mot · GA02K210 · 1987-01-16 00:00:00 — Som alternativ till en liberalisering av den offentliga sektorn brukar socialdemokrater och de offentliga facken föra fram s. k. brukarinflytande och decentralisering inom ramen för den offentliga sektorn. Sådana reformer skulle förbättra servicen och effektiviteten. Även förespråkar sådana åtgärder. Vi kallar det för närdemokrati. Maktbefogenheter kan flyttas från staten till kommunerna. Direktvalda kommundelsfullmäktige bör införas. Mer inflytande skulle kunna överföras till dem som har direkt kontakt med kunderna. Storkommuner, storsjukhus och storskolor kan ersättas med mindre enheter. De som konsumerar tjänsterna skulle kunna få större inflytande på t. ex. daghem och skolor. Byråkrati och detaljreglering kan minskas. Men att decentralisera ett system som inte bygger på marknadspriser och konkurrens medför vissa svårigheter. Att ett företag kan vara effektivt beror Mot. på att priserna ger information om kostnader och intäkter samt stimulerar till K210 De är de ständiga signalerna från marknaden som möjliggör att företagen genom experiment och förändringar successivt kan förbättra sin effektivitet. Det är mycket svårare för de offentliga producenterna att göra avvägningar mellan kostnader och intäkter. Stimulanserna till effektivitet är små. Om lyckade besparingar genomförs kommer troligen anslagen att sänkas under nästa budgetår. Varje del av den offentliga sektorn är beroende av och påverkas av andra delar av denna sektor. Någon samordning måste ske. Finns det inte ett fungerande prissystem måste någon form av centralstyrning tillgripas. Dessa problem med en decentralisering av den offentliga sektorn innebär dock inte att alla sådana förslag bör avvisas. Tvärtom kan säkert effektiviteten i många fall öka om centralstyrningen minskar. Men det vore farligt att hoppas för mycket på sådana reformer. De kan inte ersätta liberaliseringar av den offentliga sektorn. Liberaliseringar står inte heller i motsatsställning till interna reformer i den offentliga verksamheten. Om de offentliga producenterna skulle bli mer konkurrensutsatta kan detta i själva verket underlätta och t. o. m. framtvinga en decentralisering av den offentliga sektorn. Bryt det politiska förmynderiet Det kan ofta vara frestande för politiker att gripa in och otid, att falla till föga för olika intressegruppers eller för majoritetens önskan att få styra minoriteter, eller att gripa in för att skapa större planmässighet i en till synes oordnad marknad. Visst kan sådana ingrepp ibland vara motiverade, men det måste finnas mycket starka skäl för att detta skall vara fallet. Vår utgångspunkt som politiska beslutsfattare måste vara att vuxna människor är självständiga och förnuftiga individer som kan ta ansvar för egna beslut. Vi som är politiker skall inte tro att vi är klokare än andra och vet bättre vad som är bra för dem. Det är dags att myndigförklara människorna. Vi kan naturligtvis inte vänta oss att alla de beslut som människor fattar skall bli bra, inte ens från deras egna utgångspunkter. Men ansvarskännande medborgare måste ha rätten och friheten att i stor utsträckning fatta beslut på egen hand också med risk att det stundom går tokigt och att de ångrar sig efteråt. Friheten att själv bestämma innefattar också friheten att göra fel och att kanske av det lära sig något för framtiden. Vi kan som medmänniskor och politiker ha många synpunkter på vad som är rätt och riktigt, vilka beslut människor bör fatta om sina egna liv och hur de bör leva. Ändå skall vi vara mycket försiktiga med att använda politisk makt för att tvinga på dem våra värderingar. I ett fritt samhälle måste man i första hand arbeta med opinionsbildning och argument, inte med tvång. I kan man hitta åtskilliga aktuella exempel på politiskt förmynderi som ytterst bygger på ett bristande förtroende för människors, eller företags förmåga att utan politisk inblandning fatta beslut. Det första exemplet gäller möjligheten att fritt få välja social service. har vi utförligt diskuterat ovan. Ett andra exempel rör arbete och konsumtionsfrihet. Få förändringar skulle vidga den enskildes frihet mer än ökade möjligheter att bestämma arbetstidens omfattning. Detta kan ske både genom en minskning av den normala arbetstiden och genom flexiblare arbetstider. Den som vill arbeta mindre och därmed konsumera mindre, liksom den som vill arbeta mer och därmed kunna konsumera mer, bör få avgöra detta själv. Bara den enskilde vet vilken blandning av arbete och konsumtion som ger honom eller henne mest välfärd. Ett tredje exempel rör skatter och konsumtionsfrihet. I ett samhälle med höga skatter är det särskilt viktigt att de pengar som blir kvar efter skatt får användas med så liten inblandning som möjligt från myndigheternas sida. urholkas den friheten genom straffbeskattning av vissa varor, exempelvis parfym, deodoranter, lättöl, choklad och videoapparater. Den vardagsfrihet som består i rätten att fritt få välja sin konsumtion urholkas också genom att tar in skatt för att med den kunna subventionera vissa varor. De viktigaste är livsmedel och bostäder. Det finns naturligtvis områden där även särskilt vill subventionera eller beskatta. Utan ekonomiskt stöd från det allmänna skulle t. ex. utbudet av musik och teaterföreställningar och andra kulturella arrangemang starkt begränsas. Om vi inte lade extra skatt på alkohol och tobak skulle kostnaderna för de skador som denna konsumtion vållar öka ytterligare, bl. a. i form av ännu högre vårdkostnader och flera personliga tragedier. Den liberala grundregeln är dock: Nej till konsumtionsstyrning! Vi vill avveckla lyxskatter och vi vill omvandla dagens konsumtionssubventioner till stöd som inte styr. Det är bättre att stödja människor än att styra deras konsumtion. Att låta människorna själva få avgöra hur de vill disponera sina resurser, det är att myndigförklara dem. Det vill vi i göra. Friare etablering av radio och TV Staten skall inte ta ansvar för vad människor läser och ser. Det ansvaret är varje individs i ett fritt samhälle. Statens uppgift är den mer begränsade men viktiga - att se till att det finns ett kvalitetsutbud av kultur och information. Därigenom blir valfriheten reell. Den nya medietekniken öppnar stora möjligheter-större utbud och ökade valmöjligheter för tittarna, konkurrens mellan flera programmakare, nya chanser i kommunikation för enskilda och organisationer och företag. Den största risken som vidlåder den nya tekniken är att vi väljer en ordning, där det politiska systemet ytterst får dirigera vem som får sända vad och därmed också vad medborgarna får se och lyssna på. Vi behandlar i en särskild motion etermediefrågor, där det bl. a. föreslås att ett nytt fristående TV-företag bildas. Organisationsklausuler på arbetsmarknaden innebär att facklig organisation kräver att arbetsgivare inte får anställa någon som är oorganiserad eller som tillhör en annan facklig organisation. När MBL togs begärde en utredning av den negativa föreningsrätten - rätten att stå utanför en förening. Regeringen gav direktiv till den nya arbetsrättskommittén. Denna avgav 1982 sitt slutbetänkande och sin syn bl. a. på organisationsklausuler. Utrednngen föreslog ingen ändring. ledamot ansåg att ett förbud mot organisationsklausuler borde införas. vidhåller detta krav. bör hos regeringen begära ett lagförslag med denna innebörd. Regeringen har medverkat till att har fått möjlighet att teckna kollektiva sakförsäkringar såsom hem- och bilförsäkringar med , trots att bl. a. datainspektionen, försäkringsinspektionen och justitiekanslern hade avstyrkt förbundens ansökningar om samköming av personalregister och tecknande av sådana försäkringar. Försäkringar skall få tecknas med automatisk anslutning med reservationsrätt. En teknik som är väl känd från bl. a. kollektivanslutningen. tar i en särskild motion upp frågan om kollektiva sakförsäkringar. Frihet att välja politiskt parti I ett demokratiskt samhälle måste varje människa ha rätt att själv bilda sig en uppfattning i politiska frågor. I de politiska partierna samlas liktänkande för att främja sina idéer och ideal. Medlemskapet i ett politiskt parti är från denna utgångspunkt en djupt personlig angelägenhet. Endast den enskilde själv kan avgöra om hon eller han vill tillhöra ett politiskt parti och i så fall vilket. Denna princip borde enligt vår mening vara självklar för alla övertygade demokrater. Därför är det smärtsamt för oss att konstatera, att det största partiet i bryter mot grundsatsen om individens politiska integritet och suveränitet genom att tillämpa s. k. kollektivanslutning. Flertalet av medlemmarna i socialdemokratiska arbetarparti har inte själva tagit ställning till sitt medlemskap. Socialdemokraterna tycks nu under hård yttre press vara beredda att göra någon form av omprövning av kollektivanslutningen. Men detta är inte tillräckligt. Vi kräver i en särskild motion tillsammans med och moderata samlingspartiet ett förbud mot kollektivanslutning till politiska partier. I har vi fortfarande ett statskyrkosystem där fattar grundläggande beslut om organisation, där regeringen tillsätter dess andliga ledare och där medborgare automatiskt ansluts till kyrkan. ser som en viktig liberal uppgift att söka ändra förhållandena så att får en fri ställning i förhållande till staten. Vi kräver i en särskild motion sådana reformer. Respekt för andra kulturer och religioner är ett centralt inslag i ett liberalt samhälle. En sådan inställning är inte minst viktig när det gäller invandrarnas ställning i samhället och värnandet av invandrarnas rätt att utöva sin egen kultur och religion. Enligt 1 kap. 2 § sista stycket i regeringsformen skall bl. a. religiösa minoriteters rätt att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv främjas. Regeringsformens bestämmelser om de grundläggande fri- och rättigheterna innebär att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad religionsfrihet, varmed förstås frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion (2 kap. 1 § RF). Detta är den enda av de positiva fri- och rättigheterna som inte kan begränsas. Skyddet för minoriteters religionsutövning är emellertid inte tillräckligt starkt i . Ett exempel på detta är sikhers rätt att bära tuban, även på tjänster med uniformsbestämmelser. Ett annat exempel är judiska och muslimska trosbekännares rätt att följa sina traditionella regler för djurslakt. bör hos regeringen begära ett förslag till förtydligande av regeringsformen så att det står fullt klart att religiösa minoriteter har rätt att följa sina religiöst betingade sedvänjor i den mån annan ej skadas därav. Ingen bör mot sin allvarliga personliga övertydelse tvingas bära vapen. De möjligheter som finns för män att begära vapenfri tjänst ger, enligt mening, inte ett tillräckligt skydd för denna rättighet. I en särskild motion föreslår vi en förstärkt rätt för den enskilde till vapenfri tjänst. Fri etableringsrätt är av avgörande betydelse för en dynamisk marknadsekonomi. anser att förslag om näringstillstånd eller etableringskontroll måste avvisas. Det måste vara möjligt att få idéer testade på en marknad utan att först söka tillstånd hos någon offentlig myndighet. föreslår i en särskild motion att näringsfriheten befästs i grundlagen. har, liksom många andra industrialiserade länder, infört kraftiga begränsningar i handeln med textil- och konfektionsvaror, framför allt med . Motivet har varit beredskapsskäl och sysselsättningsskäl. utredningar har emellertid visat att importbegränsningarnas effekt i första Mot. hand är att minska import av billiga produkter från till förmån för K210 annan tekoimport från . De svenska konsumenterna får ett mindre variationsrikt utbud till högre priser. Vi anser att i likhet med bör avskaffa handelsrestriktionerna på tekoområdet. Även handeln med livsmedel bör liberaliseras. Vi behandlar i särskilda motioner dessa frågor. Rätten att välja läkare slår vakt om patienternas valfrihet liksom om etableringsfriheten inom sjukvården. Fördelningen mellan offentlig och privat sjukvård är inte något som skall bestämmas av politiska organ. Det är de vårdbehövande människornas önskemål och värderingar som skall vara styrande. avvisar Dagmarsystemet som inskränker i patienternas valfrihet och läkarnas etableringsrätt. Det bör finnas en fri etableringsrätt för privatläkare med anslutning till . Privatläkare som etablerar sig i glesbygd bör få högre ersättning från sjukförsäkringen. Sådana stimulansbidrag skulle i motsats till Dagmarsystemet verkligen öka antalet läkare i glesbygd och andra områden med låg läkartäthet. Friheten att själv kunna välja läkare gör det möjligt för den enskilde att få träffa samma läkare vid olika tillfällen. Det ökar tryggheten i vården. Detta syfte ligger bakom vårt krav på husläkare. Samma skäl för läkarkontinuitet finns inom den slutna vården. Vi kräver i en särskild motion Dagmarreformens avskaffande. Rätten att välja tandläkare Fritt val av tandläkare bör vara en vägledande princip för utformningen av tandvården i landet. Det önskar patienterna och det är bäst för dem. Den enskilda tandvården måste därför kunna utvecklas vid sidan av folktandvården. Ett huvudmål för kvoteringen till förmån för folktandvården var att tillförsäkra barn och unga en viss grundservice. Detta kan nu anses uppnått. Någon övre gräns för privattandläkarnas andel av vuxentandvården bör inte finnas. Nuvarande etableringsbegränsningar som är riktade mot privata praktiker bör genast avvecklas. föreligger ett akut läge, där landstingen inte kan bereda nyutexaminerade sysselsättning, och har etableringskontrollen förlängts och skärpts. Det förefaller orealistiskt att tro att tandläkare i gemen skulle försöka etablera sig i storstadsregionerna, där tandläkartätheten redan är stor. Vi borde framför allt kunna ge de tandläkare som vill och som varit ute i tjänst t. ex. inom folktandvården en chans till att etablera egen praktik samt att därmed också ge plats för de nyutexaminerade inom folktandvården. En reell bedömning av sysselsättningsläget talar mer för att nyetableringar kommer att ske där behovet är störst. Det är sådana principer som gäller för alla andra egna företagare. Rätten att välja barnomsorg Stöd till barnomsorgen måste utgå på samma villkor oavsett i vilken form den bedrivs. Statsbidrag utgår inte om barnomsorgen drivs av ett privat företag. Detta minskar tillgången på daghemsplatser och innebär ett slöseri med ekonomiska resurser. Regeringens politik präglas av en misstro mot kommunernas förmåga att själva ta ansvar för barnomsorgen och föräldrarnas att själva bedöma vad som är bra för deras barn. kräver i sin familjepolitiska motion ett nytt och rättvisare statsbidragssystem för barnomsorgen. Landstingen har huvudansvaret för sjukvården. Detta bör dock inte innebära att man avstår från att tillvarata den resurs som privata vårdhem utgör. De är viktiga komplement till den vård som bedrivs av landstingen i egen regi. De privata vårdhemmen är ofta små och hemtrevliga. Där finns ofta en mänsklig vårdmiljö som uppskattas av patienterna. Personalomsättningen är låg och småskaligheten ger möjlighet till personlig omvårdnad. Det är dessutom ekonomiskt fördelaktigt att anlita enskilda vårdhem. Fristående skolor skall få finnas som alternativ till det allmänna skolväsendet. Det är enligt uppfattning angeläget att det i större utsträckning än vad som är fallet finns möjligheter för människor - som av olika anledningar vill det - att påverka sina barns utbildning utöver vad som är möjligt inom det allmänna skolväsendet. Statsmakten bör ha en generös och välvillig syn på förekomsten av fristående skolor. Vid prövning av statsbidrag till fristående skolor bör också ett allmänt intresse för dess verksamhet beaktas. vill därvid stryka under att det i sig måste betraktas som ett allmänt intresse att tillgodose välgrundade önskemål från enskilda individer. Bedömningen av frågan huruvida statsbidrag skall utgå till en fristående skola skall alltså inte som gäller inskränkas till att endast avse vad skolan tillför det allmänna skolsystemet. Bidragssystemet för stöd till enskilda skolor bör därför förändras så att enskilda föräldrars och elevers önskemål att välja en fristående skola tas till utgångspunkt i övervägandena om möjlighet att få statsbidrag eller ej. I en särskild motion om skolpolitiken föreslår generösare statsbidrag till fristående skolor. Valfrihet och konkurrens inom den offentliga sektorn Genom att stimulera enskilda alternativ till den offentliga sektorn kan valfriheten för människorna öka. Även inom den offentliga sektorn bör dock möjligheterna till valfrihet och individuell anpassning bli större. Människor bör t. ex. kunna välja vilken vårdcentral och läkare de skall tillhöra. Föräldrar bör ges större möjligheter att välja i vilken skola deras barn skall Mot. På så sätt kan också en stimulerande konkurrens mellan olika offentliga K210 Regeringen bör upprätta ett massivt handlingsprogram med denna inriktning och återkomma med förslag som undanröjer statliga bestämmelser som är hindrande. Detta bör ges regeringen till känna. En möjlighet att öka valfriheten och främja enskilda initiativ är att ge medborgarna en servicekupong som berättigar dem till en viss mängd av en viss tjänst utan att de behöver betala det fulla priset för den. Medborgarna får själva fritt välja mellan olika produkter och producenter inom den sektor kupongen avser. Ett sådant system finns t. ex. inom det danska skolväsendet. Sjukförsäkringen före Dagmarreformen kan också betecknas som ett servicekupongsystem. Men såväl vad gäller teoretiska analyser som praktiska försök har denna modell inte blivit särskilt utvecklad i . Det vore därför värdefullt om t. ex. expertgruppen för studier i offentlig ekonomi () kunde initiera forskning och försök med servicekuponger anpassade till svenska förutsättningar. Exempel på områden som kan vara aktuella är hemservice, barnomsorg m. m. Det är lämpligt att stimulera kommuner och landsting att delta i en utveckling av sådana kupongsystem. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen till känna. Bostaden är ett område där det är särskilt lämpligt och naturligt att hävda en större valfrihet och makt för den enskilde. Alla människor är berörda. Reformer är särskilt angelägna för hyresrätten där inflytandet och valfriheten är minst. Hyresgäster bör lättare kunna omvandla sina lägenheter till bostadsrätt. Hyresgästerna bör återges förstahandsrätten till förköp av fastigheter. Bildande av bostadsrättsföreningar skulle vidare underlättas om kravet på att beslut om förvärv skall stödjas av två tredjedelar av hyresgästerna mildras till hälften. Kommunerna bör ta initiativ till omvandling av allmännyttiga bostäder till bostadsrätter. Den form av hembud som kan införas i HSB och bör avskaffas och alla nya former av hembud bör avvisas. Rätten att bestämma över underhållet i den egna lägenheten bör utökas. Hyresgästen bör själv, utan föregående förhandlingsuppgörelse mellan fastighetsägaren och hyresgästorganisation, få bestämma att avstå från underhåll och därmed få sänkt hyra. Många hyresgäster vänder sig mot en alltför kraftig ombyggnad av deras lägenheter med påföljd att deras hyror stiger kraftigt. I många fall accepterar hyresgäströrelsen en högre nivå på åtgärderna än vad hyresgästerna själva vill ha. Därför skall de s. k. hyresgästintygen utfärdas av de hyresgäster som berörs av ombyggnaden, inte av hyresgästorganisation. När det gäller ombyggnad inne i lägenheten bör det i princip krävas att den enskilde lägenhetsinnehavaren tillstyrkt Mot. 1986/87 ombyggnad. Den översyn av byggnormen som görs bör enligt vår mening leda fram till färre och mindre styrande regler. I en särskild bostadspolitisk motion vidareutvecklas vår syn på en liberal bostadspolitik. Offentligt företagande och offentlig affärsverksamhet Gränserna för statlig affärsverksamhet bör ständigt granskas kritiskt. i ett historiskt och internationellt perspektiv har gränserna varierat betydligt. Även den tekniska utvecklingen påverkar vad som är naturligt för staten att sköta. I driver staten affärsverksamhet både i skydd av monopol och i branscher med konkurrens från enskilda företag. Verksamheten sker genom statligt ägda bolag, affärsdrivande verk och dotterbolag till affärsverken. Offentligt ägda institutioner tillhandahåller varor och tjänster som också finns inom det enskilda näringslivet. Försäljning av telefoner och kringutrustning är ett exempel. Det kan också ske genom att statliga verk utvidgar sin verksamhet på områden som ligger nära deras eget. Postens budverksamhet är ett sådant exempel. Monopol innebär alltid risker för ineffektivitet, stelhet och ointresse för konsumenterna. Myndigheter som också driver affärer frestas att felaktigt bokföra utgifter på myndighetsutövningen och därigenom uppnå goda affärsresultat trots att verksamheten är mindre effektiv än den som enskilda företag bedriver i branschen. riskerar att slås ut. Kontrollen att statliga företag och myndigheters dotterföretag verkligen uppfyller rimliga vinstmål är helt otillräcklig. Ett enskilt företag som inte lämnar rimlig avkastning på insatt kapital måste förr eller senare rekonstrueras eller träda i likvidation. För statligt ägda företag finns ingen motsvarande garanti. I slutändan är det konsumenterna som drabbas. Frånvaron av tvingande avkastningskrav blir en konkurrensfördel för den statligt ägda verksamheten gentemot enskilda företag. Denna snedvridna konkurrens leder till minskad effektivitet i samhällsekonomin och dyrare produkter eller tjänster. Valfriheten för konsumenterna blir givetvis mindre i en monopolistisk bransch än i en som är konkurrensutsatt. Offentliga monopol och konkurrensbegränsningar utgör ett växande problem för samhällsekonomin. I utvecklade länder förskjuts ekonomierna alltmer mot tjänsteproduktion, medan varuproduktionen visar stagnerande eller minskad sysselsättning. Och det är i tjänstesektorn många av de offentliga företagen och monopolen finns. Införande av nya effektivare verksamhetsformer och nya tjänster hämmas allvarligt om möjligheter att starta eget inte finns. Småföretag och nya företag är en verksam drivkraft för effektivitet och konsumentanpassning i samhällsekonomin. Likaså riskerar det offentliga ägandet att bli ett hinder för att vinna exportmarknader för tjänsteproduktion. Följande principer bör vara vägledande för reformer inom den statliga affärsverksamheten: o All myndighetsutövning bör skiljas från affärsverksamhet. Det undanröjer tvivel att myndigheten inte är opartisk när den gör bedömningar och jämförelser mellan de egna produkterna och enskilda konkurrenters. Det tvingar också fram en boskillnad vid redovisning av myndighetsutövningens resp. affärsverksamhetens inkomster och utgifter. Affärsverksamheten bör drivas i bolagsform, o Kontrollen av de offentliga bolagens avkastningskrav bör stärkas. Om subventioner av skattemedel i enskilda fall blir nödvändiga av exempelvis regionalpolitiska eller sysselsättningsmässiga skäl, måste detta klart redovisas. måste det finnas med en bedömning om subventionerna kan ha negativa effekter på konkurrerande företag, utgöra handelshinder eller på annat sätt snedvrida konkurrensen i den berörda branschen. o som har till enda syfte att driva affärsverksamhet, dvs. där särskilda och starka skäl till ett statligt engagemang inte finns, bör säljas. För större företag är börsen en lämplig väg. Aktierna bör då spridas på både institutioner och enskilda personer, o Skäl som kan motivera statlig affärsverksamhet är regionalpolitiska och sysselsättningsmässiga. Strävan bör dock vara att göra sådana statliga företagarinsatser tidsbegränsade. Staten kan rycka in i en besvärlig situation för att inte konsekvenserna skall bli oöverskådliga, men därefter gradvis dra sig ur. En parallell kan här dras till banker som tillfälligt kan ta över enskilda företag, men som är tvingade att avyttra dessa.