mot · GA02Ub281 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Ub281 m. fl. (vpk) Skolans inre demokrati Demokrati innebär alla människors rättigheter att kunna påverka sin situation, men det innebär också att alla skall ha möjlighet att göra det. En rättighet blir värdelös om man inte har de medel som krävs för att kunna utnyttja den. En demokrati måste bygga på inflytande, men den måste också bygga på ansvar, såväl krav på att ta ansvar som rätt och möjlighet till att få det. Demokratin måste gälla på livets alla områden; att påverka sin situation och sin omgivning borde vara alla människors självklara rättighet och skyldighet. För en mycket stor del av befolkningen är dock denna rättighet kraftigt begränsad, ibland intill obefintlighet, nämligen för ca 1 250 000 elever i grund- och gymnasieskola. Denna brist på inflytande och möjligheter att förändra leder för många elever till en känsla av vanmakt och maktlöshet. Detta i sin tur kan yttra sig på olika sätt. För en del elever känns skolan totalt meningslös, man låter helt enkelt bli att gå dit. Andra vänder maktlösheten till aggressivitet mot sin omgivning. Här kan vandalism och kamratförtryck bli följden. Pennalism har traditionellt utvecklats i system med hårda regler och strikt hierarki; rektorn hunsar lärarna, som hunsar eleverna, som hunsar den svagaste eleven. Därför är vi kraftiga motståndare till de förslag på hårdare tag, drill och disciplin som framförts från högerhåll. Pennalism kan också uppstå om man inte har något att säga till om. Vpk menar att det är detta, elevernas vanmakt och maktlöshet, som utgör grunden för de mobbnings- och vandaliseringsproblem som finns i skolan . De olika initiativ som tagits från bl. a. regeringens sida, t. ex. den breda samverkansgruppen med bl. a. och Hem och skola som medverkare, är naturligtvis lovvärda, men tyvärr är det betecknande för alla dessa initiativ att de angriper symtomen på missförhållandena i stället för orsakerna, bl. a. bristen på verklig elevdemokrati. Detta är nu ingen ny sanning. Från vpk:s sida har vi länge påpekat detta. (Brå) har också visat på denna koppling. I Brå:s yttrande över betänkandet Skola för delaktighet (SOU 1985:30) skriver man bl. a: Ökat inflytande, ansvar och delaktighet är den väg vi rekommenderar för att minska problemen med skadegörelse, skolk, mobbing etc. Även de statliga utredningar som tillsatts i frågan, t. ex. den ovan nämnda Skola för delaktighet, har kommit fram till att skolan måste demokratiseras. Man skriver: Att utöva inflytande och ta ansvar är en lång process som kräver tid. Lärarna känner sig tidspressade för att hinna igenom 'kursen. Särskilt aktiva elever inom elevkår och elevråd riskerar att få sämre betyg, eftersom de måste vara borta från lektioner. Arbetsgruppen tar också upp läroplanens demokratiska mål i förhållande till undervisningen i skolan och skriver: Enligt läroplanen skall skolan stimulera barn och ungdomar att vilja omfatta vår demokratis grundläggande värderingar. Detta arbete kan emellertid försvåras genom att skolan också skall värdera, bedöma och sortera eleverna efter deras prestationer i skolan. Detta gör att skolan ibland prioriterar lätt mätbara kunskaper framför uppgiften att fungera som en demokratisk förebild. Arbetsgruppen menar vidare att ett demokratiskt förhållningssätt inte kan skapas genom formell träning under en eller flera lektioner . Skall eleverna ges möjlighet att påverka sin situation, måste den dagliga verksamheten i klassen/gruppen genomsyras av ett öppet och diskussionsvänligt klimat där eleverna får uppleva krav på att ta medansvar och agera självständigt, skriver man. Grunden för om skolan är demokratisk eller inte beror på vilket sätt som undervisningen bedrivs på. En demokratisk skola måste bygga på demokratiska arbetsmetoder. Det finns exempel på enskilda skolor, klasser och lärare som verkligen försöker bedriva en demokratisk undervisning. Dessa arbetar i alltför hög grad i motvind. Betygen sätter stora käppar i hjulet, liksom konservativa attityder från skolledningar och kollegor. Undervisningen i dagens skola domineras dock av att läraren förmedlar fakta till eleverna som passivt tar emot. Vid förhör upprepas det läraren sagt. Det är ovanligt att eleverna själva är aktiva och söker reda på fakta, utan i stället får man genom läroböckerna ofta färdiga lösningar presenterade. I stället för att lära eleverna att själva söka kunskap i olika medier, uppslagsverk, i samhället och genom att utgå från sin egen situation, lär man dem att den enda giltiga sanningen är den som står i läroboken - det är ju det som kommer på provet. Genom detta dövas elevernas nyfikenhet effektivt; man skall lära sig acceptera bokens fakta. Kritisk granskning och ifrågasättande finns det inget utrymme för, utan upplevs tvärtom av läraren som någonting negativt - att eleven är uppkäftig och saboterar undervisningen. Det faktum att undervisningen är inriktad på en mängd mätbara faktakunskaper, i stället för förståelse för sammanhang och utvecklingskedjor, gör att undervisningen känns splittrad och oöverblickbar för eleverna. De upplever kunskaperna som meningslösa, eftersom det är svårt om inte omöjligt att se vad de skall användas till, när de ryckts ut ur sitt sammanhang. Dessutom är samordningen mellan olika ämnen ofta dålig eller obefintlig. På högstadiet sker här gradvisa förbättringar i och med införande av lärarlag, men utvecklingen går långsamt. På gymnasiet är denna typ av samordning mycket ovanlig. Förståelse av sammanhang och orsakssamband och förmåga att dra egna slutsatser är svårt att bedöma och betygsätta. Däremot är faktakunskaper. såsom namn, årtal osv. relativt lätta att värdera och poängsätta. Därför är det denna typ av frågor som kommer på proven. De gånger det frågas efter orsaker, finns det rätta svaret i läroboken. Prov och läxförhör har dessutom en oerhört stor betydelse i skolan. Där gäller det som elev att försöka visa allt det man lärt sig och dölja det som man inte lärt sig. I en undersökning som gjorde bland 1200 elever på , uppger av eleverna att de under vissa perioder har minst tre prov . I genomsnitt har två prov eller flera . Detta leder naturligtvis till en enorm press på eleverna. av de tillfrågade uppger också att de inte orkar läsa på lika mycket som de skulle vilja. Varför då denna enorma provhets? Förklaringen är enkel: betygen. Läraren måste sätta betyg och för att kunna göra det måste han/hon ha något att utgå från. Eftersom läraren inte hinner lära känna alla elever på ett bra sätt och eftersom samarbetsförmåga, kritiskt tänkande och förmåga till att förstå sammanhang inte går att mäta, måste undervisningen inriktas på något som är mätbart faktakunskaper. Vad säger läroplanen? Följande finns att läsa i Läroplan för angående Kunskaper och färdigheter (s 1415): Eleverna tillägnar sig kunskaper och färdigheter även utanför skolan. Redan då de kommer till skolan har de kunskaper och erfarenheter men också vetgirighet och nyfikenhet. Skolan måste i sitt arbete knyta an till detta. Det är dess uppgift att från denna utgångspunkt leda elevernas kunskapssökande in på väsentliga områden och successivt vidga deras perspektiv och fördjupa deras kunskaper. Eleverna skall därför få insikt i centrala begrepp och sammanhang som kan bilda grunden för deras kunskapsutveckling. Kunskapsinhämtandet är en aktiv och skapande process och innebär ett träget arbete som syftar till ett bestämt mål. En undervisning i , som mekaniskt leder barnen genom stoff och problem utan att de lär sig att behärska grundläggande begrepp och förstå övergripande sammanhang, kan ha negativa följder för deras självtillit och motivation och därmed för hela deras arbets- och livssituation. Helt klart är att det finns en tydlig motsättning mellan vad som slås fast i t. ex. Lgr 80 och hur det fungerar i verkligheten. Till en del kan detta kanske förklaras med att det tar tid för läroplanen att slå igenom och att det finns motstånd från äldre lärare att ompröva invanda undervisningssätt. Men faktum kvarstår att även i Lgr 69 skrevs det om att fostra eleverna till självständigt och kritiskt tänkande; ändå har det inte slagit igenom på arbetssättet i skolan. Huvudorsaken till motsättningen måste alltså sökas någon annanstans, nämligen hos betygen. Ty det finns en motsättning mellan att å ena sidan lära eleverna kritiskt tänkande och osjälviskt samarbete och å andra sidan kravet att poäng- och betygsätta dem och jämföra dem mot varandra. Detta är en ekvation som aldrig kommer att gå ihop, och det enda sättet att lösa problemet är att en gång för alla avskaffa alla former av betyg. Kritiken mot betygen har också under en lång följd av år varit hård. En del av de effekter de får på den direkta undervisningen har vi redan redovisat, men de har även andra allvarliga följder. Betygen är ett dåligt medel för att ge information om hur undervisningen fungerar, eftersom de nästan enbart mäter faktakunskaper inom ett snävt område redovisade vid ett visst tillfälle. Det leder också till att nästan 50 000 elever blir mer eller mindre stämplade som sämst i klassen några måste få de lägsta betygen. Vi ställer oss mycket frågande till hur detta kan stämma överens med läroplanens tal om att alla elever skall ges likvärdiga kunskaper. Det har från vissa håll förts fram förslag på andra betygssystem som man säger skulle lösa problemen, t. ex. kurs-, mål- eller kunskapsrelaterade betyg. Vpk avvisar med kraft sådana typer av förslag. De skulle inte förbättra situationen, snarare försämra den. Alla typer av betygssystem bygger på den i grunden felaktiga föreställningen att det på ett rättvist sätt går att mäta kunskap, en föreställning som får förödande konsekvenser för undervisningen och barns och ungdomars självtillit och naturliga kunskapstörst. Argumentet om att betygen behövs för urval till högre studier är inte heller relevant. Dels är det orimligt att en hel utbildning inriktas på konkurrens om platserna i nästa utbildning, dels ger betygen dålig information om vad eleven egentligen kan. Vi har i en annan motion föreslagit en dimensionering av gymnasieskolan som skulle möjliggöra att alla elever som söker direkt från nian skulle kunna tas in på sitt förstahandsval. Detta skulle alltså helt onödiggöra betygen i från urvalssynpunkt. Några andra hållbara argument för att behålla betygen i har vi inte heller kunnat finna, varför vi föreslår att de avskaffas. I vad det gäller gymnasieskolan har betygen självfallet samma negativa inflytande över undervisningen där. Ofta är prov- och betygshetsen t. o. m. större i gymnasiet, kanske framför allt på de teoretiska linjerna. Eleverna är väl medvetna om att deras resultat på proven och deras betyg i stort sett är helt avgörande för deras möjligheter att studera vidare, inte vad de egentligen kan. Angående frågan om intagningssystemet till högskolan, tar vi upp detta i annat sammanhang. Att ta bort betygen är nödvändigt för att kunna demokratisera skolan. Men det är inte tillräckligt, mycket mer måste göras för att vi i verklig mening skall kunna skapa en skola för alla, en skola byggd på demokratiska värderingar och tron på alla människors lika värde. Först och främst måste nya arbetsmetoder införas. Eleverna måste ges ansvar för skolans skötsel och ta aktiv del i planering och genomförande av undervisningen. Naturligtvis varierar detta ansvar beroende på elevernas ålder. Redan från skolstarten i första klass kan dock eleverna tillsammans med personalen ta ett ganska stort praktiskt ansvar, t. ex. för arbetsmiljön i klasssrummet eller för skolgården. Detta praktiska ansvar ökar sedan successivt i och med att eleven blir äldre. Kravet på elevskyddsombud, som vi tar upp i en annan motion, är här en naturlig del. som det praktiska inflytandet ökar, ökar också elevernas inflytande och ansvar över utbildningens mål och innehåll. När eleverna går i årskurs nio skall de kunna planera innehållet i sin egen undervisning utifrån läroplanen; läraren skall då fungera som handledare. I och med att eleverna ges detta inflytande över undervisningens innehåll och form ökar också deras ansvar för att alla tillägnar sig kunskaperna och att utvärderingen fungerar. Efter varje moment jämför man gemensamt resultaten med de mål man satte upp när området planerades. Det är viktigt att utvärderingen i betydligt högre grad än sker gemensamt och i grupp; det är en viktig kunskap att kunna lära av sina och andras misstag och att kunna lyssna på och ta åt sig andras synpunkter och förslag. Över huvud taget måste arbete i grupp värderas högt i morgondagens skola. Att kunna samarbeta är en kunskap som man har användning för hela livet. Naturligtvis varierar möjligheterna till grupparbete mellan olika ämnen i samhällskunskap bör det mesta arbetet ske i grupp, i matematik är det naturligt att man arbetar mycket individuellt. Skolarbetet skall dock skötas under skoltid. Vpk har länge krävt att hemläxorna skall avskaffas, och detta krav står vi fast vid. Det finns varken någon praktisk eller pedagogisk anledning till att inte ge eleverna reglerad arbetstid. Förmåga till och ansvar för eget arbete kan lika väl tränas i skolan som hemma. Skillnaderna på hur mycket hjälp eleverna kan få från hemmet med sina läxor är också mycket stora, beroende på föräldrarnas utbildning, yrke, bakgrund och arbetstider. Boendeförhållandena spelar naturligtvis också stor roll en elev som har eget rum med skrivbord och tillgång till uppslagsböcker och liknande i hemmet har naturligtvis lättare att göra sina hemläxor än en som inte har det. Dessutom har eleverna olika lång resväg till skolan. För en del blir arbetsdagen orimligt lång, om de dessutom skall göra flera läxor när de kommer hem sent efter en lång arbetsdag. Om det finns speciella skäl till att eleverna skall göra en uppgift utanför skoltid t. ex. intervjuer av speciella människor så skall det naturligtvis finnas möjlighet för detta. Det förutsätter dock att elever och lärare är helt överens om detta; elevernas rätt till reglerad arbetstid måste respekteras. Frågan om elevernas arbetstid kan man också koppla till sambandet skola - arbetsliv. Eleverna skall studera arbetslivet, lära sig hur det fungerar, demokratiska regler som gäller osv. Men om man i detta utgår från elevernas egen arbetsplats skolan finner man skrämmande många exempel på regler som gäller i övriga arbetslivet, som inte gäller för elever. Bristen på inflytande, reglerad arbetstid och den orationella uppläggningen av arbetet är bara några exempel. I och med att arbetssättet i skolan förändras, måste också användningen av läromedel förändras. I stället för att undervisningen knyts upp kring en enda lärobok, kommer morgondagens betygsfria skola att möjliggöra att man uppfyller läroplanens skrivningar om att använda sig av flera olika typer av läromedel, såsom uppslagsverk, romaner, tidningar och faktatidskrifter. Praktik och studiebesök måste också få en viktig roll, liksom inbjudna gäster och föreläsare. En viktig del i en demokratisk undervisning är att öka förståelsen för andra människor och att motverka fördomar av alla slag. Därför måste man i undervisningen på ett bra sätt ta upp och diskutera förtryck, fördomar och diskriminering. Innehållet och arbetssättet i dagens skola gör att framför allt arbetarklassens barn har svårt att känna sig hemma där. Språket är medelklassens språk, historien är herrarnas, för att ta några exempel. Vpk anser att det är självklart att alla elever skall kunna känna igen sig, sin historia och kultur i skolan och att kunna känna stolthet för sitt ursprung och sin identitet. Därför måste innehållet i undervisningen ändras så att den handlar om den verklighet som de flesta eleverna upplever. Att utgå ifrån elevernas verklighet i undervisningen innebär inte att man inte skall ta upp saker som eleverna är främmande för, men det innebär att man skall ta upp dem på ett sätt så att alla elever kan förstå dem. Men det är inte bara mot arbetarbarnen som dagens skolas stelbenta kunskapssyn slår. Det könsförtryck som finns i det övriga samhället finns också i skolan, i innehållet i undervisningen, i attityder och arbetssätt. Därför måste diskussioner om könsroller och jämlikhet få ett betydligt större utrymme i skolan. Kvinnans del i t. ex. historia och samhälle måste belysas och lyftas fram på ett helt annat sätt än . Att i skolan diskutera och kritiskt granska könsrollerna kan i kombination med en kraftigt förbättrad praktik och syo-verksamhet också hjälpa till att minska könssegregeringen på arbetsmarknaden. Eleverna måste också ges möjlighet att uttrycka och utveckla sin klassmässiga och politiska identitet. Dagens falska objektivitet måste brytas, och eleverna skall i stället uppmuntras till att ta ställning till olika frågeställningar och problem. I en skola som bygger på demokrati och respekt finns det naturligtvis inte plats för vare sig nivågrupperingar eller bestraffningar av olika slag. Att dela in eleverna i bättre och sämre, i allmän och särskild kurs, förstärker bara skillnaderna mellan olika elever. I stället skall det vara möjligt att dela in klassen i mindre grupper i t. ex. matematik och språk och öka antalet lärare, så att alla elever som behöver hjälp kan få det. Alla typer av bestraffningar, såsom kvarsittning och hemanmärkning, måste naturligtvis också tas bort. Det går inte att ha en demokratisk undervisning och använda hotet om straff för att få sin vilja igenom. Likaså är det självskrivet att den anpassade studiegången måste avskaffas. Att elever går ut nian utan avgångsbetyg i många ämnen är inget annat än ett tydligt bevis för att skolan har misslyckats i sin uppgift att ge alla elever en god och likvärdig utbildning. I stället måste tillräckliga resurser sättas in redan i ett tidigt stadium för att säkerställa att alla elever kan tillgodogöra sig undervisningen. Det skall inom skolan finnas resurser för undervisning såväl i små grupper för elever som halkat efter, som för enskild specialundervisning för elever som har problem med vissa moment. I och med sänkning av elevantalet i klasserna, som vi har tagit upp i en annan motion, kommer också möjligheten till stöd och hjälp för alla elever att öka väsentligt. Liksom extra resurser måste sättas in för att stödja elever som har problem med vissa moment av undervisningen, så måste det också sättas in resurser så att alla barn skall kunna delta i undervisningen på lika villkor. Ett mycket viktigt krav är att handikappade elever skall kunna delta i undervisningen i sin egen hemskola och slippa långa resor till specialskolor. Detta ökar också de andra elevernas förståelse för handikappade och minskar riskerna för mobbning och särbehandling. Åtgärder måste alltså i större grad än sättas in för att göra skolorna tillgängliga för elever med olika typer av handikapp och resurser tillföras, så att eleven verkligen får en typ av läromedel och hjälpmedel som hon eller han behöver. En annan stor grupp av elever som ofta blir satta på undantag är invandrarna. Invandrarbarnen är lika beroende av sitt språk som de svenska barnen. Modersmålet och den egna kulturen utgör den grund som varje människa bygger och utvecklar sin identitet och personlighet på. Varje människa måste ha rätt till ett helt språk som man kan formulera sina innersta tankar och funderingar på. Därför är kravet på en bra och tillräcklig modersmålsundervisning en självklarhet för vpk. Men naturligtvis måste också utbildningen i svenska vara fullgod även för invandrarbarnen, för att dessa inte skall isoleras i samhället. Målsättningen skall vara den aktiva tvåspråkigheten, och undervisningen i svenska som främmande språk och undervisningen i svenska i de enspråkiga invandrarklasserna skall anpassas därefter. Mycket av demokratiseringen av skolan handlar om ändrade attityder och arbetssätt. Det kan uppnås med hjälp av bl. a. fortbildning av lärare. Men det är också viktigt att elevernas rättigheter finns stadfästa och att eleverna verkligen har kännedom om och kan utnyttja dem. Det finns många områden där elevernas inflytande över skolan inte fungerar så bra som det borde; ett exempel på detta är samrådsplikten. Trots att rektor är skyldig att samråda med eleverna innan beslut fattas, är det många skolledningar som helt enkelt struntar i att ta reda på elevernas mening. Skolan är elevernas arbetsplats . Därför är det självklart att eleverna t. ex. skall ha rätt att ställa krav på sin arbetsmiljö genom skyddsombud. Lika självklart anser vpk att det är att elevernas fackliga arbete skall accepteras och uppmuntras. Därför stöder vi också elevfackets krav på bl. a. rätt till ledighet för fackligt arbete och elevfacklig förhandlingsrätt gentemot rektor. Naturligtvis har lärare och skolledningar en mycket stor uppgift i formandet av en demokratisk skola. Att utveckla en demokratisk skola är en komplex process och kräver naturligtvis fortbildningsinsatser av personalen i skolan. Det kräver också att grundutbildningen av lärare i sig är demokratisk och tar tag i demokratifrågor. Tyvärr måste det konstateras att det finns brister i demokratihänseende i vad gäller högskoleutbildningen. beslut om en ny lärarutbildning för syftar till att med hjälp av också skapa en skola som kan uppfylla läroplanens intentioner. Utformningen av den framtida lärarutbildningen är alltså av stor vikt för formandet av en demokratisk skola. Vi kan därför inte nöja oss med att regeringen ämnar redovisa denna utformning med en skrivelse till . bör i stället få tillfälle att ta ställning genom ett normalt propositions- och motionsförfarande. Detta är också i enlighet med vad uttalade i samband med beslutet om lärarutbildning för , UbU 1984/85:31. I denna motion har vi skisserat hur en demokratisk skola skall fungera och vilka förutsättningar som krävs för att den skall kunna förverkligas. Men vi har också visat på att de intentioner som finns i bl. a. läroplanen om demokratisk undervisning inte följs på många håll. Detta sätter fingret på nödvändigheten av att beslut följs upp på ett bra sätt. Vpk anser förslaget i budgetpropositionen s. 25 angående tillsättandet av en särskild beredning för frågor om skolans styrning vara bra. Vi förutsätter att alla partier kommer att ges möjlighet att ingå i denna beredning samt att den kommer att arbeta snabbt. De frågor som vi tagit upp i denna motion bör beredningen få tilläggsdirektiv om. Med hänvisning till vad som anförs i motionen hemställs 1. att hos regeringen begär ett förslag till ny lärarutbildning för , 2. att som sin mening beslutar ge regeringen till känna a) att betygen i avskaffas, b) att hemläxorna i avskaffas, c) att allmän och särskild kurs avskaffas på högstadiet, d) att bestraffningarna i skolan avskaffas, e)att den anpassade studiegången i avskaffas, f) att eleverna skall ha rätt till fackligt arbete under skoltid samt rätt till extrahjälp när frånvaro från undervisningen förekommer på grund av fackligt arbete, g) att eleverna skall ha facklig förhandlingsrätt gentemot rektor, h) att den föreslagna beredningen för frågor om skolans styrning får tilläggsdirektiv om att föreslå åtgärder för att förbättra skolans inre demokrati. (vpk) (vpk)