mot · GA02Ub641 · 1987-01-26 00:00:00 — Det bör t. ex. vara möjligt att i den allmänna debatten kunna fastslå hur stor subventionen till de studerande egentligen är. Huruvida det är bra för studenterna att flytta subventionen från återbetalningsskedet till utbetalningsskedet torde också bero på den framtida inflationen. Om inflationen på nytt blir hög är den dolda och av årliga politiska beslut oberoende räntesubventionen att föredra. Om inflationen fortsätter att ligga på en historiskt sett låg nivå som , är det bäst att få generösa bidrag och ha relativt låga studielån. Eftersom vi tror på att det är sannolikt att inflationen kommer att vara lägre än genomsnittet för de två senaste årtiondena förordar vi, som sagts, en övergång till ett system där huvuddelen av subventionen läggs i utbetalningsskedet. Villkoren för lånedelen skall även vara mjuka i den meningen att staten garanterar lånen vilket ger lägsta marknadsränta. Vidare skall den statliga lånegarantin innebära rätt till uppskov och vid arbetslöshet, sjukdom eller låg inkomst av andra skäl enligt samma regler som . Staten skall överta betalningsansvaret vid dödsfall. bör komma fram till en bedömning av det nuvarande systemets kostnad, byggd på rimliga antaganden om framtida inflation, ränta etc. Vår preliminära bedömning är att det bara behövs en marginell vidgning av den kostnadsramen för att åstadkomma en bra studiemedelsreform. Vår utgångspunkt inför det fortsatta arbetet är att en sådan reform bör innehålla följande delar: Totalramen höjs till 155 av basbeloppet Bidragsdelen höjs till 20 av totalramen Lånehanteringen lyfts ut från statsbudgeten och läggs på bankerna CSN bantas och behålls som central myndighet för uppskovsärenden m m Staten garanterar studielånen inom totalramen på i stort sett samma villkor som . Dock bör makeprövningen i uppskovsreglerna slopas. Den statliga garantin bör vara så utformad att bankerna har frihet att variera återbetalningstidens längd och utformningen av annuiteterna. Vi är för vår del också beredda att diskutera en modell som innebär att återbetalningen i normalfallet är en fast procent av bruttoinkomsten, t. ex. , och att återbetalningstiden alltså blir beroende av inkomsten. För att undvika orimliga marginaleffekter måste ett sådant system dock kompletteras med en gräns för högsta årsbelopp. När lånen börjar återbetalas blir räntorna avdragsgilla i deklarationen. Ett alternativ med i stort sett samma effekter är att behålla en för alla gemensam uppräkningsprocent som utgör av gällande marknadsränta. Barnfamiljer bör ha möjlighet att få extra studiemedel, som består av lån och bidrag i samma proportioner som i systemet i övrigt. Studerande inom grundvux bör lyftas ur studiemedelssystemet till det förmånligare vuxenstudiestödet. Kostnaderna för detta program är lägre än vad kostnaderna för systemet varit . De är däremot högre än vid alternativet att behålla nuvarande system om 1986 års inflationstakt blir bestående. beslöt med anledning av en motion från att makeprövningen vid beräkningen av avgiftsunderlaget för återbetalning av studielånet skulle avskaffas. Regeringen fick i uppdrag att ge studiemedelskommittén i uppdrag att lämna förslag till hur avskaffandet skulle genomföras. har i ett betänkande Makeprövningen vid återbetalning av studiemedel, Ds U 1986:15 bl. a. redovisat vilka kostnader som kan uppskattas vara förenade med att makeprövningen avskaffas. Som vanligt i dessa sammanhang är sådana beräkningar ytterst svåra att göra men kommittén uppskattade det årliga bortfallet till 300 milj. kr. Med hänsyn till att ett borttagande av makeprövningen innebär ett förlängt uppskov för de som är berörda blir statens kostnad den ränteförlust som staten gör på det uteliggande beloppet. Kommittén beräknade denna kostnad till 127 milj. kr. Som vi redogjorde för i tidigare avsnitt bör äktamakeprövningen avskaffas redan innan den större studiemedelsreformen genomförs. Fr. o. m. bör därför avgiftsunderlaget beräknas utan hänsyn till makes inkomst. kommer detta innebära ett inkomstbortfall på ca 300 milj. kr., för 150 milj. kr. Med hänsyn till att regeringen har föreslagit en delreform i syfte att mildra effekterna av makeprövningen som är kostnadsberäknad till 16 milj. kr. innebär vårt förslag en försvagning i förhållande till regeringens budget med 284 milj. kr. och 142 milj. kr. Som delfinansiering av reformen föreslår vi att ett av de återbetalningsfria åren skall tas bort. Vi föreslår därför att återbetalningsreglerna ändras så att återbetalning fr. o. m. skall påbörjas ett, i stället för två, kalenderår då man senast lyfte studielån. 2.3 Kvalitetskampanj med resurstillskott Vi har i inledningen behandlat den krissituation som dagens svenska högskola har kommit att hamna i. publicerades två rapporter som på ett ingående sätt beskrev de problem som råder inom den högre utbildningen och som motiverar påståendet att högskolan är i kris, nämligen UHÄ:s rapport i kris och Kungliga över situationen vid och högskolor 1985. Vad som beskrevs i dessa bägge rapporter är i allt väsentligt fortfarande giltigt. har, främst på initiativ, beslutats om resursförstärkningar till de tekniska utbildningarna och utrustningen vid de tekniska högskolorna. Med hänsyn till de behov som föreligger är dessa anslagshöjningar alltjämt otillräckliga. Det är därför förvånade att regeringen i budgetpropositionen avstår från att föreslå kvalitetsförstärkningar inom grundutbildningen. Vi yrkar i denna motion en anslagsförstärkning med 87 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit. Dessa skall fördelas enligt följande: Kvalitetsförstärkning av grundutbildningen inom sektorn för tekniska yrken och sektorn för administrativa, ekonomiska, och sociala yrken: 26 milj. kr. Förstärkning av anslaget för Lokala- och individuella linjer och enstaka kurser: 5 milj. kr., motsvarande 500 nya platser. Åtgärder för att underlätta internationell forskningssamverkan samt internationalisering av grundutbildningen: 5 milj. kr. Förstärkningar av de vetenskapliga biblioteken: 6 milj. kr. Inköp av utrustning: 45 milj. kr. 2.3.1 Utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken Regeringen föreslår i budgetpropositionen att en nedskärning skall ske med 420 nybörjarplatser på ekonomlinjen och 180 på juristlinjen. De resurser som kan frigöras genom dessa minskningar avser regeringen skall kvarstanna inom sektorn för att utgöra kvalitetsförstärkning. har under en följd av år påtalat de otillräckliga resurserna på AES-sektorn och de brister i kvaliteten som har uppstått genom detta. Det är därför bra att regeringen nu föreslår att kvalitetshöjande åtgärder skall vidtas, men vi accepterar inte att detta skall ske genom så kraftiga nedskärningar av antalet nybörjarplatser. Ekonom- och juristutbildningarna tillhör de utbildningar som är mycket eftersökta och där arbetsmarknadsprognoserna alltjämt är positiva. Att som regeringen föreslår utestänga 600 sökande från dessa utbildningar anser vi därför inte motiverad. UHÄ föreslog i sin petita att ekonom- och juristutbildningarna i skulle minska med 55 resp. 60 nybörjarplatser. Därutöver föreslog UHÄ att . skall tillföras ekonomlinjens fördjupningsdel, . till förstärkning av basresurserna på ekonomlinjen i , och och slutligen 1 340 milj. kr. som förstärkning till juristlinjen i , och . Vi anser att UHÄ:s förslag till dimensionering och basresursförstärkning är väl övervägt. bör med ändring av regeringens förslag besluta i enlighet med vad UHÄ har yrkat. Den mest internationella av våra utbildningar, internationella ekonomlinjen, har existerat under . Den tillkom efter krav från det svenska näringslivet som efterfrågar en kombination av kunskap i ekonomi och språk. Flera av dem som utexaminerats från en internationell ekonomlinje har också fått jobb inom internationella organisationer. De har mötts av problemet att deras utbildning ej jämställs med utländska M.B. A-examina, vilket kräver fyraårig planlagd utbildning. Inom den internationella ekonomlinjen omfattar de ekonomiska studierna 90 poäng, språkstudierna 50. Linjen utgör ett av få exempel på överbryggningen mellan humaniora och samhällsvetenskap och har lyckats rekrytera studerande med något annan inriktning än den vanliga ekonomlinjen, inte minst flickor. Ursprungligen var den internationella ekonomlinjen längre än ekonomilinjen, som då omfattade 120 poäng. Genom en reform 1983 förlängdes ekonomlinjen från 120 till 140 poäng. Någon liknande förlängning genomfördes inte då det gäller den internationella ekonomlinjen, vilket innebär att de internationella ekonomerna endast får 90 poäng ekonomi, medan de vanliga ekonomerna får 140. De internationella ekonomerna får goda kunskaper i språk men sämre i handelsrätt, företagsekonomi/nationalekonomi, statisktik och ADB; viktiga kunskaper för dem som skall arbeta inom våra internationella storföretag. Det paradoxala är att våra internationella ekonomer faktiskt inte kan konkurrera med ekonomer från våra konkurrentländer, vilket just var avsikten. En förlängning av den internationella ekonomlinjen till 160 poäng och fastställande av linjen som särskild linje, inte som en variant av ekonomlinjen, skulle innebära att de internationella ekonomerna fick den utbildning de önskar. Eftersom drygt hälften av de internationella ekonomerna genom studier på enstaka kurser faktiskt läser 160 poäng, skulle inte de verkliga kostnaderna för en förlängning av utbildningen bli särskilt stora. Om linjen förlängdes fr. o. m. uppstår kostnaden först . 2.3.2 Utbildning för tekniska yrken De ytterligare resurser som har tillförts civilingenjörsutbildningarna är inte tillräckliga. Alltjämt vittnar företrädare för de tekniska högskolorna om stora brister i grundutbildningen. Det är fortfarande vanligt att laborationer och dataövningar måste genomföras av hänsyn till att utrustningen är så begränsad att den måste utnyttjas dygnet runt. Det är vidare alltjämt vanligt att studerande på de första årskurserna undervisas av studerande på de senare årskurserna. har inte råd att behålla en dålig teknikerutbildning år . Med hänsyn till att de blivande ingenjörerna ofta skall vara verksamma i framtida svensk spjutspetsteknologi kan de försummelser som framträder vid de tekniska högskolorna visa sig ödesdigra . föreslår därför att en rejäl kvalitetsförstärkning sker på anslagen till de tekniska utbildningarna. Sammantaget yrkar vi att 20 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit anslås till dessa utbildningar. Regeringen bör ge UHÄ i uppdrag att närmare fördela dessa medel. 2.3.3 Utbildning för vårdyrken Trots att det råder arbetslöshet bland nyutexaminerade tandläkare avstår regeringen från att föreslå att dimensioneringen till tandläkarlinjen skall minska. Vi vidhåller vårt yrkande att dimensioneringen bör minska med motsvarande 20 platser. Neddragningen bör ske vid . Den besparing som härigenom uppkommer bör utnyttjas för att förstärka kvaliteten inom sektorn för vårdutbildningar. 2.3.4 Anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser Som framgått i det föregående förespråkar vi en annan modell för fördelningen av medlen i det s. k. LIE-anslaget. I avvaktan på en sådan förändring av anslagssystemet yrkar vi att medel för ytterligare 500 platser ställs till förfogande att fördelas enligt gällande regler. Vi föreslår att ytterligare 500 platser på sådana utbildningar inrättas. Vi beräknar en genomsnittskostnad om . per plats, vilket motsvarar ett förhöjt anslag med 5 milj. kr. UHÄ skriver i sin sammanfattande petita Enligt samfällda bedömningar är utrustningssituationen (särskilt behovet av ersättningsanskaffning) det helt dominerande problemet i högskolan . UHÄ bekräftar därmed uppgifterna om att det föreligger en alarmerande situation vad gäller högskolans utrustning. UHÄ drar också konsekvenserna av detta genom att i sin anslagsframställning begära en uppräkning av utrustningsanslaget med 139 milj. kr. har under det senaste uppmärksammat utrustningssituationen vid högskolorna. a. har vi i motioner med anledning av regeringens tilläggsbudget yrkat på tilläggsanslag för detta ändamål. Regeringen anmäler i budgetpropositionen att den ämnar återkomma med utrustningsfrågorna i den aviserade forskningspropositionen. Detta antyder att de eventuella förstärkningar som regeringen kan komma att föreslå huvudsakligen kommer att vara ämnade för forskningen. Även om detta är angeläget får det inte innebära att nödvändiga satsningar vad gäller utrustning för grundutbildningen återigen försummas. bör därför redan nu besluta att anslå 45 milj. kr. utöver regeringens förslag till utrustningen i högskolan. 2.4 Dags för en tillträdesreform Det nuvarande antagningssystemet infördes i samband med högskolereformen 1977. Redan från början visade sig systemet ha brister. a. kom yngre sökande och kvinnor att drabbas orättvist. Efter initiativ från bl. a. genomfördes 1982 ett flertal förändringar av urvalsreglerna. Dessa förändringar innebar bl. a. att minst en tredjedel av platserna på varje utbildning skulle tilldelas sökande med högst betyg från gymnasieskolan, att föreningsmeriter inte längre tillgodoräknades och att den maximala poöngen för arbetslivserfarenhet sänktes. har därefter i motioner till återkommit med förslag till fortsatta förbättringar av tillträdesreglerna. En utgångspunkt för partiets förslag har varit att underlätta för de ungdomar som lämnar gymnasiet att få tillträde till högre utbildning. har därför föreslagit att den s. k. direktantagningskvoten skall höjas från dagens till . har vidare drivit kravet på införande av s. k. viktade betyg från gymnasiet till högskolan för att därigenom bl. a. minska taktikläsandet. Vidare har vi föreslagit att kraven på den allmänna behörigheten skall ändras så att det för tillträde till de lägre högskoleutbildningarna skall krävas gymnasiekompetens och att lägsta betyg från gymnasiet i vart och ett av de karaktärsämnen som utgör särskilda behörighetskrav för den sökta utbildningen skall vara minst betyget 3. Som komplement till betygen som urvalsgrund har vi vidare förordat ett system med antagningsprov. Slutligen har vi för att minska den omfattande antagningsbyråkratin föreslagit att resp. universitet/högskola skall ges möjlighet att tillämpa ett förenklat antagningsförfarande. Det är mycket glädjande att konstatera att flera av förslag till ett förändrat och förbättrat antagningssystem också återfinns i tillträdesutredningens betänkande Tillträde till högskolan (SOU 1985:57). Utredningen föreslår sålunda bl. a. skärpta krav för behörighet och urval, ökad användning av prov för urval, möjlighet att vikta betyg och att införa kompletterande urvalsmetoder samt rättvisare regler för antagning till enstaka kurser. I dessa avseenden innebär utredningsförslaget sålunda steg i rätt riktning. Utredningens majoritet föreslog vidare att tvåårig gymnasielinje även i fortsättningen skall ge allmän behörighet för högskolestudier samt att arbetslivserfarenhet alltjämt skall få tillgodoräknas vid tillträde till högskolan. På dessa punkter intar vi en från utredningsmajoriteten avvikande uppfattning. I enlighet med i tidigare motioner framförda krav anser vi att det för tillträde till de längre högskoleutbildningarna i allmänhet skall krävas treårig gymnasiekompetens. Men det skall också finnas möjlighet att precisera skilda förkunskapskrav för olika linjer. Det kan innebära att det till vissa utbildningar anses tillräckligt med tvåårigt gymnasium medan det för andra linjer bör sättas krav på treårigt gymnasium med minst betyget tre i viktiga ämnen. Enligt vår mening är det vidare dags att avskaffa arbetslivserfarenheter som merit vid intagning till högskolan. Motivet till att införa meritvärdering av arbetslivserfarenhet var bl. a. att avhjälpa den sociala snedrekryteringen. Erfarenheterna sedan antagningssystemet infördes har visat att den sociala snedrekryteringen till högskolan snarare har ökat än minskat. Något motiv att från denna utgångspunkt behålla arbetslivserfarenheterna som merit torde alltså inte kvarstå. Utredningen anförde i stället två andra motiv för att behålla arbetslivserfarenheten som merit, att stimulera ungdomar till studieuppehåll mellan skola och högskola och att genom meritering av arbetslivserfarenhet stimulera äldre sökande. Huruvida ungdomar skall söka till högskolan direkt efter gymnasiet eller göra ett uppehåll måste enligt vår mening vara ett val som ankommer på dem själva. Med hänsyn till att pojkar kan tillgodoräkna sig värnpliktstjänstgöring som arbetslivserfarenhet innebär detta de facto att sabbatsåret mellan gymnasiet och högskolan bara kommer att gälla flickorna. Det avgörande för den enskilde om han eller hon skall påbörja studier måste vara om vederbörande har tillräckliga reella förkunskaper. Detta gäller såväl äldre som yngre sökande. Äldre sökande som inte har formell gymnasiekompetens är behöriga att söka till högskolan efter godkänt högskoleprov. Förutsättningarna för att lyckas i detta prov kommer självfallet att öka för dem som har för provet relevant arbetslivserfarenhet. betänkande har remissbehandlats. En proposition var aviserad men har fortfarande inte presenterats. Det är beklagligt att regeringen förhalar frågan genom att vänta med propositionen. Vi förutsätter att regeringen lägger sitt förslag senast hösten 1987.1 avvaktan på detta avstår vi nu från yrkanden om ändringar i tillträdesreglerna. Enligt tillträdesreglerna kommer utredningens förslag att kunna genomföras tidigast . Detta för att ge alla berörda en viss "förvarningstid. För att underlätta för de sökande som lämnar gymnasiet att få tillträde till högskolan bör direktantagningskvoten fr. o. m. höjas till . När i vår skall fatta beslut om ett nytt treårigt forskningsprogram sker det på grundval av en proposition regeringen aviserat till . Vi får anledning att återkomma med mer preciserade synpunkter på den framtida forskningspolitiken. Vi vill emellertid redan i detta sammanhang ange några nödvändiga beståndsdelar i det nya forskningsprogrammet. De totala resurserna för forskning måste öka. bör ligga i den absoluta världstoppen när det gäller att avsätta medel för forskning och utveckling. Att satsa på forskning är en investering. Det är bra att forskning finansieras ur flera, från varandra oberoende källor. Men det har kommit att uppstå en obalans mellan universitetsforskningen och den s. k. sektorsfinansierade forskningen. Mycket skulle stå att vinna på att medel som av statsmakterna nu avsätts för sektorsforskning i stället kanaliserades till universiteten. börge regeringen i uppdrag att utforma ett program för hurén överföring från anslag för sektorsforskning till högskolans forskning kan ske. Vi vill, som vi tidigare gjort, understryka att en överföring av medel inte syftar till att den forskning som sektorsorganen utför eller finansierar skall upphöra. Delar av denna forskning är av stort värde. Vi tror att forskningen skulle få bättre förutsättningar inom ramen för den ordinarie forskningsorgansationen där den kan naturligt inlemmas i det stora nationella och internationella forskarsamhället. De ekonomiska villkoren för forskarna måste förbättras. Fler doktorander måste få doktorandtjänster. Fler tjänster måste också inrättas för personer som avlagt doktorsexamen och vill fortsätta som forskare. Den av regeringen beställda i högskolan ålder och rekrytering belyser det problem vi kortfattat nämnde i inledningen till denna motion med den s. k. förgubbningen. Bakgrunden är den kraftiga expansionen av högskolan, framför allt . Det gav en åldersprofil med många yngre och få äldre forskare. När expansionen nu mattats förändras det problemet och kommer att vändas i sin motsats. I flera andra länder, som har samma problem, har särskilda program initierats för att rekrytera fler unga forskare. Det finns anledning att ta fasta på flera av förslagen i . Det viktigaste av dem är emellertid det vi redan nämnt, nämligen inrättandet av fler s. k. mellantjänster, t .ex. Vi får möjligen anledning att återkomma till denna punkt i samband med regeringens forskningspolitiska proposition. har vi tagit upp de vetenskapliga bibliotekens situation. De spelar en central roll i nästan all forskning, liksom i grundutbildningen. Biblioteken har fått vidkännas kraftiga besparingar, som hotar deras möjlighet att fylla sin uppgift. Kostnadsutvecklingen för inköp av litteratur och tidskrifter har under en följd av år överstigit anslagsökningarna, vilket lett till att biblioteken kan anskaffa all den utländska vetenskapliga litteratur som efterfrågas. Konsekvenserna av de urgröpta anslagen blir särskilt förödande för de humanistiska och samhällsvetenskapliga samhällsområdena, eftersom den vetenskapliga litteraturen och de vetenskapliga tidskrifterna här alltjämt är det dominerande forskningsinstrumentet, jämförbart med en teknisk utrustning som är en förutsättning för forskning på de tekniska och naturvetenskapliga områdena. Resurserna till de vetenskapliga biblioteken måste därför öka. Vi föreslår att ytterligare 6 milj. kr. anslås till dessa bibliotek. 3.1 Samverkan med näringslivet Sedan vi nu gått igenom vårt fempunktsprogram för den svenska högskolan övergår vi till att behandla några frågeställningar på högskoleområdet av stort principiellt intresse. Debatten om universitetens och högskolornas relationer till det omgivande samhället är gammalt datum. När det stora reformarbetet på högskoleområdet drogs i gång var ett ofta återkommande påstående att universiteten var isolerade från det övriga samhället. En fråga som alltid varit känslig är högskolans kontakter med näringslivet. Motpolen till talet om akademisk isolering har varit anklagelser om undervisning på näringslivets villkor och korrumperad forskning. upplever vi en kraftig ökning av högskolans kontakter med det omgivande samhället. Det har vuxit fram en flora av samarbetsformer: forskningsbyar, adjungerade professorer, särskilda stiftelser eller bolag för tekniköverföring, uppdragsutbildning, forskare med s. k. bisysslor i näringslivet, kontaktkonferenser etc. Detta är inte svårt att förstå. Det är ett livsvillkor för båda parter att detta samarbete fungerar bra. Det ömsesidiga beroendet har kanske illustrerats tydligare vid de mindre högskolorna. Vi återkommer till deras roll och situation i nästa avsnitt. Men också för de stora universiteten och tekniska högskolorna är detta beroende mycket stort. De behöver ha kontakter med företag för att få impulser från marknaden, för att få se hur tidigare forskningsrön tillämpas i praktiken, för att få se vilken utrustning och vilken kunskap företagen har tillgång till. Företagen som kan ligga i närregionen eller i andra delar av landet, behöver kunskaper om forskningsfronten, behöver möjligheter att beställa forskningsinsatser, behöver snabbt få tillfälle att köpa patent eller på annat sätt tillgodogöra sig de forskningsrön som görs. Allt detta talar för nära, omfattande och förtroendefulla kontakter mellan högskolan och näringslivet. Det är vårt självklara utgångspunkt. Vi tror på fri företagsamhet och vill att denna företagsamhet skall finna de bästa kontakt- och samarbetsformerna med högskolan. En förutsättning för gott samarbete mellan högskola och näringsliv är personalrörlighet i båda riktningarna. har tyvärr rörligheten varit ensidig; från högskolan och till näringslivet. Statlig lönepolitik, stelbenta bestämmelser kring statliga tjänster i kombination med svensk skattepolitik har gjort det svårt för högskolan att ens på deltid få tillgång till kompetenta medverkande från näringslivet vid sidan av de adjungerade professorerna som innebär ett längre åtagande. Utan en bättre personalpolitik från statens sida kommer högskolan att ha uppenbara svårigheter att rekrytera människor med näringslivserfarenheter. En egendomlighet i detta sammanhang är en regelförändring som beslöt under föregående angående forskares rätt till bisysslor. Denna rätt slås fast i högskolelagen. Men när ändringen gjordes uteslöts rätten att som bisyssla ha undervisning.