mot · GA02u205 · 1987-01-20 00:00:00 — 1986/87 :U205 ^ Biståndspolitiken 1986/87 Det svenska biståndet behöver styras in på en ny kurs. De viktigaste huvudlinjerna i en sådan ny biståndsstrategi kan sammanfattas i följande punkter: Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna Satsa huvuddelen på landsbygdsutveckling Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka hela biståndets utformning Inrätta ett biståndsdepartement och öka biståndets andel av BNI Biståndet måste utformas så att det till största delen verkligen når fram till de fattigaste befolkningsgrupperna. Det skall dessutom i långt större utsträckning än inriktas på kvinnor och ha som mål att skapa förutsättningar för demokratisk utveckling. Hjälpen skall i mycket hög grad än tidigare sättas in mot svälten, jordbrukskrisen och landsbygdens fattigdom i , och . Det arbetet måste få en långsiktig inriktning, där katastrofförebyggande insatser genom mark-, vatten- och skogsvård och genom utveckling av jordbruket ges prioritet. För att nå största möjliga effektivitet i denna strävan måste frivilligorganisationernas erfarenheter få spela en avgörande roll vid utformningen av hela statliga biståndet. Samarbetet med organisationerna bör vidgas. Andelen biståndsmedel som kanaliseras genom dem bör öka men det måste hållas på en nivå som organisationens struktur tål. Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna En alltför stor andel av vårt nuvarande bilaterala bistånd går till det allmänna tillväxtmålet i form av exempelvis industristöd och importstöd. används alltför litet till vad som skulle kunna betecknas som ren landsbygdsutveckling. De stora industriprojekten (t. ex. Bai Bang i och kraftverket Kotmale i ) betyder mest för dem som redan har det drägligt. Detsamma gäller för importstödet. Många har förfäktat teorin att de fattigaste dras med uppåt om samhällets över- och medelklass utvecklas. Erfarenheterna visar tydligt att det allmänna tillväxtmålet 1 1 1986/1987. inte alls gynnat de fattigaste. Vill vi nå de fattigaste måste vi inrikta biståndet Mot. direkt på dem. anser i sitt betänkande 1985/86:15 att det inte föreligger någon motsättning mellan tillväxtmålet och en starkare inriktning på de allra fattigaste. Man menar att ekonomisk utveckling har varit just vad mottagarländernas regeringar förväntat sig av biståndet och för givaren ofta blivit måttet på biståndets effektivitet och att det av SIDA förmedlade biståndet i mycket stor utsträckning är riktat mot de allra fattigaste. I nationalräkenskaperna sker en tillväxt var gång ett belopp investeras i en ekonomi, hävdar utskottet. Detta är ett väl statiskt synsätt på investeringar. Ett kraftverk som t. ex. inte fungerar bidrar visserligen till tillväxt i nationalräkenskaperna men knappast till befolkningens ekonomiska och sociala välfärd. Utskottet konstaterar att om den fattiga befolkningen på landsbygden får möjlighet att med produktion delta i det ekonomiska livet, exempelvis genom att odla livsmedel för avsättning på den lokala marknaden, skulle detta åstadkomma en ekonomisk tillväxt i det aktuella landet. Detta är just en inriktning som förespråkas i motionen. Men med begränsade resurser för bilateralt bistånd står en sådan inriktning i motsats till stora infrastrukturella projekt av typen Bai Bang och Kotmalei Denna typ av projekt har dessutom visat sig bjuda på stora - uppenbarligen oväntade - problem och anslagsöverskridanden. Kravet på en omfördelning av det bilaterala biståndet på de allra fattigaste kvarstår. Det är tillfredsställande att regeringen i budgetpropositionen 1986/1987:100 Bilaga 5 nu redovisar att det inom landsbygdsprogrammen ges särskild vikt åt jordbruk och landsbygdsutveckling och att programmen anpassats till den ekonomiska kris som flertalet befinner sig i. Eftersom myndigheterna i mottagarländerna sällan prioriterar sina fattigaste befolkningsgrupper är hindren svåra om man vill styra biståndet till dessa. Men om vi ger upp inför de hindren löper vi risken att biståndet t. o. m. kommer att bidra till att förstärka orättvisorna. Den traditionella målsättningen för svenskt bistånd hotas på flera sätt . Kopplingen mellan bistånd och svensk export okar och andelen s. k. bundet bistånd - genom u-krediter, importstöd m. m. - är alltför hög. Av det bilaterala biståndet genom SIDA beräknas återflödet uppgå till av utbetalningarna eller /86. Det förhållandet hotar driva biståndet i riktning mot de minst fattiga och de mest industraliserade länderna i tredje världen, eftersom dessa är långt intressantare ur affärssynpunkt än de fattigaste länderna. Det enda hållbara argumentet för att satsa på de fattigaste länderna och de fattigaste befolkningsgrupperna är solidariteten. Därför måste de organisationer som har idealitet och solidaritet som kännemärken ges ett ökat inflytande över planeringen av biståndet. - att ett biståndsdepartement bör inrättas med ansvar för en nyorientering av biståndsverksamhet - att det svenska offentliga biståndet bör öka till av BNI - att katastrofbiståndet skall höjas till 1 000 milj. kr., dvs. 500 milj. kr. mer än vad SIDA begärt för /88 - att katastrofanslaget i högre grad än bör kanaliseras genom frivilligorganisationer och FN-organ, som rapporten för Utveckling föreslår, och att anslaget helt används till att möta den direkta nöden i akuta katastroflägen - att frivilligorganisationernas erfarenhet av bistånd till de fattiga bör tas till vara för det totala svenska biståndet - att projekt som når de fattigaste och som kan förbättra deras situation skall prioriteras - att betoningen på tillväxtmålet i biståndspolitiken skall tonas ned och att inga större industriprojekt planeras för överskådlig tid - att andelen bundet bistånd och andelen importstöd bör minska successivt - att tjänsten som biståndsinspektör bör återinsättas för att garantera att biståndet når de fattigaste befolkningsgrupperna - att en plan bör upprättas för en avveckling av biståndet till . Det i har lett till en förtroendekris för det svenska biståndet. Kvinnorna i tredje världen När det gäller inriktningen av biståndet på de fattigaste måste särskild uppmärksamhet ägnas åt kvinnornas situation. SIDA:s Handlingsprogram för ett kvinnoinriktat bistånd är i det sammanhanget ett värdefullt bidrag. Kvinnorna bär de största bördorna i de fattiga länderna - de brukar jorden, de har omsorg om barn, gamla, sjuka och handikappade. Men de får mindre del av statlig och annan utvecklingshjälp än männen, och de har mindre inflytande än männen över politiska beslut. I en rapport om 17 biståndsprojekt konstaterade SIDA att kvinnorna i de flesta fall helt glömts bort. Även med tanke på demokratimålet och på behovet av jordbruksutveckling är det avgörande att kvinnorna nås av mer bistånd. I står kvinnorna för av arbetet med matproduktionen. Den nuvarande livsmedelskrisen där är till stor del beroende av regeringarnas politiska beslut när det gäller priser, tillgång till förbättrade jordbruksmöjligheter, transportoch försäljningsmöjligheter och tillgång till land. Myndigheternas kunskap om böndernas verkliga situation och behov är inte tillräcklig, och det beror inte minst på att de flesta småbrukarna är kvinnor och att dessa traditionellt inte har någon roll i beslutsfattandet. Det är av stor vikt att SIDA tilldelas tillräckliga resurser för att förverkliga de goda intentionerna i handlingsprogrammet för kvinnoinriktat bistånd. Så långt det är möjligt bör frivilligorganisationernas erfarenheter utnyttjas i planering och genomförande av kvinnoinriktade biståndsinsatser. Missionen har med sin kristna människosyn och sin stora andel kvinnliga 1986/87 U205 biståndsarbetare viktiga bidrag att ge i detta sammanhang. Det understryks Mot. a. på följande sätt i SID A :s Handlingsprogram för kvinnoinriktat bistånd: U205 Den kristna människosynen med dess budskap om alla människors lika värde kan verka som en drivkraft för att höja kvinnors självkänsla och på lång sikt bidra till att förändra u-landskvinnornas situation. Ett stort men alltför förbisett problem i är den kraftiga konsumtionen av öl och alkohol bland männen. Bruket av droger ökar i u-Iänderna. Detta förhållande leder till ökade bördor för kvinnorna i form av mer arbete för försörjningen och mer omsorg om familjemedlemmarna. Drogkonsumtionen är på väg att bli ett av de största hindren för utveckling i tredje världen. Den hotar arbetet på ekonomisk och social utjämning, resurstillväxt och demokratisk utveckling. Därför måste det statliga svenska biståndet genom information och aktiva insatser föra kamp mot detta missbruk. står de enskilda organisationerna för den kampen. Det samarbetsorgan som ett antal organisationer bildat, Alkohol - ett utvecklingsländer, måste få ett kraftigt statligt stöd som alkoholupplysning läggs in i SIDA:s eget hälsovårdsprogram. - att andelen bistånd som riktar sig till kvinnorna på landsbygden bör öka kraftigt - att ökade biståndsinsatser bland kvinnorna bör gälla utbildning, tillgång till kreditmöjligheter, tillgång till bättre jordbruksteknologi, tillgång till vatten, hälsovård, skolor och bättre bostäder - att dessa insatser bör planeras främst med utgångspunkt i frivilligorganisationernas erfarenheter av kvinnobistånd - att de enskilda organisationernas insatser mot alkohol- och annat drognyttjande i tredje världen skall få ett kraftigt statligt stöd, att upplysning om alkoholens och övriga drogers skadeverkningar skall ingå i SIDA:s hälsovårdsprogram och att biståndsarbetare skall ges utbildning i alkoholoch drogfrågor. Satsa mer på landsbygdsutveckling Jordbrukskrisen i tredje världen är inte främst en torkkatastrof. Vi bevittnar följderna av en långsiktig politisk felplanering, där jordbrukets utveckling försummats eller letts i fel banor. Jordar har utsatts för ekologisk förslitning, och den allmänna ekonomiska krisen - fattigdomen - har gjort landsbygdens människor otroligt sårbara. I kombination med tillfällig eller långsiktig klimatförändring har dessa faktorer i exempelvis lett till att mer och mer av åkerjorden förvandlats till öken och att matproduktionen per invånare sjunkit till av vad den var . I försöken att modernisera har myndigheterna där ägnat allför lite uppmärksamhet åt småbönderna. Exportgrödor och inte inhemsk produk tion har gett utländsk valuta. Därför har priserna på baslivsmedel hållits nere Mot. medan exportprodukterna på olika sätt uppmuntrats. småbönderna att transportera sina skördar till försäljningsställena är ofta otillräckliga. Städernas befolkningar och inte landsbygdens har varit politiskt viktiga för makthavarna. I den mån investeringar gått till landsbygden har jordbruksprojekten ofta lagts upp i för stor skala utan hänsyn till småböndernas behov. Dessa har fått allt mindre fruktbar mark över och har försökt suga ut så mycket som möjligt ur varje kvadratmeter. Jorden har utarmats och skördarna har minskat . De odemokratiska styrelseskick som råder i de flesta har på många håll bidragit till att permanenta denna negativa utveckling. Människorna på landsbygden har stillatigande tvingats åse hur militärregimer satsat pengar på vapenköp och storslagna maktuppvisningar medan mycket små andelar av statsutgifterna gått till att utveckla landsbygden. I många fall har internationell biståndspolitik tyvärr förstärkt dessa negativa trender. Det visar sig att trots att fått mer bistånd från väst än någon annan del av världen, så har det ekonomiska resultatet blivit sämst där. som befolkningstillväxten i är snabbare än på någon annan kontinent sjunker inkomsten per capita stadigt . självförsörjningsgrad i fråga om spannmål är medan den beräknas sjunka till . Den enda långsiktiga lösningen är att ländernas egna jordbruk byggs upp och får möjlighet att producera mat till den egna befolkningen. Utarmningen av markens resurser och omvandlingen av odlad jord till öken måste stoppas. Odlingsbar jord måste återvinnas genom skogsplanering, markvård och vattenvård. Investeringarna måste koncentreras till småjordbruken, bönderna måste få ordentligt betalt för sina produkter och de måste undervisas om hur man undviker att suga ut jorden och varför man måste låta skogen växa upp på nytt. Ett allvarligt prblem är den allt snabbare skövlingen av de tropiska regnskogarna. Detta kommer att få återverkningar på det globala ekologiska systemet. Regnskogarna står för en stor del av biosfärens syreproduktion. måste i olika internationella fora kraftfullt verka för att regnskogarna bevaras. Svenska biståndsprojekt med en sådan inriktning borde också genomföras. - att en omläggning av biståndet skall påbörjas nu med målet att huvuddelen av det svenska biståndet skall gå till småskalig landsbygdsutveckling och att frivilligorganisationernas erfarenheter bör stå modell för insatserna Mot. - att en betydligt större andel än den nuvarande bör styras över till direkt U205 jordbruksutveckling - att resurserna till mark-, skogs- och vattenvård ökas och att anslagsposten Miljö, markvård och energi återinrättas - att ökade insatser på det här området bör kanaliseras dels genom de svenska frivilligorganisationernas lokalt förankrade och småskaliga projekt, dels genom FN-organens övergripande aktionsplaner - att SIDA:s och de enskilda organisationernas informationsprogram Framtid för skall ge stort utrymme åt frågan om internationell utjämning och åt att svensk ekonomisk politik måste bygga på en helhetssyn som tillvaratar intressen - att SIDA:s viktiga opinionsbildning i samarbete med frivilligorganisationerna bör få en kontinuerlig fortsättning efter Afrikakampanjen - att bidragen skall öka till forskningen kring den internationella miljö- och resurskrisen, där exempelvis hotet om sötvattenbrist uppmärksammats för litet - att biståndsanslagen /88 skall uppgå till av BNI för att möta det ökade resursbehov som ovanstående förslag skapar. En successiv ökning av anslagen bör ske så att målet av BNI nås 1990 - att medel successivt skall överföras till landsbygdsutveckling från industriprojekt, importstöd och andra poster som främst gynnar det allmänna tillväxtmålet Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka biståndsutformningen Om svenskt bistånd skall nå de fattigaste och om det skall bidra till jämlikhet, oberoende och demokrati, så måste kristna och andra folkrörelseförankrade organisationers u-landserfarenheter tillvaratas på ett helt nytt sätt i biståndsplaneringen. Alltfler experter ansluter sig till uppfattningen att demokratisering och förändring av politiken i tredje världens länder är de djupaste behoven när det gäller att komma till rätta med jordbruks- och livsmedelskrisen. har förmånen att äga en rik flora av frivilliga organisationer som skaffat sig lång och gedigen biståndserfarenhet. Från alla håll får dessa vitsord om sig att vara särskilt lämpade att främja demokratimålet och att bäst kunna nå de fattigaste och påverka utvecklingen på bynivå. har vackra ord om detta staplats på varandra. Men i praktiken har organisationernas erfarenheter begränsats till att vara ett "värdefullt komplement - nyckelordet i statliga beskrivningar av organisationerna - till det statliga biståndet. Det har betytt att av biståndsanslagen - har kanaliserats via frivilligorganisationerna men att den helt övervägande delen av svenskt bistånd har utformats i en riktning som ofta gått stick i stäv mot det frivilliga biståndets intentioner. Detta förhållande måste betecknas som slöseri, inte bara med biståndsme- Mot. del, utan framför allt med dyrköpta svenska erfarenhetsresurser. De frivilliga organisationerna måste få en ökad roll i det svenska biståndet. har biståndsadministratörerna och fackexperterna haft ett orimligt stort inflytande på hela biståndstänkandet. Det talas ofta om behovet av delaktighet och medinflytande i mottagarländerna. Det är minst lika viktigt med en större allmän delaktighet i givarlandet.För att biståndsviljan - och därmed biståndsnivån - skall kunna bibehållas och utvecklas krävs en större medverkan av folkrörelser, organisationer och enskilda som engageras av biståndsmålen. De frivilliga organisationerna måste få en mer strategisk roll än i biståndet. De står i allmänhet närmare de fattiga samhällssektorerna än vad regeringar gör, som deras medarbetare ofta är starkt motiverade för verksamheten. De frivilliga organisationerna är också resurssnåla tack vare sin småskalighet och större kostnadsmedvetande. De kännetecknas också av flexibilitet som bl. a. gör att de snabbt kan korrigera misstag. De är fristående till regeringar och kan därför verka för ökad demokrati i länder med odemokratiska regimer. har det statliga biståndet knappast alls ägnat någon omsorg åt utbyggnaden av institutioner utanför den offentliga sektorn i . Det finns ett närmast obegränsat behov av organisationer som kan förbättra effektiviteten i utvecklingsarbetet och stärka förutsättningarna för politisk demokrati i mottagarländerna. har t. ex. en gigantisk uppgift att bistå sina systerorganisationer i tredje världen. Dessa har i många fall fråntagits sina möjligheter att verka effektivt, efter att ha varit med och drivit fram självständighet i flera afrikanska nationer. Kyrkan är ofta den enda formella organisationen vid sidan av det ledande partiet som kan göra anspråk på någon massuppslutning i de afrikanska länderna. Den har hög trovärdighet hos befolkningen och borde ha en viktig roll att spela i utvecklingsprocessen både i och . De svenska kyrkorna och deras hjälporganisationer har lång erfarenhet av biståndsarbete och har nära och förtroendefulla relationer till kyrkorna i tredje världen. Detta förhållande kan spela en viktig roll för möjligheter att påverka samhällsutvecklingen i dessa länder. En betydande del av den svenska biståndsinsatsen måste inriktas på att stärka de nuvarande folkrörelserna. är det viktigt att dessa inte Mot. överansträngs så att de mister sin karaktär och enbart blir förmedlare av IJ205 För att bättre kunna uppfylla demokratimålen borde den västtyska modellen med biståndsorganisationer med förankring i de olika politiska folkrörelserna uppmuntras och stödjas. Dessa skulle kunna fylla en viktig funktion mellan det nuvarande statliga biståndet och de enskilda organisationerna, särskilt i diktaturer, till stöd för demokratiska och fackliga organisationer i opposition. Planeringen av det svenska biståndet måste förändras genom att frivilligorganisationerna inte längre betraktas som ett "värdefullt komplement utan i stället ges en strategisk roll i utformningen av hela det svenska biståndet. låg ansvaret för utformningen av svenskt utvecklingsbistånd till stor del på folkrörelser och enskilda organisationer. När staten helt tog över ansvaret för u-hjälpen 1962 blev organisationernas roll främst att kanalisera statliga medel i sin egen biståndsverksamhet. Frivilligorganisationerna har i stort sett nöjt sig med att vara förvaltare av biståndsmedel och i alltför ringa grad blivit impulsgivare som kunnat påverka det statliga biståndets kvalitet. Biståndsministerns och de enskilda organisationernas nya samtalsforum är ett steg i rätt riktning. Organisationernas roll får dock inte inskränkas till impulsgivande och utvärdering. Tillsammans med SIDA bör organisationerna ges tillfälle att delta i planering och utformning av den totala svenska biståndsinsatsen. Diktatur, våld, förtryck och svår fattigdom för flertalet präglar länderna i , som har haft och gör sitt yttersta för att behålla ett stort inflytande i området. I tre av de centralamerikanska länderna har markant positiva förändringar skett. Det gäller , och . I dessa länder har den demokratiska utvecklingen påbörjats under ytterligt svåra förhållanden. Det är utomordentligt viktigt att, då man bedömer dessa länder, inse att det redan nu är orimligt att ställa västeuropeiska krav på fri- och rättigheter. Länderna har under generationer präglats av de djupaste sociala och ekonomiska orättvisor, och militärmakten har organiserats och skaffat sig privilegier och inflytande som innebär, att en demokratisering av den politiska makten måste få sin parallella utveckling inom militärväsendet för att lyckas. är ett av s. k. programländer. De av stödda s. k. contras har odiskutabelt skapat mycket stora svårigheter för ledning. Det bör emellertid påpekas, att inblandningen i från såväl som har kraftigt bidragit till polariseringen, och gjort att kommit att betraktas mer militärstrategiskt intressant, än vad det geografiska läget eljest motiverar. som är i färd med att rejält förstärka biståndet till U205 bör, enligt kds bestämda mening, kräva att återför landet till de revolutionära ideal som presenterades vid maktövertagandet. Att antagit en ny författning utgör inte några faktiska garantier för att landet återgår till de fri- och rättigheter som sandinisterna i förstone stod för. I finns en demokratiskt vald president och regering som brottas med mycket stora problem till följd av strider mellan FMLN/FDR, regeringsstyrkor och s. k. dödspatruller som stöder den ultrahöger vars privilegier hotas av regeringens jordreform, nationalisering av bankväsendet och utrikeshandeln. I installerades den första civila presidenten av direkt eller indirekt militärdiktatur. Utvecklingen i , och har en lång och mycket svår väg mot demokrati och fred. En förutsättning för att dessa länders demokratiseringsprocesser skall lyckas är att man erhåller stöd från nationer som inte förknippar stödet med krav på politiskt inflytande och militärstrategiska fördelar. nyvalde president har energiskt understrukit nödvändigheten av att staterna i håller samman och utvecklar, rent organisatoriskt, ett konstruktivt politiskt och ekonomiskt samarbete. Att enbart rikta bistånd och stöd till , ett av länderna, kan lätt komma att försvåra samarbetet mellan de centralamerikanska staterna, eftersom stora risker då uppstår, att och Guatelmala tvingas, för sin utveckling, att ta och söka stöd från . borde uppfordra stater och själv gå i bräschen för en biståndspolitik som underlättar utvecklingen i hela . bör således göra även och till programländer. Det finns all anledning att arbeta för och förvänta, att Kristdemokratiska Internationalen och Socialistinternationalen tillsamman skall kunna medverka till att förhindra de politiska låsningar i som blir alltmer uppenbara. - att bör uttala att demokrati-, utjämnings- och oberoendemålen skall prioriteras och att betoningen på tillväxtmålet skall minskas - att frivilligorganisationernas erfarenheter bör ligga till grund för en planering av biståndet enligt dessa riktlinjer - att SIDA och de frivilliga organisationerna bör skapa ett gemensamt forum för planering av den totala svenska biståndsinsatsen. Därmed återger man folkrörelserna deras ursprungliga ansvar för utformningen av biståndet - att rolkrörelseförankrade biståndsexperter i större utsträckning bör anlitas inom - att de förslag som lagts fram av utredningen av de enskilda organisationernas biståndskapacitet bör beaktas av . Det gäller bl. a. utökat samarbete mellan SIDA och organisationerna, mindre förhandsgranskning och mer utvärdering av organisationernas SIDAstödda projekt - att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt utredningens förslag om bättre möjligheter till tjänstledighet för biståndsinsatser och meritvärdering av 9 u-landsinsatser för statliga och kommunala tjänster. Detta är av särskild Mot 1986/87 vikt med tanke på både SIDA:s och de frivilliga organisationernas stora U205 svårigheter att rekrytera fältpersonal - att kommunallagen bör ändras så att kommunala skattepengar kan sättas in i biståndsprojekt. Varje svensk kommun bör uppmuntras att skaffa en vänort i u-land. Genom kommunala vänortsföreningar kan intresserade föreningar samarbeta kring biståndsprojekt. Genom skolor, föreningar och massmedia ökar kunskapen och intresset kring u-landsfrågorna och den folkliga basen för svenskt biståndsengagemang ökar - att ökade satsningar bör göras på ett utbyte med mottagarländerna på t. ex. det kulturella området