mot · GA02So151 · 1987-04-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:Sol51 m. fl. De homosexuellas situation i samhället (prop. 1986/87:124) Tidsskedet och samhällssituationen gör det särskilt angeläget att ta det avgörande steget vad gäller rättslig likställdhet mellan hetero- och homosexuella. Lagstiftarnas inställning spelar just nu stor roll för huruvida klimatet i samhället utvecklas i reaktionär eller progressiv riktning, då det gäller sexualpolitik och människosyn. En genomgripande reform kan få stora positiva verkningar. Från denna utgångspunkt är regeringens proposition en besvikelse. I stället för att skapa likställdhet och integration, skapar man en ny särlagstiftning. I stället för att framhålla all mänsklig samlevnads lika sociala värde, markerar man halvheten i sitt erkännande av homosexuellas sociala existens. Med nutida vetenskaplig syn utgör hetero- och homosexualitet två parallella varianter, vilka kan utgå ur en från födseln ännu odeciderad och allmän mänsklig sexualitet. Båda formerna kan i lika mån bilda utgångspunkt för individers samlevnad och känslomässiga förbundenhet. Anledning att i familjerättsligt hänseende särbehandla dem saknas. Sådan särbehandling är för övrigt opraktisk och ägnad att helt i onödan komplicera lagsystemet. Den enda rimliga lösningen är således att göra nu gällande familjerättslagstifning tillämplig på såväl homo- som heterosexuell samlevnad. Tekniskt sett är detta egentligen en enkel redigeringsuppgift. Det gäller i huvudsak att ersätta begrepp som man och kvinna med begrepp som make eller person. Uppgiften kan beräknas ta högst . Anpassningen kan göras lika lätt i som i sambolagen. Det har hävdats, att likställdhet i äktenskapslagstiftningen skulle uppfattas som stötande i kyrkliga och religiösa kretsar. Detta är en sanning med stor modifikation - många homosexuella är kristna och modern tro bildar inte utgångspunkt för någon särbehandling. Att motivera sådan särbehandling utifrån en påstådd bibelsyn synes vara en teologisk missuppfattning. Rimligen kan en enskild apostels av speciella tidsförhållanden betingade fördom inte tillmätas auktoritet gentemot kärlekslära. yttrade sig enligt evangelierna aldrig i frågan. Vad evangelierna förmäler om hans uppfattningar tycks visa, att han allmänt sett ägde en för sin tid anmärkningsvärd vidsyn i sexuella frågor och såg till innehåll snarare än till yttre moral. Oavsett detta har en civiliserad stat ingen anledning att låta kyrkor eller samfund hindra medborgerlig likställdhet och en upplyst sexualsyn. Skulle mot förmodan - kyrkan vägra godta likställdhet, är statens logiska svar att göra civil vigsel till enda rättsliga giltiga form för äktenskaps ingående. lig vigsel blir i en sådan ordning en symbolisk ceremoni av privat natur. Lagstiftningen i övrigt är ju inte beroende av vigselns form. Som vägledning i en eventuell sådan situation kan tjäna det lagförslag som framlades av reservanten i utredningen och samhället. Den ofullständiga och konstlade anordning regeringen föreslår, löser inte frågan. Den skapar ojämlikhet på ett nytt plan och gör att statens attityd till homosexuella alltjämt uppfattas som tvetydig. Kampen för likställdhet kommer givetvis att fortsätta. Det enda rimliga är att gå in för den definitiva lösningen: det familjerättsliga systemets lika tillämplighet för såväl heterosom homosexuella samlevande och föräldrar. Skulle en sådan juridiskt logisk och ideologiskt klar hållning inte kunna samla majoritet i , finns likväl ett bättre alternativ än propositionens. Det är, att helt enkelt låta gällande sambolagstiftning i sin helhet omfatta även homosexuell samlevnad. Detta skulle innebära ett minimum av konsekvens, som man undvek en diskussion av religiösa och teologiska frågor. Denna lösning bör kunna stödjas av riksdagsledamöter ur alla partier och kunna få klar majoritet i åtminstone tre partier. När det gäller lagstiftning mot diskriminering, föreslår propositionen endast att en regel tilläggs . Detta är enligt vår mening otillräckligt. Regeln gäller bara i relationen mellan enskilda medborgare. Den gäller inte relationen mellan medborgare och det offentliga. Den täcker inte heller homosexuella som grupp och berör inte de specifika förhållandena på arbetsplatserna. Vi anser därför, att regeringen bör få i uppdrag att fullfölja en mer konsekvent lagstiftning mot diskriminering. 1. genom tillägg i regeringsformens anti-diskrimineringsparagraf, 2. genom tillägg i lagstiftningen på arbetsrättsområdet och 3. genom tillägg i lagen om hets mot folkgrupp. Propositionens invändning, att någon bestämmelse ej är nödvändig på arbetsrättsområdet, finner vi sakna tillräcklig tyngd. Det är tyvärr inte självklart, att en fackorganisation effektivt ställer upp för en homosexuell medlem, och det är för organisationen under alla omständigheter en styrka att ha ett stöd i lagen. Vi ser heller inga faror för yttrandefriheten vid en komplettering av lagen om hets mot folkgrupp. Det är fullt möjligt att ge uttryck för en kritisk hållning till homosexuella och homosexualitet, då ju lagen endast kommer att förbjuda uppenbart och kollektivt nedsättande uttrycksformer. Vad slutligen gäller strävan att i samhällsideologin motarbeta vanföreställningar och fördomar om homosexualitet, är den i propositionen väsentligen redovisad som ett antal bedömningar. Dessa är av ganska vag och all Vi menar, att det fordras en mer tydlig och offensiv hållning på detta område. Särskilt inom tre sektorer menar vi, att statsmakten, och speciellt ansvariga ämbetsverk, måste gå ut med direkta anvisningar för att nå effekt. Det går t. ex. inte att bara hänvisa till skolans läroplan och dess möjligheter. Då lämnar man hela frågan åt lärarens personliga bedömningar. måste tillställas direkta anvisningar och utöva den insyn, som garanterar att frågan tas upp på sakkunnigt sätt i undervisningen. På motsvarande sätt måste man göra inom hälso- och sjukvården. Av särskild vikt är, att unga homosexuella får stöd för sin identitet och personlighetsutveckling. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att - med avslag på propositionen i motsvarande del begär att regeringen skall återkomma med förslag om allmän omredigering av familjerättslagstiftningen med syfte att likställa hetero- och homosexuell samlevnad, 2. att - därest yrkande 1 ej vinner bifall - begär att regeringen skall återkomma med förslag till sådan omredigering av sambolagen, att den likställer hetero- och homosexuell samlevnad, 3. att hos regeringen begär förslag till införande av antidiskrimineringsbestämmelser i regeringsformen, lagen om hets mot folkgrupp samt arbetsrättslagstiftningen i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs rörande mer beslutsam inriktning av det samhälleliga upplysningsarbetet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) Rättelse: S. 12 (): Utgår Lag om ändring i (1920:405) 1 kap.2 Om ingående av äktenskap I § Man och kvinna, som är överens om att bestämmelserna i denna balk och vad 1 övrigt är föreskrivet beträffande makar skall tillämpas i deras familjegemenskap, må ingå äktenskap under de villkor och i den ordning som anges i detta kapitel. 2 § Äktenskap ingås genom att mannen och kvinnan gemensamt anmäler att de är ense om äktenskapet. Anmälan skall vara skriftlig och lämnas av mannen och kvinnan personligen till den som av Konungen eller myndighet, som Konungen bestämmer, är utsedd att mottaga sådana anmälningar. 3 § Anmälan om ingående av äktenskap skall icke mottagas eller, om den mottagits, avvisas om 1. mannen och kvinnan ej är tillstädes, 2. mannen och kvinnan ej företer giltigt intyg om att hinder enligt 5 8 §§ icke möter mot äktenskapet, 3. giltigt intyg företes men det är känt för mottagaren att sådant hinder ändå föreligger, 4. anmälningshandlingen icke är undertecknad av mannen och kvinnan, 5. anmälningen är oklar till sin innebörd eller 6. det framgår av omständigheterna att mannen eller kvinnan icke gör anmälningen av fri vilja och med insikt om dess innebörd Avvisas icke anmälningen, skall bevis om äktenskapet ofördröjligen överlämnas till makarna. 4 § Avvisas anmälan om ingående av äktenskap eller är den som mottager anmälningen icke behörig att mottaga sådana anmälningar, uppkommer icke något äktenskap. Detsamma gäller om anmälningen icke avges så som föreskrives i 2 §. Mottages anmälningen utan att hindersprövning enligt 9 och 10 §§ föregått, är ingåendet av äktenskapet icke på den grunden ogiltigt. Har anmälan icke avvisats, kan Konungen på ansökan av mannen eller kvinnan eller, om någondera avlidit, av arvinge till den avlidne godkänna förfarande för äktenskaps ingående, som enligt första stycket eljest skulle vara utan verkan. Sådant godkännande kan lämnas endast om synnerliga skäl föreligger. 5 § Den som är under får ej ingå äktenskap utan tillstånd av barnavårdsnämnden i den kommun där den underårige har sitt hemvist. 6 § Den som är förklarad omyndig eller enligt rättens beslut skall förbli omyndig även efter uppnådd myndighetsålder får ej ingå äktenskap utan förmyndarens samtycke. Vägras samtycke, kan rätten på ansökan tillåta äktenskapet, om skäl för vägran icke finnes föreligga. äktenskapsparterna i närvaro av två vittnen av parterna äktenskapsparterna och de två vittnena äktenskapsparterna 7 § Äktenskap får icke ingås mellan dem som är i rätt upp- och nedstigande släktskap med varandra eller är helsyskon. Mellan halvsyskon får äktenskap icke ingås utan tillstånd av Konungen. 8 § Den som är gift får ej ingå äktenskap. 9 § Innan äktenskap ingås skall det vid särskild prövning fastställas att hinder enligt 5 8 §§ icke möter mot äktenskapet. Prövningen göres av myndighet som Konungen bestämmer. Ansökan om hindersprövning göres av mannen och kvinnan gemensamt hos myndigheten. 10 § I mom. Den som varken är eller skall vara kyrkobokförd i riket skall vid hindersprövningen förete det intyg av utländsk myndighet om sin behörighet att ingå äktenskapet han kan anskaffa. Erfordras tillstånd till äktenskapet enligt 5 eller 6 § eller enligt 7 § andra stycket skall bevis om tillstånd företes vid hindersprövningen. Mannen och kvinnan skall vid hindersprövningen avge skriftlig försäkran på heder och samvete att de ej är i rätt upp- och nedstigande släktskap med varandra eller helsyskon eller, om tillstånd till äktenskapet icke föreligger enligt 7 § andra stycket, att de ej heller är halvsyskon. Mannen och kvinnan skall iven skriftligen på heder och samvete uppge om han eller hon förut ingått äktenskap. Den som förut ingått äktenskap skall styrka ,'tt äktenskapet blivit upplöst, om detta ej framgår av folkbokföringen eller intyg som avses i I mom. 4 mom. Finner prövningsmyndigheten att hinder enligt 5 8 §§ icke föreligger mot äktenskapet, skall den utfärda intyg därom. 11 § Talan mot beslut i fråga som avses i 3 eller 5 § eller 10 § 4 mom. föres hos . Har beslutet meddelats av myndighet utom riket, föres talan hos i . Mot länsstyrelses beslut föres talan hos kammarrätten. Talan föres genom besvär. Förslaget kan också lätt inarbetas i förslaget till ny äktenskapsbalk, som är under utarbetande, se SOU 1981:85. Beträffande förslaget nedan såvitt det avser homosexuella sambo vill jag understryka att det avviker från majoritetsförslaget särskilt på två principiellt viktiga punkter. Förslaget nedan ger det stora pedagogiska värdet att reglerna om homosexuella inarbetas i övrig lagstiftning och att samma regler tillämpas för homo- och heterosexuella par. Dessutom behöver inte tillägg göras vid lagändringar utan reglerna för homosexuella blir automatiskt desamma som för heterosexuella. Detta är enda vägen om man verkligen önskar motarbeta fördomar. Därför lämnar jag följande förslag. Förslaget utgör familjelagssakkunnigas förslag , i vilket kursiverade avsnitt ersätts med dem som antecknats i marginalen. Härav framgår vilka bagatellartade ändringar, som lagtekniskt behöver göras. Äktenskapspartema skall var för sig Äktenskapsparterna skall var för sig