mot · GB02Sk486 · 1987-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Sk486 om skattefrihet för sjöfolk i fjärrtrafik Svensk sjöfart befinner sig i uppenbar kris. Trots att sjöfartens betydelse för svensk inrikes- och utrikeshandel knappast kan överskattas är sjöfartspolitiken oftast satt på undantag i debatten, och utredandet och förhalandet av nödvändiga beslut är mer än omfattande. har SJ:s affärer och framtid med all rätt rönt stor uppmärksamhet. Vägnäten ute i länen blir självfallet ständigt föremål för politikers intresse, men sjöfarten, som samhällsekonomiskt och trafikmässigt är vårt lands stora kroppspulsåder, håller på att förtvina sett ur svensk synvinkel. Måhända har den svenska politikens Stockholmsfixering det faktum att sjöfartspolitik förknippats med förmögna redarfamiljer och att sjöfolket blivit en allt mindre yrkeskår - röstmässigt mindre intressant och med få kunniga representanter i parlamentet - medverkat till att saknar en nödvändig framtidsinriktad och offensiv sjöfartspolitik. av vårt lands utrikeshandel, räknat i ton, och av utrikeshandeln, beräknat i värde, transporteras med fartyg och färjor. Från västkusthamnar skeppas cirka en tredjedel, från sydkusthamnar en tredjedel och från ostkusthamnar en tredjedel av den svenska utrikeshandelns värde. Vårt lands inrikestransporter sköts till av sjöfarten. Utmed den svenska ostkusten fraktar fartyg kvantiteter som är lika stora som SJ:s totala godstransporter, mätt i tonkilometer, vilket är detsamma som . Det innebär att ca fraktas till och från hamnar utmed ostkusten. Betraktar man ovannämnda siffror och procenttal kan det verka som om allt står väl till för svensk sjöfart. Det är därför viktigt att noga notera att de av utrikeshandeln som sjöfarten står för sköter svensk sjöfart av exportfrakterna och enbart av import. Dessa procenttal är i sjunkande, och om utvecklingen, eller kanske rättare avvecklingen inte stoppas, kommer givetvis svensk utrikeshandel att helt hamna i händerna på utländska intressen. Beträffande sjöfarten mellan svenska hamnar har norska, danska, finska och engelska fartyg tagit för sig av frakterna. Sjöfartspolitik handlar självfallet icke enbart om svensk sjöfarts odiskutabla betydelse för handeln och om svensk sjöfarts ojämlika konkurrenssituation visavi andra sjöfartsnationer. Sjöfartspolitiken måste bl. a. också medräkna miljöpolitiska aspekter, beredskapskrav och frågor som har med arbetsmiljö och solidaritet att skaffa. Ett stort tankfartyg förbrukar endast bunkerolja för att frakta en km. För ett mindre fartyg i kusttrafik är bränsleförbrukningen . En stor lastbil kräver olja per tonkilometer. De största tankfartygen fraktar olja en km för en fraktkostnad på 0,20,. Motsvarande pris på järnväg är mellan . Andra jämförande beräkningar som gjorts visar exempelvis att en bogserbåt med timmersläp fraktar lika stora kvantiteter som 600 långtradare och att ett medelstort containerfartyg också kan överta 600 långtradares last. Det torde knappast behöva understrykas att de luftföroreningar som ett medelstort containerfartyg står för ute till havs, fjärran från tätortsbebyggelse, inte på något sätt är jämförbara med utsläppen från 600 långtradare. Det bör i detta sammanhang också erinras om att landsvägars och järnvägars sträckningar inte sällan skapar mycket hårda miljödebatter. Beredskapsaspekter har inte sällan lyfts fram, och det med all rätt, i samband med jordbrukspolitiska debatter och då civilförsvarets resurser inventerats. Eftersom utrikes- och inrikeshandel nära nog är totalt beroende av sjöfart, finns det all anledning att sjöfartspolitiken, ur såväl försvars- och säkerhets- som försörjningsaspekter, också tillmäts mycket stor betydelse och uppmärksamhet. som längsta kustlinjen av alla kan, som neutral nation, inte låta fartyg från Nato- eller Warszawaländerna tränga ut svenska fartyg från den svenska sjöfarten, och därmed försätta i en situation som skulle te sig helt ohållbar i en krissituation. har förlorat av sin handelsflotta. har grannländer som och sett till att deras handelsflottor minst sagt blomstrat. Titt som tätt vet massmedierna att berätta om fartyg som anlöpt svenska hamnar, fartyg vilkas besättning behandlas på ett med våra svenska mått mätt osolidariskt och arbets- och lönemässigt orimligt sätt. Det är inte sällan också så att dessa fartyg eller rederier visar, vänligt uttryckt, nonchalans både gentemot säkerhet och havsmiljö. Det harmonierar emellertid synnerligen dåligt att som rättmätiga krav ställs på främmande fartyg som anlöper svenska hamnar, tvingar eller lockar svensk sjöfartspolitik allt fler svenska redare att utlandsflagga fartyg. Det görs gällande att svenska finansintressen står bakom en flotta under utländsk flaggsom i ton mätt, ca dw, är mer än dubbelt så stor som den totala svenskflaggade handelsflottan. Det är brådskande med sjöfartspolitiska åtgärder. Det krävs politiska beslut som gör svensk sjöfart konkurrenskraftig genom sänkta kostnader. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att de som arbetar ombord på fartyg som går i fjärrtrafik bör befrias från inkomstskatt, [att som sin mening ger regeringen till känna att de sociala avgifterna för sjöfolk som arbetar i fjärrtrafik bör sänkas.1] 1987/88 Sk486