mot · GA02Fi707 · 1987-01-27 00:00:00 — Motion till 1986/87:Fi707 m. fl. (m) Hushållssparande och ägandespridning 1986/87: Fi707 Det dåliga hushållssparande! är ett allvarligt problem i svensk ekonomi. Regeringen räknar med att hushållens sparkvot summan av hushållens reala och finansiella sparande i förhållande till den disponibla inkomsten kommer att vara minus 1987. Det innebär att hushållen kommer att låna och ta av sina sparmedel för att konsumera. Hushållssparandet som länge legat på en internationellt sett unikt låg nivå i har således nu helt upphört och övergått till sin motsats. Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang uttryckt oro för denna utveckling. Vi anser att staten skall bedriva en aktiv politik för att främja människors sparande. Målet bör vara att hushållen skall kunna ha ett sparkapital som motsvarar den genomsnittliga årslönen för en industriarbetare. Den socialdemokratiska regeringen bedriver en politik som direkt motverkar ett ökat hushållssparande genom att ständigt ändra spelreglerna och därigenom skapa ökad osäkerhet. ex. ett flertal försämringar genomförts för enskilt aktiesparande, och 1986 beslutade den socialistiska riksdagsmajoriteten om en särskild pensionsskatt som slår hårdast mot den som sparat längst. En ökad sparvilja förutsätter stabila spelregler så att människor vågar spara långsiktigt. Sparandet bör premieras inte motverkas. Påkostade annonskampanjer av den typ som spardelegationen genomfört är inte någon effektiv sparpolitik. Därför föreslår vi att spardelegationen avskaffas. Inte heller går det att nämnvärt öka det totala sparandet med hjälp av skattemässiga styråtgärder som t. ex. i allemanssparande!. Sådana arrangemang leder mest till att människor flyttar sparmedel från ett konto till ett annat. Det bästa sättet att stimulera sparandet är att föra en ekonomisk politik som långsiktigt ökar hushållens disponibla inkomster och höjer realavkastningen efter skatt på sparandet. Sänkta marginalskatter ökar hushållens räntekänslighet, vilket gör det mer lönsamt att spara och mindre lönsamt att låna. Det är särskilt viktigt att sprida ägandet av bostäder och aktier. En breddning av bostadsägandet är det bästa sättet att åstadkomma en jämnare fördelning av förmögenhetstillgångarna i samhället. Att äga sin bostad ger dessutom möjlighet till den mest effektiva formen för förvaltning av bostäder. 1 1986/87. Sänkta inkomstskatter och slopande av både fastighetsskatt och avdrags- Mot. begränsning är viktiga inslag i en moderat politik för att öka bostadsägandet. Det är också viktigt att ge de boende rätt att omvandla hyreslägenheter till bostadsrätts- och även ägarlägenheter. Vi föreslår därutöver att målsparandet till egen bostad eller bostadsrätt uppmuntras inom ramen för redan existerande spara/lån till bostad-system. I en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland medborgarna. Det enskilda aktiesparandet har straffbeskattats. Resultatet har blivit att privatpersoners andel av börsaktierna minskat från till 1985. Institutioners aktieinnehav har i motsvarande utsträckning ökat. För att vända denna utveckling är det nödvändigt att ändra skattesystemet så att diskrimineringen av privatpersoners aktieägande upphör. Enligt vår mening bör följande åtgärder vidtas för att stimulera enskilt aktiesparande: Löntagarfonderna bör avskaffas enligt den borgerliga trepartimotionens förslag. Genom att löntagarfondernas tillgångar används som stimulans till deltagande i allemanssparande! blir det möjligt för en majoritet av den vuxna befolkningen att bli aktiesparare. Fondavvecklingen är den viktigaste åtgärden för att öka aktiesparandet. Dubbelbeskattningen av aktieutdelningar bör avskaffas. I avvaktan på att denna fråga får en slutgiltig lösning bör dubbelbeskattningen temporärt lindras genom att den 30-procentiga skattereduktionen på aktieutdelningar återinförs . o Förmögenhetsskatten på arbetande kapital i familjeföretag bör slopas. För att undvika problem i samband med arvsskiften bör även arvsskatten på arbetande kapital sänkas. Taxeringsvärdet på börsaktier bör sänkas ytterligare. Vid arvs-, gåvo- och förmögenhetsbeskattningen bör börsaktier åsättas ett värde på av marknadsvärdet. Därigenom beaktas även kursfallsrisken för börsaktier. Reavinstreglerna för aktier bör både förenklas och mildras. I jämförelse med omvärlden är den svenska aktievinstbeskattningen hög. Allemansfonderna har befriats från realisationsvinstskatt. Vi förordar att samma regler skall gälla även för aktiesparfonder. Omsättningsskatten på aktier bör avskaffas. Anställda i börsnoterade och andra företag måste få möjlighet att spara i aktier i det egna företaget utan att eventuell skillnad mellan marknadsvärdet och förvärvsvärdet betraktas som löneförmån. Den totala sparandebristen i svensk ekonomi Om de totala investeringarna överstiger det totala sparandet yttrar sig detta som ett underskott i bytesbalansen. Ett sådant underskott kan därför ses som ett uttryck för en sparandebrist i ekonomin. Bytesbalansens saldo utgör emellertid inte ett helt tillfredsställande mått på ekonomins sparandebrist. Om bytesbalansen är i jämvikt endast på grund av en alltför låg investeringsnivå, är sparandet uppenbarligen ändå otillräckligt. Ett tillräckligt sparande kan därför sägas föreligga när bytesbalansen är i jämvikt och investeringarna befinner sig på en nivå som är förenlig med en balanserad tillväxt för ekonomin som helhet. Det totala sparandet har fallit trendmässigt i . Det totala bruttosparandet minskade från 26,1965, (mätt som andel av BNP, dvs. bruttosparkvoten) till 1982 och har återhämtats något till . Eftersom bruttoinvesteringskvoten (fasta bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar som andel av BNP) låg på nivån fanns då inte något sparandeunderskott i egentlig bemärkelse. Efter den första oljekrisen föll bruttosparkvoten till 1977 och efter den andra oljekrisen fortsatte fallet till 1982. föll även bruttoinvesteringskvoten, men inte lika mycket: från 25-procentsnivån till av BNP 1982. Eftersom sparkvoten föll snabbare än investeringskvoten blev följden att bytesbalansen uppvisade underskott och inledningen av . 1982 var bytesbalansbristen följaktligen av BNP, vilket kan sägas vara det synliga sparandeunderskottet detta år. Med hänsyn till den låga investeringskvoten var det verkliga sparandeunderskottet väsentligt större. har bytesbalansen förbättrats, bortsett . var överskottet och 1987 väntas ett mindre överskott enligt regeringens bedömning (se tabell 1). Dessa marginella överskott skall emellertid ses i ljuset av stora prissänkningar på råolja, fallande räntor och lägre dollarkurs. Mot denna bakgrund borde bytesbalansen uppvisa betydligt större överskott. Tabell 1: Bytesbalansens saldo (= totalt inhemskt sparande) -10,4 3,6' 1 Regeringens prognos. För att det skall vara möjligt att varaktigt nå en högre tillväxt i den svenska ekonomin krävs att den uppgång i näringslivets kapacitetsutnyttjande som ägt rum leder vidare till en utbyggnad av kapaciteten. Investeringskvoten skulle då behöva öka från nuvarande av BNP till den nivå den hade , dvs. En sådan höjning av investeringskvoten förutsätter ett väsentligt ökat sparande i svensk ekonomi, om den externa balansen skall kunna upprätthållas. Relaterat till dagens investeringsnivå skulle bytesbalansen behöva visa överskott med åtskilliga . Sparandebristen är således alltjämt betydande i . Den nödvändiga uppgången i sparandet bör enligt vår mening inte äga rum 3 1986/87 Fi707 i den offentliga sektorn utöver att det strukturella underskottet i denna Mot. Det sparande och den kapitalbildning som krävs för Fi707 näringslivets behov bör i stället ske i den privata sektorn, dvs. hos hushållen och företagen. Även i andra västliga industriländer har sparandet minskat, men inte alls i samma omfattning som i . För hela OECD-området har sparandet fallit med endast ett par procentenheter. Inte heller investeringskvoten har fallit med mer än ett par procentenheter . skedde en kraftig omsvängning av det finansiella sparandets fördelning mellan olika sektorer i . Det offentliga sparandet försämrades drastiskt. Denna försämring hänförde sig helt till stora underskott i statens budget. väntas den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande uppvisa ett överskott, enligt regeringens bedömning. Förbättringen är emellertid till största delen ett resultat av den s. k. pensionsskatten som den socialistiska riksdagsmajoriteten genomdrev 1986. För ekonomin som helhet innebär pensionsskatten att sparandet totalt sett minskar genom att avkastningen på de medel som skatten väntas inbringa används för nya offentliga utgifter i stället för att gottskrivas försäkringsspararnas pensionskonton. Det dåliga hushållssparande! är ett allvarligt problem i svensk ekonomi. Regeringen räknar med att hushållens sparkvot - summan av hushållens reala och finansiella sparande i förhållande till den disponibla inkomsten kommer att vara minus 1987. Det innebär att hushållen kommer att låna och ta av sina sparmedel för att konsumera. Hushållens sparkvot, real sparkvot och finansiell sparkvot I 1 I I I I 1 I I 1 I I I I I I I I 1970 1972 1974 1976 1976 1980 1982 1984 1986 Anm. Uppgifterna avser prognoser. Källor: och . Det faktum att hushållen har en negativ sparkvot är en ny Mot. 1986/87 företeelse. uppgick sparkvoten till Fi707 vilket internationellt sett var en mycket låg siffra. Ändå har hushållssparande! I diagram 1 visas utvecklingen av hushållens sparkvot med fördelning på den reala resp. finansiella sparkvoten. kan ses som en buffert som hushållen utnyttjar för att utjämna svängningarna i sin konsumtion. Normalt sjunker därför sparandet när inkomsterna sjunker och stiger då inkomsterna stiger. De svenska hushållens sparkvot brukar också samvariera med inkomsttillväxten. Den stora trendmässiga förändringen av hushållens sparbeteende inträffade då hushållens sparkvot sjönk från . Denna nedgång kan till största delen förklaras av att den finansiella sparkvoten föll kraftigt. Under praktiskt taget var det finansiella hushållssparande! negativt som det reala sparandet låg på en förhållandevis hög och stabil nivå. Huvudförklaringen till detta var hushållens stora investeringar i små- och fritidshus, ofta finansierade med upplåning på kreditmarknaden. 1980-talets första år kännetecknades av en markant nedgång i hushållens reala sparande och en viss återhämtning i det finansiella sparandet. Bakom denna utveckling låg nedgången i bostadsinvesteringar. är sparkvoten negativ, vilket innebär att hushållen lånar och tar av sina sparmedel för att konsumera. Tabell 2 visar hushållssparandets omfattning i 15 . För hela OECD-området har sparkvoten pendlat . Det fall i sparkvoten som skett i har inte någon motsvarighet inom i stort. Tabell 2: Hushållens sparkvot i 15 Källor: , SI och Kl. De stora skillnaderna förklaras delvis av olikheter i socialförsäkringssyste- Mot. relativt höga placering är en följd av att så gott Fi707 som allt pensionssparande är privat. Det höga hushållssparande! förklaras av - förutom kulturella och sociala faktorer att många små och medelstora företag räknas in i hushållssektorn. Bakom den höga sparkvoten i länder som , och ligger ett traditionellt gott sparklimat. Dessa länder har alltid månat om en hög sparkvot hos hushållen. Orsaker till minskningen av hushållens sparande Den kraftiga utbyggnaden av de kollektiva skyddsnäten i har medfört att många enskilda hushåll dragit slutsatsen att de inte själva behöver spara för framtida behov. Motiven för hushållen att spara blir färre, när det offentliga övertar en allt större del av ansvaret för den enskildes försörjning. Att spara för pensionering, sjukdom, arbetslöshet, oförutsedda påfrestningar m. m. är inte nödvändigt när staten garanterar den framtida tryggheten. Det är sannolikt att utbyggnaden av de kollektiva försäkringssystemen och socialpolitikens utformning har bidragit till att trendmässigt sänka hushållens sparande i . Hushållens möjligheter och intresse av att spara minskar också när inflation och skatter urholkar inkomsterna så att avkastningen på sparandet blir negativ. Raset i sparkvoten sammanhänger troligen med nedgången i hushållens reala inkomster. minskade den disponibla inkomsten . Den privata konsumtionen minskade endast med . sjönk sparkvoten från till . Höjda disponibla inkomster är emellertid inte en tillräcklig förutsättning för ökat hushållssparande. ökade hushållens disponibla inkomster med . Men den privata konsumtionen steg med vilket betyder att sparkvoten fortsatte att sjunka. En del av den privata konsumtionsökningen kan emellertid förklaras av att hushållen har ett eftersatt behov av att investera i varaktiga konsumtionsvaror, vilket inte framgår av nationalräkenskaperna. För att hushållens sparande skall öka krävs förutom varaktigt ökade realinkomster också en god realavkastning efter skatt på sparandet. Det måste helt enkelt löna sig bättre att spara än att låna. Trots att avkastningen före skatt på t. ex. banksparande varit god har uppenbarligen hushållen ändå upplevt avkastningen efter skatt som alltför liten. Våra förslag om sänkta marginalskatter ökar hushållens räntekänslighet och gör det mer lönsamt att spara än att låna. Ytterligare en orsak till nedgången i sparandet trots ökade inkomster är den osäkerhet om sparandets framtida avkastning som den socialdemokratiska regeringens politik medfört. Som exempel kan nämnas de många försämringar av aktiebeskattningen som genomförts och som genomdrivandet av pensionsskatten innebär. För att människor skall våga spara långsiktigt krävs att spelreglerna ligger fast över tiden. De svenska hushållens bruttoförmögenhet uppgick till . Räknas skulderna bort återstod en förmögenhet på . Av tabell 3 framgår att den dominerande förmögenhetstillgången utgjordes av små- och fritidshus. av förmögenheten låg i boendet. bestod av banktillgodohavanden och kontanter. Resten av förmögenheten utgjordes av jordbruks- och hyresfastigheter, aktier, obligationer m. m. Det förefaller troligt att hushållens förmögenhetstillgångars relativa andelar förblivit ungefär oförändrade även efter 1982, även om de nominella beloppen självfallet ändrats. Tabell 3: Hushållens tillgångar 1982 (nominella marknadsvärden) Källor: SCB och Näringslivets ekonomifakta. 11 SCB:s definition av hushållssektorn ingår stiftelser och organisationer. Enligt uppgift från industridepartementet uppgick hushållens innehav till ca 35,5 miljarder , vilket ger en andel på 3,av hushållens tillgångar. Om man även räknar in aktiesparfondernas 5 miljarder blir andelen 3,. Den viktigaste sparformen för hushållen har varit bostaden. uppgick hushållens reala investeringar i småhus till av den disponibla inkomsten . Ett resultat av detta sparande var att småhusens andel av förmögenheten växte från 1969 till 1979 (bostadsrättsandelar inräknas inte). Nedgången i småhusinvesteringarna har medfört att småhusens andel av förmögenheterna fallit något. Nettoinvesteringarna i småhus har i stort sett upphört. Bakom förmögenhetsförändringarna i småhus ligger inte enbart förändringar i volymen. En viktig orsak till att dessa förmögenhetstillgångar först steg för att sedan falla är förändringen av priserna. uppvisade småhusen en snabb realvärdeökning. har realvärdena i stället fallit. En egen bostad är angeläget sparmål för många och dessutom det bästa sättet att sprida förmögenhetstillgångarna i samhället. medför ekonomisk trygghet förden enskilde. Dessutom förbättras vården av Mot. bostaden, vilket medverkar till att begränsa driftskostnaderna. Detta är till Fi707 fördel från både privatekonomisk och samhällsekonomisk synpunkt. Att småhusboendet har minskat beror på att villkoren för bostadsägande försämrats i flera avseenden. Den genomförda avdragsbegränsningen innebär kraftigt höjda kapitalkostnader. För villaägandet har dessutom beskattningen skärpts genom den nya fastighetsskatten, höjda taxeringsvärden, höjd förmögenhetsskatt, fördubblad stämpelskatt på pantbrev, höjda energiskatter och införandet av den s. k. fyraårsregeln vid försäljning. Även beskattningen av bostadsrätter har skärpts genom införandet av en permanent realisationsvinstbeskattning. Därtill skall läggas det höjda ränteläget, höjda kommunala taxor och ökade uppvärmningskostnader. Sorn framgår av tabell 3 utgjorde aktier 1982 mellan 3,6 och 6,av hushållens totala tillgångar. var hushållen nettosäljare av Direkt ägande av börsaktier. Fördelning av ägarkategorier 1979 och 1985 OI rakt *9 anda av börsaktier Uttlndska ågare FöraåkrlngaöoUg, 4:e AP-tondén. Börsnot arad# rörelsed rivande bolag övriga juridiska parsonar (t aa smeiser, kommuner) Källa: Näringslivet ekonomifakta. aktier praktiskt taget . Den del av det samlade börsvärdet som ägs av . enskilda hushåll har minskat. privatpersoner av börsaktierna. hade andelen sjunkit till Enligt de senaste uppgifterna äger hushållen inte mer än ca av börsvärdet genom direktägande. Därtill kommer ägande via Av diagram 2 framgår att det institutionella ägandet ökat. Försäkringsbolag, investmentbolag, andra börsföretag, , stiftelser m. m. svarar för två tredjedelar av börsägandet. Minskningen av det privata aktieägandet har ägt rum som det antal hushåll som äger aktier har ökat. Tillkomsten av nya små aktieägare har dock inte kunnat uppväga utförsäljningen av aktier från större enskilda aktieägare. Moderata samlingspartiet finner det mycket oroande att hushållen ersätts av institutioner som aktieägare. I en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland de enskilda medborgarna. Utvecklingen mot ett alltmer institutionaliserat ägande av näringslivet försvagar marknadsekonomin. När det personliga intresset för aktiers avkastning försvinner riskerar aktiemarknadens funktionssätt att försämras. Den mest väsentliga orsaken till institutionaliseringen av aktieägandet är privatpersoners ogynnsamma skattesituation i förhållande till institutioners. Alla institutioner har lindrigare beskattning än privatpersoner. I diagram 3 visas skillnaden i skatt på aktieutdelning för privatpersoner och institutioner. Skatt på aktieutdelning för privatpersoner och institutioner i taxerad inkomst i taxerad inkomst Institutioner Erhlllen utdelning efter skatt Aktiebolag och ekonomiska _ föreningar 40 J % Rörelsed rivande ideella föreningar - och stiftelser * Livförslkringsbolag Kälta: Näringslivets ekonomifakta. I 0 »Aktiebolag m. fl. som Iger av annat företag. Fjlrde AP-fonden, personstiftelser, kom Förmögenhetsskatten drabbar enbart privatpersoner. Därtill kommer att Mot. arvsskattereglerna medför att större aktieförmögenheter minskar avsevärt Fi707 när de förs vidare mellan generationer. Reglerna för inkomst-, förmögenhets- och arvsbeskattningen innebär att privatpersoners aktier i samtliga fall beskattas mycket hårdare än institutioners aktieinnehav. Skillnaderna är så stora att det personliga aktieägandet i form av större innehav successivt bryts ned. Framför allt kombinationen av hög förmögenhetsskatt och full marginalskatt på mottagen utdelning håller på att göra hushållens situation ohållbar. Eftersom denna utveckling inte är önskvärd, måste skattevillkoren för personligt aktieägande kraftigt förbättras. Regeringen har försämrat aktieägandet genom en rad åtgärder. a. har följande försämringar föreslagits av regeringen och beslutats av riksdagsmajoriteten: Den diskriminerande dubbelbeskattningen av aktier har återinförts genom att det 30-procentiga avdraget för utdelningar på mindre aktieinnehav slopats. En 20-procentig utdelningsskatt på aktieutdelningar infördes , vilket innebar trippelbeskattade aktieutdelningar. Utdelningsskatten 1983 har fr. o. m. 1984 ersatts av en s. k. vinstdelningsskatt på aktiebolag, ett slags progressiv bolagsskatt, för att finansiera de kollektiva löntagarfonderna. Det framgångsrika skatte- och skattefondssparandet har rivits upp och ersatts med ett allemanssparande. Det sparande som åstadkoms den vägen placeras främst i statsskulden, inte i riskvilligt aktiesparande. Förmögenhetsbeskattningen har skärpts väsentligt och uppgår till 1,redan i det lägsta förmögenhetsskattepliktiga skiktet. Redan här tar förmögenhetsskatten tillsammans med inkomstskatten mer än den genomsnittliga utdelningen. Genom beslut skärptes realisationsvinstskatten på aktier kraftigt. Utan utredning eller remissförfarande infördes en omsättningsskatt på aktier , och den fördubblades från . Höjda aktieutdelningar för svenska börs- och OTC-bolag förbjöds . Stämpelskatten vid bildandet av aktiebolag och ökning av aktiekapital fördubblades . Hushållens mest dominerande tillgång, bortsett från småhus, är banktillgodohavanden. Som andel av de totala tillgångarna har inlåningen i bank hållit sig relativt . var andelen och 1982 (jfr tabell 3 ). Realvärdet för banktillgodohavanden och kontanter ökade med från 250 miljarder till 287 miljarder . ökade hushållens bankinlåning sammantaget med , som räntekrediteringar uppgick till 10 Det betyder att exkl. räntekrediteringarna minskade sparandet i bank. Överföringar från sparkonton till allemanssparande! har avsevärt reducerat hushållens traditionella banksparande. sparade hushållen i allemanssparande!. Sparandet i aktier och i bank har jämfört med fastigheter och olika typer av lös egendom haft en klart missgynnad ställning. De sparformer som är av störst betydelse när det gäller att finansiera näringslivets utbyggnad är de som diskrimineras mest genom skattelagstiftningen. Hushållens försäkringstillgångar låg av den totala förmögenheten . Nominellt ökade försäkringstillgångarna från 12 miljarder till 43 miljarder , vilket innebar att realvärdet förblev i stort sett . Därefter har försäkringstillgångarna ökat realt sett. Försäkringssparandet syftar särskilt till att skapa trygghet och oberoende. Till skillnad från bank- och aktiesparandet är detta sparande långsiktigt och mindre rörligt. Privata pensionsförsäkringar och andra enskilda försäkringar stärker det privata skyddsnätet och minskar behovet av kollektiva försäkringar. Sparandet i pensionsförsäkringar har varit stigande. Förklaringen till detta är troligen att ATP-systemet inte upplevs som särskilt säkert. De höga marginalskatterna gör det dessutom förmånligt att spara i pensionsförsäkringar. En utveckling, som innebär att samhället står för grundtryggheten och att människorna ovanpå detta frivilligt sparar i försäkringar, är positiv. Det finns därför all anledning att uppmuntra försäkringssparandet. har den socialistiska riksdagsmajoriteten beslutat ta ut en särskild skatt på pensionssparandet. Regeringen presenterade förslaget om pensionsskatt utan att det hade föregåtts av någon utredning. Inte heller gavs utrymme för sedvanlig remissbehandling. Den enda instans som fick yttra sig var lagrådet. Lagrådet avstyrkte förslaget av konstitutionella skäl. Men det tog regeringen ingen hänsyn till. Förslaget förelädes ändå . Förutom att pensionsskatten aktualiserar viktiga konstitutionella aspekter och enbart av detta skäl inte borde ha genomförts kan den också få negativa effekter på sparandet. Pensionsskatten skapar en ökad osäkerhet och motverkar därmed direkt ett långsiktigt sparande i en situation när sparandet totalt sett skulle behöva öka. Hushållens obligationsinnehav ökade från till av den totala förmögenheten. Nominellt ökade obligationsinnehavet från 8 miljarder till . Realt ökade obligationsvärdet med ca 30 miljarder. hade obligationsinnehavet ökat ytterligare till nästan . Denna sparandeökning i främst premie/sparobligationer ägde rum som intresset för aktiesparande minskade. Förklaringen var att obligationssparandet medförde, i förhållande till aktiesparandet, en relativt god avkastning efter skatt. 1986/87 Fi707 1986/87 Fi707 Som väntat har huvuddelen av placeringarna skett i statsskulden. Allemansfonderna har endast fått en mindre del av sparandet. Allemanssparandet torde vara en viktig förklaring till att det traditionella banksparandet har minskat.