mot · GA02So227 · 1987-01-23 00:00:00 — Motion till 1986/87: So227 och i (s) Familjerådgivningen befinner sig i en akut krissituation. Trots att frågan blivit föremål för ett omfattande utredningsarbete kvarstår huvudproblemen. Det saknas ett övergripande ansvar för verksamheten. Familjerådgivning är inte en obligatorisk, lagreglerad verksamhet. Huvudmannaskapsfrågan är fortfarande olöst. Bristande resurser gör att familjerådgivningen på många håll är nedläggningshotad. En kartläggning hos visar att huvudmannaskapet är mycket blandat. Det finns 200 familjerådgivare i landet, fördelade på 45 byråer. I tolv av dessa är kommunen huvudman och i 33 svarar för huvudmannaskapet. De landstingsdrivna byråerna har 60 filialmottagningar. Familjerådgivarna är en mycket specialiserad och kompetent yrkesgrupp vars arbetsinsatser har stor betydelse för samhället. inträffar 20000 skilsmässor i vårt land. 25000 barn berörs. begår 2000 människor självmord på grund av brutna relationer. I familjerådgivningen erbjuds fullständig sekretess och anonymitet för den som söker hjälp. Inte ens namnet behöver uppges. Rådgivarna får inte vittna i rättegångar. De utfärdar inga intyg i vårdnadsmål eller andra familjetvister. Familjerådgivningen är i stort sett den enda möjligheten för människor med relationsproblem att få kompetent hjälp utan att registreras eller sjukförklaras. Ovannämnda kartläggning visar också att väntetiderna är långa, inte sällan . Behoven av rådgivning är också betydligt större än vad som kan erbjudas. På flera håll har uppemot hälften av alla som sökt hjälp fått avvisas på grund av bristande resurser. Risken är nu uppenbar att många som sökt sig till familjerådgivningen men inte kunnat tas emot där i stället vänder sig till den öppna psykiatriska vården eller till andra läkare. I längden är detta en ohållbar situation. Det kan inte vara riktigt att människor i behov av familjerådgivning tvingas in i den psykiatriska vårdapparaten. Några besparingar innebär sannolikt inte heller en sådan utveckling. som resurserna inom familjerådgivningen urholkas väntas verksamheten få nya arbetsuppgifter. Tanken har bl. a. varit att familjerådgivning skulle finnas att tillgå för att förebygga stridigheter och underlätta umgänget mellan skilda föräldrar och deras gemensamma barn vid gemensam vårdnad. Familjerådgivare fungerar också i flera fall som handledare för socialsekreterare som arbetar med omhändertagande av barn och med familjer i kris. I familjer med aids-drabbade krävs en kompetent och kunnig hjälp från människor som är vana att hantera kriser. Också i sådana situationer kan familjerådgivarna vara till ovärderlig hjälp. En utredning, BFU-81 tillsattes 1980 för att utreda hur den verksamhet som bedrivs inom den psykiska barn- och ungdomsvården samt den kommunala familjerådgivningen skulle kunna samordnas inbördes och med andra likartade verksamheter. I ett delbetänkande (Ds S 1983:8) behandlas familjerådgivningens verksamhet och organisation. Betänkandet har remissbehandlats, men några konkreta förslag till lösningar av problemen har inte följt på utredningen. Det torde alltså framgå med all önskvärd tydlighet att situationen inom familjerådgivningsverksamheten är djupt otillfredsställande och riskerar att bryta samman på många håll i landet. För att avhjälpa uppenbara brister och för att åstadkomma en nödvändig, slagkraftig och övergripande organisation av verksamheten med någon form av samlat eller samordnat huvudmannaskap krävs skyndsamma initiativ i frågan. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av en samlad översyn av familjerådgivningen. () ()