mot · GA02N175 · 1987-04-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:N175 m. fl. Finansiella koncerner m. m. 1986/87:148) I motion N173 med anledning av regeringens proposition 1986/87:142 har vi vänt oss mot att regeringen, medan riksdagsbehandling ännu pågår av ett omfattande förslag till lagverk, fortlöpande föreslår ändringar i samma lagverk. Den nu aktuella propositionen är föranledd av bildandet av det s. k. , som avses äga dominerande intressen i två svenska affärsbanker samt fondkommissionsbolag, finansbolag och fastighetsbolag. Propositionen träffar också ägarintressen i Skaraborgsbanken och . Propositionen går tillbaka på en utredning i promemorian Ds Fi 1987:3 Finansiella koncerner. Promemorian bygger liksom propositionen på ogrundad föreställning, som upprepas gång på gång i propositionens text, om att bank ägandet är reglerat i svensk lagstiftning. Så anges exempelvis att banklagstiftningen får anses vara uppbyggd så att en bank förutsätts vara ett juridiskt och ekonomiskt självständigt företag. Denna antagna förutsättning existerar emellertid inte i svensk lag. Något rättsligt hinder att bilda koncerner, i vilka bank- och andra finansinstitut ingår som dotterbolag, föreligger inte i . Propositionen och promemorian söker båda med utgångspunkt i banklagstiftningens förbud för bank att förvärva aktier i rörelsedrivande bolag konstruera ett implicit förbud för industriföretag att äga aktier i bank. Den tolkningen saknar stöd icke blott i lagstiftningen utan även i logiken. Anledningen till att bank icke äger rätt att äga aktier i annan rörelse är att de kapitaltäckningsregler och den tillsyn som banker står under i sådant fall skulle omfatta både bankverksamhet, vars risker är förhållandevis överblickbara, och industriverksamhet, där riskbedömningen är annorlunda. Det är att märka, att bankers kreditgivning är förenad med skyldigheten att tillse att beviljade krediter i rimlig grad täcks av säkerheter. Det kan alltså konstateras - och därvid förekommer instämmanden i såväl promemoria som i propositionens text - att något hinder mot koncernbildning, vari bank ingår som dotterföretag, inte existerar. Det är också naturligt att ett sådant hinder ej föreligger. Bankerna är av tradition underkastade icke blott strängt reglerande lagstiftning utan även fortlöpande tillsyn av statliga myndigheter. Banklagstiftningens huvudsakliga ändamål är att garantera insättarnas kapital och förräntning enligt I propositionen föreslås en dispensregel som avses inarbetas i den av ännu ej behandlade bankrörelselagens 1 kap. 4 och 5 §§. Propositionen avser således en dispensregel från ett förbud som ej föreligger. I syfte att uppnå denna effekt måste först förbudet införas och därefter dispensregeln tilläggas. Det är att märka att i den proposition över bankverksamheten i (1986/87:12) som lämnades finns blott ett inslag av hänsynstagande till ägandet i bank, nämligen kreditjävsregeln i 2 kap. 17 §. Däri anges att annan aktieägare än staten med ett aktieinnehav som motsvarar av är förhindrad att motta kredit på villkor som avviker från dem banken normalt tillämpar. Det oaktat har emellertid regeringen uppställt ett kriterium för bankverksamhet som går ut på att ägandet i bankaktiebolag bör vara spritt. Ifrågavarande statsråd anger i direktiven till kreditmarknadskommittén att det skulle vara ett viktigt samhällsintresse att fullvärdiga banker icke blir föremål för en stark ägarkoncentration och därmed kommer att anknytas till vissa ägarkonstellationer inom näringslivet. Denna mening lämnar mycket övrigt att önska i vad avser klarhet. En första fråga är vad som menas med en fullvärdig bank. En annan fråga är vad en stark ägarkoncentration egentligen betyder. Den slutsats som föredragande statsråd dragit, nämligen att stark ägarkoncentration skulle innebära knytning till viss ägarkonstellation i näringslivet, saknar egentlig grund. Mot denna bakgrund kan kreditmarknadsutredningen komma att konstatera att banklagstiftningens mål, nämligen att skydda den insättande allmänheten från förlustrisker, kan tillfredsställande säkerställas med hjälp av kapitaltäcknings- och tillsynsregler. Föredragande statsråds funderingar om ägandets betydelse kan komma att underkännas av kreditmarknadsutredningen. Den föreslagna koncernen kan alltså mycket väl bildas och existera under nu gällande banklagstiftning. Med hänsyn till att utvecklingen på de internationella finansmarknaderna är utomordentligt snabb och till att svensk lagstiftning på området inte kan inta annan hållning än vad som återspeglar generella internationella förhållanden, bör tillfälliga politiska utspel ej få föranleda att ett pågående utredningsarbete avbryts i en speciell fråga. Vi kan därför icke medge de föreslagna ändringarna i 1 kap. 4 och 5 §§ bankaktiebolagslagen utan menar att dessa frågor måste bedömas i samband med att kreditmarknadsutredningen framlägger sitt förslag. Det är särskilt värt att framhålla att en lagstiftning av nu föreslaget innehåll, utan egentlig beredning, inför en regel som innebär att ägandet av bankaktiebolag lagregleras (förslaget till 4 §). Genom dispensregeln skulle således kreditmarknadsutredningens framtida handlande komma att bindas. Det kan visserligen tänkas att kreditmarknadsutredningen skulle kunna ändra de nu framlagda förslagen i det slutliga betänkandet. I sådant fall skulle en finansiell koncern nu bildas med utgångspunkt i ett regelkomplex som måste betraktas såsom varaktigt, medan risk föreligger att en Mot. 1986/87 sittande utredning önskar upphäva det sålunda etablerade förhållandet. I propositionen föreslås att den föreslagna dispensen skall sökas före utgången av augusti månad 1987 för att rörelsen skall fortsatt kunna bedrivas inom och inom . Härav framgår således att hela dispenslagstiftningen föranletts av två enskilda fall, som, enligt vad som påpekats, utvecklingen inom bank- och finansmarknaderna är mycket snabb. Det kan givetvis inte accepteras att på detta sätt lagstiftning genomförs med anledning av enskilda projekt. I propositionen föreslås att bank som bedriver fondkommissionsverksamhet får förvärva aktier i samband med emission. En begränsning till 50 milj. kr. skall därvid gälla på sätt som angives i fondkommissionslagen. Beloppet 50 milj. kr. har värdepappersmarknaden genomgått en drastisk förändring. Omsättningen av aktier vid har ökat kraftigt, som det totala värdet av de handlade aktierna också ökat betydligt. Därtill skall läggas att antalet aktier som handlas på börsen också stigit. Slutligen har inflationen urholkat det reella värdet av de 50 milj. kr. som nu gäller som gräns. Därför är det väsentligt att den regel som begränsar fondkommissionärernas lagerhållning till 50 milj. kr. Vi föreslår att beloppet höjs till 100 milj. kr. bör överväga vilka begränsningar som bör gälla för fondkommissionärer. Om en sådan förändring görs i 16 § första stycket fondkommissionslagen (SFS 1979:748) kan vi biträda de av regeringen föreslagna förändringarna i 2 kap. 7 § bankrörelselagen och 37 § i fondkommissionslagen. Om ej dessa ändringar sker finns det risk för att lagen leder till en icke ändamålsenlig drift av fondkommissionsverksamheten i flera företag. Med stöd av vad som anförts yrkar vi 1. att avslår regeringens förslag om ändring av 1 kap. 4 och 5 §§ i den i proposition 1986/87:12 föreslagna bankaktiebolagslagen, 2. att avslå regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1987:000) införande av ny banklagstiftning, 3. att beslutar att 16 § första stycket första meningen fondkommissionslagen skall lyda: Fondkommissionsaktiebolag , dock högst etthundra milj. kr. Per () () . ()