mot · GA02Fi112 · 1987-05-13 00:00:00 — I så fall förbättras bytesförhållandet gentemot omvärlden, och bytesbalansen kan gå mot ett överskott även med en lägre exporterad volym. På grund av kvarvarande tillväxthinder tvingas vi emellertid att successivt sänka relativpriserna och även det relativa löneläget gentemot omvärlden, eftersom graden av omstrukturering av produktion och utrikeshandel inte är tillräckligt hög. Därför läggs den huvudsakliga anpassningsbördan på arbetsmarknadens parter och lönekostnadsutvecklingen. Den stelbenta regeringspolitik som innebär att tillväxthindren bibehålls går således stick i stäv med löntagarnas intressen. Det allvarligaste hotet mot en dämpning av arbetskraftskostnadens ökning är det höga skattetrycket. Dessutom är löneglidningen alltför kraftig, vilket i sin tur beror på den höga inhemska efterfrågan samt på den pågående 18 smygdevalveringen av kronan. Regeringens strategi är att löneökningstakten måste ned i nivå med - eller Fil 12 under - den i vår omvärld. Det är uppenbart att detta mål inte har uppnåtts och inte heller är på väg att nås. I regeringens diskussion om lönebildningen poängteras att den grundläggande förutsättningen för en real inkomstökning i samhället är att produktiviteten ökar. Löneökningar som överstiger produktiviteten leder till inflation. Regeringen framhåller att även om alla löntagare bör få del i samhällets totala produktivitetsökning är det rimligt med en viss koppling mellan utkomsten och i vilken utsträckning arbetstagarna bidrar till att förbättra produktiviteten. Dessutom påpekas att arbete bör inledas för att finna produktionsformer, arbetsorganisation, styrsystem etc. som utvecklar verksamheten i den offentliga sektorn och höjer produktiviteten. Regeringen ansluter sig till det moderata synsättet med en mer marknadsanpassad och produktivitetsinriktad lönesättning i den offentliga sektorn. I likhet med regeringen anser vi att obalanser uppstått genom att lönespridningen minskat på hela arbetsmarknaden men att detta har skett i större utsträckning inom den offentliga sektorn. Därigenom har betydande personalförsörjningsproblem uppstått. Vi delar också regeringens uppfattning att detta är en viktig orsak till att det blivit mycket svårt att rekrytera erfaren och kvalificerad personal och att det därför är nödvändigt att anpassa lönerelationerna så att de medger en effektiv personalförsörjning i den offentliga verksamheten. Emellertid tror vi inte att lönebildningens problem i kan lösas genom överläggningar mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Det räcker inte att diskutera förhandlingsteknik, lönesystem och statistikrutiner. kan aldrig få ner stegringen av arbetskraftskostnaderna till andra länders nivå, förrän den ekonomiska politiken i stort läggs om i enlighet med vad som förordas i denna motion. Regeringen anser att och statens pris- och kartellnämnds prismätningar bör samordnas genom att gemensamma mätmetoder så långt möjligt tillämpas och genom att publiceringen sker gemensamt en gång . Enligt vår uppfattning är det inte ändamålsenligt att ha två offentliga organ som genomför samma typ av prismätningar, särskilt som det är statistiska centralbyråns prismätningar som används i civilrättsliga sammanhang. Med anledning därav anser vi att statens pris- och kartellnämnds prismätningar bör upphöra. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringen konstaterar i kompletteringspropositionen att utgångsläget för den stundande avtalsrörelsen ter sig mycket besvärligt. Regeringen förklarar sig beredd att reducera den allmänna löneavgiften så mycket att arbetsgivaravgifterna inte höjs, totalt sett, . Vi kritiserade den höjning av arbetsgivaravgifterna som regeringen föreslog så sent som . tvingas således regeringen tänka om. Men regeringen förelägger inte något konkret förslag om sänkning av den allmänna löneavgiften. Man förklarar sig bara beredd att göra det under förutsättning att arbetsmarknadens parter sluter avtal som innebär att lönenivån inkl. löneglidning stiger mycket måttligt . Innebörden av detta synsätt är att om avtalen hamnar på en alltför hög nivå Mot. 1986/87 är regeringen beredd att ytterligare urholka konkurrenskraften genom att Fil 12 låta arbetsgivaravgiftshöjningen slå igenom. Detta är självfallet en bakvänd politik. Statsmakterna måste, enligt vår mening, klargöra förutsättningarna för kommande avtalsförhandlingar så att arbetsmarknadens parter innan förhandlingarna vet vilka spelregler som gäller. Det rimliga vore att lägga ett konkret förslag för om en sänkning motsvarande den som regeringen höjt. Då skulle det utrymme som ändå finns till fullo få disponeras av arbetsmarknadens parter. För att ytterligare underlätta avtalsförhandlingarna bör marginalskatterna sänkas på det sätt som vi föreslagit i vår skattemotion. När det gäller de offentliga lönekostnaderna aviserar regeringen förändringar. har lönehöjningarna beaktats fullt ut vid löneomräkningen av anslagen. aviseras att ett totalt utrymme för lönekostnaderna kommer att sättas inför kommande avtalsrörelser. Varje kostnadsökning som går utöver denna utgiftsram skall mötas med effektivitets- och produktivitetshöjande åtgärder eller besparingar. Från moderata samlingspartiets sida välkomnar vi regeringens ambition på detta område. Men s.k. cash limits måste följas upp med reformer i den offentliga sektorns organisation, annars riskeras att olika verksamheter måste skäras ner kraftigt. Det krävs bl. a. privatiseringar, användande av entreprenader, slopande av offentliga monopol, omorganisationer och mindre statlig styrning av kommunernas verksamhet för att sådana begränsningar av löneuppräkningarna av anslagen inte skall leda till kvalitetsförsämringar. Det räcker således inte med att, som regeringen menar, vidta produktivitetshöjande åtgärder först efter det att lönekostnadsökningarna visat sig bli alltför stora. Moderata samlingspartiets ekonomiska politik 5.1 Tillväxtens förutsättningar i centrum Målet för den ekonomiska politiken är ytterst att öka den enskildes frihet och välfärd. Det förutsätter ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. De målen kan nås endast med en politik som stärker marknadshushållningen och avlägsnar alla de tillväxthinder som byggts in i den svenska ekonomin. Moderata samlingspartiet sätter omvandlingens och dynamikens förutsättningar i centrum för den ekonomiska politiken. Omvandling av ekonomin förutsätter utveckling av nya lönsamma företag och avveckling av gamla olönsamma. För att en sådan utveckling skall kunna komma till stånd krävs en ökad flexibilitet i den svenska ekonomin. Vi förespråkar en politik som ger utrymme för stor individuell frihet och uppmuntrar personliga initiativ och personligt ansvarstagande. Detta förutsätter att människor själva får behålla en rimlig del av ersättningen för sina arbetsinsatser. Därför är det nödvändigt att sänka skatterna, vilket förutsätter en minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP. Efter det utveckling och med tanke på att de grundlag- Mot. gande problemen i svensk ekonomi ännu inte är lösta, står det klart att en Fil 12 stabil tillväxt i svensk ekonomi är svår att förena med en offentlig sektor av dagens storlek i förhållande till BNP. Tillväxthindren för den privata sektorn har också blivit alltför stora. Privat verksamhet är som regel mer effektiv än offentlig och måste därför ges ett ökat utrymme. Dessutom måste produktiviteten höjas inom den offentliga sektorn. Den ekonomisk-politiska strategi som vi förordar innebär en låg ökningstakt i de offentliga utgifterna, sänkt skattetryck, stramare finanspolitik, avreglering av näringslivet, avskaffande av statliga och kommunala monopol, avskaffande av löntagarfonderna i enlighet med den borgerliga avvecklingsplanen (mot. 1986/87:Fi201) samt ett ökat hushållssparande. Den finanspolitiska åtstramning som regeringen nu vill åstadkomma genom skattehöjningar är dels otillräcklig, dels felaktigt utformad. Det hade varit angeläget att begränsa de offentliga utgifterna i större utsträckning än vad regeringen föreslår och ge den enskilda sektorn större expansionsutrymme. Vi anser att utgifterna borde ha minskats ytterligare inte minst för att den svenska räntenivån skall kunna sänkas till den nivå som råder i omvärlden, vilket i sin tur är nödvändigt för att stimulera investeringar i den konkurrensutsatta sektorn. Investeringarna har varit alltför låga med hänsyn till den kraftiga expansion av den industriella kapaciteten som ekonomi behöver. Det är därför också nödvändigt att lönsamheten i industrin förbättras ytterligare som kapitalkostnaden sänks. Om den offentliga utgiftsexpansionen hålls tillbaka så att tillväxten i totalproduktionen tillåts öka snabbare, skapas utrymme för ett sänkt skattetryck, vilket i sin tur ytterligare stimulerar tillväxten i ekonomin. I första hand måste detta utrymme användas för att sänka skatter som drabbar arbete, sparande och företagsamhet. Ett lägre skattetryck och lägre marginaleffekter ger konkurrensförbättringar gentemot omvärlden. De viktigaste åtgärderna för att underlätta lönebildningen och att öka drivkraften att arbeta och spara m. m. är sänkta marginalskatter. Med anledning därav föreslår vi i vår motion Större frihet och ökad välfärd genom sänkta skatter, 1986/87:Sk413, en kraftig sänkning av marginalskatterna . Vi föreslår även en sänkning av bolagsskatten som vissa möjligheter till fondavsättningar minskas. Förmögenhets- och arvsskatterna bör också sänkas eftersom de drabbar den kapitalbildning som främjar ekonomisk tillväxt. Dessa skatter drabbar enbart privatpersoners förmögenhetsuppbyggnad. Effekten blir att kreativa människor, som är viktiga för utveckling, föredrar att flytta utomlands. Den svenska ekonomin är hårt reglerad genom konkurrensbegränsningar, etableringshinder och mängder av regleringar. Det gäller både den offentliga sektorn och det privata näringslivet. kännetecknas områden som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning av låg effektivitet och långa köer. Vi föreslår därför att monopolen skall brytas och konkurrensen stärkas genom att privata alternativ till offent ligt producerad service tillåts. Att släppa in enskilda initiativ innebär inte Mot. 1986/87 bara möjligheter till billigare produktion och därmed ökad produktivitet utan Fil 12 även större variationsrikedom i tjänsteutbudet. Valfriheten ökar både för konsumenter och för producenter. Valfriheten är särskilt viktig för den som genom ålder eller handikapp är beroende av andra för vård eller stöd. En utbyggnad av den privata tjänstesektorn innebär också valfrihet för alla dem som arbetar i berörda yrken att välja andra arbetsgivare eller starta eget. har t. ex. sjukvårdspersonal i praktiken en enda arbetsgivare i . Förbud och föreskrifter som hämmar näringslivet bör så långt möjligt tas bort. Syftet skall vara att förbättra effektivitet och förnyelseförmåga genom att avskaffa olika typer av regleringar. En avreglerad kapital- och valutamarknad fördelar de finansiella resurserna smidigare, snabbare och säkrare till de områden där de gör mest nytta. Investeringsfonderna tillskapades ursprungligen som ett konjunkturpolitiskt instrument. Av olika skäl är det inte längre lämpligt att bedriva stabiliseringspolitik som syftar till att kortsiktigt utjämna svängningar i den internationella konjunkturen. Vi anser därför att såväl investeringsfonderna som investeringsreserverna generellt bör vara frisläppta. Frågan om investeringsfondernas framtid bör prövas i samband med att hela företagsbeskattningen reformeras. De ständigt återkommande prisregleringarna utgör ett konkurrens- och tillväxthämmande inslag. De lagar och institutioner (SPK) som gör prisregleringar möjliga bör avvecklas. Detta innebär också att det nuvarande prisstoppet bör upphävas. Lagstiftningen på arbetsmarknaden bör mjukas upp så att den underlättar och inte försvårar strukturomvandlingen. Bostadsmarknaden måste fås att fungera bättre genom att subventioner tas bort, fastighetsskatten successivt avskaffas och centralstyrning och byråkrati ersätts med rörlighet och anpassning. Löntagarfonderna bör avskaffas i enlighet med den borgerliga avvecklingsplanen. Fonderna hämmar tillväxten i ekonomin bl. a. genom att vinstmedel tas från de företag som har högst avkastning. Att sprida aktieägandet genom avskaffandet av fondsocialismen stärker marknadsekonomin. Likaså bör förslaget om socialavgifter på de anställdas vinstandelar dras tillbaka. Ett viktigt inslag i en politik för högre tillväxt är att ekonomins spelregler är någorlunda stabila över tiden. Den kortsiktighet och ryckighet som kännetecknat den ekonomiska politiken har förstärkt osäkerheten för företagare och anställda. Ständiga ändringar av spelreglerna genom skattehöjningar, nya ingrepp och regleringar skapar ett klimat där långsiktiga satsningar och investeringar över huvud taget inte kommer till stånd. Den ekonomiska politikens inriktning bör därför ligga fast över tiden. Budgetpolitiken är en viktig del av den ekonomisk-politiska strategin för att återställa balansen och öka tillväxten i den svenska ekonomin. Att krympa både budgetens utgifts- och inkomstsida sett i relation till bruttonationalpro dukten har stor betydelse för möjligheterna att förbättra den svenska ekono- Mot. Vi anser inte, till skillnad från regeringen, att Fil 12 målsättningen bör vara att långsiktigt skapa ett permanent överskott i den konsoliderade offentliga sektorns finanser. Det sparande och den kapitalbildning som krävs för näringslivets behov bör i stället ske i företagen och i hushållen. väntas den totala offentliga sektorn visa överskott. En väsentlig orsak till detta är de intäkter från den s. k. pensionsskatten som tas in . Den utveckling som skisseras i avsnittet om långtidsbudgeten och den utvecklingsbana för svensk ekonomi som presenteras i den senaste långtidsutredningen innebär att ett överskott successivt byggs upp i den konsoliderade offentliga sektorn. Detta överskott bör enligt vår uppfattning användas för att sänka skattetrycket. I första hand är målsättningen att genomföra den skattereform som vi föreslagit i vår skattemotion (1986/87:Sk413) och som skall vara genomförd . I sina huvuddrag innehåller den kraftigt sänkta marginalskatter med början . När denna skattereform är genomförd kan den ekonomiska tillväxten förväntas öka .Detta gör det möjligt att gå vidare i arbetet med att ytterligare sänka skattetrycket. En låg ökningstakt i de totala offentliga utgifterna möjliggörs om de produktivitetshöjande åtgärder som vi föreslagit i det föregående genomförs. Då kan även fortsättningsvis god och effektiv service tillhandahållas medborgarna. I den mån konjunktursituationen blir sådan att den finanspolitiska åtstramning som vi förespråkar leder till att den totala efterfrågan kommer på en alltför låg nivå bör detta motverkas med ytterligare skattesänkningar. Ökade offentliga utgifter är inte längre ändamålsenliga för att stimulera ekonomin. I vår januarimotion angående den ekonomiska politiken (1986/87:Fi 215) föreslog vi en utgiftsnivå som låg drygt 13 miljarder lägre än vad regeringen förordade för /88. Av dessa besparingar var ca 5 miljarder i princip av engångskaraktär. Skattesänkningar föreslogs med . Hade dessa förslag genomförts, skulle budgetunderskottet ha blivit lägre än regeringens. Våra marginalskattesänkningar hade dessutom stimulerat arbetsutbudet och därmed ytterligare förbättrat budgetsaldot. Genom skattesänkningar och införande av barnavdrag skulle också socialbidragskostnaderna ha minskat, varigenom budgetunderskottet skulle ha blivit ännu lägre. Om vi bortser från dessa dynamiska effekter och även från de icke-permanenta besparingar som utförsäljningen av företag utgör, skulle ändå budgetunderskottet med vår politik ha blivit ca lägre än det som regeringen då förordade. Vissa förändringar av regeringens förslag till utgiftsanslag har skett i samband med riksdagsbehandlingen . Detta har inneburit att skillnaden mellan vårt och regeringens förslag till budgetunderskott har vidgats än mer. Trots att vi avvisar samtliga skattehöjningar som regeringen föreslår så kommer ändå vårt budgetunderskott att'innebära en kraftigare finanspolitisk åtstramning än den regeringen förespråkar för kommande budgetår. Avvägningen mellan besparingar och skattesänkningar är gjord så att hushållens ekonomiska situation inte skall försämras. stället staten, kommunerna, företagen och utlandet. Vi anser det angeläget att hushållens resurser i större utsträckning än Fil 12 skall bestå av arbetsinkomster och mindre av bidrag från stat och kommun. En orsak till att incitamenten att arbeta, spara och satsa på företagande minskat i vår ekonomi är de ständiga offentliga utgiftsökningarna och skattehöjningarna. Återvunnen balans och förnyad ekonomisk styrka förutsätter därför att besparingar och skattesänkningar följs åt. Av de besparingar som vi föreslagit är visserligen i princip av engångskaraktär. Eftersom det till största delen är fråga om försäljningar av statliga företag kan dessa budgetförstärkningar ändå göras under en följd av år. Moderata samlingspartiets syn på statsskuldspolitiken har utvecklats i vår januarimotion. Vi tog då ställning till regeringens förslag om en extra insättning om . Vi biträdde detta förslag men ansåg att sparstimulanser i stället bör ges en mera generell utformning än vad som är fallet i allemanssparandet som i huvudsak används för att finansiera det statliga budgetunderskottet. Det är svårt att motivera varför just sparandet åt staten från hushållens sida skulle vara särskilt gynnat i skattehänseende. Erfarenheten tyder också på att denna typ av åtgärder inte leder till något nämnvärt nysparande utan mest till omplaceringar av tidigare sparmedel. I kompletteringspropositionen föreslår regeringen en ytterligare engångsinsättning om . i allemanssparandet samt möjlighet att insätta . i det s. k. vinstsparandet. Den förbättrade effektiviteten på kreditmarknaden har gjort det möjligt att genom utgivande av statsskuldsväxlar och riksobligationer på marknadsmässiga villkor klara statens behov av upplåning. Via obligationsfonder kan hushållen delta i denna finansiering, vilket blir betydligt billigare för staten än ökade insättningar på allemanssparkonton. Mot den bakgrunden föreslår vi att rätten till en engångsinsättning om . begränsas till allemansfondkonton. Därigenom stimuleras särskilt näringslivets försörjning av riskvilligt kapital. Höjningen av det maximalt sparade beloppet bör emellertid genomföras för båda typerna av allemanssparande. I vår januarimotion om den ekonomiska politiken tryckte vi särskilt på att den avreglering av kreditpolitiken som skett måste bli bestående. Vi uttryckte en viss oro för den socialistiska riksdagsmajoritetens beslut att med förlänga den kreditpolitiska lagstiftningen utan att begära en omarbetning, något som skulle kunna tolkas som att man håller 24 öppet för en återgång till tidigare regleringspolitik. Vi ansåg dessutom att strävan bör vara att avlägsna återstående rester av Fil 12 kreditregleringen som förbudet mot realräntor/indexlån för försäkringsbolag. Vi vidhöll också vår tidigare ståndpunkt att banker bör erhålla skälig ränta på kassakravsmedel hos . Den fullt genomförda avregleringen borde enligt vår uppfattning bekräftas genom att lagen om kreditpolitiska medel ersätts med en regelrätt beredskapslag för extraordinära situationer. har regeringen tagit ett steg tillbaka in i regleringstänkandet igen. Genom förslaget att vidga rätten att föreskriva kassakrav kan ändamålsstyra kreditgivningen och i princip även påverka denna på det sätt som utlåningsregleringen tidigare gjorde möjligt. Så som påpekats i vår motion angående förslaget till riksbankslag (1986/87:Fil 10) bör avregleringen av kreditmarknaden bli bestående och fortsätta. Vi kritiserade finansplanen för att det där inte fanns något valutapolitiskt avsnitt. Detta stod i stark kontrast mot den utförliga behandlingen i den reviderade finansplanen 1986, då avsikten att genomföra en betydande avreglering av valutapolitiken tillkännagavs. har visserligen något steg i angiven riktning tagits, men reformviljan förefaller ha avtagit. De problem som är förknippade med en partiell avreglering av valutapolitiken kom . Varje steg i liberaliserande riktning utlöser till en börj an ett valutaflöde, när en uppdämd efterfrågan kan tillgodoses. Därför är det viktigt att man öppnar för strömmar både till och från . I stället för att i enlighet med det socialdemokratiska programmet långsamt arbeta sig fram till en halvmesyr, bör vi således snabbt genomföra en fullständig avreglering av valutapolitiken. Det är särskilt angeläget att öppna möjligheterna för valutautlänningars köp av svenska kronobligationer. I stället för att med hjälp av ett högt svenskt ränteläge förmå våra företag till en kombination av utlandslån och köp av svenska statspapper finns det stor anledning att ge utländska placerare möjlighet till direktköp av svenska obligationer. Följden skulle utan tvivel bli att vi kunde hålla en avsevärt lägre räntenivå med positiva effekter på bl. a. den svenska kostnads- och investeringsutvecklingen. Jämfört med alternativet att staten själv lånar utomlands flyttar det också valutarisken till de utländska placerarna. Vi delar regeringens bedömning att att staten inte skall låna i utlandet skall gälla även fortsättningsvis med den preciseringen att avståndstagandet gäller upplåning i utländsk valuta. Denna norm innebär att valutaflöden som beror av t. ex. underskott i bytesbalansen skall få slå igenom i höjd räntenivå i syfte att stimulera motsvarande upplåning i utlandet av den privata sektorn. Enligt vår uppfattning förutsätter denna norm att ett positivt valutaflöde också skall få slå igenom i en lägre räntenivå. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig författningstext. 1986/87 Fil 12 Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som föreslås i motionen, 3. att som sin mening ger fullmäktige i till känna vad som i motionen anförts om kredit- och valutapolitiken, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om frisläppande av de allmänna investeringsfonderna och investeringsreserverna, 5. att beslutar avslå förslaget att till Stöd till politiska partier för /88 under andra huvudtiteln utöver i proposition 1986/87:100 bilaga 4 upptagna medel anvisa ett förslagsanslag av , 6. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om uttagande av tullförrättningsavgifter, 8. att avslår förslaget om lag om ändring i lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper, 9. att avslår förslaget om lag om ändring i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon, 10. att med avslag på regeringens förslag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande! beslutar att extra insättning om . på allemansfondssparandet får göras och att taket för den totala nettoinsättningen höjs till . 11. att med avslag på propositionen i motsvarande del beslutar att underlaget vid beräkning av fastighetsskatt för hyreshusenheter fastställs till av taxeringsvärdet fr. o. m. 12. att avslår förslaget om höjning av underlaget för beräkning av fastighetsskatt för småhusenheter, 13. att hos regeringen begär förslag om sänkt fastighetsskatt med en tredjedel fr. o. m. 1988 i enlighet med vad som anförts i motionen, 14. att avslår regeringens begäran i fråga om de garanterade räntorna när det gäller räntebidrag, de övre gränserna för bostadskostnaden när det gäller bostadsbidrag samt i fråga om outnyttjad del av ramen för förnyelsebidrag för innevarande budgetår, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avskaffande av prisstoppet,