mot · GA02N150 · 1987-03-11 00:00:00 — Det är möjligt att fondernas kompetens och effektivitet kan ökas om man grupperar fonderna regionvis. Länsgränserna utgör inte alltid en naturlig avgränsning av olika regioner. Vid en sådan omstrukturering är det också viktigt att utvecklingsfonderna får en tydligare regionalpolitisk inriktning. I expansiva regioner finns betydligt mindre eller inget behov av fondernas tjänster. Utvecklingsfondernas möjligheter att fungera effektivt har försvårats genom att styrelseledamöterna tillsätts utifrån politiska meriter. En duktig politiker har inte alltid den erfarenhet som behövs för att leda en verksamhet vars uppgift är att hjälpa näringslivet att fungera i enlighet med marknadens krav. Det måste därför finnas fler personer med erfarenhet från näringslivet i utvecklingsfondernas styrelser. Utvecklingsfonderna har stora likvida medel. Den ändrade inriktning som vi föreslår, vilken innebär att utlåningsverksamheten upphör, kommer att medföra att fonderna kan återbetala sitt kapital till staten. Vi förutsätter att fondernas andra huvudmän, landstingen, kommer att medverka till detta om fattar beslut om en sådan förändrad inriktning. Vi räknar med att under kommande budgetår ca 125 milj. kr. kan återföras till statskassan. Vad som ovan föreslagits i avsnitt 3.2.2 jämte den av oss tidigare förespråkade överföringen av exportfrämjande insatser till medför mindre kostnader under anslaget Småföretagsutveckling. Det bör även vara möjligt att göra vissa besparingar i samband med den förändrade inriktningen av utvecklingsfondernas verksamhet. bör därför anvisa 110 milj. kr. Vi motsatte oss att statens industriverk inrättades. Med ett särskilt verk för industrifrågor finns ökad risk för att politiker försöker styra företagens verksamhet och framtida inriktning. Det går inte att betrakta företag på en aggregerad nivå och utfärda rekommendationer till hela branscher. En del utredningsuppdrag som utförs av SIND på uppdrag av departementet skulle kunna läggas ut på forskningsinstitutioner och enskilda konsultföretag. Den utredningsverksamhet som bedrivs vid SIND kan avvecklas. Exportfrämjande åtgärder bör överföras till . Vissa frågor kan också överföras till STU. De återstående uppgifterna för SIND kommer då 39 att vara att fungera som central myndighet för regionalpolitiskt stöd. den ökade betoningen av generella stödformer, förenklade selektiva stödme- N150 toder och en decentralisering av stödbesluten kommer arbetsuppgifterna även på detta område att minska. Den här skisserade minskningen av SIND bör vara färdig senast under /89. Redan inför kommande budgetår kan anslagen till SIND minska. Det särskilda anslaget till utredningsverksamhet bör utgå och anslaget till förvaltningskostnader minska till 40 milj. kr. STU har en mycket viktig uppgift i att främja teknisk forskning och utveckling. För att detta skall kunna ske krävs att det vid STU finns en god teknisk och ekonomisk kompetens. Det är emellertid väsentligt att förvaltningen vid STU inte blir alltför omfattande. Den av oss ovan föreslagna inriktningen för SIND innebär att STU kommer att få överta en del arbetsuppgifter. Med hänsyn till detta kan vi biträda den av regeringen föreslagna nivån för anslag till STU:s förvaltningskostnader. De pågående strukturförändringarna påverkar landets kommuner i varierande grad. Det är förståeligt att politiker och allmänhet på orter där många arbetsplatser försvinner med alla medel försöker rädda jobben t. o. m. när de föreslagna åtgärderna står i strid med lagen. Många kommuner har bedrivit en egen näringspolitik genom subventioner och stöd till olönsamma företag. I längden är det orimligt att subventionera företag - det går inte att ordna varaktiga sysselsättningstillfällen på det sättet. Kommunala subventioner har t. o. m. fler skadliga effekter än statliga. I många kommuner satsas skattebetalarnas pengar på riskfyllda projekt projekt som ofta har så dåliga förutsättningar att det inte går att finna privata investerare. Orsakerna står dels att finna i kommunalpolitiska ambitioner att förvandla kommunen till ett expansivt område, dels i veritabla utpressningssituationer när företag som begär hjälp hotar med nedläggning eller utflyttning. 6.5 Den kommunala kompetensen När kommuner ger stöd till enskilda företag bryter de ofta mot lagen. Kommunallagen anger visserligen inte uttryckligen vad en kommun har rätt att syssla med. Det har emellertid utvecklats en omfattande rättspraxis på detta område genom att kommunala beslut har överklagats. Därvid har tre principer blivit normgivande: Lokaliseringsprincipen, som innebär att de intressen som kommunen av ser att tillgodose skall finnas inom den egna kommunen. Likställighetsprincipen, vilken innebär att kommuninvånarna skall behandlas likvärdigt. Självkostnadsprincipen, som innebär att kommunen inte skall göra någon vinst på den verksamhet den bedriver. Trots dessa principer är det många kommuner som engagerar sig i företag. Några av de mest utmanande exemplen var stöd till kätting och kommuns engagemang i en målerifirma med verksamhet t. o. m. i utlandet. Även om det legala läget har varit något oklart finns det flera fall där kommuners beslut har förklarats stå i strid med kommunallagen. I en del fall har kommuner t. o. m. underlåtit att rätta sig efter avkunnade domar, utan har helt öppet trotsat domstolsutslagen. 6.6 Avmonopolisering och användande av entreprenörer I stället för att riskera skattebetalarnas pengar genom att subventionera företag bör kommunerna aktivt arbeta för att främja ett gott näringslivsklimat. Det är viktigt att gynna tillväxten inom servicesektorn. Detta kan kommunerna göra genom att lägga ut väsentliga delar av den verksamhet som de själva bedriver på entreprenad till företag. Vi anser att många av de nuvarande kommunala monopolen inom serviceområdet bör ersättas med att olika företag och organisationer kan få erbjuda denna service. En sådan utveckling tillsammans med en konsekvent politik från kommunernas sida i syfte att låta entreprenörer ta hand om kommunernas tekniska servicearbete skulle bidra till ett vitalare näringsliv. 6.7 Privatisering av kommunala bolag I motion 1986/87: N354 understryker vi behovet av att kommunägda företag och tillgångar säljs. Många kommuner bedriver, inom ramen för gällande lagpraxis, omfattande affärsverksamhet. I princip bör kommunerna på samma sätt som staten stå obundna i förhållande till olika företag. Därför bör kommunerna avveckla sådana engagemang. Stora och värdefulla tillgångar som ägs av kommuner ger ofta ingen eller ringa ekonomisk avkastning. Genom att sälja dessa tillgångar kan kommunerna förbättra sin ekonomiska ställning och skapa förutsättningar för skattesänkningar. Att kommunerna inte skall engagera sig som ägare, vare sig i nyetablerade eller krisdrabbade företag, innebär givetvis inte att kommunerna skall inta en passiv inställning till det lokala näringslivet. Det är kommunernas skyldighet att tillse att det finns goda utvecklingsmöjligheter för kommunens företag. En viktig faktor är att den kommunala byråkratin snabbt kan handlägga olika frågor och att kommunerna avstår från onödig styrning av företagens 41 Det är också viktigt att främja en god infrastruktur kring företagen och deras anställda. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående utbildningsväsendets betydelse för näringslivets utvecklingsmöjligheter, 2. att hos regeringen begär förslag till ändrade regler för utnyttjande av förnyelsefonder vad beträffar de fackliga organisationernas vetorätt i enlighet med vad som i motionen anförs, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående SIFU:s framtida finansiering, 4. att bemyndigar regeringen att täcka eventuella kostnader i samband med de i motionen föreslagna förändringarna av finansieringen av för företagsutveckling (SIFU) i enlighet med vad som i motionen anförs, 5. att beslutar att för /88 anvisa . utöver regeringens förslag som allmän förstärkning av basresurserna för den informationsteknologiska forskningen att fördelas på sätt som anges i motionen, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående forskning och undervisning kring EG, 7. att avslår regeringens förslag att till Branschfrämjande åtgärder för /88 anvisa ett reservationsanslag av , 8. att avslår regeringens förslag att medge att regeringen under budgetåren 1988/89 och 1989/90, utöver under / 88 ej disponerade medel, får använda sammanlagt . för verksamheten med branschfrämjande åtgärder, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående behovet av avreglering, 10. att hos regeringen begär förslag till hur nuvarande hinder för utländskt ägande av svenska företag skall avvecklas i enlighet med vad som i motionen anförs, 11. att hos regeringen begär förslag till omvandling av affärsverket FFV till aktiebolag, 12. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för allmänna pensionsfonden, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående Stiftelsen för industriellt utvecklingsarbete (industrifonden), 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående utvecklingsfonderna, 15. att till Småföretagsutveckling för /88 anvisar ett reservationsanslag av , 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående SIND:s framtida verksamhet, 42 17. att till : Förvaltningskostnader för Mot. 1986/87 /88 anvisar ett reservationsanslag av , N150 18. att avslår regeringens förslag att till : Utredningsverksamhet för /88 anvisa ett reservationsanslag av , 19. att avslår regeringens förslag att medge att regeringen under budgetåren 1988/89 och 1989/90, utöver under / 88 ej disponerade medel, får använda sammanlagt . för utredningsverksamhet vid statens industriverk, 20. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående näringspolitik. () Per () () . () () () () (m)