mot · GA02Jo257 · 1987-01-27 00:00:00 — m. fl. (fp) J ordbrukspolitiken var tre fjärdedelar av vår arbetskraft sysselsatt i jordbruket som dock inte förmådde försörja den hastigt växande befolkningen. Därför kom över en miljon människor att lämna för att söka sin utkomst främst i . Det var frihetsreformer - bl. a. merkantilsystemets och skråväsendets avskaffande - som banade väg för den industriella revolutionen, och det var frihetsreformer som startade jordbrukets utveckling. Genom skiftesreformer och bykollektivets avskaffande frigjordes den bundna skaparkraften hos lantbrukarna och utvecklingen har därefter varit enorm. En fortgående rationalisering och specialisering har åstadkommit starkt ökad avkastning och minskad arbetsåtgång. arbetar av de yrkesverksamma inom lantbruket och problemen är de omvända ; produktionen är för stor. Svenskt lantbruk tillhör världens mest produktiva. Men där finns negativa inslag. Produktivitetsökningen har delvis uppnåtts med hjälp av ökande användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel vilket i vissa avseenden - framför allt i de intensiva jordbruksbygderna - lett till negativa effekter för miljön. Exempel är igenväxande sjöar, algblommande kusthav, nitratförorenat grundvatten och en vid spridning av bekämpningsmedelsrester. Även om en stor del av de luftföroreningar som orsakar skogsskador kommer från andra länder, från trafiken m. m. så kan jordbruket inte frånkännas sin del av ansvaret. Särskild oro inger de långsiktiga effekterna av jordbrukets kemikalieanvändning. Vidare har artrikedomen och mångfalden i odlingslandskapet minskat i takt med jordbrukets rationalisering. Den moderna djurhållningen inrymmer metoder som begränsar djurens möjligheter att få utlopp för sina naturliga beteenden. Det upplevs etiskt stötande och har i vissa fall försämrat livsmedelskvaliteten. Det är tydligt att intensiteten i svenskt jordbruk i många avseenden nått en nivå som - med nuvarande teknik och brukningsmetoder - ter sig alltför hög från allmän synpunkt. Utvecklingen har lett fram till allt större brukningsenheter med allt färre sysselsatta. Parallellt därmed har nedläggning av mindre och olönsamma enheter skett. Därigenom har landsbygden avfolkats. Detta har lett till att jordbrukets betydelse för regionalpolitiken, försvaret och beredskapen samt turismen och landskapsvården blivit mer uppmärksammad. Genom ett särskilt stöd till jordbruket i de delar av landet, där förutsättningarna för jordbruk är sämst (det s. k. Norrlandsstödet), försöker man nu motverka landsbygdens avfolkning. Jordbruket är starkt reglerat. infördes ett gränsskydd till stöd för den inhemska produktionen och har regleringarna ökat för varje decennium. Utmärkande för dagens jordbruksreglering är att lantbrukarna via förhandlingar med staten garanteras vissa produktpriser, låt vara att avdrag sedan sker för exportförluster som producenterna delvis får ta ansvar för. Med en sådan uppläggning stimuleras den enskilde lantbrukaren att öka sin produktion trots att det leder till förlust både för jordbrukarkollektivet som helhet och samhällsekonomiskt på grund av ett allt större överskott som måste exporteras till låga världsmarknadspriser. För att minska överskottet på mjölk har man genom ett tvåprissystem gått ned på gårdsnivå och reglerat hur mycket den enskilde bonden får producera till fullt pris. Produktion utöver denna volym ger ett lägre pris. Vidare kan lantbrukare få ersättning för åkerjord som läggs i träda. Jordbruksregleringen har medfört en kostsam byråkrati och försämrade förutsättningar för marknadsekonomi varvid dynamiken blivit lidande. Nuvarande uppläggning innebär också att de jordbruksföretag, som producerar mest och i allmänhet är mest lönsamma, får störst del av prisstödet. Någon särskild hänsyn till jordbrukets miljö- och regionalpolitiska betydelse etc. tas inte när ersättningen utformas enligt detta system. Det har rått politisk enighet om att jordbruket i första hand skall bedrivas i form av familjeföretag. Enigheten omfattar även de mål för jordbruket som lagts fast , även om den inbördes prioriteringen varierat något. Målen är att säkerställa livsmedelsförsörjningen under avspärrning och krig (försörjnings- eller beredskapsmålet), att producera livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser (konsument- eller effektivitetsmålet) och att ge jordbrukarna en med jämförbara grupper likvärdig standard (producenteller inkomstmålet). Genom jordbrukspolitiska beslut, som grundas på livsmedelskommitténs (LMK:s SOU 1984:6) betänkande, anser regeringen att jordbruket även har tillförts ett miljömål. Detta är dock inte likställt med övriga mål. Jordbruksutredningarna har uppmärksammat de samhällsekonomiska förlusterna med ett system, där den enskilde lantbrukaren är garanterad ett produktpris, även om överproduktionen måste avsättas med förlust på världsmarknaden. Att man inte beslutat föreslå ändring av systemet, i första hand genom övergång till världsmarknadspriser, tycks bero på att man därvid inte ansett sig kunna vidmakthålla försörjnings- och producentmålen. Utredningarna har visat att det är produktionen av vegetabilier och animalier i form av mjölk och kött som har störst betydelse för beredskapsmålet. LMK beräknade utifrån avkastningssiffror att vi för beredskapsändamål behöver 2,6 miljoner ha åker och 550000 mjölkkor. Vi har 2,9 miljoner ha åker och 600000 kor. beräkningar anger lägre siffror än vad LMK visar. Det finns vidare beräkningar som anger att vi med hänsyn till den ökande avkastningen behöver minska spannmålsarealen betydligt fram för att uppnå balans mellan inhemsk produktion och efterfrågan. Jordbrukarna är ej någon enhetlig yrkeskategori. Gårdarna är av varierande storlek, företagen drivs med skilda inriktningar och under olika former, skuldsättning och lönsamhet varierar m. m. Sammantaget kan man dock beteckna situationen för dagens jordbrukare som bekymmersam, bl. a. beroende på följande: Det moderna jordbruket är kapitalintensivt. har betydande investeringar i djurstallar m.m. företagits, till stor del efter statlig rådgivning och med statliga lånegarantier. Till följd av svag ekonomisk tillväxt, minskad konsumtion och höga låneräntor är jordbrukarnas ekonomi generellt pressad. Genom överproduktion av livsmedel i den industrialiserade världen har världsmarknadspriserna sjunkit kraftigt, på har de halverats. Produktionen i är utsatt för en kraftig prispress för att den skall anpassas till den inhemska efterfrågan. Näringen har det fulla ekonomiska ansvaret för animalieöverskotten medan staten har påtagit sig ett delansvar för spannmålsexporten. Livsmedelsproduktionen har varit utsatt för en intensiv massmediagranskning , både saklig och osaklig. Trots att jordbrukets uppläggning och inriktning helt och hållet är ett resultat av den förda jordbrukspolitiken och den vetenskapliga rådgivningen, har sällan någon ansvarig politiker eller rådgivare ställt upp till jordbrukarnas försvar. Sammantaget kan hävdas att framtidstron håller på att försvinna inom svenskt jordbruk. Den enskilde jordbrukaren känner sig oförmögen att påverka sin dåliga ekonomiska situation. Möjligheterna att ytterligare rationalisera eller sänka kostnader är begränsade och ökad produktion innebär försämring för hela näringen. Dåliga framtidsutsikter för export av livsmedel Livsmedelsproduktionen har ökat kraftigt i i-länderna som ett flertal traditionella importländer har blivit självförsörjande. , som är världens största producent, har bestämt sig för att ta tillbaka förlorade exportandelar genom utbud till dumpade priser. Får , som är världens största spannmålsimportör, ordning på sitt jordbruk, befaras den internationella spannmålsmarknaden kollapsa. En mindre del av vår överskottsproduktion kan som användas för internationella katastrofinsatser, men vi kan inte generellt utnyttja den för bistånd. Dels är det i så fall billigare för oss att köpa på världsmarknaden än att producera själva, dels bör livsmedelsbistånd endast ges i direkta svältsituationer, eftersom det hämmar utvecklingen av eget jordbruk om det ges kontinuerligt. Vår svenska produktion bör därför i huvudsak avsättas på den svenska marknaden. Produktion för världsmarknaden kommer troligen inte att ens täcka våra rörliga kostnader. noterades följande världsmarknadspriser för de vanligaste exportprodukterna. Det bör noteras att de inte återspeglar produk tionskostnader utan de subventionerade priser, som exportländerna är beredda att sälja till, för att bli av med överskottsvolymer. Vi anger även beräknade rörliga produktionskostnader vid rationell produktion i . Rörliga kostnader vid svensk produktion Det pågår en intensiv forskning om alternativanvändning av överskottsarealen. Odling av energiskog tycks kunna ta viss i anspråk liksom odling av inhemska proteingrödor för att ersätta import av protein för kraftfoder. Intressanta försök pågår att använda luzern-fibrer i papperstillverkning. Sammantaget kan troligen de alternativ som studeras jämte en minskad intensitet i jordbruket för att uppfylla det av oss föreslagna miljömålet - det gäller bl. a. minskad användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel samt ökad satsning på extensiv betesbaserad köttproduktion på bekostnad av intensiv, kraftfoderbaserad kött- och fläskproduktion - ta i anspråk större delen av den överskottsareal vi har . Men det kommer att ta tid att ändra inriktningen och ökar avkastningen för spannmål och andra traditionella grödor . Därför bör vi utreda viss skogsplantering på . Till skillnad mot livsmedel bedöms svenska skogsprodukter ha stor internationell efterfrågan in på nästa sekel. Av regionalpolitiska skäl och av miljöskäl bör man ej skogsplantera några större arealer i mellanbygd och skogsbygd. Genom att skogsplantera en liten del av högavkastande i slättbygder blir det mindre arealer som behöver omdisponeras. Man bör noga studera vilka områden som är lämpade bl. a. ur landskapssynpunkt för i första hand lövskogsplantering. Lövskog är i allmänhet att föredra av miljöskäl och har kortare omloppstid. Eftersom täckdikningen förstörs vid plantering bör i första hand sådan mark tas i anspråk där omdikning är aktuell på grund av det befintliga systemets ålder. Omloppstiden för skog är i relativt kort. Det innebär att skogsplanterad mark inom åter kan disponeras om för livsmedelsproduktion. Till priset av ett sämre ekonomiskt resultat kan det ske även tidigare - om situationen i världen förändras. Det bör understrykas att osäkerheten är stor när det gäller tillgång och efterfrågan på livsmedel på . Det pågår en markförstöring i världen som motsvarar den dubbla svenska åkerarealen som jordens befolkning beräknas öka kraftigt fram . För att få till stånd de förändringar av svenskt jordbruk, som ter sig nödvän diga, krävs en omläggning av jordbrukspolitiken. Jordbruket har en långsiktig inriktning som är anpassad till den förda politiken. Alltför tvära omställningar är inte möjliga. Det är inte heller acceptabelt att försöka lösa problemen med nuvarande överproduktion enbart genom en allt hårdare prispress. Det är de nystartande lantbrukarna med hög skuldsättning som är mest utsatta. Det har funnits en tendens från socialdemokraternas sida att vilja kombinera en hård prispress med selektivt stöd i olika former till dessa. Risken är dock uppenbar att man med ett sådant system åstadkommer en slags socialvård för lantbrukare, med all den ytterligare byråkrati och störningar i den personliga integriteten som detta medför. Det har alltid varit lättare att analysera och peka på brister i ett bestående system än att komma med genomtänkta förslag till förändringar och förenklingar. LMK kom inte mycket längre än till analyser. Den efterföljande idémässiga jordbruksdebatten kom därför i betydande utsträckning att utgå från budskapet i boken över maten vari professor och medförfattare föreslår en allmän avreglering av det svenska jordbruket och en övergång till världsmarknadspriser. Även livsmedelskvaliteten har livligt diskuterats . En allmän avreglering och övergång till världsmarknadspriser vore utan tvekan den mest radikala åtgärden för att åter frigöra jordbrukarna och återskapa förutsättningar för en fungerande marknadsekonomi inom jordbrukssektorn. Det skulle inte minst innebära en kraftig prissänkning av livsmedel till glädje för alla konsumenter. Men det förutsätter att även andra länder avreglerar, eller att det i vart fall föreligger en internationell marknad med någorlunda stabila priser, änskönt de är lägre än de svenska. Ingen av dessa förutsättningar är vid handen . Tvärtom, i takt med att överproduktionen har ökat, har i-länderna ökat subventionerna av exportvolymerna. För att över huvud taget kunna exportera svenskt överskottsspannmål har regleringsföreningen fått godta priser som ligger på en tredjedel av de svenska. Det finns dessvärre inte något som tyder på någon förändring av denna situation under detta sekel. Även om vi inte anser att vi kan klara oss utan ett gränsskydd och övergå till världsmarknadspriser så tror vi att en omläggning kan genomföras som innebär en utveckling mot lägre livsmedelspriser. Vi är också övertygade om att betydande förbättringar och förenklingar kan uppnås inom jordbruksregleringens ram. Det behövs en uppföljning av LMK:s arbete och utarbetande av en ny jordbrukspolitik. Vi anser att en ny utredning bör utarbeta konstruktiva förslag utifrån följande grundtankar: Jordbruket tillför samhället betydande nyttigheter utöver att producera livsmedel. Det har stor betydelse för regionalpolitik, för försvar, för beredskap, friluftsliv och turism. Någon särskild ersättning utgår ej härför utan den ingår i produktpriserna. Möjligen kan man hävda att det s. k. Norrlandsstödet, som utgår av budgetmedel, indirekt utgör en kompensation för dessa nyttigheter inom stödområdet. Det finns uppenbara motiv för ett system med arealersättning som kan omfatta alla typer av och betesmark. Härigenom kan produktionsersättningen för vegetabilier och mjölk/nötkött direkt sänkas och för övriga animalier åstadkoms sänkningen indirekt genom att produktionen till huvuddel är baserad på spannmål som blir billigare genom arealersättning. En prissänkning på baslivsmedel är gynnsam ur bl. a. följande aspekter: den stimulerar till ökad konsumtion vilket ger ett bra tillfälle att i kombination med det ökade stöd till barnfamiljerna, som föreslagit, ta bort återstående subventioner på mjölk, den minskar möjligheterna att uppnå en lönsam marginalproduktion genom ökade insatser av jordbrukskemikalier och den ger odling av nya grödor för energi och protein större möjlighet att bli lönsam, liksom alternativanvändning av spannmål, den minskar gapet mellan den svenska prisnivån och världsmarknadspriserna vilket reducerar dagens tullskydd och underlättar för ett framtida avskaffande när den internationella situationen så medger. Vi anser att en arealersättning bör kunna införas med i stort sett oförändrade ekonomiska ramar för jordbruket. Statens kostnad för en av budgetmedel finansierad arealersättning kan täckas genom en generellt höjd mervärdeskatt. Ett räkneexempel visar storleksordningen på siffrorna: En arealersättning på exempelvis /ha skulle kosta /år. Den beräknas kunna sänka priserna på baslivsmedel med . För att finansiera arealersättning av nämnd storlek skulle det t. ex. behövas en generell momshöjning på . Fördelningsmässigt skulle det få den effekten att priserna på livsmedel sammantaget skulle sänkas medan priserna på övriga varor skulle höjas. Konsumentprisindex skulle inte påverkas. Med hjälp av den information om enskilda gårdar som finns lagrad för skördeskadeskyddet, bör det vara möjligt att administrera en arealersättning utan alltför mycket byråkrati och stora kostnader. En arealersättning kommer att få stor betydelse för vår beredskap och för våra regionalpolitiska strävanden ty den gynnar produktionsgrenarna vegetabilier och mjölk/kött, som kompletterar varandra och kan bedrivas över hela landet. De är särskilt lämpade för familjeföretag genom att stordriftsfördelarna är mindre för mjölkproduktion än för annan animalieproduktion. Vidare kan en arealersättning ersätta system med trädesbidrag och jordbank samt förenas med stimulansåtgärder för skogsplantering. Den kan differentieras geografiskt och efter markslag så att regional-, miljö- och beredskapspolitiska mål gynnas. Det synes särskilt angeläget att uppmärksamma att man med arealersättning kan beakta de stora naturvårdsintressen som är knutna till naturliga betesmarker. Norrlandsstödet utgår i form av pristillägg för vissa produkter. Det bör dock utredas om även detta stöd kan ersättas av arealersättning eftersom huvuddelen av produktionen som får stöd är knuten till areal. Överskottet på åkerareal motiverar att skötsellagen luckras upp, bl. a. genom att kravet på att bibehålla åker görs mindre kategoriskt. Tätorter bör tillåtas att expandera på ett mera naturligt sätt genom att man inte längre behöver undvika att ta i anspråk åkerjord. Kommunerna äger i regel betydande åkerarealer i anslutning till tätorter som markreserv. Med hänsyn till naturvärden och rekreation kan det i många fall vara lämpligt att plantera lövskog på sådana arealer. En annan lag vars tillämpning bör revideras är fastighetsbildningslagen. I samband med storleksrationaliseringar önskar ofta familjer med hobbyintresse för hästar, får, alternativodling m. m. förvärva avstyckade gårdsbyggnader för bosättning. En förutsättning är dock i regel att avstyckningen kan inrymma 1-3 ha mark. Detta medger ej fastighetsbildningslagen med nuvarande tillämpning. Enligt förarbetena till lagen skall till fastighet för bebyggelse - oavsett om den ligger i tätort eller på landet - inte läggas mer mark än vad som väsentligen har bostadstomts karaktär. Därför blir i regel avstyckade gårdsbyggnader fritidsfastigheter och landsbygden avfolkas. Det finns all anledning att förändra en lagstiftning som förhindrar att exempelvis hästintresset ökar ytterligare. beräknas landets 140 000 hästar reducera spannmålsöverskottet med ca 3 vilket motsvarar en produktion på ca 100000 ha. Det som är mest angeläget är emellertid att förändra jordförvärvslagen. Genom en långt driven mekanisering har den insatsen sänkts i heltids jordbruket och kapitalbehovet ökat. Det är därför omöjligt att överta ett heltidsjordbruk utan att disponera ett relativt stort eget kapital. För ungdom med håg och fallenhet för jordbruk men i avsaknad av kapital återstår att söka komma över ett småjordbruk för att på deltid känna sig för och om möjligt bygga upp ett eget kapital. Förutsättningarna för att komma över ett mindre jordbruk har dock varit små genom lantbruksnämndernas alltför ensidiga inriktning på storleksrationalisering. är inte det primära behovet att skapa rationellare enheter för ökad produktion. Vi har redan besvärande överskott och stordriftsfördelarna har visat sig minska. Tillgänglig statistik visar att en lantbrukarfamilj på en gård om 30-50 ha får lika mycket över att leva av som en familj på en gård om 50-100 ha. Vidare visar statistiken att även för de stora enheterna kommer en allt större del av familjeinkomsterna från verksamhet utanför jordbruket. För att de småjordbruk, som finns kvar, skall ha god möjlighet att leva vidare, bör regionalpolitiska strävanden sättas före rationaliseringshänsynen i jordförvärvslagen. Möjlighet till storleksrationalisering finns ändock kvar genom en marknadsmässig uppgörelse mellan säljare och köpare. Vidare bör bestämmelser i jordförvärvslagen om prisprövning, bosättningsföreläggande m. fl. tas bort eftersom de inte längre fyller något behov. Det bör vara en grundambition att minska volymen lagar och förordningar. Bestämmelser som inte längre fyller något stort behov men knappast heller är till skada bör rensas ut, ty de är till skada; de gör regelsystemet mer svåröverskådligt. Den pågående utvecklingen bör, tillsammans med de förändringar som föreslås i jordförvärvslagen, ge oss en framtidsinriktning mot två olika typer av jordbruk: det småskaliga kombinationsjordbruket över hela landet och det högtekniskt rationella på de intensiva jordbruksslätterna. Kombinationsjordbruken tillgodoser regionalpolitiska m. fl. intressen och har utöver konventionell produktion goda förutsättningar för specialodling och för s. k. alternativodling utan handelsgödsel och bekämpningsmedel. I närheten av tätorter och semesterorter kan man ha bär- och grönsaksodling för självplockning. Kombinationsjordbruken kan vidare utgöra en god grund för småföretagande . Staten bör - om det är möjligt - medverka till att förstärka kombinationsjordbruk med domänverksskog. bör i sin tur få i uppgift att - där privata intressenter saknas - förvärva som är lämplig för skogsplantering. Minskad reglering och byråkrati Det vore ur såväl svensk som internationell synvinkel - inte minst för - en epokgörande positiv förändring om man vid de pågående GATTförhandlingarna i kunde enas om en internationell minskning av gränsskydd och subventioner av livsmedel. Självklart bör i alla sammanhang verka för detta. Men utsikterna till snara förändringar synes små och därför bör den utredning vi förordar koncentrera sig på de förenklingar som kan företas i vårt regleringssystem. Produktion av fläsk, ägg och broiler har påtagliga stordriftsfördelar och sker till största delen storskaligt . Denna produktion har mindre betydelse för regionalpolitik, beredskap och landskapsvård och den har större negativ miljöpåverkan. Skillnaden mellan produktionskostnaden i och världsmarknadspris är lägre än för annan produktion. Med hänsyn härtill bör möjligheterna att ta bort gränsskyddet och avreglera nämnda produktionsgrenar utredas. Vi inser att det finns betydande problem som måste övervinnas vid en total avreglering. Produktionen sker med spannmål som huvudsaklig foderråvara. Genom arealersättning blir den svenska spannmålen billigare men det är inte troligt att den blir tillräckligt billig för att nämnda svenska animalieproduktion skall kunna konkurrera med den exportsubventionerade utländska. Man kan tänka sig att svensk spannmål tillhandahålls till världsmarknadspris men det medför i så fall nya regleringar. Skulle hela den svenska produktionen av fläsk, ägg och broiler slås ut av den utländska konkurrensen ökar vårt spannmålsöverskott med nuvarande odling med ca /år. Distributionsfördelar och konsumenternas intresse för svenska livsmedel talar för en fortsatt hög inhemsk produktion även utan gränsskydd. Vi förordar därför en förutsättningslös undersökning om en avreglering är möjlig. Ett eventuellt beslut om avreglering av fläsk-, ägg- och broilerproduktionen bör fattas på så lång sikt att de producenter, som vill upphöra med produktion när gränsskyddet tas bort, får tid att skriva av sina anläggningar. Utredningen bör även undersöka om en generell avreglering är möjlig för det småskaliga kombinationsjordbruket. För övriga enheter bör målet vara att åstadkomma så stora förenklingar som möjligt i regelsystemet. Jordbruksregleringen omfattar även viss del av uppsamlings- och förädlingsledet. ökade de lantbrukskooperativa företagen sina marknadsandelar. Men sedan den nya konkurrensbegränsningslagen trätt i kraft, och NO med maktmedel kan förhindra att kooperation köper upp fler privata företag, sker ej längre någon ökning. Det råder en hård konkurrens mellan kooperativa och privata företag inom områdena slakt/chark och spannmål/foder/insatsvaror. Däremot har kooperationen uppnått monopol på mjölkområdet. Där kan det dock finnas vissa speciella fördelar med monopol - det är inte särskilt rationellt om tankbilar från olika företag åker om varandra på landsbygden för att samla ihop dagsmjölken - men utan konkurrens finns det heller inget mått på effektiviteten hos exempelvis Arla. En översyn av jordbruksregleringen med ambitionen att öka konkurrensen måste naturligtvis även omfatta insamlings- och förädlingsledet.