mot · GA02So269 · 1987-01-27 00:00:00 — 1986/87 :So269 och () Villkor för utbetalning av socialbidrag, m. m. Vi bryter mot lagen, men vi gör det för att hjälpa missbrukarna. Detta uttalande gör enligt () en socialsekreterare vid ett socialkontor i . Bakgrunden till uttalandet är att ifrågavarande socialkontor ställer vissa krav på drogmissbrukare för att de skall få socialbidrag. Man anser sig ha stöd i socialtjänstlagen, enligt vilken biståndet skall utformas så, att det stärker den enskildes resurser att leva ett självständigt liv. Krav som ställer är exempelvis att missbrukarna måste inta alkoholavvänjande preparat, genomgå s. k. avgiftning eller låta skriva in sig på behandlingshem. i ställer liknande krav på missbrukarna för att de skall få socialbidrag. Enligt en tjänsteman vid utgör nämnda förfarande ett klart brott mot socialtjänstlagen. Men trots detta är det enligt tjänstemannen inte säkert att socialkontoren kan tvingas att ändra sina metoder. Rättar de sig inte efter vad säger är det inte mycket vi kan göra, säger tjänstemannen. Rent formellt kan åtal väckas mot vederbörande kommun, men det är sällsynt att detta sker. De uttalanden som chefen för gjort i regeringens proposition om (1979/80:1) ger emellertid visst stöd för det förfarande som tillämpas av bl. a. socialkontoren i och . I sin kommentar till socialutredningen skriver departementschefen bl. a. följande: Det ifrågasätts om inte utredningen alltför onyanserat och med förankring i nu modifierade åskådningar sätter upp kravlöshet som ideal. I alla mänskliga sammanhang, arbetsliv och föreningsliv, äktenskap, trafik och affärer, bygger växelverkan mellan människor på ömsesidigt godtagna uttalade eller underförstådda normer, solidaritetskrav och förväntningar. Att inom ram nedklassa ömsesidighet betyder att man nedklassar de människor man har att göra med. Inom dagens socialvård har behandlingsarbetet, inte minst inom den frivilliga institutionsvården, i mycket hög grad kommit att betona den ömsesidiga solidariteten och bestämda krav som individen måste acceptera. Det är inte rimligt att en behandlingsmetod som är framgångsrik och som syftar till rehabilitering är olaglig. Detta är ett olyckligt förhållande som bör rättas till genom att lagen ändras. bör hos regeringen begära förslag med sådan inriktning. Att ge sociala bidrag utan att ställa bestämda krav på missbrukarna bäddar för fortsatt missbruk och undergång. Det finns många missbrukare och anhöriga till missbrukare som skulle välkomna ökade krav som en räddning ur missbruket. Hjälp och stöd som ges utan förbehåll blir lätt passiviserande och förlänger hjälpberoendet. Utbetalning av sociala medel till missbrukare måste därför ske på ett sätt som motverkar fortsatt missbruk. Utöver de motprestationer som nämnts ovan bör i vissa fall exempelvis kunna krävas av missbrukare att de varit på arbetet, sökt arbete eller rent av visat upp ett alkohol- eller narkotikafritt urinprov. Visserligen har den enskilde enligt 6 § 1 st. socialtjänstlagen rätt till bistånd av försörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Men en väg att balansera individens principiella rätt till stöd mot önskvärdheten av att krav i vissa fall ställs är att låta ett mera begränsat bistånd utgå utan motprestationer medan ett utökat stöd endast ges på bestämda villkor. synes i praktiken stå handfallen inför brott mot socialtjänstlagen. Detta kan leda till rättsförluster för enskilda personer som inte förmår att hävda sina intressen. Med anledning härav bör regeringen även i detta avseende framlägga förslag om lagändring så att rådande missförhållande undanröjs. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om ändring av socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till lagändringar med syfte att förbättra efterlevanden av socialtjänstlagen. () () 1986/87 So269