mot · GA02sf105 · 1987-01-26 00:00:00 — Motion till 1986/87:Sfl05 m. fl. Förbättrad kompensation vid korttidssjukdom och vid tillfällig vård av barn (prop. 1986/87:69) Sjukpenningförsäkringen, som är avsedd att ersätta av inkomstbortfall vid sjukdom, ger vid korta sjukfall mycket dålig kompensation för stora grupper, framför allt timavlönade, skiftarbetande och deltidsarbetande med s. k. koncentrerad deltid. De erhåller i många fall endast hälften eller mindre än hälften av den avsedda kompensationen. Moderata samlingspartiet har tidigare föreslagit radikala förbättringar av sjukpenningförsäkringen för dessa grupper. Förslagen har avvisats av riksdagsmajoriteten, främst med motiveringen att en sådan reform skulle bli alltför kostnadskrävande. Då senast avslog moderata förslag med denna inriktning var det nästan som de stora arbetsmarknadsorganisationerna enades om att hos statsmakterna begära just en sådan reform. Den beställningen anammades strax av regeringen, som tillsatte en arbetsgrupp för att utarbeta förslag i ärendet. Självfallet är vi mycket tillfredsställda över att våra förslag vinner gehör, och vi såg med förväntan fram mot ett förslag från regeringen, som äntligen skulle lösa problemet och undanröja gamla orättvisor. Desto mer beklagligt är det att nu nödgas konstatera, att det föreliggande förslaget är så bristfälligt, att det inte kan genomföras i föreliggande skick. Vi ser oss nödsakade att hemställa, att avslår proposition 1986/87:69 och hos regeringen begär ett nytt, bättre genomarbetat förslag. Förslaget till förbättrad kompensation vid korta sjukfall består av två huvuddelar. Mot den första, att avskaffa regeln att sjukpenning ej utgår för insjuknandedagen (i praktiken den dag sjukfallet anmäls till ) har vi ingen erinran. Det är en nödvändig åtgärd för att alls komma till rätta med den dåliga kompensationen för de avsedda grupperna. Moderata samlingspartiet har visserligen alltid hävdat att en viss självrisk bör finnas i sjukpenningförsäkringen, men det betyder inte att vi försvarar en karensdag med innebörd att sjukpenning inte skall utgå för insjuknandedagen. Den regeln är orättvis och drabbar endast en del av dem som sjukanmäler sig. a. kan ju alla som vill med sjukpenning finansiera några dagars ledighet av annat skäl än sjukdom - t. ex. en stridsåtgärd vid arbetstvist - alltid gardera sig genom att anmäla sig kvällen innan, medan den som vaknar och är sjuk ovillkorligen går miste om ersättningen för första sjukdagen. I det nya läge som uppkommer, då kompensationen skall förbättras för Mot. missgynnade grupper, kan självrisken i stället utformas som en för alla Sf 105 lika, något lägre kompensation den , lämpligen 80 i stället för . Därigenom erhålls också, i solidaritet mellan alla sjukförsäkrade, en icke föraktlig delfinansiering av den aktuella, kostnadskrävande reformen. Om alltså den första huvuddelen av den föreslagna sjukpenningreformen är jämförelsevis problemfri, och måhända oomtvistad, så ter sig den andra delen, den s. k. timsjukpenningen, desto mer komplicerad. Förslaget är illa utformat, förbigår många förutsebara svårigheter i tillämpningen och skulle, om det genomfördes, skapa nya orättvisor i stället för de gamla. Remissinstanserna, av vilka de flesta liksom vi tillstyrker förslaget till syfte och huvudinriktning, riktar många vägande invändningar mot viktiga detaljer, invändningar som i mycket ringa mån fått påverka den slutliga utformningen i propositionen. säger sig ämna ta initiativ till en arbetsgrupp med företrädare för arbetsmarknadens parter för att analysera och lösa de många kvarstående problemen. Departementschefen hänvisar på en rad punkter till denna arbetsgrupp och räknar uppenbarligen med att den skall klara ut alla de svårigheter som lämnats olösta eller över huvud taget inte observerats under beredningsarbetet. Det torde vara nästan unikt att förslag till en omfattande, komplicerad och viktig reform föreläggs med upplysning att väsentliga delar av det nödvändiga utredningsarbetet skall göras efter beslut och ikraftträdande. har rätt att kräva, att beredningen av ett viktigt ärende är avslutad innan proposition avlämnas. Några exempel på remissinstansernas invändningar och farhågor (exempelsamlingen kan lätt göras längre): , och förutser stora administrativa kostnader och problem. bedömer dessa svårigheter som så svåra, att verket avstyrker hela förslaget. räknar med stora problem, då det gäller att fastställa årsarbetstiden för ett flertal kategorier anställda. Det är i detta sammanhang verket talar om att tillsätta en arbetsgrupp för att analysera och lösa dessa problem. Flertalet remissinstanser uttrycker farhågor för hur ersättningsbar arbetstid och sjukpenningens storlek skall kunna fastställas. Några remissinstanser föreslår att det nya systemet med timsjukpenning skall tillämpas endast för de grupper som kan ha mest nytta av det, medan det stora kollektivet anställda skulle stå kvar i nuvarande ordning. Detta för att det nya systemet anses så svårhanterligt, att man hellre accepterar de svårigheter och kostnader som följer med att tillämpa två skilda system parallellt än inför det nya, otympliga systemet för hela försäkringskollek- Mot. 1986/87 tivet. Ett särskilt problem gäller systemets tillämpning på s. k. uppdragstagare. Försäkringsrätten för befarar här så stora tillämpningssvårigheter, att rätten ifrågasätter om denna kategori försäkrade alls skall omfattas. och önskar längre timberäkningsperiod än föreslagna . Vi delar departementschefens uppfattning att med timsjukpenning skulle vara förenad med betydande nackdelar. Men är det ofrånkomligt att det föreslagna systemet kommer att medföra förluster för anställda som har sin arbetstid utlagd med två eller . Antalet anställda med sådan arbetstid uppskattas visserligen till men är ändå bortåt 20 000 försäkrade. Dit hör t. ex. lärare som inte tillhör förmånsklass A. De har visserligen lön under ferietid, men om de inte sjukanmäler sig vid sjukdom går de miste om den rätt till semester som de annars har om de på grund av sjukdom inte kan tillgodogöra sig ferieledigheten. Och om de sjukskriver sig får de ingen sjukpenning , enligt huvudregeln att sjukpenning endast kan utgå för dag då den försäkrade skulle ha arbetat om han inte varit sjuk. Reform i etapper olämplig Sorn framgått av ovanstående är det förslaget om timsjukpenning som är så bristfälligt, att det inte kan genomföras, medan avskaffandet av regeln att sjukpenning inte utgår för insjuknandedagen ter sig föga problematiskt. Man kunde då överväga att genomföra reformen i två etapper på så sätt att karensdagen avskaffas , medan övergången till timsjukpenning får anstå tills ett nytt och bättre genomarbetat förslag hunnit framläggas. Vi anser emellertid olägenheterna med två genomgripande reformer inom sjukförsäkringen så stora, att vi, trots angelägenheten av snabba förbättringar för missgynnade grupper, föredrar ett uppskov med hela reformen. Även om den föreliggande propositionens kvalitet kan inge farhågor om motsatsen, vågar man väl ändå förmoda, att så mycket utredningsarbete är gjort, att den nödvändiga översynen och kompletteringen inte behöver ta alltför . Vi anser att regeringen bör förelägga nytt förslag så snart, att hela reformen kan träda i kraft . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår proposition 1986/87:69, 2. att hos regeringen hemställer om nytt förslag till reformering av sjukpenningförsäkringen med beaktande av vad som anförts i motionen, 3. att , under förutsättning av bifall till yrkande 1, beslutar Mot. avslå förslaget till höjning av sjukförsäkringsavgifterna i 2 kap. 1 § och Sfl05 3 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter. hamre (m)