgifter. Människors insatser i brottsförebyggande och brottsförhindrande arbete är nödvändiga för att rättssamhället skall kunna försvaras. Trots den alarmerande situationen, med en ökande våldsbrottslighet, inskränker sig regeringen att i propositionen föreslå vissa förbättringar för brottsoffer endast när det gäller handläggningen av skadeståndsanspråk. Konkreta förslag till insatser för att möjliggöra en effektiv brottsuppklarande verksamhet hos polisen eller för att förbättra omhändertagandet av brottsoffer saknas. Inte heller berör propositionen de särskilda behov av hjälp som de brottsoffer har i det fall brottet inte upp. Förslaget har dessutom utformats så att de förbättrade möjligheterna till handläggning av skadeståndstalan endast omfattar målsäganden. tvingas ofta såväl polisen som domstolen konstatera att de människor som aktivt bidrar till att brott förhindras eller kan upp inte har rätt till ersättning enligt gällande regler. I propositionen berörs inte detta förhållande. Brottsoffrens ställning måste stärkas Brottsoffer behöver särskilda stödinsatser inte enbart i direkt anslutning till brottstillfället utan ofta därefter. Ett övergrepp av den art som en våldshandling innnebär är det mest integritetskränkande som en människa kan drabbas av. Många våldsoffer får också varaktiga psykiska men efter dådet. Samhällets omhändertagande av offret har huvudsakligen inriktats mot att lindra och bota de fysiska skador som brottet medfört. På många platser i landet har brottsofferjourer växt fram. De organiseras ofta av ideellt arbetande människor som har intresse av att stödja och hjälpa 2 människor som utsatts för brott. En förutsättning för att jouren skall kunna Mot. arbeta effektivt är att samarbetet med polisen fungerar väl. En fungerande brottsofferjour är ofta ett viktigt komplement till det arbete som polisen bedriver. Jouren kan också underlätta polisens arbete. Polisen bör därför åläggas att informera brottsoffer om jourens verksamhet och också i övrigt stödja brottsofferjourernas verksamhet. Detta bör ses som en naturlig del av polisens informationer till brottsoffer. I propositionen aviserar regeringen insatser för att förbättra informationen till brottsoffer när det gäller förundersökning och rättegång. När det gäller behov av information om t. ex. brottsofferjourer, kvinnojourer m. m. liksom information om möjligheter till vård och socialt omhändertagande avstår regeringen dock från förslag till insatser. Möjligheterna att få ersättning av samhället för uppkommen skada på grund av brott regleras i 3 och 4 §§ brottsskadelagen (1978:413). Rätten till skadeersättning för sak- och förmögenhetsskada är begränsad om gärningsmannen inte varit föremål för samhällsinsatser enligt 3 § punkterna 1-5. Först när den skadelidandes möjligheter att försörja sig väsentligt försämrats på grund av skadan har den enskilde rätt till ersättning. Många brottsoffer har därför stora svårigheter att få ersättning för de skador som brottet åsamkar dem. I syfte att vidga möjligheterna till ersättning för brottsoffer yrkade i motion 1985/86:Ju614 att brottsskadelagen skulle ses över. Den dåvarande justitieministern tog därefter initiativ till en översyn i enlighet med våra krav. Förslaget i propositionen syftar till att stärka brottsoffrens rättigheter när det gäller ersättning och skadestånd. Som vi ovan anfört omfattar förslaget endast de fall där brottet upp. Den rättsliga regleringen för rätt till ersättning förändras därmed inte för flertalet brottsoffer. En förändring härvidlag förutsätter att brottsskadelagens tillämpningsområde vidgas så som föreslagit. Frågan om en översyn av brottsskadelagen har därmed en nära anknytning till vad i propositionen anförs om en förstärkning av brottsoffrens rättigheter. bör därför besluta att begära en översyn av brottsskadelagen att presenteras under innevarande . Stöd till människor som ingriper för att hindra brott Självklart skall de som ingriper för att hindra brott inte förorsakas utgifter för detta. Ersättningsreglerna för de skador som ingriparen åsamkas skall vara så avpassade att de täcker utgifterna. Så är inte fallet . Möjligheterna till ersättning för den som ingriper begränsas huvudsakligen till de privata försäkringar han/hon har. I vissa särskilda fall har dock 3 1987/88 Ju3 Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om polisens informationsskyldighet när det gäller brottsofferjourer/kvinnojourer m. m., 2. att beslutar av regeringen begära förslag till en översyn av brottsskadelagen ( 1978:413 ) att föreläggas för ställningstagande under innevarande . () () () rättsväsendet möjligheter att ersätta uppkommen skada av fondmedel eller i annan särskild ordning. har i motion 1986/87: Ju808 föreslagit att brottsskadelagens tillämpningsområde vidgas att omfatta ersättning också till de som ingriper för att hindra brott. Samhället har en skyldighet att tillse att den som ingriper har samma möjligheter till ersättning som brottsoffret har. Om brottsskadelagen ändras så som föreslår möjliggörs detta. Vi anser således inte att propositionen i de avseenden vi berört är tillfredsställande.