mot · GA02Ub93 · 1987-04-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub93 m. fl. Fortsatt decentralisering inom högskolan (prop. 1986/87:127) Riksdagsbeslutet om högskolans reformering syftade till djupgående förändringar av det eftergymnasiala utbildningssystemet. Högskolans verksamhet integrerades med viktiga mål för samhällets uppgifter i stort. För att förverkliga detta syfte reformerades verksamheten i flera grundläggande avseenden, främst då beträffande målangivelser, studieorganisation, behörighetsregler, lokalisering och dimensionering samt institutionell organisation. Skälen till att U 68-utredningen exempelvis valde att ge allmänföreträdarna majoritet i styrelserna för högskoleenheterna uttrycktes pregnant av föredragande statsrådet i proposition 1975:9 (s. 405): Debatten kring formerna för den högre utbildningens planering och ledning erbjuder intressanta exempel på tolkningar av demokratibegreppets innebörd. För mig är det angeläget att slå fast att den högre utbildningen liksom andra grenar av den offentliga verksamheten skall tjäna alla medborgare. Den måste därför stå under inseende och inflytande av de valda, politiskt ansvariga samhällsorganen. Den högre utbildningen kan aldrig få vara en angelägenhet uteslutande eller ens i första hand för dem som är verksamma i den. Högskolans mål och de nödvändiga administrativa och organisatoriska åtgärder som följer av dessa, grunder för behörighetsregler som tar hänsyn till kraven på en breddad social rekrytering, enheternas och undervisningens inriktning och lokalisering är politiska frågeställningar, vars lösning regering och riksdag ansvarar för i enlighet med vedertagna demokratiska principer. På så gott som samtliga dessa punkter möttes de socialdemokratiska förslagen av en våldsam opposition såväl från traditionellt konservativa universitetsföreträdare som från grupperingar inom den yttersta vänstern, den gången med utgångspunkter i de tankar och de lärosatser som låg bakom studentoroligheterna . För att komma ur det dödläge som hela frågan om högskolans roll i samhället hamnat i träffade socialdemokraterna och centerpartisterna i U 68beredningen en kompromiss. Kompromissen innebar att verksamhetens företrädare fick en kraftig majoritet i enheternas styrelser. Representanterna för allmänintresset fick i dessa enhetsstyrelser närmast en observatörsfunktion genom sin minoritetsposition. Den mer långsiktiga utbildningsplaneringen som statsmakterna ville få till stånd, och som kunde decentraliseras, förlädes till sex regionstyrelser med allmänrepresentanterna i majoritet. Dessa regionstyrelser fick dis- Mot. ponera det s. k. LIE- anslaget, dvs. anslaget till lokala och individuella lin- Ub93 jer och enstaka kurser. LIE-anslaget blev regionstyrelsernas medel att styra verksamheten inom högskolan. Vi hävdar att konstruktionen med enhetsstyrelserna, regionstyrelserna och LIE-anslaget fungerat väl och efter hand haft allt större framgång när det gällt att påverka utvecklingen. De erfarenheter vi har från regionstyrelsers och enhetsstyrelsers arbete ger inga skäl till att avskaffa regionstyrelserna. I den mån en administrativ effektivisering anses behövlig inom högskolesektorn skulle väsentligen större vinster uppnås om intresset direkt riktades mot universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) och mot administrationen vid våra stora universitet. Redan i titeln på proposition 1986/87:127 anger regeringen sin ambition att fortsätta decentralisera besluten i högskolan. Detta skall ske genom att regionstyrelserna avskaffas, genom att de olika enheterna får styrelser med en majoritet av allmänföreträdare och genom att LIE-anslagen ges direkt till enheterna i fråga. Regeringens strävan att decentralisera besluten inom högskolan anser vi att bör ge sitt fulla stöd. Propositionen har inte föregåtts av något egentligt utredningsarbete. Den kan därför heller inte stödja sina förslag och sina resonemang på argument som öppet dokumenteras utifrån reaktioner som kommit fram under en traditionell remissomgång. Detta är att beklaga. Förslaget i propositionen rör faktiskt enbart organisatoriska frågor och frågeställningar. I propositionen berörs inte alls utbildningens och forskningens mål och inte heller dess roll i samhället. Vi gör därmed den tolkningen av regeringens proposition 1986/87:127 att syftet inte är att ändra den högre utbildningens målsättningar såsom de uttrycks i gällande lagar och författningar. Enhetsstyrelserna föreslås efter det att regionstyrelserna avskaffas bestå av elva ledamöter. Fem av dessa skall hämtas bland dem som är verksamma inom enheten i fråga, sex skall utses för att företräda allmänintresset. I och för sig är en förändring av enhetsstyrelsernas sammansättning nödvändig om regionstyrelserna avskaffas. I ett sådant läge kommer styrelserna att på ett helt annat sätt än överta högskolans ansvar i frågor som är av politisk natur. Vi citerar än en gång proposition 1975:9: Den högre utbildningen kan aldrig få vara en angelägenhet uteslutande eller ens i första hand för dem som är verksamma i den. Som rekryteringen till högre studier alltid varit, och tyvärr tycks fortsätta vara, kommer flertalet enhetsstyrelser i fortsättningen genom verksamhetsföreträdarna att domineras av traditionellt konservativa politiska synsätt i frågor som jämställdhet, arbetsrätt, högskoleutbildningen som stöd för en aktiv regionalpolitik och en framtidsinriktad näringspolitik. Detta har vi till fullo lärt oss under vår verksamhet i några universitets styrelser. Oavsett vilka åsiktsuppsättningar som dominerar inom en verksamhet Mot. är det för oss stötande att någon utifrån sin yrkesposition skulle ges rätt att Ub93 fatta politiska beslut utan att ha kompetensen att fatta sådana beslut. Den kompetensen ges i en demokrati av medborgarna i allmänna val. Vi hävdar att de uppgifter som regeringen vill lägga på enhetsstyrelserna efter det att regionstyrelsema avskaffats tvingar enhetsstyrelserna i fortsättningen att göra rent politiska bedömningar och att ta eller att avstå från att ta initiativ av politisk natur. Som exempel vill vi nämna tillskapandet av som styrelsen för högskoleregion svarat för. Utgående från det som vi framhållit anser vi att om regionstyrelsema avskaffas och dess uppgifter läggs vid enhetsstyrelserna bör regeringen utse samtliga ledamöter i dessa nya enhetsstyrelser. Detta skulle inte hindra regeringen ifrån att utse personer verksamma vid enheten som ledamöter av styrelsen om regeringen anser det lämpligt. Sannolikt skulle sådana val komma att bli mycket vanliga såväl vad beträffar forskare som lärare, studerande och teknisk-administrativ personal. Samma princip bör gälla styrelsens ordförande. I de fall exempelvis rektor vid enheten anses lämplig som styrelsens ordförande skall självfallet rektor kunna utses till styrelsens ordförande. sammansatt enligt vårt förslag har sitt mandat från regeringen. Allmänna val till avgör då ytterst enhetsstyrelsernas sammansättning. En sådan styrelse tillsatt av regeringen vore kompetent att fatta politiska beslut. Nog så viktig som styrelsens sammansättning är styrelsens befogenheter. Vi anser att de befogenheter som åvilar regionstyrelse och enhetsstyrelse vad beträffar forskning, utveckling, utbildning och tjänstetillsättningar skall - om regionstyrelsema avskaffas - överföras till de nya enhetsstyrelsema. Om de nya enhetsstyrelserna inte ges dessa befogenheter frångås, som vi vill uppfatta förslaget, det viktigaste syftet med regeringens proposition, nämligen att decentralisera beslutsfattandet inom högskolesystemet. I ett sådant fall måste alla viktigare beslut, även i de fall då besluten enbart är av regionalt intresse, fattas antingen inom UHÄ eller i . Det vore inte en decentralisering av besluten utan en centralisering. används våra universitet och högskolor för olika slag av uppdragsverksamhet initierad såväl av offentliga myndigheter som av enskilda eller företag inom och utom landet. Det kan gälla olika aktiviteter inom högskolan alltifrån enklare konsultuppdrag över uppdragsutbildning ända till ren grundforskning. Denna verksamhet är om den ges rätta proportioner önskvärd och bör fortsätta. För uppmärksammades vissa oacceptabla företeelser vid vissa av våra universitet. Det vi tänker på är dels den forskningsverksamhet som ägde rum i samarbete med främmande makt, en verksam het som var helt oförenlig med svensk neutralitetspolitik, dels ett antal fall Mot. där några universitetsinstitutioner utfört laboratorieprov för olika lands- Ub93 tings räkning till priser som låg högt över de kostnader provtagningen hade rätt att få täckta och i en omfattning som tidsmässigt var oförenlig med övriga uppgifter som åvilar en forskande och undervisande högskoleinstitution. Dessa fall illustrerar hur viktigt det är att statsmakterna har tillgång till en fulltäckande redovisning av alla resurser som står till vårt högskolesystems förfogande. Hade en sådan redovisning förelegat vid de ovan nämnda fallen skulle den otillbörliga verksamheten kunnat upptäckas också av högskolans egna, långt innan förhållandena offentliggjordes och vållade en så pinsam uppmärksamhet. Vi menar att statsmakterna bör ha full insyn i högskolans samlade resurser, alltså anslag direkt till högskoleenheterna, statliga medel som ställs till förfogande via andra statliga anslag, medel från all slags uppdragsverksamhet och dispositionsrätten till fonder och donationer. Speciellt för att göra rätta avvägningar mellan de olika enheterna måste äga kännedom om alla resurser som står till högskoleenheternas förfogande. Det är värt att notera att regeringen arbetar på en modernisering av den ekonomiska redovisningen för högskolesektorn. I den mån arbetet med detta leder till - vilket är det sannolika - att regeringen anser ytterligare organisatoriska åtgärder vara påkallade bör sådana förslag kunna föreläggas . Det vi närmast tänker på är dels möjligheterna att garantera en rationell medelsfördelning mellan högskoleenheterna under hänsynstagande till att enheterna har mycket olika förutsättningar att förfoga över andra resurser än dem som tilldelas över statsbudgeten, dels att genomströmningen vid olika utbildningar och vid olika högskoleenheter kan variera så starkt att speciella insatser måste göras för att undvika icke önskade sociala effekter. Utskottet förutsätts utarbeta erforderlig lagtext. Under hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att beslutar ge de nya enhetsstyrelserna de uppgifter, resurser och befogenheter som sammantaget åvilar regionstyrelserna och de befintliga enhetsstyrelserna, 2. att beslutar att de nya enhetsstyrelserna bör bestå av elva ledamöter som samtliga utses av regeringen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som Mot. i motionen anförts om att regeringen på lämpligt sätt vid sina an- Ub93 slagsframställningar fortsättningsvis dels ger en redovisning av samtliga medel som står till högskoleenheternas förfogande, dels för redovisar effektiviteten i högskolesystemets undervisning. () () () ()