mot · GA02N349 · 1987-01-23 00:00:00 — m. fl. (vpk) Gruvnäringen 1986/87 N349-353 Bristen på långsiktig planering av gruv- och stålindustrin har orsakat stora problem med råvaruförsörjningen. Svensk gruvnäring är inte inlemmad i någon planerad svensk mineralpolitik. Järnmalmshanteringen, såväl den norrbottniska som den i Bergslagen, har haft problem. Sulfidmalmsbrytningen däremot, som till största delen är kontrollerad av , går med vinst. Hot om nedläggning av sulfidmalmsgruvor i är en verklighet. För järnmalmshanteringen i Berslagen är användandet av ordet gruvdöd ingen överdrift. var fortfarande 14 järnmalmsgruvor i drift. bryts järnmalm bara vid två gruvor. Det är inte brist på malm som orsakar neddragningarna. Enligt mineralpolitiska utredningen (SOU 1979:40) finns det kvar 49 årsproduktioner, räknat produktion, i brytvärda järnmalmstillgångar. Nedläggningarna är i stället ett resultat av krassa företagsekonomiska beräkningar, något som också präglat inställningen vid . De privata intressen som kopplades till gruvhanteringen har valt att satsa på mer expansiva områden. En annan bidragande orsak till järnmalmskrisen är uppbundenheten till . När stålverken i dessa länder drar ned kapaciteten får det svåra återverkningar för de svenska järnmalmsgruvorna. Inte minst har fått erfara detta. Svensk storfinans har valt att satsa sina resurser i gruvmateriel- och gruvkonsultbranschen. Syftet har varit att i övriga världen marknadsföra det kunnande som byggts upp i landet. Inte minst görs satsningar i tredje världens länder. Resultatet av denna teknologiexport blir att nya gruvor öppnas runt om i världen. Gruvor som därigenom blir ett direkt hot mot svensk gruvnäring. Ett cyniskt spel som på ett träffande sätt har uttryckts i boken planhushållning: "När bolagen talar om att nedläggningar beror på situationen på världsmarknaden förtiger de noga att de själva bidragit till att skapa denna marknad. Sett mot den beskrivna situationen för svensk gruvnäring framstår behovet av en för landet planerad gruvverksamhet som något helt nödvändigt. Grundtanken i en sådan planering måste vara att landets mineralförekomster ägs av samhället. Den borgerliga regeringen undergrävde på olika sätt sådana strävanden. Uppdelningen av SGU var ett sådant exempel. Förslaget innebar att landets mineraltillgångar i ännu högre grad än tidigare kom att kontrolleras av Mot. På samma sätt kommer internationalisering av SGU som N349 eftersträvas att bli ett komplement till gruvmateriel- och gruvkonsultindustrins internationalisering. Inte heller den socialdemokratiska regeringen har gett några antydningar om att man vill ändra inriktningen för svensk gruvnäring. Kanske borde man erinra sig vad yttrade på sin första riksdag 1897: Där gäller det egendom, om vilken ingen människa kan säga att den bör tillhöra en enskild person. Där gäller det vad som finns nedlagt i våra berg, i det svenska folkets gemensamma jord, det gäller att på alla sätt låta detta komma det allmänna till godo. Som ett första steg bör samhället utnyttja möjligheten till kronoandel som finns reglerad i gruvlagens 5 kap. 1-4 §§. Denna möjlighet har under såväl tidigare socialdemokratiska som borgerliga regeringar inte utnyttjats. En planerad svensk gruvnäring skulle också möjliggöra att den långa rad av mineralförekomster som finns i landet kan bli föremål för brytning. Det svenska stålet biter inte längre, sägs det. Det är ett felaktigt påstående. Den svenska järn- och stålindustrin med tillhörande gruvindustri har alla möjligheter att också fortsättningsvis vara av utomordenligt stor näringspolitisk betydelse för vårt land. Men för att detta skall vara möjligt krävs en helt annan syn på verksamheten än den förödande planlöshet och låt-gå-anda som råder. säljs till utländska bolag, som också ges möjlighet att prospektera efter nya som svenska gruvföretag drar ner på prospekteringsverksamheten. Gruvföretag tillåts i profitivern att agera mycket kortsiktigt. Statliga gruvoch stålföretag privatiseras och introduceras på börsen. Tillräckliga initiativ tas inte för att bredda exporten. Den nya vägen för svensk gruv-, järn- och stålindustri kräver visioner. Visioner som innebär att kapital satsas på forsknings- och utvecklingsresurser, att möjliga förädlingssteg tas till vara och att det ensidiga handelsberoendet bryts. Dessa visioner saknas hos berörda företagsledningar. Skall idéerna, visionerna, ges möjlighet att förverkligas är det nödvändigt att samhället skaffar sig det avgörande inflytandet över gruv-, järn- och stålindustrin. Vpk kräver därför att de olika gruvbolagen samt stål- och smältverken skall föras till ett som skall vara statsägt. Endast då är det möjligt att genomföra den nödvändiga planmässiga utvecklingen av dessa branscher - en utveckling som innebär att det svenska stålet fortsätter att bita. har gruvdöden, nedläggning av brytvärda gruvor, drabbat hårt. ökade importen av järn och stål . 1986 fylls av det svenska stålbehovet av import. Detta sker i ett land som har världens främsta tillgångar på förstklassig järnmalm inom sina gränser. Den svenska stålindustrin har gjorts allt mer beroende av skrotimport. Eftersom skrotpriserna har stigit, har många stålverk fått problem med sin råvaruförsörjning. Skrotet kan ersättas Mot. Därför föreslår vi från vpk att ett järnsvampverk läggs i N349 och ett i Bergslagen. har visat att ett mindre järnsvampverk med modern plasmateknik, skulle kosta ca 500 miljoner att anlägga och ge ca 90 heltidsjobb. Verket skulle kunna dimensioneras för 175 000-190 000 ton järnsvamp . En följd av ett sådant järnsvampverk skulle bli ett behov av ca kulsinter. När man bygger ett järnsvampverk vill man få avsättning för den överskottsvärme som bildas i processen. Överskottsvärmen kan bl. a. utnyttjas för att driva ett kulsinterverk eller för uppvärmning. Det fina med denna lösning är att kulsinter, som redan påpekats, utgör råvara för järnsvampen. En satsning på två rejäla järnsvampspaket, ett till och ett till Bergslagen, skulle också trygga råvarutillgången för järnverken i landet. En minskad användning av skrot i stålverken skulle också i motsvarande grad minska dioxinutsläppen. Det är nu dags att ta malmfältsutredningen på allvar och att dessutom snabbt utreda var i Berslagen man skall lägga ett järnsvampverk. Lämpliga lokaliseringsorter är , , eller . Prospekteringen efter nya sulfidmalmer måste intensifieras. Insatserna måste dels riktas mot redan kända malmområden, typ Bergslagen och , dels mot okända områden. Lika väl som beslut om nedläggning av en gruva måste ske ur ett samhällsekonomiskt perspektiv, måste detta gälla när det är aktuellt att öppna nya gruvor. Ett förstatligande av , som ett första steg för att forma ett ", är ett angeläget krav. Företagsledningens kortsiktiga synsätt på gruvnäringen i kontrast till den stora regionala betydelse företagets gruvor har är ett av skälen till detta. Förädlingen av sulfidmalmer måste ägnas större intresse. 1910 instiftades en lag som satte stopp för utländskt ägande av svenska . I sammanhanget kan nämnas att anledningen till att bildades var just att förhindra utländska företags exploatering av de lappländska järnmalmsfyndigheterna. Då den borgerliga regeringen, med industriminister i spetsen, gav tillstånd till BP:s inmarsch i den svenska gruvnäringen, var det således ett unikt beslut. Dessutom har även nuvarande industriminister godkänt utländskt ägande. För att kunna ta till vara svenska mineraltillgångar och minska importen, krävs en bättre kartläggning av förekomsterna. En total malmprospektering inkl. djupprospektering skulle vara värdefull. En sådan undersökning skulle, förutom att den ger arbete till folket i de olika områdena, också ge en totalbild av vad som finns av och metaller och vad som är värt att satsa vidare på. Det gäller både järnmalm och sulfidmalm. Det krävs också teknisk utveckling vad gäller brytnings- och utvinningsmetoder. Även av beredskapsskäl bör man utnyttja de svenska metallförekomsterna. Det gäller främst legeringsmetallerna, som inte är så väl prospekterade och funnits att köpa utanför landet. 1 * 1986/87.3 sami. här sämre undersökt än t. ex. , trots att det finns stora möjligheter att Mot. hitta nya fyndigheter. Utvecklingen inom prospekteringstekniken går N349 mot s. k. fullprospektering, dvs. en total, förutsättningslös genomsökning av stora arealer i syfte att finna varje tänkbart slag av mineralfyndighet. I huvudsak tillämpas samma prospekteringsteknik oberoende av vilken man letar efter. Genom att leta förutsättningslöst efter större antal olika mineraler inom en given resursram, ökar också sannolikheten för att finna ekonomiskt utvinnbara fyndigheter. Om intresset från borgerliga och socialdemokratiska regeringar har varit ljumt vad beträffar en ny inriktning av svensk gruvnäring, har den motsatta inställningen gällt den fackliga rörelsen. Det fackliga-politiska handlingsprogram som presenterade 1978 är ett sådant exempel. Det är ett program som i sina huvuddelar skulle kunna utgöra en grund för en planerad svensk mineralpolitik. Vpk har vid ett flertal tillfällen framfört sitt stöd för Gruvs program. Det beklagliga är att gjorde avsteg från programmet när man tillsammans med Metall och SAP utformade ett nytt program för den svenska gruvnäringen, som regeringen också frångår. Vi menar att om svensk gruvnäring skall överleva, är det nödvändigt med en motstrategi som sätter stopp för fortsatt gruvdöd, ökad privatisering och internationalisering. Huvudpunkterna i en sådan strategi bör vara följande: - Samhällsprövning av alla gruvprojekt. - Inga nedläggningar innan en samhällsekonomisk bedömning är gjord. - Ökad förädling av mineralråvaror. - Ökad prospektering under samhällets kontroll (kräver en reorganisering av SGU/SGAB). - Forskning under demokratisk kontroll och insyn. - Upprättande av statligt handels- och bytesbolag för gruv- och stålindustrin, vilket bl. a. innebär satsning på nya handelspartner. - Planerad teknologiöverföring till andra länder. - Försörjningstrygghet av metaller, icke tillgängliga i landet, genom upprättande av bilaterala avtal. - Utvecklande av den internationella fackliga solidariteten. - Ett förstatligande av . Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att uttalar sig för att utvecklingen av svensk gruvnäring bör grunda sig på de riktlinjer som anförs i motionen och att hos regeringen hemställer om nödvändiga förslag och åtgärder i enlighet därmed, 2. att hos regeringen hemställer om förslag som innebär Mot. att inmutningssystemet avskaffas och ersätts med ett enhetligt konces- N349 3. att som sin mening ger regeringen till känna att staten ej bör upplåta eller överlåta sin kronoandel, som regleras i gruvlagen 5. kap., 4. att hos regeringen hemställer om förslag om ändring i gruvlagen och i lagar som reglerar mineralfyndigheter så att nya fyndigheter helt tillfaller samhället, 5. att hos regeringen hemställer om förslag innebärande att privatägda mineralförekomster överförs i samhällets ägo, 6. att hos regeringen begär att åtgärder skall vidtas för att upprätta ett järnsvampverk i och ett i Bergslagen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i