mot · GA02Fi218 · 1987-01-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:Fi218 () Avskaffande av löntagarfonderna I motionen föreslås att de kollektiva löntagarfonderna avskaffas fr. o.m. 1987 och att de medel som finns i fonderna skall överföras till ATP-systemet. Kds alternativ till löntagarfonder är att uppmuntra till vinstdelningssystem på företagen. Därmed motverkas maktkoncentration och de anställda får större inflytande och delaktighet i företagens verksamhet. Svensk ekonomi behöver nyskapande och nyföretagande. Därför måste näringslivets behov av riskvilligt kapital tillfredsställas. Den andra, mycket viktiga faktorn för ett fungerande och utvecklande näringsliv är engagemanget hos de anställda och den delaktighet i arbetslivet som de upplever. Svenskt näringsliv har sannolikt störst maktkoncentration i kretsen av de västeuropeiska länderna. En av orsakerna är den starka koncentrationen av aktieägandet. av alla hushåll äger hälften av alla aktier i . En annan orsak är att en stor del av företagen har aktier med olika rösträtt. En ny trend i maktkoncentrationen är att det institutionella ägandet växer. 1975 ägdes av börsföretagens samlade värde av privatpersoner. hade andelen sjunkit till . Tre fjärdedelar av börsaktierna ägs således av institutioner som försäkrings- eller investmentbolag, stiftelser, fonder exempelvis AP-fonderna - eller genom att aktiebolag äger aktier i varandra. Det sistnämnda, s. k. korsvis ägande, sker i ökande omfattning och har varit speciellt uppmärksammat . De kollektiva löntagarfonderna förstärker på ett olyckligt sätt utvecklingen mot ett alltmer institutionellt ägande av svenskt näringsliv. Kds vill minska privat maktkoncentration, undvika facklig maktkoncentration, öka delaktigheten för de anställda i arbetslivet och stimulera till ett folkligt aktieägande. Därmed ges förutsättningarna för en sund och effektiv marknadsekonomi utifrån de traditioner och former svensk arbetsmarknad och näringsliv är uppbyggt. De kollektiva löntagarfonderna innebär i ett längre perspektiv ett allvarligt hot mot en sådan utveckling. Alltsedan valrörelsen har förslaget om att införa kollektiva löntagarfonder varit en kontroversiell fråga i svenskt samhällsliv. Den har på ett mycket olyckligt sätt bidragit till en hårdnande blockpolitik och en ökad polarisering 1986/87 Fi218220 1 1986/87. av det politiska livet, som bl. a. har blockerat annat blocköverskridande Mot. Bakgrunden är bl. a. de principiella effekter fonderna Fi218 har, då de kan innebära ett successivt överförande av produktionsmedlen till fackföreningsstyrda fonder. Ingen annan fråga har fått ett sådant symbolvärde och varit så högaktuell som just frågan om kollektiva löntagarfonder. Kulmen nåddes förmodligen i valrörelsen , men trots att en riksdagsmajoritet, bestående av socialdemokrater och vpk-are, införde fonderna är frågeställningen fortfarande aktuell. Samtliga ickesocialistiska partier - kds, , och moderata samlingspartiet - deklarerade i valrörelsen att de skulle verka för att avskaffa de kollektiva löntagarfonderna. Motivet för att införa kollektiva löntagarfonder har växlat uppseendeväckande som debatten har pågått. Olika argument har använts i olika sammanhang och bytts ut efter hand. I regeringens proposition om löntagarfonder skrivs det att motiven för löntagarfonderna är att "medverka till att skapa en fördelningspolitiskt acceptabel tillväxt- och stabiliseringspolitik" och att öka den ekonomiska demokratin. Regeringen menade att löntagarfonderna skulle minska de fördelningspolitiska motsättningarna, hålla igen löneglidningen, ge löntagarna ett direkt ansvar för riskkapitalets användning och motverka privat makt- och förmögenhetskoncentration. Dessutom har argument som tryggare pensioner och stöd för den solidariska lönepolitiken använts. Verkligheten har inte i något fall kunnat ge stöd för dessa motiv. Näringslivets försörjning med riskvilligt kapital har tillgodosetts genom fondbörsens försorg. Här har sparstimulanser som t. ex. allemansfondsparandet spelat en långt större roll än löntagarfonderna. Företagens nyemissioner har också ökat mycket kraftigt . Man måste konstatera att löntagarfonderna tvärtom har dränerat företagen på riskvilligt kapital genom att de finansieras med vinstmedel som annars kunde användas till investeringar och satsningar för framtiden. t.o.m. har näringslivet bidragit med ca till löntagarfonderna, medan den offentliga sektorn, via de offentliganställdas del av ATP-avgiften, tillfört ca 600 milj. kr., eller . Av allt utnyttjat kapital från fondernas start har använts till att köpa "gamla aktier från andra aktieägare och inte något nämnvärt nytillskott av kapital direkt till företagen vid deras nyemissioner. Företagen har alltså endast fått ett i sammanhanget försumbart kapitaltillskott om medan gamla aktieägare fått av fondernas kapital. Fonderna har tagit driftskapital ur privata och offentliga verksamheter och använt det för att skapa ett ägarbyte i stor skala - från privat till kollektivt ägande. Norrfonden är ett exempel på hur politiker och fackliga representanter i landets sysselsättningssvagaste region förvaltat kapitalet man övertagit från näringslivet: 860430 hade man placerat . Därav var kapitaltillskott till Mot. till Kätting som gick i konkurs till Fi218 Hårdfurugolv som begärdes i konkurs , till . till Trätrappor, till Nordisk Linjedata, till Innovation, till Cranab och till Malmfälten Finans 0,2 (!) Alltså kapitaltillskott till företag i mer eller mindre väl lyckade satsningar och för att köpa ut gamla aktieägare via fondbörsen i . Mycket tyder på att institutioner som t. ex. löntagarfonder har svårt att klokt värdera och utvälja småföretag att satsa pengar och att agera som delägare i. Bakgrunden är helt enkelt att fonderna varken har personal eller organisation som är anpassade till den uppgiften. Dessutom verkar mycket få framgångsrika företagare som vill skaffa sig partner i första hand välja att ta in en kollektiv fackföreningsfond som delägare. Däremot finns det många exempel på att mindre bärkraftiga företag, med vikande marknad för sina produkter eller rena lycksökare, gärna vänder sig till löntagarfonderna när andra finansiärer, kanske på goda grunder, har tackat nej till engagemang. Löntagarfonderna skulle skapa ett större sparande i samhället genom ökad löneåterhållsamhet från fackets sida. Den förhoppningen har inte infriats. a. därför har fonderna netto inte ökat samhällets kapitalbildning. Fonderna har inte heller ökat näringslivets kapital. Av de som näringslivet finansierat har av det satsade kapitalet placerats i företag. har använts för att köpa ut privata ägare på fondbörsen. Det är också ytterst tveksamt om fonderna stärkt samhällsekonomin. Redan i sitt remissvar på fondpropositionen har klargjort att fondernas kapital inte är att betrakta som buffertkapital för pensionsändamål. Kapitalet tillhör och skall stanna i löntagarfonderna . Vad som får användas för pensioner är de på rekvirerat kapitals nuvärde som fonderna måste erlägga till första, andra och tredje AP-fonderna. Denna löntagarfondernas avkastning till ATP-systemet har varit 78 milj. kr. som ATP-pensionsutbetalningarna utgjorde . Löntagarfondssystemet bidrog alltså med 1 %c till pensionssystemet. Införandet av löntagarfonder har varken åstadkommit löneåterhållsamhet eller minskad löneglidning. Inget tyder heller på att fonderna framgent kommer att verka återhållande på lönerna. sade LO:s andre ordförande i ett uttalande: Fonderna betyder inget. De har en helt obetydlig inverkan på lönebildningen på grund av den utformning de fått. I tidningen i Politiken nr 15, 1986 säger : Även om vi har infört löntagarfonderna så återstår de problem fonderna var avsedda att lösa." brottas vi med övervinstproblematiken, säger och fortsätter: "Därför föreslår vi från LO att det ska utformas ett system med förhandlad överskottsdelning. Allt talar alltså för att fondförespråkarna upplever nuvarande system otillräckligt och vill gå vidare med nya former för en kollektivisering av ägandet. Men redan den nuvarande gränsen för fondernas inflytande i börsnoterade företag som ligger vid av det totala röstvärdet kan lätt kringgås av det samlade fackliga inflytandet. Enligt lagen skall majoriteten i Mot. fondstyrelserna vara löntagarrepresentanter. I extremfallet kan fem lönta- Fi218 garfonder kontrollera sammanlagt av rösterna, till detta kan läggas AP-fondernas , alltså totalt . Dessutom har företagets fackklubbar genom lagen om de anställdas styrelserepresentation två ledamöter plus suppleanter i företagets styrelse. Arbetsmarknadsminister sade dessutom att regeringen kommer att föreslå en utökning till tre löntagarrepresentanter i varje styrelse. Från denna synpunkt är det intressant att fonderna tillsammans med redan nu är största ägare i t. ex. och , med 6,3 resp. Det visar sig att ett komplex bestående av statliga och fackliga intressen (, löntagarfonderna, , kammarkollegiet m. efter att fonderna endast verkat och fått kapital , redan är största ägare i fyra börs- eller , näst största ägare i 22 och tredje största i 26 börsföretag. Det finns inte heller någon teoretisk grund eller empiriska belägg för att löntagarfonderna skulle uppfylla målet att skapa en jämnare förmögenhetsfördelning i . Genom att fondskatterna drabbar aktieägarna i de betalande företagen, som fondernas stora aktieköp driver upp börskurserna, kan man heller inte förvänta sig någon systematisk utjämningseffekt. Enligt kds uppfattning är det viktigt att många privatpersoner och hushåll är delägare i näringslivet. För att uppnå den målsättningen borde löntagarfonderna avvecklas och företagsvisa vinstdelningssystem i stället uppmuntras. En sådan utveckling skulle skapa en ökad direkt delaktighet för de anställda i de enskilda företagen. Det är dessutom mycket sannolikt att företagsvisa vinstdelningssystem bättre än kollektiva löntagarfonder skulle uppfylla de målsättningar som angavs för införandet av löntagarfonderna. En principiellt viktig fråga är också vilken roll fackföreningsrörelsen i ett längre perspektiv får när löntagarfonderna blir allt större ägare i företagen. Fackföreningarnas möjligheter att verka fritt och obundet måste begränsas av den samtidiga rollen som stor aktieägare i företagen. Kds vill avveckla de kollektiva löntagarfonderna . Det kan ske genom att inga nya medel tillförs fonderna, via den delen av ATP-avgiften som går till löntagarfonderna fr. o. m. och att vinstskatten inte heller tas ut . Därmed befrias näringslivet från en pålaga på ca . Fondstyrelserna och personalen bör sägas upp , tillgångarna hos de fem löntagarfonderna och det som inbetalats i form av ATP-avgifter bör överföras till AP-fonderna. Medlen bör även fortsättningsvis placeras i aktier. De medel som därmed tillförs pensionsfonderna förstärker ATP-systemet. Behovet av framtida höjningar av ATP-systemet dämpas därmed. Den s. k. småföretagarfonden bör överföras till Investeringsbanken. avvecklas och skötseln av fonden tas över av Investeringsbanken. De medel som fonden har används inom ramen för Investeringsbankens verksamhet. har svensk ekonomi präglats av samförståndsanda Fi218 mellan arbetsgivare och löntagare. Dess värre finns det en hel del som tyder på att denna värdefulla tillgång håller på att avvecklas. ansträngningar sättas in för att återupprätta samförstånd och samhällsgemenskap. De kollektiva löntagarfonderna är ett hot mot denna anda och kan aldrig bli ett medel för att skapa engagemang, samförstånd och ökad delaktighet inom näringslivet. Vinstdelning kopplad till företagsanknutna fonder med individuell anknytning vore däremot ett steg i riktning mot en ökad samförståndsanda. Sådana modeller har prövats med framgång i många företag, exempelvis , SE-banken, , m.fl. har också provat denna modell och fått den omfattad med tillfredsställelse av samtliga parter på arbetsplatsen. En ökad delaktighet i det egna företagets verksamhet är värdefull för den enskilde, eftersom det ökar samhörighetskänslan och säkerligen också skulle fungera som en positiv stimulans i produktionen. Att detta varit en målsättning för exempelvis Volvos resultatbonussystem framgår bl. a. av de statuter som ligger till grund för Volvos vinstdelningssystem. Där står bl. a.: Volvos resultatbonussystem bygger på ett avtal mellan AB och de fackliga organisationerna. Genom att skapa detta system vill man förstärka de anställdas intresse för företaget och då understryka det gemensamma intresset av en tillfredsställande vinstnivå och fortsatta investeringar såsom en grund för fortsatt god utveckling för bolaget och därmed för de anställdas trygghet och arbetstillfredsställelse. Aktieinnehav skapar intresse för företaget, vilket i sin tur leder till krav på insyn. Insyn leder sedan till en djupare kunskap, vilket sannolikt gör att den anställde kommer att hysa åsikter om företagets skötsel som han eller hon vill hävda. Införandet av vinstdelningssystem bör vara frivilligt och den exakta utformningen skall hanteras av de berörda på varje företag. Avsättningen till fonderna bör vara avdragsgill för företaget. Regeringen bör underlätta bildandet av företagsanknutna löntagarfonder genom generösa skatteregler, i stället för att, som har föreslagits, belägga vinstandelarna med sociala avgifter. Detta har redan fått till följd att vinstdelningsavtalen vid företagen sägs upp. Detta gäller t. ex. i SE-banken som haft vinstdelningsavtal . Där har avsättningen i genomsnitt varit . Varje andel måste stå kvar i vinstandelsfonden . har de 7 500 anställda tillsammans en förmögenhet på 870 milj. kr. i sin fond. Personalen på har deltagit i beslutet att inte förnya avtalet genom sina representanter i bankens styrelse. Det blir för litet pengar över till vinstandelarna när sociala avgifter införs, bedömde både personalen och bankledningen. Detta är ett exempel på hur de anonyma och kollektiva löntagarfonderna förkväver delaktighet för de anställda i kapitaltillväxten på företagen. Av de opinionsundersökningar som gjorts framgår entydigt att en utomordentligt stor majoritet av svenska folket är positiv till att sprida ägandet av företag bland företagets egna anställda, i stället för att koncentre- 5 ra ägandet till fem fackförbundsdirigerade fonder. Av de reaktioner som Mot. framkommit från Volvoarbetare och från fackklubbarna på exempelvis Fi218 i visas också att decentraliserade företagsvisa vinstdelningssystem föredras framför de kollektiva fonderna av de löntagare som haft tillfälle att prova sådana system. Tillförseln av nytt riskvilligt kapital till näringslivet kan underlättas genom att utveckla allemansfondsparandet, dels genom att sparande i aktier stimuleras, dels genom att nya kapitalmarknadsinstitutioner inrättas. Via generösa beskattningsbestämmelser skall den enskilde stimuleras att öka sitt sparande i aktier eller i andelar i aktiefonder. Sådant sparande bör upp till en viss nivå medföra avdrag på skatten och i stället beskattas när medlen tas ut till konsumtion. Denna sparförmån bör dock begränsas till personersom inte har någon större förmögenhet. Ett sådant sparande borde kanaliseras via nya kapitalmarknadsinstitutioner som erbjuder individuellt ägda andelar och som placerar medlen på aktiemarknaden. Dessa fonder påminner i viss mån om aktiefonder men deras styrelse skulle utses av andelsägarna genom att varje person har en röst. Ett flertal sådana fonder bör inrättas och det skall vara fritt för den enskilde att välja var han/hon vill placera sitt sparande. Rätten att bygga upp sådana fonder bör vara ganska vid och även omfatta fackföreningarna. En kraftfull sparstimulans skulle också uppnås vid införandet av ett utgiftsskattesystem. Genom de ovan föreslagna åtgärderna skulle man på ett effektivt sätt tillföra näringslivet riskvilligt kapital, bredda ägandet och sprida ägarinflytandet och ge de anställda större delaktighet och inflytande i näringslivet. Med anledning av vad som anförts hemställs 1. att beslutar att de kollektiva löntagarfonderna avskaffas i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att löntagarfondernas medel skall överföras till AP-fonderna, 3. att hos regeringen begär förslag till stimulansåtgärder för vinstdelningssystem på företagen och för enskilt aktiesparande enligt vad som anförts i motionen.