mot · GA02So214 · 1987-01-19 00:00:00 — Motion till 1986/87:So214 Äldreomsorgen åvilar i allt väsentligt primärkommunerna. Staten bidrar till finansieringen genom ett omfattande stödsystem. Statsbidragen är utformade på ett sådant sätt att kommunerna har mycket stor möjlighet att efter lokala förhållanden utforma äldreomsorgen. Det är emellertid ytterst angeläget att äldreomsorgen inte enbart får en medicinsk inriktning utan i synnerhet beaktar de äldres behov av gemenskap och samhörighet med de sina. har inriktningen inom äldreomsorgen varit att låta de äldre bo kvar i sin invanda hemmiljö . Detta har medfört anpassning av bostäder, utbyggnad av färdtjänst och social hemhjälp m. m. Tyvärr har inte samverkan mellan primärkommuner och landsting lett till att dagsjukvården tillnärmelsevis byggts ut i den omfattning och fått den närhet till den vårdbehövande, som en god hemsjukvård kräver. En omsorgsform som visat sig vara uppskattad är s. k. anhöriganställning. Detta innebär att kommunen anställer en av de omsorgsbehövandes anhöriga för att svara för vårdnaden. För omsorgstagaren upplevs detta ofta som mycket positivt då den anhöriga vårdaren känner till personliga förhållanden, livsstil, vanor och önskemål. För den anhöriga kan det mycket väl vara tilltalande och angeläget att nå den kontakt och ge den omsorg som annars riskerar att endast bli sporadisk. Omsorgsformen medför ömsesidig trevnad och trygghet. En förutsättning för anhöriganställning är givetvis att den anhöriga och omsorgstagaren inte bor alltför långt från varandra. I vissa fall är det helt sonika nödvändigt att omsorgstagaren eller den vårdande flyttar för att kunna bo så nära varandra som en anhöriganställning förutsätter. För att underlätta en sådan flyttning bör bidrag utgå till den flyttande på samma sätt som AMS flyttningsbidrag. Flyttningsbidraget är avsett att bl. a. täcka kostnaderna för resa, flyttning av bohag och dubbel bosättning. Under /87 väcktes en motion med motsvarande yrkande som i föreliggande. , som behandlade motionen i betänkande 1985/86:11, relaterade sin kommentar till behandlingen av en motion från /85. Denna motion tog upp frågan om bosättning för personer inom långvården. Utskottet redovisade att det mellan landstingen och de till anslutna kommunerna gäller ett riksavtal för hälso- och sjukvården, vilket ersatt det tidigare s. k. utomlänsavtalet. Genom avtalet ges möjlighet att remittera en patient till ett sjukhus inom ett annat landsting, även om likvärdiga vårdmöjligheter finns i hemlandstinget. Remissmöjligheten skall bl. a. kunna utnyttjas för patienter som är i behov av långvarig sjukhus- eller sjukhemsvård och som av främst humanitära skäl bör överflyttas till sjukhus eller sjukhem inom den landstingskommun där de närmast anhöriga är bosatta. Utskottet ansåg att frågan om att gamla människor får möjlighet att vårdas nära sina anhöriga har stor mänsklig betydelse och att det är angeläget att gamla människor får möjlighet att bo nära sina anhöriga. Utskottet ansåg emellertid: Med hänsyn till regeringens överväganden rörande anhörigvården bör dock motion 226 (c) inte föranleda någon åtgärd och avstyrks. betänkande, som utskottet syftar på, redovisades 1983. I detta betänkande presenterades inga förslag som ligger i linje med motionens yrkande. Inom övervägs fortfarande kommitténs förslag. Då utskottet i betänkandet /86 uttalade att det är angeläget att gamla människor får möjlighet att bo nära sina anhöriga bör hos regeringen begära förslag till statligt flyttningsbidrag för att underlätta anhöriganställning. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till statligt flyttningsbidrag för att underlätta anhöriganställning. 1986/87 So214