mot · GA02So115 · 1987-02-19 00:00:00 — Motion till 1986/87:Soll5 Förslag till lag om dödens inträde, m. m. 1986/87:79) Frågorna om liv och död har under årtusenden berört människorna mycket djupt. Otaliga är de funderingar, de djupa och allvarliga, etiska och filosofiska resonemang som förts om liv och död, om livets och kanske dödens mening. När en människa är död har dock aldrig varit något större problem att konstatera. Uttryck som han gav upp andan eller drog sitt sista andedrag har varit naturliga. Samma självklarhet har gällt när man sagt pulsslagen blev allt svagare och svagare för att helt upphöra. Dessa tecken på död har varit naturliga, enkla och faktiskt entydiga även för lekmannen. När hjärtat slutat slå, när bröstkorgen inte längre höjt och sänkt sig, när andningen upphört, då är man död. Så enkel, men ur känslomässig synpunkt ofta ändå så svår att acceptera, har döden varit. Det viktiga med detta sätt att se på dödens inträde är att den anhörige, dotter eller son, mor eller far, make eller maka, har kunnat se - bokstavligt se - att döden kommit. Med denna bakgrund är det inte svårt att förstå att döden eller dödens inträde som begrepp inte varit reglerad i lag. Från många synpunkter, framför allt lekmannens, vore det bäst om vi även i fortsättningen kunde använda detta betraktelsesätt och som en logisk följd av detta inte behöva något nytt dödsbegrepp. Jag kan dock förstå bevekelsegrunderna att i huvudsak den snabba medicintekniska utvecklingen gör det lämpligt - kanske i vissa fall t.o.m. nödvändigt - med det nu framlagda förslaget. Jag kan dock bara acceptera det under en förutsättning, att transplantationslagen ändras så att ett aktivt medgivande om organdonation införs . Jag har stor respekt för, och accepterar föredragande statsråds uppfattning, att frågan om dödsbegreppet skall ses fristående från transplantationskirurgins behov av organ. I den praktiska verkligheten kvarstår dock faktum. En förändring av dödsbegreppet innebär att förutsättningarna för transplantationskirurgin förändras. I detta sammanhang borde vi egentligen ställa oss frågan: - Vad är det meningen vi skall göra? Hur långt skall den medicintekniska utvecklingen få gå? Är det bara läkarvetenskapens upptäckter och landvinningar som skall avgöra detta, eller finns det skäl för etiska och andra överväganden i denna sak? Om mitt och propositionens påstående, att ett förändrat dödsbegrepp får konsekvenser för transplantationskirurgin är riktigt, finns det som en naturlig följd skäl att överväga transplantationslagens bestämmelser om när och under vilka förutsättningar organ får tas. Även med den förändring som föreslås, menar jag, att samtycket inte tillräckligt tillgodoses. I propositionen sägs att krav på samtycke från donatorn av många skäl skulle vara att föredra. Men, invänds det, det är inte rimligt att ett förhållande, där ytterst få människor tagit ställning till frågan om organdonation, menligt skall få försämra förutsättningarna för transplantationsverksamheten. Om man accepterar detta resonemang, har man accepterat att den transplantationsverksamhet som förekommer - i varje fall i viss utsträckning - bygger på ofrivilliga donationer. Med hänsyn till den medicintekniska utvecklingen, som gett möjligheter till alltmer avancerade transplantationsingrepp samt införandet av ett nytt dödsbegrepp, är det för den mänskliga integritetens skull nödvändigt med ett aktivt samtycke från donatorn. I propositionen förutskickas, att en översyn av transplantationslagen skall göras. a. skall övervägas vilka krav om samtycke som skall gälla för transplantationsingrepp. I avvaktan på denna översyn bör inte lagen om nytt dödsbegrepp träda i kraft. Detta för att det skall vara möjligt att införa bestämmelser om aktivt samtycke för organdonation som enda gällande regel för att organ skall få tas. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att med bifall i övrigt till proposition 1986/87:79 beslutar att lagen om nytt dödsbegrepp skall träda i kraft som den aviserade ändringen av transplantationslagen. 1986/87 Soll5