mot · GA02N391 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:N391 m. fl. Beaktande av kooperationens särart Kooperation innebär för de flesta demokratisk samverkan för gemensamma mål, eller med föreningslagens ord: att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. En kooperativ organisation som bedriver företagsliknande verksamhet är inte näringsidkare i traditionell mening. Det kooperativa företaget måste i stället betraktas som en del i folkrörelse vars verksamhet baseras på samverkan för att tjäna medlemsintresset. Den ekonomiska föreningsformen har både ett ideellt och affärsmässigt innehåll och skiljer sig därigenom från den privata aktiebolagsformen som till främsta syfte har att ge avkastning på insatt kapital. Ett kooperativt företag som bedriver medlemsbaserad näringsverksamhet har föga uppmärksammats av lagstiftaren. Förutom i föreningslagen, som närmast handlar om bildande av och beslutsfattande inom den kooperativa föreningen, utgår lagstiftningen från den liberala marknadsekonomins begreppsvärld och konkurrensteori. Det ekonomiska alternativ som kooperationen i växande grad utgör har inte givits någon särbehandling. Myndigheter och specialdomstolar har i avsaknad därav påverkats att dra privata och kooperativa företagslösningar över en kam. När , länsrätt och konsumentverk m. fl. vill styra kooperationens verksamhet, framhåller man ofta kooperationen som just näringsidkare gentemot sina medlemmar, vilka kallas konsumenter eller kunder, trots att medlemmarna i själva verket är ägare till organisationen. När tillströmningen av medlemmar till den kooperativa föreningen blir tillräckligt omfattande, kan organisationen i de vakandes ögon t. o. m. komma att betraktas som en konkurrensbegränsande faktor. Inom kooperationen är det emellertid medlemmarna som fattar besluten och tar ansvaret för sina beslut. Grunderna för dessa beslut är fastlagda i stadgarna eller i riktlinjer som antagits av organisationens parlamentariska organ. Sättet att fatta beslut och beslutens räckvidd står dessutom i överensstämmelse med gällande lagstiftning. har till kooperationen överlämnat en stor del av välfärdsfördelningen, t. ex. bostadsbyggande, och kooperationens beslut fattas i enlighet med av de politiska instanserna accepterade demokratiska ramar. Av kooperationen fattade beslut, så länge dessa håller sig inom tillåtliga ramar, borde därför endast kunna upphävas av medlemmarnas demokratiska organ. Det är dessa organ som står det långsiktiga ansvaret, inte statliga kontrollorgan. Ett exempel på sådan statlig inblandning i demokratiska medlemsbeslut Mot. utgör det s. k. karensavtalet. För att motverka s. k. snabba affärer med nya N391 bostadsrätter införde HSB ett karenstidsavtal: en bostadsrättshavare som av efter upplåtelsen önskar överlåta sin lägenhet, måste göra det till . Vid återköpet betalar HSB den ursprungliga köpeskillingen med tillägg för förändringar och indexuppräkning. och förbjöd HSB att använda sina egna avtal. Dessa statliga instanser hade därmed, genom att intervenera i organisationens inre angelägenheter, i ett slag legaliserat ekonomiska klipp. Genom initiativ i ändrades lagstiftningen på det sätt som HSB tidigare själv beslutat om, dvs. Mot bakgrund av de i motionen redovisade förhållandena är det enligt vår mening påkallat att nu ger till känna sin mening om kooperationens särart i ekonomiska angelägenheter. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att överväganden bör göras så att medlemmarnas inflytande i kooperativa organ stärks, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att åtgärder bör vidtas för att stärka kooperationens särart i ekonomiska angelägenheter. () () () fs)