mot · GA02u504 · 1987-01-20 00:00:00 — m. fl. (c) Bojkott av är inte bara hemlandet för apartheid. Det är också det enda land i världen efter Nazityskland som har grundlagfäst rasdiskriminering, förenad med ett omfattande våld från polis och militär mot folkmajoriteten. Pretoriaregimen för krig i det ockuperade , i och i . Politisk, militär och ekonomisk utpressning utövas mot , och . Militära överfall görs mot och . bryter mot en rad internationella avtal, domar i och vedertagna internationella umgängesregler. Vi ser hur rasistregimen på hemmaplan nu fullföljer utvecklingen mot en konsevent polis- och militärstat. Makt samlas alltmer hos presidenten, nationella säkerhetsrådet och militären. I praktiken råder undantagstillstånd med drastiskt skärpt massmediecensur. En rad motståndsorganisationer har förbjudits, och de som ännu tillåts existera trakasseras och förföljs. Svarta ledare, som , och , konstaterar att för allt fler svarta framstår väpnat motstånd som oundvikligt. Om inte nuvarande utveckling hejdas växer risken för ett blodbad i . Detta är i sig alarmerande och fordrar snabba och kraftfulla insatser från omvärlden. Redan dödas eller skadas tiotusentals människor i krigshandlingar i apartheidregimens grannländer. De indirekta skadorna drabbar mångdubbelt fler. I hotas ca 4 miljoner redan hårt prövade människor av svält och död på grund av krigföring. I är miljontals människor flyktingar i sitt eget land på grund av ockupation och krigföring. En synlig effekt är en kraftigt ökad barnadödlighet. Frontstaterna åsamkas dessutom ekonomiska skador som uppskattas överstiga . Kraven på sanktioner mot Pretoriaregimen har ställts av de förtryckta i och . I råder en bred uppslutning bakom dessa krav, klarast uttryckt vid Folkriksdagen mot apartheid . Det framstår allt tydligare att ekonomi och samhällsliv störs av de partiella sanktioner som redan införts. Regeringen hävdar att hänsynen till frontstaterna kräver att agerar försiktigt och avvaktar frontstaternas beslut. Det är en ståndpunkt som vi hyser förståelse för när det gäller handlande i FN för att åstadkomma bästa möjliga sanktionsbeslut i . När det gäller' beslut om egna sanktionsåtgärder är läget 1 1 1986/87.3 sami. Då gäller det snarare att i handling visa frontstaterna att Mot. är berett till solidaritetsåtgärder även om sanktionsåtgärderna på kort sikt U504 kan innebära uppoffringar för oss själva. Frontstaterna får inte utlämnas åt kontrasanktioner från apartheidregimen. En rapport från om effekterna i av sanktionsåtgärder visar att ca 800 arbetstillfällen kan gå förlorade på kort sikt. I samband med att svenska handelssanktioner mot utarbetas måste också ett åtgärdsprogram utformas om hur sådana problem skall lösas. Konsekvenserna i av en Sydafrikabojkott skall bäras solidariskt av samhället. Såväl som förbereder handelsbojkott mot . Förutsättningar finns således för ett gemensamt nordiskt agerande på detta område. Självfallet bör ta fasta på denna möjlighet. Rationellt utformade nordiska åtgärder kan beslutas oberoende av när FN fattar sitt beslut. De bör anpassas till vad nordisk opinion är beredd att ställa sig bakom. Vi är inte beredda att se eventuella bindande FN-sanktioner som en maximigräns för del. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att konkreta förslag skyndsamt framläggs om handelsbojkott mot i samverkan med övriga nordiska länder, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att i samarbete med de nordiska länderna fortsätter att i FN driva frågan om heltäckande och bindande sanktioner mot . . Åsling (c) P. O. () () ()