ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GA02ju601 · 1987-01-12 00:00:00 — 1986/87: Ju601 () Åtgärder mot snatteri 1986/87 Ju601-606 föreslog jag i en motion att en kampanj under mottot Du skall icke stjäla borde genomföras i vårt land. Förslaget i sig är minst lika aktuellt som det varit tidigare. Butiksbrott såsom rån, stöld och snatterier är ett stort och växande problem för svensk handel. Men även stölder i övrigt i samhället bör uppmärksammas minst lika mycket. Mycket kan göras i samhället mot snatteriet - kanske främst i undervisningen i skolan. Om det nu är så illa ställt att svenska folket sjunkit så lågt moraliskt sett att man inte kan skilja på mitt och ditt eller kanske inte får undervisning i dessa elementära kunskaper, då kan även massmedia, radio och TV på ett markant sätt medverka i denna undervisning. Stölder av olika slag har fått en sådan omfattning att åtgärder måste vidtas omgående. Låt därför en snattare få en böteslapp direkt i handen vid tillbudet. Om exempelvis en butikskontrollant får tag i en snattare skulle en böteslapp kunna sättas direkt i handen på honom, alltså samma princip som man använder när någon gjort sig skyldig till hastighetsöverträdelse. Detta är ju fullt jämförbart. Vi bör kunna förenkla polisens arbete och utnyttja resurserna bättre genom att minska åklagarnas arbete med ett sådant tillvägagångssätt. Även för den enskilde måste det vara ett bättre sätt. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om införande av böteslapp för snatterier enligt motionens förslag samt att en landsomfattande kampanj mot snatteriet genomförs. 1 1986/87.
mot · GA02ju603 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju603 Bör den som dömts till böter av domstol ha möjlighet att betala sina böter frivilligt och utan inblandning av kronofogdemyndigheterna? Frågan kan synas överraskande, eftersom svaret borde vara en självklarhet. Förhållandet är emellertid det motsatta. Den bötfällde kan icke undvika att bli föremål för indrivning av böterna med därav föranledd registrering i det omfattande . Böter som hänför sig till beslut av åklagare kan däremot betalas frivilligt, i detta fall till . På föranledande av motioner från min sida har , senast under förra , instämt i min uppfattning att det borde vara en självklarhet att den som dömts till böter skall kunna betala bötesbeloppet frivilligt dvs. genom uppbörd (JuU 1985/86:35). ställde sig vidare, vid samma tillfälle, bakom utskottets uttalande att man förutsatte att förhållandena på området skulle komma att förbättras . Nuvarande otillfredsställande ordning består emellertid . Med hänsyn härtill hemställer jag att hos regeringen begär att bötesstraff skall kunna verkställas genom uppbörd.
mot · GA02ju604 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju604 Personundersökning och förtroendeman i brottmål I brottmål skall utredas - förutom den brottsliga gärningen - ofta även den misstänktes personliga förhållanden jämte lämpliga återanpassningsåtgärder. Det är därvid särskilt angeläget att denna personundersökning startar så fort som möjligt under polisutredningen för att snabbt komma i gång med erforderligt återanpassningsarbete. Av denna anledning åläggs åklagaren att utan dröjsmål hos rätten anmäla behov av personundersökning i vissa brottmål. Det är också viktigt att det behov av personligt stöd eller annan hjälp som framkommer under personundersökningen hos vissa misstänkta kan tillgodoses utan att avvakta underrättens dom i målet. Därför finns laglig möjlighet för skyddskonsulent att förordna om förtroendeman. Den praktiska tillämpningen är dock tveksam beträffande såväl underhandsanmälan av personundersökning som förordnande av förtroendeman. Med hänsyn härtill finns det anledning att närmare undersöka förhållandena och vidta de lagändringar eller andra åtgärder som föranleds härav. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om personundersökning och förtroendeman i brottmål.
mot · GA02ju605 · 1987-01-15 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju605 Prostitutionen florerar främst i storstäderna men existerar även på andra håll i landet. Den fördöms av nästan alla människor. Men det råder stor oenighet om lämpligheten att kriminalisera prostitutionen eller närmast de prostituerades kunder. Vad gäller ungdomsprostitutionen får den anses utgöra ett särskilt allvarligt samhällsproblem. Här föreligger total enighet om kriminalisering av kunderna. Sådant straffansvar föreskrivs i 6 kap. 8 § under beteckningen förförelse av ungdom med risk för fängelse upp . Problemet är att detta lagrum nästan aldrig tillämpas. Detta har varierande orsaker såsom svårigheter att tillämpa lagrummet, otillräckliga polisiära resurser eller bristande intresse för brottstypen. Den nu beskrivna situationen är naturligtvis oacceptabel. Åtgärder måste vidtas för att effektivisera lagrummet och då räcker det inte med uttalande av modell att framhålla betydelsen av skärpt respekt för bestämmelsens efterlevnad. I stället borde frågan ingående utredas genom att kartlägga regelns tillämpning, inventera problem och hinder vid regeltillämpningen samt föreslå förändringar för att uppnå en effektivisering av regeln. Det övergripande målet skall vara att få existerande kriminalisering av ungdomsprostitutionen att fungera i lagstiftarens anda. Det är naturligtvis rättspolitiskt förkastligt att ha väsentliga lagar som inte tillämpas. Då urholkas allmänhetens förtroende för samhället. I detta sammanhang kan det dessutom uppfattas som en oacceptabel dubbelmoral som skadar allmänhetens tilltro till samhällets intresse av att verkligen bekämpa ungdomsprostitutionen. För övrigt skulle erfarenheterna av kriminalisering av ungdomsprostitutionen bli av stor betydelse för bedömning av lämpligheten av att kriminalisera all prostitution. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om ändring av 6 kap. 8 § för effektivisering av kriminaliseringen av ungdomsprostitutionen.
mot · GA02ju607 · 1987-01-14 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju607 m. fl. (m) Straffansvar för tjänstefel 1986/87 Ju607611 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:K206 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om tidpunkten för lagstiftning om straffansvar för tjänstefel. L. () i () () () () () 1 1986/87.3 samt.
mot · GA02ju609 · 1987-01-19 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju609 Ändring i lagen om kriminalvård i anstalt Enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt kan en brottsling, dömd till fängelse, avtjäna sitt straff genom att fullgöra värnplikt. Det betyder i realiteten att värnplikten klassificeras som en straffkommendering! slapp 655 dömda fängelse med hänvisning till 34 §, och av dessa fick 33 avtjäna straffet på detta sätt. Ur allmän rättssynpunkt är ett sådant sätt att avtjäna ådömda straff starkt stötande. Tanken bakom den möjlighet som 34 § ger är förmodligen att en ung människa, som i hastigt mod begått ett första brott och som skall straffas, riskerar att skadas för livet av en fängelsevistelse. Men fängelsevistelsen differentieras veterligen med hänsyn till brottets art och brottslingens ålder, varför kontakterna med andra brottslingar ej nödvändigtvis behöver ha någon nedbrytande effekt. Straff ådöms emellertid inte i uppfostringssyfte utan för att likhet inför lagen skall råda. 1 fråga om det grova våldet bland ungdom har särskilt uttalats att hårda straff måste dömas för att respekten för lagar och för medmänniskors liv skall öka. Den avsikten omintetgörs uppenbarligen om man låter några, som exempelvis misshandlat en människa till döds. slippa undan med att göra värnplikten, som ju även skötsamma ungdomar måste göra. Det finns ingen rimlig anledning varför inte ådömda straff skall avtjänas. Eftersom samhällets syn på värnplikten omöjligen kan vara att likställa denna med straffkommendering, bör möjligheten för en dömd brottsling att avtjäna straffet genom värnpliktstjänstgöring upphöra. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att av regeringen begär förslag till ändring av 34 § lagen om kriminalvård i anstalt.
mot · GA02ju611 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju611 Annan påföljd för barn än fängelse Internationellt pågår utarbetning av om barns rättigheter (med barn menas ). Enligt artikel 20 om rättigheter för barn i fängelse och för barn i straffprocess krävs av länderna: - att man skall sträva efter att välja annan påföljd än fängelse för barn , - att den som är och intagen på anstalt skall hållas åtskild från vuxna brottslingar. Vi betraktar som ett högt utvecklat land men måste reservera oss mot denna självklara humanitet. I får barn mellan dömas till fängelse, om det föreligger synnerliga skäl. Dessutom går utvecklingen dithän att vi får allt flera ungdomar i våra fängelser, och de vistas tillsammans med vuxna intagna. Därför skall barn mellan inte kunna bli placerade i fångvårdsanstalter. Ungdomar som döms skall i stället överlämnas till för en behandlingsform anpassad just för den unga människa det handlar om. Erfarna personer kan då hjälpa till med bearbetning av aktuella problem och planera och ge hjälp till en normal återgång i samhället. Även kriminalvården har ett uppföljandeansvar. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna dels att barn mellan inte placeras i fångvårdsanstalter, dels att ungdomar som döms skall överlämnas till för individanpassade behandlingsformer, där erfarna personer kan hjälpa till att bearbeta aktuella problem, planera och ge hjälp till en normal återgång i samhället.
mot · GA02ju612 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju612 m. fl. (fp) Trafiknykterhetslagstiftningen, m. m. 1986/87 Ju612 615 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87 :So215 hemställer vi 1. att hos regeringen begär förslag till en ny lägsta promillegräns vid vilken ansvar för trafikonykterhet inträder, 2. att hos regeringen begär förslag om kontraktsvård som påföljd för vissa trafiknykterhetsbrott, 3. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av narkotikastrafflagen så att allt icke medicinskt bruk av narkotika kriminaliseras genom att den som innehar eller har annan befattning med narkotika döms för narkotikabrott, 4. att hos regeringen begär förslag om ett åtgärdsprogram för att skära av tillförseln av narkotika till kriminalvårdsanstalterna, 5. att hos regeringen begär förslag till en lag som möjliggör kontraktsvård i form av villkorligt fängelse. () () () () () () 1 1986/87.
mot · GA02ju613 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87 :Ju613 Skärpt narkotikalagstiftning, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87 :So217 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att allt icke-medicinskt innehav och bruk av narkotika skall kriminaliseras, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts avseende effektivare tull och polis.
mot · GA02ju615 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju615 Ägaransvar vid körning mot rött ljus En stor del av trafikolyckor i främst tätorter orsakas av att någon av trafikanterna åsidosätter plikten att stanna vid rött ljus. Genom sådana beteenden riskeras inte enbart materiella skador utan i lika hög grad omfattande personskador med ibland livslångt lidande som följd. I nuvarande trafiklagstiftning är färd mot rött ljus belagd med böter. För lagföring och dom krävs dock dels att polis finns på plats som sett händelsen, dels att en utredning/förundersökning verkställs i ärendet. Rödljuskörningar med polis i närheten är dock unikt och få fälls för färd mot rött ljus trots att brottet får anses vara ett mängdbrott. I provades rödljuskameror, vilka med fotografi identifierade bilister som körde mot rött ljus. Kamerornas filmer framkallades och därefter vidtog en omfattande utredning där många fall fick läggas ner med hänsyn till att det aldrig gick att leda i bevis vem föraren varit vid tillfället. Antalet poliser i trafikövervakningstjänst har minskat och trafikavdelningarna inom polisen arbetar numer huvudsakligen med hastighetskontroller o. d., mer sällan eller nästan aldrig med kontroll av färd mot rött ljus. Det finns stora möjligheter att tekniskt övervaka färd mot rött ljus och därmed avlasta trafikövervakningen den detaljen. Inrättandet av fler övervakningskameror för rödljuskörning skulle effektivt kontrollera detta brott. För att detta skall vara möjligt krävs att utredningarna blir så okomplicerade som möjligt, och ett led i detta är att införa strikt ägaransvar för färd mot rött ljus. Utredningen kan då skötas av ej polisutbildad personal när utredningen endast består i att avisera bilägaren ett fastställt bötesbelopp. Ansvar för bilägaren finns på flera områden, exempelvis när det gäller parkering/uppställning av fordon i strid mot gällande parkeringsbestämmelser. En bilägare som lånar ut sin bil kan också ställas till ansvar om han lånar ut bilen till en person som saknar körkort m. m. Samma argument kan användas när det gäller sättet att framföra fordonet. Fordonsägaren bör också här ha ett ansvar för den form av vårdslöshet som färd mot rött ljus utgör. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av att det ur trafiksäkerhetssynpunkt införs ett strikt ägaransvar för färd mot rött ljus.
mot · GA02ju617 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju617 m. fl. (c) Kriminalisering vid prostitution Med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:So437 hemställs att hos regeringen begär att frågan om kriminalisering av de prostituerades kunder prövas i enlighet med det anförda. () () () () () () 1* 1986187.3 sami. NrJu616-625 Rättelse: S. 10 rad 4 Står: det antas Rättat till: det kan antas Rad 13 Står: anvisning Rättat till: anvisningar
mot · GA02ju618 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju618 Betalningen av böter och vitén m. m. Vi har i ett betalningssystem för ordningsbot och strafföreläggande böter, som medger förskottsbetalning utan kronofogdemyndighets registrering. Om någon person däremot är föremål för dom eller beslut, där vederbörande dömts att utge böter eller vite samt vissa rättshjälpskostnader, förfar man på ett helt annat sätt. Här sker en uppdebitering hos kronofogdemyndigheten, utan att personen i fråga erhållit något egentligt krav på beloppet. Den betalningsskyldige har ej heller givits någon möjlighet att självmant inbetala beloppet till statsverket utan att bli rättsförd. Det finns en opinion mot detta förfarande både hos handläggare och klienter, speciellt mot bakgrund av en jämförelse med de kravrutiner, som tillämpas beträffande ordningsbot och förelägganden. Enligt dessa rutiner bereds den betalningsskyldige tillfälle att inom inbetala bötesbeloppet till . Först om detta ej sker, överlämnas ärendet till rättsföring och indrivning genom kronofogdemyndigheten. En person som dömts till böter vid domstol kan alltså enligt bestämmelserna inte förskottsbetala till någon utan blir alltid registrerad i kronofogdemyndighetens register. En jämförelse med skatteinbetalning visar, att om en sådan görs i rätt tid, men beloppet av någon anledning inte kommer att krediteras den skattskyldige, är kronofogdemyndigheten skyldig att tillse, att den skattskyldige blir helt avförd ur centralregistret på grund av den gjorda inbetalningen. Visserligen lindras i någon mån konsekvenserna av restföringen av just böter genom de särskilda gallringsbestämmelser, som finns, 11 § utsökningsregisterlagen, men frågan kvarstår, varför denna stelbenta omgång behövs till skillnad från rutinerna med ordningsboten. Det förefaller vara naturligare att behandla de båda fallen analogt. Den registrering, som drabbar domstolsböter och vitén, utgör ju ännu en påföljd utöver boten. Om bestämmelserna möjligen behålls ur informationssynpunkt, saknas skäl härför, eftersom uppgifterna i fråga kan erhållas av vem som helst genom de liberala offentlighetsprinciper, som finns. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i betalningsordningen för böter, vitén och vissa rättshjälpskostnader att analoga kravrutiner med ordningboten tillämpas. 1986/87 Ju618
mot · GA02ju619 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: Ju619 m. fl. (c) Kriminalisering vid prostitution Det finns en utbredd uppfattning att det är ett angeläget samhällsintresse att så långt möjligt försöka motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Smittspridningen av HIV-virus som genom könshandeln har gjort det än mer angeläget. För prostitution krävs både en kvinna som säljer sexuella tjänster och att en man är villig att betala för dessa. Om inte kunderna fanns skulle det inte finnas prostituerade. Enligt gällande rätt är det fullt lagligt att både köpa och sälja sexuella tjänster. Det finns dock ett undantag. I de fall den prostituerade är kan det bli aktuellt att betrakta prostitutionskontakt som straffbar för kunden. Med de förödande konsekvenser som könshandeln för med sig, förutom livshotande på grund av HIV-smittan är den också nedbrytande socialt och känslomässigt, finns det starka skäl att kriminalisera alla prostitutionskontakter. En sådan kundkriminalisering är ett sätt för samhället att klart ge uttryck för att prostitutionen inte kan accepteras. måste givetvis sociala insatser sättas in för att stödja och hjälpa de flickor som redan är prostituerade. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i angående kriminalisering av prostitutionskontakter i enlighet med vad som anförs i motionen. () () ()
mot · GA02ju620 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju620 m. fl. (fp) Kriminalisering vid prostitution Kvinnor förnedras och kvinnor förtrycks på många sätt. Prostitution är en allvarlig form av kvinnoförtryck. I sker denna könshandel med samhällets godkännande. Det är fullt lagligt att köpa och sälja sexuella tjänster. De prostituerade betraktas enligt skattelagstiftningen som näringsidkare och är skattskyldiga för inkomst av rörelse med möjlighet att bli skönstaxerade. Staten har alltså möjlighet att få in pengar på könshandeln, vilket är upprörande. Att samhället accepterar att män får köpa tillgång till kvinnors kroppar hindrar strävan mot jämställdhet mellan könen. Det förhindrar också att kvinnor och män har ett jämlikt ömsesidigt sexuellt förhållande. Undersökningar visar att det inte i huvudsak är ensamma eller handikappade män som söker sig till prostituerade. Majoriteten är s. k. vanliga män med familj och barn som på detta sätt utnyttjar medmänniskor ur en ofta socialt utsatt grupp. De allra flesta kvinnor i könshandeln kommer från torftiga miljöer, har personliga problem och påfallande många har svåra sexuella övergrepp under barndomen bakom sig. Rapporter tyder också på att de blir yngre och yngre. Mycket snabbt dras många ner i den undre världen där våld, knark och brott ofta förekommer. Kvinnorna drabbas ofta psykiskt, de förlorar sin självkänsla, blir hårda, känslokalla och misstänksamma. har också risken för HIV-smitta starkt ökat argumenten för att på alla sätt fortsätta minska prostitutionen. Samhället måste på olika sätt hjälpa och stödja de prostituerade att bryta sitt levnadsmönster. Den sociala jourverksamheten har på flera håll i landet hjälpt prostituerade till ett mer människovärdigt liv. En kriminalisering av de prostituerades kunder löser självfallet inte heller alla problem med prostitution, men det skulle avskräcka många. Vanliga s. k. familjefäder skulle inte riskera sin sociala ställning om de riskerade åtal när de besöker prostituerade. Kriminaliseringen av kunderna skulle naturligtvis stöta på en mängd praktiska problem, t. ex. svårigheter med bevisföring. Men lika väl som lagen mot barnaga har avhållit många från att slå sina barn, skulle en sådan här lag med all sannolikhet föra med sig att prostitutionen minskade. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring i att en kriminalisering av de prostituerades kunder sker i enlighet med vad som i motionen anförts. () () 1986/87 Ju620
mot · GA02ju623 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju623 och () könsumgänge I ett rättssamhälle måste finnas ett effektivt skydd för den personliga integriteten. Detta gäller inte minst vid sexuella övergrepp som uppfattas som en särskilt allvarlig integritetskränkning. I kap. 6 kriminaliseras olovligt könsumgänge främst genom brotten våldtäkt och frihetskränkande otukt. Innebörden är i huvuddrag att det är straffbart att förmå eller tvinga någon till samlag eller annat könsligt umgänge med utnyttjande av våld eller hot. Nuvarande lagstiftning är enligt mångas uppfattning otillfredsställande. Utgångspunkten måste ändras för att stämma med den allmänna rättsuppfattningen. Könsligt umgänge med en person mot dennes vilja skall vara en kriminell handling även om vare sig våld eller hot förekommit. Det är självklart att den enskilda människans vilja skall respekteras inte minst av integritetsskäl. Respekten för den enskildes egen vilja bör förstärkas. Åsidosätter någon annan person en sådan viljeyttring skall detta medföra risk för straff. Mot denna bakgrund bör en ny regel införas i . Lagrummet skulle kunna ha följande lydelse: Den som har könsligt umgänge med någon mot dennes vilja dömes för olaga könsumgänge till fängelse i högst . Denna regel bör inleda kapitlet för att tydligt markera lagstiftarens grundsyn på de sexuella övergreppen. Övriga brott får sedan betraktas som allvarligare grader av grundbrottet och då genom utnyttjande av våld eller hot av varierande styrka. Denna regel kan naturligtvis få vissa tillämpningssvårigheter, men dessa svårigheter kan inte anses större än i andra motsvarande straffrättsliga situationer. Det går att upprätthålla grundläggande rättssäkerhetskrav och så kommer självklart också att ske. Under alla omständigheter får regeln en viktig preventiv verkan beträffande sexuella övergrepp. Med anledning av det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i som i motionen anförts för kriminalisering av olaga könsumgänge.
mot · GA02ju624 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ju624 m. fl. Åtgärder vid upprepade våldsbrott i vissa fall har det i massmedia refererats om våldsmän som går fria trots upprepade brott. Det har då rört sig om rå misshandel utan minsta anledning. Våldsmännen har anhållits och eventuellt suttit häktade men har därefter släppts fria utan större påföljd. Man har ur tidningarna kunnat utläsa att männen har bedömts vara för sjuka för fängelse och för friska för psykiatrisk vård. I refererades ett dylikt ärende. Trots upprepade brott får mannen efter det senast begångna brottet gå fri. Detta beroende på att en s. k. stor sinnesundersökning efter tidigare brott visade att det brottet hade begåtts under inflytande av sinnesförvirring och att mannen då ej var i behov av vård. I det refererade fallet begärde åklagaren våldsmannen häktad under åberopande av risk för fortsatt brottslighet. Tingsrätten hade då antingen kunnat häktat mannen eller också kunnat förordna om en liten sinnesundersökning varvid omhändertagande hade kunnat ske. Något annat står inte till buds innan målet avgörs i sak. Tingsrätten gjorde en bedömning av häktningsframställan och beslutade att släppa mannen fri. brott hade begåtts under sinnesförvirring och det kunde antas att det senaste brottet också skulle komma att medföra skyddstillsyn som påföljd och därför kunde häktning inte ske. Om vårdbehov ej anses föreligga kan inte heller tvångsomhändertagande komma i fråga. Det är uppenbart att de rättsvårdande instanserna följer lagens bokstav. Trots detta är det ytterst otillfredsställande att samhället inte har möjlighet att ingripa i ovan beskrivna ärenden. Ingen har glädje av att våldsmannen faller mellan två stolar. Våldsoffren lever med sin ångest för nya övergrepp, våldsmannen lär sig inte tygla sin förvirring eller sina aggressioner utan vård och samhället i stort förråas. Vi anser det därför vara ytterst angeläget att ovan beskrivna lucka i vår lagstiftning täpps till t. ex. genom att tingsrätten ges möjlighet att häkta vederbörande, ge våldsbrott av detta slag företräde i tingsrätten och genom att alltid döma till någon form av vård eller behandling vid upprepade våldsbrott. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om påföljd vid upprepade våldsbrott. () () 1986/87 Ju624