mot · GA02Fi109 · 1987-04-07 00:00:00 — Motion till 1986/87:Fil09 m. fl. Fortsatt valutareglering, m. m. 1986/87:123) Ett land som , med en fast växelkurs, har på lång sikt gett upp det mesta av sin penningpolitiska autonomi. En snabbare penningpolitisk expansion än omvärlden ger automatiskt en snabbare kostnadsutveckling och en försvagad bytesbalans. Den kortsiktiga autonomin kan dock i viss mån bibehållas genom att förhindra finansiella kapitalflöden genom en valutareglering. Den svenska valutaregleringen, som infördes vid krigsutbrottet, var från början ett ransoneringssystem då konvertibiliteten var begränsad och utrikeshandeln balanserad med varje enskilt land. När full konvertibilitet införts för de viktigaste valutorna har lagstiftningen i stort sett i oförändrat skick kommit att användas som ett stabiliseringspolitiskt instrument. Den stabiliseringspolitiska effekten skulle bestå i att kunna ge en viss penningpolitisk frihet på kort sikt. Differenser i avkastningskrav skall inte ge upphov till stora valutaströmmar. Grundprincipen i lagstiftningen är att betalningsströmmar med real bakgrund är tillåtna medan de med finansiell bakgrund är förbjudna, t. ex. placeringar i utländska värdepapper. Lagstiftningen är komplex och svåröverskådlig med stora inslag av detaljgranskning av enskilda ansökningar. Det finns en rad skäl till varför valutaregleringen bör avskaffas. För det första kan regleringen antas ha en ganska obetydlig effekt. Genom att handelskrediter av olika slag i praktiken inte omfattas av valutaregleringen är en stor del av de internationella kapitalrörelserna oreglerade. En utsträckning eller förkortning av löptiden på krediterna kan substantiellt påverka kapitalströmmarnas storlek. Dessutom kan betalningsförskjutningar göras av export- och importbetalningar. Det beräknades 1980 att omkring 23 miljarder av exportfordringar och importskulder var påverkbara. Vidare har de stora koncernerna genom bl. a. sin interna prissättning stora möjligheter att kringgå lagstiftningen. För det andra håller den svenska valutaregleringen kortsiktigt uppe den svenska räntan i ett läge där den internationella räntan är på väg ned. Detta innebär en dyrare upplåning samt en mindre investeringsvolym inom landet. Ett avskaffande av valutaregleringen skulle också ge en mer disciplinerad ekonomisk politik. En alltför expansiv penningpolitik skulle få omedelbara effekter på bytesbalansen. Valutaregleringen förhindrar för det tredje internationell diversifiering av placeringar. En möjlighet till spridning av tillgångar mellan länder i olika konjunkturskeden skulle ge ett minskat risktagande. hindrar detta och medför högre kapitalkostnader för svenska placerare. För det fjärde tvingas svenska företag att placera sina exportintäkter inom Fi 109 landet som man förhindrar att amortera av lån i utlandet. Detta skapar en likviditetsansamling och ökat risktagande. Offensiva marknadsinvesteringar i utlandet som kan ge exportintäkter försvåras. För det femte medför lagen en dyr, krånglig och onödig regleringsapparat och byråkrati för de enskilda företagen. Regeringen föreslår förändringar i valutastyrelsens storlek och sammansättning, bl. a. skall två representanter utses från löntagarna. Vi anser att valutastyrelsens arbete inte är en facklig angelägenhet utan ett strikt myndighetsutövande, vilket bör skötas av inom området rättsligt och ekonomiskt sakkunniga. Vi yrkar med andra ord avslag på förslaget i denna del. Vi yrkar även avslag på förslaget att utöka valutastyrelsens storlek från sju till nio. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att avslår regeringens förslag om tillämpning av valutalagen (1939:350), 2. att hos regeringen begär förslag om ändring av valutalagen (1939:350) samt lagen (RFS 1975:6) med reglemente för (bankoreglementet) vad gäller valutastyrelsens storlek och sammansättning enligt vad i motionen anförts. . Åsling (c)