mot · GA02sk413 · 1987-01-26 00:00:00 — en individ måste först betala inkomstskatt och eventuella arbetsgivaravgifter på det belopp han eller hon därefter skall betala i förmögenhetsskatt. Förmögenhetsskatten utgör ett speciellt problem för personer som har en förmögenhet som ger låg eller ingen direkt avkastning. Ett exempel är egnahemsägare. Ett annat kan vara ägare av mindre företag. De till följd av inflationen successivt höjda substansvärdena i företagen har tillsammans med höjda skattesatser gjort förmögenhetsskatten till ett växande problem för många ägare till framför allt mindre och medelstora företag. Många kan tvingas att successivt sälja ut sina företag för att erlägga skatten. Förmögenhetsskatten leder också till orättvisor mellan personer med olika typer av förmögenhetsinnehav. Någon hänsyn tas heller inte till att vissa objekt kan vara belastade av latenta skatteskulder. Den redan höga förmögenhetsskatten skärptes för vid två olika tillfällen. Dels företogs en fortfarande gällande höjning av förmögenhetsskattesatserna, dels beslöts om en ytterligare höjning att gälla tillfälligt för . Det långsiktiga målet bör vara att förmögenhetsbeskattningen utformas på så vis att ett stort skattefritt bottenbelopp undantar alla mindre förmögenheter från beskattning och att beskattningen därefter utformas som en proportionell skatt. Förmögenhetsskatteskalan bör fr. o. m. taxeringen 1988 återgå till det utseende den hade innan den socialdemokratiska regeringen genomförde sina skärpningar. Vid beräkningen av förmögenhetsskatt har ingen hänsyn tagits till latenta skatteskulder. Det är inte rimligt att förmögenhetsskatt skall erläggas på belopp som den enskilde inte kan tillgodogöra sig vid en realisation av tillgångarna. Detta problem har särskilt gällt vid förmögenhetsbeskattningen av börsnoterade aktier. Här skall dock aktierna fr. o. m. taxeringen 1988 tas av marknadsvärdet . Den reduktion som beslöts av är inte tillräcklig. Vid förmögenhetsbeskattningen bör, enligt vår mening, börsnoterade aktier tas av sitt marknadsvärde. Därmed tas rimlig hänsyn till den latenta skatteskulden. har tidigare tagits av substansvärdet vid förmögenhetsbeskattning. gäller i stället att av det noterade värdet skall tas upp. Det medför en kraftig skatteskärpning. Reglerna bör ändras så att värderingen åter utgår från substansvärdet och att av detta tas till beskattning. Samma regler bör gälla icke inregistrerade börsaktier. Frågan om förmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital i små och medelstora företag behandlas utförligt av företagsskattekommittén i dess 1981 avlämnade betänkande (DsB 1981:13). Kommittén, som undersökte olika beskattningsmetoder för att bryta kapitalbeskattningens negativa effekter för näringslivet, ansåg för sin del den bästa lösningen för att tillgodose detta syfte vara att helt undanta arbetande kapital i mindre och medelstora företag från förmögenhetsbeskattningen. En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över utredningsförslaget delade i princip kommitténs uppfattning. Vi föreslår därför att det arbetande kapitalet i mindre och medelstora företag undantas från förmögenhetsbeskattning på sätt som föreslagits av företagsskattekommittén. Vid förmögenhetsbeskattningen gäller fortfarande att makars och barns (även fosterbarns) förmögenheter adderas vid beräkningen av förmögenhetsskatt. Med den starkt progressiva förmögenhetsskatteskalan kan detta få orimliga konsekvenser. Grundprincipen måste även här vara en särbeskattning. Reglerna måste således ändras så att sambeskattningen av förmögenheten avskaffas. 5.2.2 Arvs- och gåvobeskattningen Även arvs- och gåvobeskattningen är mycket hög i . Den högsta skattesatsen för efterlevande make, barn m. fl. Skatteskalans progressiva utformning gör att de totala arvsskattebeloppen snabbt blir mycket stora räknade som andel av den skattepliktiga . I de flesta andra jämförbara länder är arvsbeskattningen klart lägre. Så är exempelvis den högsta skattesatsen för make och barn i , i och i (i tas skatt inte alls ut om det rör sig om make). Gåvoskatteskalorna överensstämmer med arvsskatteskalorna. Beskattningen av gåva skiljer sig från arvsbeskattningen i vissa andra avseenden. Det gäller bl. a. det skattefria grundavdrag som kan göras vid arvsbeskattningen. Den internationellt sett höga arvs- och gåvobeskattningen är orimlig och skapar många problem. Det gäller bl. a. i samband med övertagande av jordbruk eller rörelse vid ett generationsskifte. bör de svenska arvsskattesatserna anpassas till den genomsnittliga nivå som gäller i övriga nordiska länder. Efter riksdagsbeslut medges vid arvsbeskattningen ett avdrag på . från arvslott som tillkommer den avlidnes efterlevande make. För barn och andra nära anhöriga avdras . och i andra fall . Dessa skattefria bottenbelopp bör från ökas så att den avlidnes efterlevande make kan erhålla tio basbelopp skattefritt, barn eller annan nära anhörig fem basbelopp och annan person två basbelopp. Vid gåvobeskattningen gäller att man skattefritt kan erhålla en gåva från annan person på . Är gåvan i form av personligt lösöre är beloppsgränsen . Dessa belopp bör justeras fr. o. m. så att en gåva på upp till ett halvt basbelopp kan ges utan att beskattning Detta bör gälla oavsett om beloppet är personligt lösöre eller andra tillgångar. Som tidigare nämnts är skatteskalorna vid arvs- och gåvobeskattningen gemensamma. gjordes vissa justeringar av dessa skalor. Dessa är emellertid inte tillräckliga. Skalorna i tabell 8 för klass I och II bör från ha följande utseende: Tabell 8 Klass I (kronor) Klass II (kronor) 200 000 - 1 1 000 000 -2 Då aktier (eller motsvarande tillgångar) ingår i ett dödsbo bör de vid arvsbeskattningen som ett alternativ kunna tas upp till det värde som gällde vid första tillfället då avyttring var faktiskt möjlig. Även vid arvs- och gåvobeskattningen bör börsnoterade aktier, med hänsyn till den latenta skatteskulden, tas av sitt marknadsvärde. skall, i likhet med vad som bör gälla vid förmögenhetsbeskattningen, tas av sitt substansvärde. Det är synnerligen angeläget att främja företagens möjligheter att anskaffa riskkapital för produktiva investeringar. Ett brett intresse för aktiesparande är positivt från flera utgångspunkter. Trots detta har den nuvarande regeringen genomfört en rad försämringar av villkoren för aktiesparande. Skattereduktionen för utdelningar på mindre aktieinnehav har slopats, realisationsvinstbeskattningen på aktier har skärpts och en omsättningsskatt på aktier har införts. Indirekt påverkas intresset för aktieägande också av andra åtgärder. Således har förmögenhetsskatten skärpts kraftigt, en s. k. vinstdelningsskatt har införts för att finansiera de kollektiva löntagarfonderna och det framgångsrika aktiefondsparandet har avskaffats. Hushållens andel av aktieinnehaven har stadigt sjunkit, vilket innebär att ägandet och inflytandet har blivit alltmer dominerat av olika institutioner. Detta framgår av diagram 5. En av de viktigaste förklaringarna till detta torde vara skattereglernas utformning. Beskattningen av enskilt ägda aktier är väsentligt högre än vad som gäller aktier som ägs av institutioner. Enskildas produktiva sparande i aktier missgynnas i förhållande till exempelvis sparande i konstsamlingar och annat lösöre. DIAGRAM 5 Direkt ägande av börsaktier Fördelning Pi ig.ruttgorier m»-«s övriga juridiska personer (t ex stiftelser, kommuner) Källa: Näringslivets Ekonomifakta. Såväl samhällsekonomiska skäl som strävan att sprida ägandet till allt fler talar för att åtgärder som ökar hushållens intresse för och möjligheter till aktiesparande måste vidtas. 5.3.1 Beskattning av aktieutdelningar Vi har från moderat sida kritiserat dubbelbeskattningen av utdelningar i aktiebolag. Den har medverkat till att det krävs mycket hög real bruttoavkastning på insatt kapital för att kapitalägaren skall kunna få någon För börsnoterade företag finns visserligen de s. k. Anell-avdragen, som i viss mån mildrar effekten av dubbelbeskattningen genom att medge avdrag för utdelning på nyemitterade aktier. Dessa regler är emellertid otillräckliga. Eftersom dubbelbeskattningen av aktieutdelning minskar möjligheterna till en god kapitalförsörjning via aktiemarknaden och motverkar strävanden att sprida ägandet i samhället bör den successivt avskaffas. I avvaktan på att dubbelbeskattningen slutligt avskaffas bör den tidigare gällande lindringen för utdelningar på mindre aktieinnehav återinföras fr. o. m. infördes en lättnadsregel som innebär att icke börsnoterade företag får göra avdrag på av det utdelade beloppet, dock ej mer än vad som motsvarar av aktiekapitalet eller . I avvaktan på att dubbelbeskattningen slutligt avskaffas bör 15-procentsgränsen höjas. motsvarar en alltför låg avkastning med hänsyn till risktagandet och med hänsyn till att många bolag har ett litet aktiekapital i förhållande till sitt substansvärde. Den skärpning av realisationsvinstbeskattningen av aktier som den nuvarande regeringen genomfört står i klar strid med dess egna uttalanden om önskvärdheten av att underlätta företagens försörjning med riskkapital och motverkar också sparande i aktier. Flertalet länder i vår omgivning har full skattefrihet för försäljningsvinster på aktier efter en relativt kort tids innehav eller höga fribelopp vid försäljning. Realisationsvinstskattereglerna för aktier bör därför skyndsamt ses över för att förenklas och bringas i bättre överensstämmelse med de regler som gäller i vår omvärld. Reformeringen av reavinstbeskattningen kan utformas så att full skattefrihet inträder innehav. Inom femårsperioden beskattas av en realisationsvinst - tvåårsgränsen slopas således. Reglerna bör gälla för aktier, obligationer, optioner och övrig lös egendom med undantag för bostadsrätter. 5.3.3 Omsättningsskatten på aktier beslutade i enlighet med regeringens förslag om att införa en omsättningsskatt på värdepapper. Denna skatt leder till snedvridande verkningar, bl. a. i fråga om försäljningen av svenska aktier utomlands. Därtill kommer att rörligheten på aktiemarknaden minskar. Omsättningsskatten bör avskaffas helt när det ekonomiska utrymmet så medger. Från bör den avskaffas för valutautlänningar. De negativa effekterna av löntagarfonderna gör sig redan gällande. Vinstdelningsskattens märkliga utformning får ibland helt absurda effekter. Många bolag som går med förlust tvingas betala vinstdelningsskatt. Dessutom belastas alla företag av den extra arbetsgivaravgiften. Löntagarfondssystemet måste, som framgår av den gemensamma borgerliga motionen (1986/87:Fi201), avvecklas. Därigenom kommer både den s. k. vinstdelningsskatten och den extra arbetsgivaravgiften att avskaffas. 5.4.2 Arbetsgivaravgifter och löneskatter Den första borgerliga trepartiregeringen inledde arbetet med att avskaffa de arbetsgivaravgifter som inte är kopplade till socialförsäkringssystemet utan utgör löneskatter. Sålunda avskaffades den allmänna arbetsgivaravgiften i två etapper. I samband med skatteuppgörelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna infördes emellertid en ny löneskatt, den s. k. allmänna löneavgiften, vars syfte var att finansiera det första steget i skatteomläggningen. Det långsiktiga målet måste vara att avveckla de arbetsgivaravgifter som inte har någon anknytning till socialförsäkringssystemet. Det bör i första hand gälla den allmänna löneavgiften. I rådande samhällsekonomiska läge är det emellertid nödvändigt att prioritera kraftiga sänkningar av marginalskatterna. Dessa kommer företagen till del, bl. a. i form av en lugnare kostnadsutveckling. Den formella skattesatsen för aktiebolag är på den beskattningsbara vinsten. utgår endast statlig skatt. Vid beräkningen av beskattningsbar inkomst medges avdrag för olika former av avsättningar. Det kan gälla såväl frivilliga avsättningar som beslutade tvångsavsättningar. Det gör att den reella bolagsskattesatsen kan variera och i vissa fall endast uppgå till hälften av den formella. Det är framför allt lönsamma vinstgenererande företag som har möjlighet att utnyttja olika avsättningsmöjligheter. Det innebär att den höga formella bolagsskattesatsen i första hand drabbar företag med sämre lönsamhet. Beskattningens utformning innebär för de vinstgivande företagen ett incitament att behålla det genererade vinstkapitalet inom företaget i stället för att dela ut det. Det innebär att kapitalets rörlighet minskar. Beskattningen av bolag bör i stället successivt läggas om så att skattesatsen sänks, som vissa möjligheter till fondavsättningar minskar. Därmed breddas skattebasen, som anges i avsnitt 4.3. Kapitalets rörlighet ökar, vilket befrämjar en god strukturutveckling i näringslivet. För de mindre företagen måste självfallet goda reserveringsmöjligheter finnas kvar. 5.5 Bostads- och fastighetsbeskattningen års inkomsttaxering tillämpades vid beskattningen av en- och tvåfamiljsvillor den s. k. konventionella metoden. Denna innebar att man dels uppskattade en bruttointäkt av fastigheten, dels medgav avdrag för alla omkostnader (bl. a. för utförda reparationer). På grund av svårigheterna att dels beräkna intäkten, dels kontrollera ökade avdrag för omkostnader övergick man vid taxering till en schablonmetod. Den innebar att intäkterna beräknades till av taxeringsvärdet på fastigheten medan avdrag endast medgavs för ränta på kapital samt eventuell tomträttsavgäld. Vid taxering infördes en progressiv intäktsberäkning. De skäl som angavs för denna förändring var dels att vid fastighetstaxeringen tillämpades ett system med säkerhetsmarginaler som ledde till att ett i kronor räknat allt större kapital blev obeskattat vid inkomstbeskattningen ju värdefullare ett småhus var. Dels ansågs det ur samhällsekonomisk synvinkel vara önskvärt att begränsa byggandet av s. k. lyxvillor. Det kan starkt ifrågasättas om den huvudsakliga grunden för småhusbeskattningen numera kan vara en beskattning av förräntningen av det i fastigheten nedlagda kapitalet. Det ter sig rimligare att avkastningen i form av boendeförmånen i sig skall beskattas. Detta är för övrigt tanken bakom beskattningen av den som bor i lägenhet i eget hyreshus. Den nuvarande utformningen av villabeskattningen skapar två principiellt viktiga problem. För det första skiljer sig taxeringsvärdet för likadana hus högst väsentligt mellan olika orter och regioner i landet. Det innebär att villaskatten slår mycket olika beroende på var i landet ett hus ligger. Denna olikhet är ofta klart större än den i och för sig förekommande olikheten i hyresnivåer. För det andra har, genom att avdrag inte längre medges för reparationer i småhus, det s. k. svarta arbetet ökat högst betydligt. Det bör därför utredas huruvida en ny metod för småhusbeskattning, som bygger på en värdering av boendeförmånen i sig, kan införas. Därvid bör övervägas om inte beskattningen av småhus, bostadsrätter och ägarlägenheter kan utformas på likartat sätt. Den nya metoden skall inte leda till höjd schablonbeskattning. Avdragsrätt för reparationer utförda i småhus bör också införas. Avdragsrätten bör maximeras till ett visst belopp med möjlighet att fördela särskilt stora kostnader framåt i tiden. Avdraget bör gälla ersättning för utfört arbete. avvaktan på fullföljandet av en sådan politik måste de generella avsättningsmöjligheterna bibehållas. Vi föreslår i motion 1986/87:N434 om näringspolitik förändrade regler för de nu införda s. k. förnyelsefonderna. Reglerna innebär bl. a. att syftet med det tidigare gällande särskilda forskningsavdraget tillgodoses inom ramen för fonderna. 5.5.2 Realisationsvinstbeskattningen av fastigheter och bostadsrätter Realisationsvinsten vid försäljning av fastigheter beskattas så att köpeskillingen, minskad med det inflationsuppräknade ingångsvärdet, läggs samman med övriga inkomster. Inflationsuppräkningen gäller emellertid inte av ett innehav. Denna begränsningsregel är mycket komplicerad och ger stora problem vid taxeringsarbetet. Regeln kan också leda till att rena inflationsvinster beskattas. Den bör därför avskaffas. Vid realisationsvinstbeskattningen kan i vissa fall uppskov medges vid erläggande av den beräknade skatten för den som säljer sitt småhus och förvärvar ett annat. Motsvarande uppskovsregler finns inte när det gäller bostadsrätter. Realisationsvinstbeskattningen av bostadsrätter motsvarar inte heller i övrigt reglerna för småhus och andra fastigheter. Enligt vår uppfattning bör bostäder i realisationsvinstbeskattningshänseende betraktas på samma sätt oavsett om det är fråga om en bostad i småhus eller en bostad i flerfamiljshus med bostadsrätt eller äganderätt. Realisationsvinstbeskattningsreglerna för bostadsrätter bör ändras så att de ansluter till de regler som gäller för småhus. Det innebär att uppskovsregler skall införas. Uppskov skall vidare kunna medges vid försäljning av bostadsrätt och köp av småhus och vice versa. Genom riksdagsbeslut ersattes hyreshusavgiften fr.o.m. med en statlig fastighetsskatt. Den nya skatten innebär i jämförelse med hyreshusavgiften en avsevärd utvidgning av skattskyldigheten. a. berörs alla landets drygt 1,5 miljoner småhusinnehavare. Enskilt ägda hyresfastigheter och lokaler beskattas hårdare än när det gäller de s. k. allmännyttiga bostadsföretagen. Regeringen föreslog en ytterligare skärpning av skatten för enbart det enskilt ägda beståndet av hyresfastigheter och lokaler. detta förslag framlades utan tillfredsställande beredning. Även om en viss kompensation kom att utgå till enskilda fastighetsägare med statliga lån snedvrids konkurrensen ytterligare. Regeringens syfte med fastighetsskatten förefaller främst vara att nedbringa det statliga budgetunderskottet och att gynna de allmännyttiga företagen. Som tidigare anförts i motionen är det emellertid synnerligen olämpligt att tillgripa nya skatter för att komma till rätta med underskottet i statens budget, bl. a. eftersom en höjning av en skatt inte sällan leder till minskade inkomster från andra skatter. Det är främst de småhusägare som redan har de dyraste boendekostnaderna som drabbas hårdast av fastighetsskatten. Det gäller särskilt småhusägare som finansierat sina hus utan statliga lån och sådana som förvärvat ett äldre hus. Det kan ofta röra sig om flerbarnsfamiljer som redan har en svår ekonomisk situation. Även i fråga om flerfamiljshus kommer den sammanlagda effekten av fastighetsskatten och de bidrag som avses utgå för att kompensera skatten att diskriminera fastigheter som inte är statligt belånade. Därtill kommer att de olika skattesatserna (en högre för konventionellt beskattade fastigheter och en lägre för schablonbeskattade fastigheter som ofta tillhör allmännyttan) gör att de privata fastighetsägarna till följd av bruksvärdessystemet inte ens kan ta ut tillräcklig hyra för att erhålla kostnadstäckning för skatten. Fastighetsskatten bör successivt slopas. Den höjning av fastighetsskatten för enbart enskilt ägda fastigheter som beslutades av skall ej träda i kraft. 1988 sänks fastighetsskatteuttaget med en tredjedel för såväl småhus som övriga fastigheter. Det innebär att skattesatsen för småhus sänks från till , för enskilt ägda fastigheter i övrigt från till och för det allmännyttigt ägda beståndet från till . har (bl. a. ), med hänvisning till erfarenheterna av allmänna fastighetstaxering, beslutat att hos regeringen begära en utredning syftande till en omläggning av fastighetstaxeringssystemet så att förenklingar kan uppnås. Denna utredning har tillsatts. I avvaktan på utredningens förslag bör förändringar vidtas i nu gällande regler för fastighetstaxering. Taxeringsvärdena utgår i de allra flesta fall från det beräknade marknadsvärdet på resp. fastighet 1979. har marknadsvärdena förändrats. För vissa fastigheter kan marknadsvärdet ha minskat. Detta bör motverkas genom att regler införs om att särskild fastighetstaxering kan begäras av fastighetsägare på grund av att marknadsvärdet har sjunkit. För vissa fastighetstyper bör man överväga en generell nedsättning av fastighetstaxeringsvärdena antingen för hela landet eller för vissa definierade regioner. Det senare kan gälla jordbruksfastigheter, vilkas marknadsvärden bl. a. till följd av prisprövningsreglerna i förvärvslagstiftningen kan ha minskat högst betydligt. Beskattningen bör inte användas som energipolitiskt styrmedel. De nuvarande riktlinjerna för energibeskattningen innebär att man på en gång har sökt att tillgodose flera motstridiga syften, vilket har gjort skattesystemet på energiområdet ologiskt. a. har dessa riktlinjer inneburit att beskattningen av kol blivit alltför låg, vilket kan få till konsekvens att en ökad användning av sådana energikällor som vattenkraft, kärnkraft, solenergi och vindkraft försvåras. Vi förordar i stället en övergång till mervärdeskatt på energiområdet, kombinerad med energilikformiga punktskatter på en förhållandevis låg nivå. Vissa avsteg från energilikformigheten kan emellertid vara motiverade av miljöpolitiska skäl. Skattesystemet blir genom en sådan ordning mer hanterligt och innebär att den konkurrensutsatta industrin i energibeskattningshänseende likställs med ett betydande antal utländska konkurrenter, som helt eller delvis kan lyfta av sin energiskattebörda. 5.8 Finansiella konsekvenser av förslagen I tabell 9 nedan redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av våra skatteförslag. Den helt dominerande delen av de skattesänkningar som föreslås tillfaller inkomsttagare i normala inkomstlägen. Finansiella konsekvenser av våra skatteförslag Helårseffekt 1988, milj. kr. 1 800** Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital i småföretag till regler för förmögenhets-, arvs- och Förändring av förmögenhets-, arvs- och gåvoskattereglerna m. m. Lindring i dubbelbeskattningen av aktier 260*** Slopad skattereduktion av fackavgifter 13 575 1 500 Ändrade regler för schablonavdrag Ökade skatteintäkter genom bl. a. ökat arbetsutbud Nettoändring av offentliga sektorns inkomster * Grundavdraget tas ut vid den kommunala beskattningen och påverkar därmed inte de statliga intäkterna. En reduktion av de skattemedel som staten transfererar till kommunerna bör göras så att effekten av grundavdraget träffar kommunerna . * * avvecklas en kompensation i form av ytterligare bostadssubventioner på ca 100 milj. kr. *** avvecklas vissa bidrag till skogsvårdsåtgärder. Från principiella utgångspunkter borde flertalet punktskatter avskaffas. De påverkar valet mellan olika varor och ger i övrigt snedvridande effekter. Vissa punktskatter, som exempelvis alkoholskatterna, har införts med andra motiveringar än rent finansiella. När det således gäller alkoholbeskattningen finns det enighet om att den skall utformas på så sätt att målsättningen om en minskad totalkonsumtion och om en övergång från starkare till svagare drycker främjas. På energiområdet återfinns också vissa andra motiv för punktskatter. Som tidigare redovisats innebär det statsfinansiella läget att utrymmet för skattesänkningar är begränsat. Det innebär att sänkningarna i första hand måste ske på de områden där effekterna blir mest positiva för samhällsekonomin. Skogsvårdsavgiften bör, som föreslås i motion 1986/87:Sk419, sänkas till från . Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande en genomgripande skattereform, 2. att hos regeringen begär förslag om en skala för statlig inkomstskatt 1988 i enlighet med vad som anges i motionen, 3. att hos regeringen begär förslag om återinfört inflationsskydd av den statliga inkomstskatteskalan i enlighet med vad som anförts i motionen, 4. att hos regeringen begär förslag om införande av grundavdrag för barn i enlighet med vad som anförts i motionen, 5. att hos regeringen begär förslag om avdrag för barntillsynskostnader enligt vad som anförts i motionen,