mot · GA02A239 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87 :A239 m. fl. (vpk) Allas rätt till arbete Inte i något land har kapitalismen bemästrat arbetslöshetsproblemet. Miljoner och åter miljoner är de arbetslösas skara. Det är det kapitalistiska systemet i sig självt som föder arbetslöshet. Kapitalets krav på vinstmaximering och samhällets och det arbetande folkets krav på arbete är oförenliga. I det kapitalistiska systemets historia är vi nu inne i en period av svag tillväxt. Orsaken är främst en långsiktigt växande disproportion mellan kapitalackumulation och förmågan att realisera det ackumulerade kapitalet. Kapitalet vänder sig inåt i sin strategi. Reducering av kostnader och utstötning av människor ur produktionen blir ett framträdande drag. I västekonomierna stiger arbetslösheten. I uppgår den till minst 31 miljoner personer. I tredje världens satellitekonomier genomförs regelrätta krig och utrotningskampanjer mot de fattiga befolkningsskikten. Starkt ökad produktivitet gör att en ökning av totalproduktionen kan upprätthållas även vid en minskning av den arbetande delen av befolkningen. Dagens alltmer präglade spekulationsekonomi skärper lönsamhetskraven vilket får som följd snabbare strukturomvandling med fler nedläggningar och färre nyinvesteringar. Följden är en kronisk överkapacitet och en stor armé av arbetslösa och undersysselsatta, som aldrig sugs upp av arbetsmarknaden. Högkonjunkturen är högkonjunktur mätt enbart med försäljning och profit. Arbetslösheten kvarstår som ett grundelement. Arbetslöshet är symbol för ofrihet Kampen mot arbetslösheten har varit central för arbetarrörelsen. Arbetslöshet har i arbetarklassens historia alltid betraktats som ett av de stora sociala hoten. Arbetslösheten hotar den lönarbetandes personliga existens. Som samhällsfenomen försämrar den hela den lönarbetande klassens position och stärker den härskande klassens - den är en av grundfaktorerna bakom de senaste årens lönesänkningar. Både personligt och klassmässigt är för lönarbetaren arbetslöshet en manifestation av och en symbol för ofrihet. Existensen av arbetslöshet i ett samhälle är redan i sig själv ett uttryck för de lönarbetandes sociala underordning. Svensk arbetslöshetspolitik Mot. Både arbetarrörelsen och det ekonomiska systemet står inför en ny problematik. Arbetslöshet är inte väsentligen en fråga om hög- och lågkonjunktur. Den är ett stående inslag i ekonomin. Utstötningen av mänsklig arbetskraft kan göras snabbare än varje tillväxtfaktor. Den svaga tillväxten försvårar dessutom för den offentliga sektorn att med sin expansion kompensera för det minskade antalet arbetstillfällen i den privata. Full sysselsättning i klassisk mening är inte längre möjlig med rådande ekonomiska och sociala strukturer. Den öppna arbetslösheten är i slutskedet av denna högkonjunktur ca 120000 personer, där andelen långtidsarbetslösa inte minskar. Mellan 150 000 och 200 000 är föremål för s. k. arbetsmarknadspolitiska åtgärder och andelen förtidspensionärer ökar. Regeringens arbetslöshetspolitik är ett resultat av att allas rätt till arbete är underordnat budgetunderskott, åtgärder mot löneökningar och stimulans till storfinans och exportinriktning. Fortsatt hög strukturell arbetslöshet är ett av de pris vi får betala för den tredje vägens politik. Arbetarklass och arbetarrörelse i har därmed ställts i en ny och farlig situation. Kampen för försvar av löner och arbetsförhållanden försvåras. Angreppen på den offentliga sektorn hindrar dess utveckling och högerns argument på detta område upprepas långt in i socialdemokratiska kretsar. Gamla fackliga och konstitutionella rättigheter som rörelsen tillkämpat sig urholkas i och med att arbetsmarknaden klyvs i en öppen och en administrerad del. Allt större kategorier lönarbetare lever i arbetsmarknadens och samhällets marginal. Deras samband med det samhälleliga livet och deras egen klass förändras och förvittrar. Svensk arbetslöshetspolitik byggdes upp utifrån antagandet att arbetslöshet var ett tillfälligt och kortvarigt tillstånd i en människas liv. Situationen blir en annan, när kortsiktiga och provisoriska åtgärder blir till bestående tillstånd för flera hundratusen människor. För dem som vandrar från provisorium till provisorium omväxlande med perioder av öppen arbetslöshet, hotas både den rättsliga situationen, självförtroendet och kontinuiteten i livet. En facklig och politisk försvagning av lönarbetarna som kollektiv hotar. Med ekonomins nya utvecklingslinjer följer ytterligare risker. Det är ingen tvekan om, att data- och mikroelektroniken med sina starkt arbetsbesparande och kapitalförbilligande egenskaper får stora verkningar. Det betyder både en minskning av antalet arbetstillfällen och en för lönarbetet försvagande förändring av arbetsorganisationen. Utslagningen av arbeten kommer att följa inte endast i tillverkningsarbetet utan i administration, kontor och handel. Lösa hypoteser om det postindustriella samhället och om den växande servicesektorn måste avvisas. Vad som sannolikt sker är en industrialisering av stora servicesektorer och en likartad utslagning inom såväl tillverknings- som servicearbete. Statsmakterna identifierar tydligare än förut kapitalets intressen med nationens. Huvuduppgiften är att disciplinera lönarbetarna och de arbetslösa under nya, hårdare samhällsförhållanden. Staten och de politiska institutionernas samhörighet med storkapitalet framträder allt tydligare. Dess arbetslöshetspolitik kommer att präglas av en alltmer individualmora- Mot. lisk hållning - rätten till bistånd vid arbetslöshet kommer att ersättas med A239 skyldigheten att ta anvisade arbeten utan valmöjlighet och anspråk på att själv välja arbetsgivare och yrkesanknutet arbete. Denna utveckling är långt på väg. Rätten till arbete kan aldrig förverkligas hand i hand med storfinansen. Svensk arbetslöshetspolitik fortsätter att utvecklas på kapitalets villkor. Det hotar att undergräva samhällets utveckling och framtid. Några utvecklingsdrag som förstärker arbetslöshet och undersysselsättning: Kapitalets exportinriktning innebär utlandsinvesteringar och kapitalexport med stora förluster av jobb i . Storfinansens alltmer tilltagande internationalisering hotar självständighet. Otillräckliga investeringar i svenskt näringsliv undergräver sysselsättning och en effektiv hemmamarknad. blir alltmer utlandsberoende. Importen av insatsvaror i industrin skapar balansproblem. Statsmakterna (regeringen) har anpassat Statsföretag och löntagarfondernas roll till kapitalets exportorientering. Den nya tekniken slår ut mängder av arbeten, när den utformas på grundval av nuvarande maktförhållanden. Den offentliga sektorn stryps. Den underordnas storfinansens ideologiska inriktning med privatisering och skjuter tillbaka en utveckling av den offentliga sektorn med service-, sociala och kollektiva behov som är grunden för en arbetsskapande politik. Sextimmarsdagen används inte som ett medel att förhindra arbetslöshet. I stället föder dagens arbetstidspolitik nya arbetslösa och utslagna. Regioner, miljön och kunskapen utarmas i brist på investeringar och en arbetsskapande politik. o Regeringens ekonomiska politik skapar arbetslöshet och undersysselsättning. Underskotten, exportinriktningen och lönenedpressning är överordnade målsättningen arbete åt alla. Utvecklingen på kapitalets villkor innebär kraftiga regionala obalanser. Äldre arbetskraft slås ut från arbetsmarknaden. Ungdomen får allt svårare att få ett fast jobb. Kvinnor har de sämst värderade jobben, lägst lön samt de sämsta arbetstiderna. De arbetshandikappades plats på arbetsmarknaden minskar. Kvar på arbetsmarknaden blir dels välutbildade och s. k. duktigt folk med hög lön och förmåner, dels de med begränsade kunskaper och låg lön. Arbete åt alla 1990-talets huvudfråga En alternativ politik inför 1990-talet kan bara bäras upp av arbetarrörelsen. Kamp mot arbetslösheten görs till politikens huvudfråga. Hela arbetarrörelsen mobiliseras. Kampen mot arbetslösheten förenas med kvinnofrigörelsen och den frigör den kraft som halva befolkningen besitter. Landets ekonomiska politik och statens insatser inriktas på att bekämpa Statsföretag, löntagarfonder, regionalpolitik m. m. omvand- Mot. las till redskap för en arbetsskapande politik. Arbetarrörelsen måste återgå till sina traditioner och ställa målet om arbete åt alla först på dagordningen. Klassamarbetspolitiken överges till förmån för en politik som ställer egna och självständiga alternativ mot kapitalets utveckling. Först då och endast då kan arbetslöshetskurvan vändas. En förnyelse av industrin kräver en förnyelse av industriarbetet. De gamla strukturerna utgör en belastning. tyngs av en omfattande och i många regioner starkt ensidig produktion av råvaror och halvfabrikat. Att ta fram dessa produkter kräver dessutom mycket stora insatser av energi och råvara. På färdigvarusidan finns växande luckor i produktionen av maskiner och utrustning. De klassiska basindustrierna vacklar bl. a. i brist på tillräcklig grad av förädling och integrering av produktionens olika led. saknas en nationell bas för nya industrier, vilka därför kommer i beroende av utvecklingen i några få stora industriländer. Den statliga industrin är i allt väsentligt traditionell och kopierar de metoder, som kännetecknar den privata. Inom betydande sektorer har staten åtagit sig att helt eller som ekonomisk garant svara för nedbantning och avveckling. Ett nationellt industrialiseringsprogram i samhällelig regi måste upprättas. Programmet skall sikta på att skapa industrin en ny struktur och även industriarbetet ett nytt innehåll. Den privata industrin saknar förutsättningar att genomföra en sådan kvalitativ förändring. En ny samhällsstyrd industrisektor måste skapas, som bryter med den osjälvständiga och byråkratiska karaktären hos den nuvarande statliga företagssektorn. Denna nya, självständiga sektor skall inriktas på att dra till sig arbetare, tekniker och administratörer med en skapande inställning och öppenhet för demokratiska styrsystem. Med denna sektor som spjutspets bör en industriell omdaning av inledas. Denna omdaning kan sägas ha tre huvudmål. Inom de gamla, råvarubaserade basnäringarna bör eftersträvas ett dämpat råvaruuttag och minskat energiberoende. Ökad färdigvaruproduktion och starkare kvalitativ inriktning i de skilda produktionsleden kan rädda dessa industrier från verkningarna av svag internationell marknadsutveckling och en kortsiktig rovdriftsekonomis följder. Relativt snabbt måste slitna anläggningar ersättas med nya och modernare, högautomatiserade processer införas. Den kvalitativa inriktningen kräver en höjning och rehabilitering av det yrkeskunnande, som finns nedlagt hos de gamla arbetarkadrerna. Inom den klassiska maskin- och verkstadssektorn kan en automatisering i förening med en stark höjning av yrkeskompetensen ge helt nya utgångspunkter. I stället för att inriktas på att slå ut mänskligt arbete, bör den nya tekniken tas i anspråk för och anpassas till en förhöjd yrkesskicklighet: I stället för att reducera yrkesinnehållet, skall den nya tekniken programmeras med ledning av vad en höjd yrkeskompetens ger i form av bättre och mer 10 Kombinationer av utrustning och produktion av hela Mot. 1986/87 system skall prioriteras. Den nya tekniken spelar en avgörande roll för framtiden. Dess utveckling är inte ödesbestämd. Tekniken är politisk och dess karaktär betingas av de sociala maktförhållandena. De lönarbetande har ett objektivt intresse av en kvalitativt annorlunda teknisk utveckling än den nu förhärskande. De måste inom ramen för en samhällelig, politisk styrning göra detta sitt intresse ledande. Den del av industrin som ägnas framtagandet av den nya tekniken, måste uppnå en vida högre grad av nationell självständighet än . Datateknik anpassad till de nämnda behoven måste utformas här och på basis av ett delvis annorlunda tänkande, än det som styr utvecklingen i de ledande nationerna på dataområdet. Framför allt krävs teknik som är mer specialiserad och mer inriktad på att ta till vara en hög yrkeskunskap. En satsning på energipolitiska alternativ till den storskaliga kärnkraften spelar en stor roll i ett nationellt industriprogram. Därigenom skapas en inhemsk sektor som inte i första hand är extremt exportberoende. Industriell tillväxt i det framtida är inte längre tänkbar i rent kvantitativ form och till priset av skärpt rovdrift på naturresurser och människor. Likaså framstår en produktion inriktad på ökad varucirkulation, inbyggda slitage och sänkta kvaliteter som primitiv och oansvarig. En ny industrialisering måste i stället ha produktens nytta och användbarhet, styrka och kvalitet som mål. Till skillnad från den kortsiktiga släng- och skrotekonomin är detta den enda typ av industrialisering, som kan bereda plats åt ett fördjupat och breddat mänskligt kunnande i arbetsprocessen. Därmed skapas förutsättningen för en ny typ av industriell utveckling, vars intressen är att slå ut människor från produktionen utan baserar sin produktion på en ständigt förhöjd nivå av mänsklig skicklighet. Förutsättningarna för att uppnå målen med ett nationellt industrialiseringsprogram ligger inte enbart inom industrisektorn själv utan beror på en rad faktorer i den allmänna samhällsutvecklingen: den offentliga sektorn, den nationella efterfrågebasen, regionalpolitiken m. m. Förverkligande av en ny industriell utveckling kräver medvetet tänkande och politiska beslut. För industrialiseringsprogrammets förverkligande kräver vpk att löntagarfonder och AP-fonder mobiliseras för denna utveckling och att en avgift på vattenkraftverk tillåts spela en aktiv roll i skogslänen. är det rimligt att satsa 15 miljarder på denna utveckling. Medel som bör föras över från privatföretagens stora likviditetsuppbyggnad. Ansvaret från samhället att säkerställa en framtida industriutveckling i vårt land kräver politisk handling. Storfinansens alltmer ökade inriktning på spekulativa investeringar i stället för produktiva är ytterligare ett skäl för demokratiskt fattade industriinvesteringsbeslut. Offentliga sektorns avgörande roll Den offentliga sektorn spelar en avgörande roll för kampen mot arbetslöshet och undersysselsättning. Ett typiskt drag i de västliga industriländerna har varit, att nedgången i arbetslöshet motsvaras av en uppgång i antalet Mot. offentliganställda plus antalet militärpersonal. Om man bortser från den A239 destruktiva användning, som rustningarna representerar, är det tydligt att den offentliga sektorns "infrastrukturella roll varit helt nödvändig för industrisamhället. I en period av bristande tillväxt har emellertid kapitalintressena vänt sig mot betydande delar av den offentliga sektorn, då de sett möjligheter till skattereducering och privatisering. I den kommande svenska arbetslöshetspolitiken representerar den offentliga sektorn både problem och viktiga möjligheter. Utan en utbyggnad av en rad offentliga verksamheter kan man över huvud knappast föra en meningsfull politik riktad mot arbetslösheten och undersysselsättningen. Den offentliga sektorn består emellertid av sinsemellan olika verksamheter, inom vilka de tekniska och ekonomiska villkoren är starkt varierande. Inom administration och försäkring måste man räkna med en långsiktig minskning av antalet arbetande, allteftersom den nya tekniken slår igenom. Inom andra stora områden är situationen i grund annorlunda. Mekanisering är inte endast av begränsad betydelse, den står över huvud inte i någon relation till utbytet av arbetsinsatsen. Tvärtom är här ökad mänsklig arbetsinsats och höjning av dess kvalitet ett villkor för verksamhetens vidare utveckling och effektivitet. Dessa helt annorlunda tekniska förutsättningar gäller framför allt inom undervisning och forskning, hälsovård, socialtjänst, barntillsyn och kultur. Flera av dessa verksamheter tillhör de mest produktivitetsbefrämjande funktionerna i modern industriell ekonomi. De offentliga verksamheter, för vilka särskilda utvecklingsprogram framstår som nödvändiga, har i dubbelt måtto betydelse för den industriella produktionen. Höjd kvalifikationsgrad för industriellt arbete förutsätter stora investeringar i utbildningssystemet. Omvänt utgör den offentliga sektorns utbyggnad och kvalitativa höjande ett viktigt område för tekniska och industriella arbetsuppgifter. Några områden framträder som utpräglade kommande utbyggnadsområden, där i regel en väsentlig utvidgning av den mänskliga arbetsinsatsen bör ske. Undervisning och forskning. En bred höjning av såväl yrkeskunnande som medborgerlig allmänbildning och kulturnivå är nödvändig. Betydligt mer av kritisk icke-kommersiell forskning behövs, såväl inom teknik och naturvetenskap som inom socialvetenskap. Transportväsen och trafiksystem. En betydande utbyggnad av lokala kollektivtrafiksystem, liksom en allmän höjning av det nationella transportsystemets kapacitet - främst via järnvägsväsen och vattenvägar är nödvändig. Denna utbyggnad har stor indirekt betydelse för industriell teknik och industriellt arbete. Demokrati och andlig utveckling står i ett nära samband. Urholkning av demokratin och en antihumanistisk kommersialism står också i ett samband. För en höjning av bildningen och den sociala medvetenheten är - särskilt i krisdrabbade samhällen - en ökad tyngdpunkt på kultursektorn en viktig uppgift. Ehuru den institutionella vården knappast blir en stor Mot. 1986/87 utbyggnadssektor (bortsett från personalförstärkningar på vissa områ- A239 den), kvarstår stora och delvis nya behov inom den öppna och förebyggande hälsovården, liksom inom den reformerade psykiska vården. Socialtjänst och barntillsyn. Inom dessa områden kvarstår framöver expansionsbehov, inte minst i form av personinsatser. Den offentliga sektorns utveckling och struktur står i nära samband med produktionens och konsumtionens utvecklingsmönster. I den avancerade industriella ekonomin skapar man inte längre något tillskott av förnuftiga arbetsuppgifter genom den enkelriktade typ av ekonomisk tillväxt, som betraktats som ett politiskt axiom. Det gäller tvärtom att sänka varuvärdena och minska den meningslösa varucirkulationen. Det är inte längre de stora materiella volymerna i ekonomin som ger arbete den typen av produktion kommer att kunna vidmakthållas med allt mindre mänskligt arbete. Det är i stället det kvalificerade mänskliga arbete, som nedläggs i varans användbarhet och sociala nytta, som blir det väsentliga. Det avgörande nettotillskottet i nya arbeten måste därutöver ske i sådana verksamheter, som är ägnade andra behov än de materiella. Dessa behov kan nämligen tillgodoses i ökande utsträckning endast med hjälp av allt större och allt bättre insatser av mänskligt arbete och tänkande. Ett industrisamhälle grundat på kommersialism och vinststrävan skapar oundgängligen massarbetslöshet och utslagning. Endast genom att utveckla ekonomin vidare i en icke-kommersiell riktning kan arbetslöshetsproblemet lösas. Kortare arbetsdag för fler jobb Det är dags att ställa frågan: Hur många arbeten måste finnas och hur lång bör den dagliga arbetstiden vara för att uppnå full sysselsättning? är inom varu- och tjänsteproduktionen den totala arbetstiden för liten för att medge ekonomisk försörjning för alla som behöver och vill ha arbete. En förkortning av den allmänna arbetsdagen är därför ett oundgängligt komplement i en politik, som siktar till att långsiktigt avskaffa arbetslöshet och undersysselsättning. Det är således angeläget att en nyorientering av industrin och en utbyggnad av viktiga delar av den offentliga sektorn sker i kombination med en övergång till sex timmars arbetsdag, bl. a. för att nya verksamheter och nya arbeten skall kunna organiseras på basis av den kortare arbetsdagen. Skälen för övergång till sex timmars arbetsdag är många och berör vitt skilda sidor av det samhälleliga och personliga livet. I en särskild motion i frågan till årets riksdag har vårt parti utvecklat dessa skäl. Såsom en åtgärd för att bekämpa arbetslösheten får sextimmarsdagen inte ses som enbart en delning av en viss befintlig mängd arbetstid. Vore sambandet så enkelt, skulle sextimmarsreformen snabbt neutraliseras av den ständigt fortskridande utslagningen av mänskligt arbete i den kapitalistiska produktionsprocessen. Sextimmarsdagen står i samband med den nya roll, som den av oss här förordade utvecklingen av ekonomin ger åt det mänskliga En starkt höjd kvalitet på de mänskliga arbetsinsatserna förutsätter Mot. en kortare arbetsdag. En förskjutning av ekonomins mål och produktionsre- A239 sultatets användning i riktning mot icke-kommersiella värden gör det också naturligt att livsvillkorens förbättring tar formen av minskad arbetstid, ökad personlig frihet och möjligheter till en allmänt höjd kultur- och civilisations Arbetsmarknadspolitik för fasta jobb Dagens svenska arbetsmarknadspolitik är från början organiserad för att möta tillfälliga vågor av begränsad arbetslöshet. Den är inte relevant i massarbetslöshetens epok. Långsiktiga, kroniska problem i ett samhälle kan inte lösas med improvisatoriska och - sett i förhållande till problemens svårighetsgrad primitiva medel. Arbetsmarknadspolitiken är en del av regeringens nyliberala ekonomiska politik. Den skyler över och döljer det kapitalistiska systemets sönderfall och dess syfte är att jämna vägen för kapitalets strukturomvandling. Därmed blir arbetsmarknadspolitiken ett verksamt medel för att effektivisera och bevara kapitalismen. Kännetecknande för dagens arbetsmarknadspolitik är att den förvaltar och gömmer undan de strukturarbetslösa med allehanda projekt. Därför kan den öppna arbetslösheten hållas nere som behovet av nya jobb inte framträder så tydligt. AMS är förvaltaren av dagens arbetsmarknadspolitik. Den s. k. serviceinriktningen av AMS verksamhet, som mottagits med förtjusning av de borgerliga partierna, är en strikt serviceåtgärd för företagens och det kapitalistiska systemets fortlevnad och inte i första hand en service åt de arbetslösa eller en åtgärd för att skapa arbete åt alla. Därför underlättas flyttlasspolitiken, därför underordnas arbetsmarknadsutbildningen näringslivets kortsiktiga behov, därför skapas det få fasta jobb genom arbetsmarknadspolitik, därför införs arbetsmarknadspolitiska åtgärder typ ungdomslag, som är tillfällighetsjobb med fyra timmars lön, därför ges lönesubventioner direkt till det privata näringslivet och därför medverkar arbetsmarknadspolitiken i att anpassa människan till maskiner och kapitalistisk arbetsorganisation. En rad förändringar i arbetsmarknadspolitiken måste därför genomföras. Den måste knytas till den nya industripolitiken och till utbyggnaden inom den offentliga sektorn. Den måste aktivt utveckla människors kompetens inför det nya industrisamhället, i stället för att som alltför mycket tjänstgöra som förvaringsplats för växande kategorier människor, vilka den kommersiella ekonomin utdömt som överflödiga. Nya riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken måste därför formuleras i enlighet med följande: En särskild sysselsättningsbudget bör upprättas vid sidan av det traditionella budgetarbetet. Den bör innefatta såväl den statliga som den Arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör organiseras och Mot. budgeteras på flerårsbasis för att möjliggöra bättre framförhållning och A239 Kommunerna bör erhålla ramanslag, som de friare kan disponera. Detta underlättar för dem att kombinera olika åtgärder efter de behov som regionalt föreligger. Arbetsmarknadsåtgärdernas innehåll och syfte bör förändras i betydelsefulla delar. De bör bättre utveckla människors kunnande och ansluta till deras yrkesskolning, överallt där så är möjligt. De arbetandes rättsliga ställning bör stärkas och tvångsmomenten avvecklas. Rätten till understöd vid arbetslöshet skall inte villkoras med ett tvång att ta vilket arbete som helst. Rättssituationen för arbetande inom arbetsmarknadspolitikens ram skall inte generellt vara sämre än i övriga arbetslivet.