mot · GA02Kr420 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Kr420 m. fl. (vpk) Rekreation och turism Fritidssektorn är den sektor av svenskt samhällsliv som uppvisar bland de största ojämlikheterna mellan olika befolkningsgrupper i samhället. Att över huvud taget ha någon form av fritid är långt i från någon självklarhet för många människor. Som exempel kan nämnas de arbetslösa, de långtidsjuka, de förtidspensionerade, de dubbelarbetande, lågavlönade, studerande samt yrkesarbetande kvinnor med barn. För en del av dessa grupper handlar det om, att har man inget arbete så har man heller ingen fri tid, hela livet handlar då om bristen på arbete, sysselsättning och god försörjning. Fri tid kan man bara ha om man har någon annan tid att vara fri från. Att vara arbetslös eller förtidspensionär innebär inte att livet är fritt att disponera mer eller mindre lustfyllt. Det är tvärtom en hård daglig kamp för att över huvud taget få ett värdigt, meningsfyllt liv och en anständig försörjning. De andra grupperna som nämns i inledningen har ingen fri tid för att de arbetar för mycket. Yrkesarbetande kvinnor med barn har enligt flera olika undersökningar en mycket lång daglig arbetstid när man inkluderar det nödvändiga hushållsarbetet. Det går att utläsa bl. a. i nog där kvinnor uppges ha en veckoarbetstid . Det innebär att för mycket stora grupper av kvinnor existerar ingen annan fri tid än när de sover. En annan grupp som har mycket liten fri tid är de studerande. Med de möjligheter till studiestöd som finns krävs det att de studerande har andra inkomster än studiestöd för att överleva. Det vanliga förhållandet för många studerande är att all tid som inte läggs ner på studier används till yrkesarbete. Kvällar, nätter, och lov utnyttjas i mycket stor utsträckning till yrkesarbete. Andra grupper som inte har någon fri tid är de många lågavlönade som tvingas till övertidsarbete och olika sorters extraknäck av faktiska ekonomiska skäl. Den ordinarie lönen räcker helt enkelt inte till! kommunisterna menar därför att det allra viktigaste kravet för en fritidspolitik värd namnet är att skapa förutsättningar för människor att över huvud taget få en fri tid. Det betyder att allas rätt till arbete och en god försörjning måste garanteras, det betyder att jämlikheten måste öka och att den dagliga arbetstiden måste förkortas. Dessa krav behandlas utförligare i andra vpk-motioner. En anständig fritidspolitik innebär också att det måste finnas reella möjligheter till en meningsfylld fritid där människor lever i och i anslutning till bostadsområden, vid daghem, skolor och arbetsplatser. gifter talar för att ju mer tillgängliga fritidsområden och anläggningar som finns desto fler människor utnyttjar dem. levnadsnivåundersökningar visar att det är ett mycket starkt samband mellan ekonomiska resurser och utbildning och vilka fritidsaktiviteter man har. Undersökningen om levnadsförhållanden, () från 1982-83, Fritidsförhållanden visar att det är friluftsaktiviteterna som intresserar fler och fler människor. Strövtåg i naturen och nöjes- och motionspromenader är den allra vanligaste ffitidssyselsättningen. av de svarande i undersökningen uppger sig ha ägnat sig åt promenader och strövtåg. Därefter kommer trädgårdsarbete som uppger sig ägna sig åt. Trädgårdsarbete som fritidssyselsättning okar i undersökningarna. Det märks också i många kommuner där efterfrågan på kolonilotter ständigt ökar. Vpk menar att det är mycket viktigt att dessa förhållanden uppmärksammas. I samhällsplaneringen måste betydligt större hänsyn tas till att ströv- och rekreationsområden samt koloniområden finns än vad som har gjorts. Det är i allra högsta grad också en klassfråga och en könsfråga. För den fritidsplanering som har funnits i har alltför ensidigt inriktat sig på yngre, friska och resursstarka män. behövs krafttag för att också erbjuda andra grupper en meningsfylld fritid; en mer kravlös, tillgänglig och mindre resurskrävande fritid. De fritidsaktiviteter som kommer efter de ovan nämnda är fiske och idrott, som uppger sig ägna sig åt. Också inom dessa områden finns mycket att göra för att sprida möjligheterna för utnyttjande till fler människor. Vad gäller fiske handlar det ofta om transporter, man måste kunna ta sig till fiskevatten helt enkelt. utestängs i praktiken alla som inte har tillgång till egen bil. Detta innebär att man också i fritidsplaneringen måste betona det oerhört viktiga med en fungerande kollektivtrafik. Vad gäller idrott så måste det ytterligare markeras nödvändigheten av att samhället inte ensidigt bygger fast sig i centrala, kostnadskrävande anläggningar för en elit. Anläggningar dit allmänheten ofta inte har tillträde eller har tillträde till i mycket begränsad omfattning. Anläggningar som alltför ofta vänder sig till samma grupp som redan nämnts, yngre resursstarka män. Andra grupper i befolkningen behöver mindre pretentiösa anläggningar i närheten av bostadsområdena och arbetsplatserna där alla välkomnas. Inte bara de som har förutsättningar för en idrott på elitnivå. Detta är mycket viktigt ur ett brett folkhälsoperspektiv. Motion- och friluftsliv skall erbjudas till alla människor! Det är fortfarande så att stora grupper i befolkningen inte har någon semester alls. I stor utsträckning är det de grupper som nämns ovan: arbetslösa, långtidssjuka, dubbelarbetande m. fl. Och så finns det många människor som inte har ekonomiska möjligheter till en meningsfylld semester. Det finns också mer komplicerade bakgrunder till torftiga semestrar. Det handlar om sådant som sociala mönster, kulturell och historisk bakgrund m. m. Dessa frågor har diskuterats , bl. a. i , beslut har tagits och huvudman har utsetts men inget händer! Enligt vpk:s mening är det då ganska utmanande att vad som har hörts offentligt från ordföranden i den sittande semesterkommitten. Nämligen att skall semestern förlängas med sammanlagt. Naturligtvis är det bra för de berörda att få semestern förlängd, men det är knappast en fråga som behöver utredas. Det är bara att genomföra. Vad som behöver utredas och formuleras förslag om är i stället rätten och möjligheten till semester över huvud taget. Vpk menar att frågor om fritiden och semestern har blivit en av våra större klassfrågor som den samlade arbetarrörelsen borde debattera betydligt mer än vad som görs. I dessa frågor har kommit långt efter andra länder med motsvarande utveckling. Ett intressant jämförelseexempel är . I har man på alla arbetsplatser med mer än 50 anställda ett samrådsorgan. En av rådets arbetsuppgifter är att förvalta och driva semester- och fritidsanläggningar samt att subventionera och organisera rekreationsresor. Det finns reseföretag som enbart arbetar med sådana här resor. Det största är A.R.E.P.O.S. Det är en icke kommersiell organisation som bildades . Man riktar sig framför allt till resenärer som reser med låg-budget och erbjuder många olika alternativ. Det handlar om camping och pensionat m. m. För att hela det svenska folket ska få möjlighet till en välbehövlig semester upprepar vi återigen våra krav om införandet av ett semesterstöd, t. ex. en allmän semesterlönefond. Införandet av en sådan fond åren nödvändighet för att möjliggöra semester för en större andel av befolkningen än . Vpk menar också att det kan vara dags att åter diskutera frågan om semestercheckar eller något liknande. Ett sådant system skulle kunna innebära stora förbättringar och förenklingar för många människor som har en torftig eller ingen semester alls. Principen för sådana checkar skulle då vara att de kunde vara inlösbara på allmänna kommunikationsmedel, campingplatser, stugbyar, vandrarhem m. m. För att stimulera en spridning av resandet dels till olika delar av , dels , skulle man också kunna tänka sig att checkarna skulle vara värda mer vid inlösen på vissa orter och under vissa perioder, t. ex. i inland och när många fritids- och semesteranläggningar har låg eller ingen beläggning alls. Den nuvarande semesterlagen har flera brister. Det är från vpk:s sida helt oacceptabelt att sparade semesterdagar inte får tas ut när arbetstagaren så önskar. Vpk menar att det är enbart den anställde själv som skall kunna bestämma när sparad semester skall kunna tas ut. På uppdrag av har Turistråd bl. a. till uppgift att förbättra möjligheterna till turism och rekreation för breda folkgrupper. Vpk har tidigare ifrågasatt om Turistråd är rätt instans för denna arbetsuppgift. Utvecklingen har bekräftat dessa misstankar. Turistråd har omorganiserat sig; enligt vissa uppgifter i massmedia har vi nu fler direktörer inom turismen än vi har turister. Naturligtvis är detta ett överdrivet påstående, men omorganisationen inom Turistråd liksom deras budgetframställning visar att inriktningen på verksamheten enbart är producentinriktad. Turistråd håller med full kraft på att bli en branschorganisation för producentintressena. beslutade målsättning om rekreation åt alla har ingen prioritet alls . Vpk anser att detta är utomordentligt allvarligt. Utan centrala politiska beslut befinner vi oss nu i den situationen att ingen tar något ansvar för de så viktiga frågorna om rekreationen ur ett konsumentperspektiv. Vem skall engagera sig för konsumenterna? Vem skall bevaka turismen ur ett socialt och regionalpolitiskt perspektiv? Turistråd gör det inte. Vi upprepar därför vårt krav att någon annan instans än Turistråd skall utses vara ansvarig för det av beslutade målet om en rekreation för alla. Turismen är en av våra snabbast växande näringsgrenar. Det är säkerligen en bidragande orsak till utveckling inom Turistråd. Näringen har ett stort behov av en utvecklad producentorganisation som stödjer, stimulerar och håller samman näringen. Turistråd är en lämplig instans för det arbetet. Med vissa farhågor måste man diskutera vad som sker inom turismen. Det är den s. k. affärsturismens utbredning och framfart och turistnäringens gensvar på den framfarten som oroar. Vpk anser att i längden är det ohållbart att bygga vårt samhälle på lyxkonsumtion, det må gälla vilken sektor som helst även inom turismen. är det bara first business dass som gäller överallt. Såväl inom transporter, hotell som restauranger. Klasskillnaderna breder ut sig alltmer, det finns mycket små möjligheter om ens några för låginkomsttagare och småbarnsfamiljer att resa iväg och bo på hotell. Det är ett nöje förbehållet dem som inte betalar för sig själva. Vpk menar att det måste vara en uppgift för Turistråd att inte bara understödja denna utveckling. Inom näringen finns alltför många som förbyggt sig på för kostnadskrävande anläggningar med låg beläggning. Och på vissa orter finns det över huvud taget inget lågprisalternativ för boende. Vpk upprepar att en huvuduppgift för svensk turism måste vara att utveckla vår särart och marknadsföra vår unika natur och goda miljö. Det är där framtiden ligger, det är det som är en bristvara för miljoner europeer. Skall våra naturtillgångar i form av skogar, sjöar, fjäll och allemansrätten varsamt erbjudas till turismnäringen? Skall vi slå vakt om hela landet och utveckla det eller skall vi nöja oss med att turisterna stannar i och köper vykort från midnattssolens land? Om man har något litet framtidsperspektiv både internationellt och nationellt måste man inse att turistiska framtid ligger i vår egen geografiska, historiska och kulturella särart. Högsta och största karuselltävlingen kan vi överlåta åt de länder som inte har samma förutsättningar som vi har. Det innebär också större möjligheter för en utveckling av glesbygden. Det innebär också att man i alla sammanhang måste ta hänsyn till miljöaspekterna, annars har vi ingen turistprodukt att sälja. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att förutsättningar skapas så att alla människor får en fri tid,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att reella möjligheter till en meningsfylld fritid måste finnas där människor lever och verkar,2] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att samhällsplanerande instanser tar ett större ansvar för att strövområden, kolonilotter och mindre fritidsanläggningar finns tillgängliga för alla människor,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om alla människors rätt och behov av semester,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av införandet av någon form av ekonomiskt semesterstöd,4] 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att någon annan instans än Turistråd bör få i uppdrag att ta ansvar för det av beslutade rekreationsmålet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att en huvuduppgift för svensk turism är att utveckla och marknadsföra särart - vår natur, miljö, historia och kultur. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 1986/87: A744. 2 1986/87: So235. 3 1986/87: Bo507. 4 1986/87: Sk424.