mot · GA02T908 · 1987-01-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:T908 m. fl. Arbetsgivaravgifter m. m. som medel att finansiera kollektivtrafiken Svensk ekonomi har utvecklats mycket snabbt . Det har skett en enorm ökning av vinsterna inom bankväsende och storbolag. Genom det skattesystem som råder i är det dock vinster som till stor del gått samhällets näsa förbi. får de människor som gjort denna snabba förmögenhetsökning möjlig allt större behov av den offentliga sektorns verksamheter och tjänster. Folkomflyttningen ökar t. ex. trycket på sjukvård. a. bryts sociala nätverk sönder, vilket ökar omvårdnadsbehoven. Många människor bor långt från sina arbetsplatser och tvingas till långa arbetsresor. Långa arbetsresor är i första hand ett storstadsproblem. Procentuellt sett har fler boende i längre arbetsresor tidsmässigt än i de norrländska stödområdena, detta trots att kollektivtrafiken i är bättre än i glesbygdsområdena. De flesta av invånare har inte tillgång till bil för sina resor utan är beroende av kollektivtrafiken. Tillgången till bil fördelas inte slumpvis bland länets hushåll, utan det är hushållen med högst inkomst som har tillgång till bil. I bilhushållen används bilen oftast av mannen och övriga hushållsmedlemmar hänvisas till kollektivtrafiken. Särskilt lågavlönade, kvinnor, pensionärer och barn saknar inte sällan tillgång till bil. som kraven i på kollektivtrafik är stora och en utbyggnad av bl. a. rättviseskäl måste ske blir det genom det nuvarande skattesystemets brister allt svårare att finansiera en utökad kollektivtrafik. Traditionellt brukar landstingens nya verksamheter till största delen finansieras av landstingsskatten. Höjd landstingsskatt har dock den negativa konsekvensen att de som har lägre inkomster drabbas förhållandevis mer än de som har högre inkomster eftersom landstingsskatten till skillnad mot statsskatten är proportionell och inte progressiv. I realiteten är landstingsskatten regressiv eftersom många höginkomsttagare har stora möjligheter att utnyttja avdragssystemet och därigenom slippa en stor del av sin skatt. Ett annat sätt för landstingen att finansiera sin verksamhet är genom taxor. Höjda kollektivtrafiktaxor kan dock leda till att kollektivresandet minskar och i stället bilåkandet ökar, dvs. buller och avgaser ökar genom att alltför höga taxor börjar fungera som spärr mot ett utökat kollektivåkande. Höjda taxor drabbar även lågavlönade förhållandevis mer än högavlönade. Det behövs nya grepp för att finansiera landstingens kollektivtrafik. Arbetsgivaravgifter, lägesavgifter eller en kombination av båda skulle kunna Mot. finansiera en stor del av både nuvarande och nya kollektivtrafik i T908 Några huvudargument för denna arbetsgivaravgift är följande. De kollektiva transporterna kan ses som nödvändiga produktionsfaktorer för företagen i större städer. En god tillgång till kollektivtrafik öppnar arbetsmarknaden. Företagen får tillgång till och kan anställa personal som saknar tillgång till bil för sina arbetsresor. Därför bör företagen bidra ekonomiskt till det transportsystem som utgör en väsentlig anledning till att de föredrar att vara lokaliserade i storstäder. En arbetsgivaravgift på nivå kan i princip tänkas differentierad i en rad avseenden, t. ex. med avseende på näringsgren eller var arbetsplatserna är belägna, så att en högre avgift (procentuellt sett) utgår i centrala delar jämfört med perifera områden. Åstadkomma rättvisa mellan lokaltrafikanter och bilister Arbetsgivare betalar inte sällan bilkostnader och parkeringsavgifter för vissa kategorier av sina anställda. De bör också betala kollektivtrafikens kostnader för andra kategorier anställda. Det av oss föreslagna systemet tillämpas i vissa länder. I tillämpas t. ex. speciella arbetsgivaravgifter i större städer. I de största städerna uppgår avgiften till av lönesumman och i medelstora städer till . En extra arbetsgivaravgift på i innerstaden och på i övriga skulle ge ungefär 640 milj. kr. och i det närmaste fördubbla intäkterna till kollektivtrafiken. Lägesavgift är en markskatt. En sådan avgift kan enklast konstrueras som en enhetlig skattesats, vilket innebär att markägaren betalar en avgift vars belopp enbart bestäms av markvärdet och procentsatsen. Ett mera komplicerat alternativ är att utforma lägesavgiften som en skatt baserad på en schablonberäknad lägesintäkt. Det innebär att avgiftens storlek dessutom bestäms av markägarens inkomstförhållanden i övrigt. Jordbruksmark föreslås bli befriad från lägesavgift. Lägesavgiften har liksom arbetsgivaravgiften en bred bas. Det sammanlagda taxeringsvärdet av all mark i exkl. mark för skogs- och jordbruksändamål - uppgick enligt fastighetstaxering till . Om hänsyn tas till att markvärdet reduceras när en lägesavgift införs, måste uttagsprocenten uppgå till i genomsnitt för att man helt skall kunna ersätta de nuvarande skattebidragen med intäkter från en lägesavgift. Arbetsgivaravgifter och/eller lägesavgifter skall öronmärkas Mot. 1986/87 till kollektivtrafiken X908 Såväl arbetsgivaravgifter som lägesavgifter är s. k. öronmärkta skatter, dvs. som specialdestineras för att finansiera kollektivtrafiken. För att införa sådana specialdestinerade skatter krävs att man preciserar ett indirekt samband mellan avgift och offentlig motprestation. Både för arbetsgivaravgifter och för lägesavgifter kan man precisera indirekta samand mellan avgiftens erläggande och utbudet av kollektivtrafik. Även om arbetsgivaravgifter och lägesavgifter i sig inte direkt resulterar i en motprestation som antas vara fallet när offentlig verksamhet finansieras med avgifter eller specialdestinerade skatter, finns det ett indirekt samband mellan dessa avgifter och produktionen av kollektivtrafik. Arbetsgivaravgifter och lägesavgifter är också av samma typ som de specialdestinerade vägtrafikskatterna som tidigare användes för att finansiera investeringar och drift av det allmänna vägnätet. Det bör därför inte finnas några formella hinder att införa arbetsgivaravgifter och/eller lägesavgifter. En utredning bör snabbt komma till stånd för att granska hur en arbetsgivaravgift/lägesavgift skulle kunna konstrueras för att bidra till kollektivtrafikens kostnader. Mot bakgrund av vad som anförts i motionen hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en utredning om arbetsgivaravgifter/lägesavgifter som medel för att finansiera kollektivtrafiken. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)