bet · GB01LU2 · 1987-12-31 00:00:00 — om översyn av trafikskadelagen m. m. 1 betänkandet behandlas tre mofioner, vilka tar upp frågorom trafikförsäkringens premieklassysfem m. m. och frafikskadelagens regler omåterkrav med avseende på motorcyklar. över mofionerna har remissyttranden inhämtats frånförsäkringsinspektionen. Ensammanställning av remissvaren finns i bilaga till betänkandet. Utskottetavstyrker bifall till motionerna. 1986/87:L608 av () vari med hänvisning tillvad som anförs i motion 1986/87:T4I4 yrkas atf begär aft regeringenframlägger förslag om ändringar i trafikskadelagen och därtill hörande rufinerså att de negativa effekterna för bl. a. motorcyklisterna försvinner. 1986/87:L609 av () vari yrkas aft riksdagenbegär att regeringen ger försäkringsverksamhefskommittén tilläggsdirektiv attse över försäkringsvillkoren för motorcyklar i enlighet med vad som nämns i motionen. 1986/87:L610 av och (båda fp)vari yrkas att beslutar begära att regeringen gerförsäkringsverksamhets-kommittén uppdraget att se över försäkringsvillkoren förmotorcyklar i enlighet med vad som i motionen anförts. De grundläggande bestämmelserna om trafikförsäkring finnsi trafikskadelagen (1975:1410). Trafikförsäkringen är att likna vid enansvarsförsäkring och den skall bl. a. täcka den ersättningsskyldighet som kanuppkomma för ägaren eller föraren, liksom kostnader för skador som kan uppkommapå dem, dä motordrivet fordon används. Varje fysisk eller juridisk person somäger motordrivet fordon är skyldig aff teckna en sådan försäkring. 1 1987/88. undantagfrån försäkringsplikten finns dock. Om ett fordon innehas på LU 1987/88:2 grundav kreditköp med förbehåll om återfaganderäff eller innehas med nyttjanderättför besfämd fid om minst eff år är def innehavaren som skall fullgöraförsäkringsplikten. Endast försäkringsbolag som har fått tillstånd därfill avregeringen har rätt och också skyldighet aft meddela trafikförsäkring.Skyldigheten atf meddela försäkring kan begränsas till vissa grupper ellervisst område. Premierna för trafikförsäkringen regleras infe itrafikskadelagen. Premie-sättningen styrs i stället av den s. k.skälighefsprincipen i försäkringsrörelselagen (1982:713). Principen innebäraft styrelsen och verkställande direktören i de bolag som meddelar försäkringav annat slag än livförsäkring har eff ansvar för aff premiesäftningen ärskäligt avvägd med hänsyn till den risk som försäkringen är avsedd aft täcka,nödvändiga driftskostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigt.Vidare åligger def styrelsen och verkställande direktören aft lämna vissauppgifter till försäkringsinspektionen beträffande övervakningen avpremiesäftningen. I skälighefsprincipen ligger aff varje försäkringsgren påsikt förutsätts bära sina egna kostnader och således inte under en följd av årfår subventioneras av överskott från en eller fiera andra grenar. Enligt försäkringsrörelselagen skallförsäkringsinspekfionen verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet.Inspektionen kan bl. a. meddela erinringar i fråga om försäkringsbolagensverksamhet. Om inspektionen finner t. ex. atf avvikelse skett frånförsäkringsrörelselagen, trafikskadelagen eller föreskrifter som har meddelatsmed stöd av dessa lagar eller det i övrigt finns allvarliga anmärkningar motbolagefs verksamhet kan inspektionen vidare förelägga bolaget eller styrelsenatt vidta erforderliga åtgärder. Ytterligare bestämmelser som' rör trafikförsäkringspremierfinns i trafikförsäkringsförordningen (1976:359). Enligt förordningen skallförsäkrings-anstalt lämna uppgift till försäkringsinspekfionen om de premiesafsersom anstalten avser aff tillämpa för trafikförsäkring. Också ändring av premiesatsernaskall anmälas till försäkringsinspekfionen och anledningen till ändringenanges. Premie för trafikförsäkring får infe bestämmas till högre belopp än sommed erforderlig säkerhet kan anses svara mot den risk försäkringen är avseddaft täcka med tillägg för nödvändiga omkostnader. skallmeddela närmare föreskrifter om bl. a. indelningen i riskklasser ochberäkningen av nödvändiga omkostnader. De föreskrifter beträffande indelning i riskklasser somförsäkringsinspekfionen utfärdat med sföd av bestämmelserna itrafikförsäkringsförordningen innefattar en indelning i fordonsklasser och förvissa av dessa fordonsklasser också en indelning i zoner, körsträckeklasseroch bilmärkesklasser. Vidare föreskrivs en för samfliga bolag enhetligbonusskala för vissa fordonsklasser. Enligt föreskrifterna får slufiigennykferhetsrabatt lämnas med högst av normal premie. I anslutning till denföreskrivna riskklassindelningen har inspektionen ålagt bolagen aff årligenlämna inspektionen vissa uppgifter avsedda atf belysa riskskillnader itrafikförsäkring mellan olika riskklasser. I de föreskrifter som gäller sedanden (BFFS 1987:11) har LU 1987/88:2 inspektionen indelatmotorcyklar i två riskklasser, den ena omfattande fordon med en motoreffekt avhögst 10,87 hästkrafter och inte inrättade för att fa passagerare och den andraövriga motorcyklar. har gällt att motorcykelns cylindervolym skulleutgöra grund för riskklassindelningen. För personskada i följd av trafik med motordrivet fordonbetalas ersättning ur försäkringen för det fordonet oberoende av hur och av vemskadan orsakats (10 och 11 §§ trafikskadelagen). Ersättningsansvaret åvilaralltså i princip def försäkringsbolag som har meddelat trafikförsäkring förfordonet. Rätt till ersättning har alla som drabbas av personskada till följdav trafik med fordonet de som färdas i bilen eller pä motorcykeln lika välsom fotgängare, cyklister etc. Förare eller passagerare som skadats vid kollisionskall för att fä ut ersättning allfid vända sig fill det försäkringsbolag som meddelatförsäkring för det fordon som de befunnit sig i eller på, oavsett vilken föraresom vållat skadan. Frågan om vilket försäkringsbolag som slutligen skallsvara för ersättningen för personskador vid en kollision mellan fordon bestämspå grundval av de olika förarnas vållande. Det försäkringsbolag som harbetalat uf ersättning har sålunda räff atf återkräva denna frän försäkringenför det fordon som vållat skadan. Har vällande förekommit hos båda förarna fårersättningen fördelas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkantill skadan som förekommit pä ömse sidor (22 § trafikskadelagen). Reglerna omden slutliga fördelningen aversättningsansvaret är infe tvingande. 1 sambandmed reglernas tillkomst anfördes bl. a. att försäkringsgivarna skulle hamöjlighet aff förenkla tillämpningen av åferkravsreglerna genom generellaöverenskommelser (prop. 1975/76:15 s. 93). Försäkringsbolagen har också enligtvad som upplysts fastställda rufiner för handläggningen av återkrav. I fråga om sakskador vid kollision gäller att ersättningutgår fill icke vållande fordon endast om vållande kan läggas föraren av detandra fordonet till last. Ersättningen utbetalas ur def vållande fordonefstrafikförsäkring. I övrigt ersätter trafikförsäkringen infe skador på den egnabilen (10 § andra stycket trafikskadelagen). För fordonsägare som vill skaffa sig ett heltäckande skyddmot sakskador finns möjlighet aff teckna s. k. kaskoförsäkring. Om ersättningutbetalats ur en kaskoförsäkring fill en icke vållande part och vållandeförelegat hos en annan part kommer ersättningen slutligt att belasta denvallandes trafikförsäkring enligt särskilda åferkravsöverenskommelser somträffats mellan försäkringsbolagen. 1 samtliga motioner anförs aff premiesäftningen påmoforcykelförsäkringar är orättvis, något som enligt motionärerna beror dels påutformningen äv frafikskadelagens regler om återkrav, dels på att detpremieklassysfem som 1987/88. försäkringsbolagentillämpar är orättvist. I sistnärnnda hänseende anförs LU 1987/88:2 aftpremieklasserna är uppdelade efter motorcykelns cylindervplym. Motionärerna imofionerna L609 och L610 anför följande som exempel pä det orättvisa isystemet: En Yamaha RD 350 LC är en motorcykel som väger cirka och lämnar en effekt på ca 60 hk DIN. Den försäkras i den billigaste försäkringsklassen.En har en slagvolym på 1 340 cc, väger 330 kgoch lämnar ca 60 hk DIN. HDn försäkras i den dyraste försäkringsklassen. Presfandaförhållandena är som framgår mycket olika. HDnhar i det närmaste blygsamma prestanda i förhållande fill den mindremotorcykeln. Den är också sällan inblandad i olyckor. Den lilla Yamahan köpsofta av s. k. "sportiga förare" och är med denna bakgrund och sittgoda effekt/viktförhållande ofta inblandad i olyckor. Trots detta är denplacerad i den billigaste försäkringsklassen, vilken anges med avseende påslagvolym. 1 fråga om frafikskadelagens utformning avåferkravsbestämmelserna kritiserar mofionärerna def förhållandet aff lagensregler om återkrav med hänsyn fill vållandefrågan infe är tvingande. Detta kanenligt motionärerna resultera i att vid en olycka där en motorcykel med tvåpersoner på, blir påkörd av en bil med två personer i och bilföraren bedöms somvållande, de dyra personskadorna på motorcykelns förare och passagerare samtbilens plåfskador kan komma aff belasta mc-försäkringen och därmedförsäk-ringskollektivef motorcyklister. I gengäld belastas, anför mofionärerna,bilförsäkringen med kostnaderna för motorcykelns skador och de oftast obetydligaskadorna på förare och passagerare i bilen. Yttrande över motionerna har inhämtats fränförsäkringsinspekfionen samt och . a. om atf inspektioneni de senast utfärdade föreskrifterna har släppt kravet att riskklassindelningenskall grundas på cylindervolymen. Härigenom har förutsäffriingar skapats förförsäkringsbolagen aff fillämpa en annan grund för riskklassindelningen, omdetta bedöms ge en större rättvisa. Försäkringsinspekfionen påtalar också affförsäkringsbolagen uppmärksammat aff def kan finnas skäl aff skapa en annangrund för premiedifferentieringen för olika slag av motorcyklar äncylindervolymen. Bolagen har sålunda startat.en utredning av frågan.Utredningen, där företrädare för motorcyklisfkåren är representerade, har ännuinfe slutfört sitt arbete. Enligt inspektionen är def tänkbart atf utredningenlägger fram förslag som kan leda fill ändringar av de faktorer som nubestämmer premiesäftningen. När det gäller den av motionärerna aktualiserade frågan omfördelning av skadekostnaderna anför inspektionen aff mofionärernas resonemangsynes bygga på ett missförstånd. Det förekommer enligt inspektionen infe någonövervältring av skadekostnader från ett fordonsslag fill ett annat på det sättmofionärerna beskriver. Sammanfattningsvis anser inspektionen aff det saknasanledning såväl LU 1987/88:2 aff som yrkats i mofionerna geförsäkringsverksamhefskommittén tilläggsdirektiv som atf göra sädana ändringari trafikskadelagen som nämns i motionerna. Även och somavgivit ett gemensamt yttrande avstyrker mofionerna. Försäkringsbolagen medger atf den premieklassindelning som tillämpas och som bygger pä motorcyklarnas cylindervolym kan ifrågasättas från rättvisesynpunkt i vissa fall. Försäkringsbolagen erinrar emellertid om atf när denna indel ning gjordes cylinderyolymen utgjorde en bra indelningsgrund. Aff förhållandena numera kan vara annorlunda, bl. a. beroende pä nya konstruktioner, har uppmärksammats av försäkringsbola gen vilka också har initierat en utredning av frågan. Försäkringsbolagen, påpekar dock aff de fiesta av de motorcyklar som ingick i den tidigare undersökningen fortfarande brukas och aft deras risk vägs in i det samlade skadematerialet. Enligt försäkringsbolagen sikfar den av branschen initie rade utredningen till att undersöka om def med andra tekniska uppgifter som grund går aft skapa en rättvisare indelning i premieklasser. Med hän syn till bl. a. aft en sådan utredning måste bygga på eft representativt be stånd tar den dock och en ny indelning kan knappast fillämpas förrän om ett eller . Även försäkringsbolagen framhåller aft den av motionärernaaktualiserade frågan om frafikskadelagens återkravsregler synes bygga påmissförstånd. En utförligare redovisning av remissinstansernas yttrandenåterfinns i bilaga fill betänkandet. Vid 1977/behandlade näringsufskottet ettmofionsyrkande vari begärdes en översyn av skälighefsprincipen i den dågällande lagen om försäkringsrörelse i syfte aff möjliggöra en rimligarepremiesätfning av motorcykelförsäkringar. Med anledning av mofionen redovisadenäringsufskottet i sitt betänkande (NU 1977/78:20) bl. a. affnäringsfrihefsombuds-mannen (NO) i en skrivelse fillförsäkringsinspektionen begärt aff få en ingående belysning ay hurförsäkringsbolagen kalkylerar sina för motorfordonsförsäkringar. anförde aft det framgick av denredogörelse som hade lämnats i betänkandet aft utvecklingen i fråga omförsäkringsbolagens premiesätfning för motorfordonsförsäkringar.noga följdesav försäkringsinspektionen och NO. En sådan översyn som mofionären föreslagitfann utskottet därför inte motiverad. I enlighetmed näringsufskottets begäran.avslog mofionen. redovisade sedermera till NO detbegärda utredningsmaterialet. NO fann 1981 aft även om def genomutredningen framkommit allvarliga brister från konkurrenssynpunkt pä marknadenför motorfordonsförsäkringar sä hade det också framgått att åtskilliga av dessabrister knappast kunde sägas vara primärt orsakade av försäk- LU 1987/88:2ringsbolagen. Bristerna torde enligt NO i stället väsentligen ha sin grund iförsäkringsinspektionens sätt att tillämpa skälighefsprincipen i lagen omförsäkringsrörelse. NO anförde atf paradoxalf nog syntes alltsåkonkur-rensinfresset och intresset av skäliga strida mof varandra trotsatf de båda intressena delvis har gemensamt syfte och rimligen borde kunnabringas att samverka. Med hänsyn till vad som anförts om orsakerna fillkonkurrensbegränsningarna fann NO inte skäl atf i def ärendet ingripa mofförsäkringsbolagen med stöd av konkurrensbegränsningslagen. Frågan om rättvisare försäkringsvillkor för motorcyklarbehandlades äter av . I en motion påtalades atf regeln om affvarje försäkringskollektiv skall bära sina risker medförde en orättvispremiesätfning. Till stöd för påståendet åberopades den snedfördelning iålderskategorier och den därmed följande skillnaden i risknivå som gällde viden jämförelse mellan motorcykelkollektivet och bilkollektivef. I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1982/83:37) avstyrkte lagutskottet bifall till motionen.Utskottet framhöll att det självfallet är angeläget att försäkringspremiernahålls på en rimlig nivå både när det gäller mc-försäkringar och andraskadeförsäkringar. Utskottet kunde dock inte tillstyrka att som mofionären bl.a. föreslagit låta försäkringsbolagen subventionera kostnaderna förmc-försäkringarna med från bilförsäkringarna eftersom ett sådantförfarande skulle strida mot skälighefsprincipen. Beträffande frågan ommc-förarna och bilförarna skall bilda ett enda försäkringskollektiv an-sägutskottet aft det även i fortsättningen borde ankomma på försäkringsbolagenoch försäkringsinspekfionen att med tillämpning av skälighefsprincipenbestämma omfattningen av de försäkringskollektiv som skall bära kostnadernaför olika typer av försäkringar. Utskottet erinrade vidare om attförsäkringsverksamhefskommittén (E 1979:01) enligt sina direktiv skulle se överbl. a. reglerna i försäkringsrörelselagen om skälighefsprincipen. som tillkallades år 1978för att göra en översyn av lagstiftningen om försäkringsbolagens ochförsäkringsinspektionens verksamhet skall enligt sina direktiv (dir. 1978:105)bl. a. överväga om de omständigheter som avgör huruvida premiesättningen ärskälig närmare bör preciseras i lagen. I detta sammanhang bör bl. a.uppmärksammas i vad mån olika former av premiedifferentiering är till fördelför försäkringstagarna eller kan innebära fördyringar förförsäkringskollekfivet. De nämnda frågorna behandlar försäkringsverksamhetskommitténi sitt delbetänkande (SOU 1986:8) Soliditet och skälighet iförsäkringsverksamhefen. 1 betänkandet föreslås bl. a. en omformulering av dennuvarande regeln om skäligheten av på skadeförsäkringsområdet till atti stället avse skäliga kostnader för försäkringstagarnas försäkringsskydd. Ianslutning härfill framhåller kommittén att det inte går att i lag närmareprecisera de omständigheter som avgör huruvida premiesättningen är skälig. Kommitténsom inte närmare berör frågan om skälighefsprincipen då def gäller trafikförsäkringanför vidare att riskklassindelning med åtföljande premie- LU 1987/88:2differentiering är en avvägningsfråga. Enligt kommittén ställer skälighefsprincipenkrav på aft varje sådan indelning och differentiering skall vara sakligtmotiverad och bedömas utifrån omständigheterna i def enskilda fallet. Medutgångspunkt i försäkringsidén och solidariteten mellan försäkringstagarnaanser kommittén aff man bör vara återhållsam med en alltför långtgåendepremiedifferentiering. I betänkandet behandlas tre mofioner vilka tar upp frågorom trafikförsäkringens premieklassysfem m. m. och frafikskadelagens regler omåterkrav med avseende pä motorcyklar. De grundläggande reglerna om trafikförsäkringen finns itrafikskadelagen (1975:1410). Trafikförsäkringen är att likna vid enansvarsförsäkring som bl. a. skall täcka kostnaderna för skador som kanuppkomma då motordrivet fordon används. Varje fysisk eller juridisk person somäger motordrivet fordon är i princip skyldig att teckna en sådan försäkring. För personskada i följd av trafik med motordrivet fordonbetalas ersättning ur försäkringen för det fordonet oberoende av hur och avvem skadan orsakats. Ersättningsansvaret åvilar alltså i första hand detförsäkringsbolag som har meddelat trafikförsäkring för fordonet. Rätt tillersättning har alla som drabbats av personskada till följd av trafik medfordonet de som färdats i bilen eller på motorcykeln lika väl som fotgängare,cyklister etc. Förare eller passagerare som skadats vid kollision skall för attfå ut ersättning alltid vända sig till det försäkringsbolag som meddelatförsäkring för det fordon som de befunnit sig i eller på, oavsett vilken föraresom vållat skadan. Sakskador vid en kollision betalas ur trafikförsäkringen fördet vållande fordonet. Frågan om vilket försäkringsbolag som slutligen skallsvara för ersättningen för personskador vid en kollision mellan fordon bestämspå grundval av de olika förarnas vållande. Det försäkringsbolag som harbetalat ut ersättning har sålunda rätt atf återkräva denna från försäkringenför det fordon som vållat skadan. Har vållande förekommit hos båda förarna fårersättningen fördelas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkantill skadan som förekommit på ömse sidor. Reglerna om den slutliga fördelningenav ersättningsansvaret är inte tvingande. Premierna för trafikförsäkringen regleras inte itrafikskadelagen. Premie-sättningen styrs i stället av den s. k.skälighefsprincipen i försäkringsrörelselagen {19S2:113). Principen innebäratt premiesättningen skall vara skäligt avvägd med hänsyn till den risk somförsäkringen är avsedd att täcka, nödvändiga driftskostnader för försäkringensamt omständigheterna i övrigt. I skälighefsprincipen ligger atf varjeförsäkringsgren förutsätts bära sina egna kostnader och således inteunder en följd av år får subventioneras av överskott från en eller fiera andragrenar. Ytterligare bestämmelser som rör trafikförsäkringspremierfinns i trafikförsäkringsförordningen (1976:359). inspektionenmeddela närmare föreskrifter om bl. a. indelningen i riskklas- LU1987/88:2 ser och beräkningen av nödvändiga omkostnader. De föreskrifter beträffande indelning i riskklasser somförsäkringsinspekfionen utfärdat med sföd av bestämmelserna ifrafikförsäkringsförord: ningen innefattar bl. a. en uppdelning ifordonsklasser och för vissa av dessa fordonsklasser också en indelning izoner, körsträckeklasser och bilmärkesklasser. 1 de föreskrifter som gäller (BFFS1987:11) har inspektionen indelat motorcyklar i två fordonsklasser, den enaomfattande fordon med en motoreffekt av högst 10,87 hästkrafter och inteinrättade för att fa passagerare och den andra övriga motorcyklar. hargällt aff motorcykelns cylindervolym skulle utgöra grund förriskklassindelningen. 1 samfliga mofioner anförs att premiesäftningen avmotorcykelförsäkringar är orättvis, något som enligt mofionärerna bl. a. harsin grund i atf försäkringsbolagen tillämpar ett premieklassysfem som enbartbygger på motorcykelns cylindervolym. En orsak fill den orättvisapremiesäftningen är enligt motionärerna vidare att frafikskadelagens regler omåterkrav infe är tvingande. Utformningen av reglerna kan, anförs det, resulterai aff efter en kollision mellan en bil och en motorcykel, de ofta omfattandeoch kostsamma skadorna på motorcykelns förare och eventuell passagerare kan .. komma att belasta försäkringskollekfivet motorcyklar även om bilföraren varitvållande fill olyckan. De aktuella reglerna bör mot bakgrund av det anförda sesöver. Utskoffef får för sin del, i likhet med vad utskottetfidigare uttalat då frågan om försäkringspremier för motorcyklar varit aktuell(se LU 1982/ 83:37), framhålla aff det självfallet är angeläget attförsäkringspremierna hälls på en rimlig nivå när def gäller sävälmotorcykelförsäkringar som andra skadeförsäkringar. När det gäller den imotionerna aktualiserade frågan om premieklassindelningen för motorcyklar kanutskottet konstatera atf spörsmålet uppmärksammats av såvälförsäkringsinspektionen som försäkringsbranschen. Försäkringsinspekfionen harsålunda i sina senast utfärdade föreskrifter släppt def fidigare gällandekravet pä atf cylindervolymen skall vara avgörande för indelningen iriskklasser och försäkringsbranschen har själv initierat en utredning medsyfte atf undersöka om det med andra tekniska uppgifter som grund går att skapaen rättvisare indelning i premieklasser. Mot denna bakgrund anser utskottetatt motionärernas önskemål i förevarande hänseende väsentligen får anses varatillgodosett. Vad härefter angår frågan om utformningen avfrafikskadelagens regler om återkrav med hänsyn till vållandefrågan villufskottet erinra om atf motivet för att dessa regler inte gjordes tvingande varatt försäkringsgivarna skulle ha möjlighet att förenkla tillämpningen avreglerna genom generella överenskommelser (se prop. 1975/76:15 s. 93).Utskoftet vill i sammanhanget framhålla aff en sådan ordning möjliggör enbegränsning av de administrationskostnader som uppkommer vid hanteringen avåterkravsärenden. Som framgår av de remissyttranden som inhämtats över motionernahar försäkringsbolagen fastställda rutiner för handläggningen av återkrav vilkainnebär att den slutliga fördelningen av skadekostnader regelmässigt sker eftergraden av vållande hos parterna. Med hänsyn fill atf den av motionä- LU1987/88:2 rerna antydda övervältringen av skadekostnader mellan olikafordonskafe-gorier således inte synes förekomma och med beaktande av defördelar som . är förknippade med nuvarande ordning anser utskoftet atf detsaknas anledning atf ändra frafikskadelagens regler. Med hänvisning fill det anförda avstyrker utskoffef bifallfill motionerna L608, L609och L6i0. att avslår mofionerna 1986/87:L608, 1986/87:L609och ' 1986/87 :L610. Närvarande: (), (),Sfig (), UllaOrring(fp), (), (), (), (), (), GunnarThollander (s), (), (), (), () och (). Remissyttranden LU 1987/88:2 Remissyttrandenhar inhämtats från försäkringsinspektionen. och haravgivit ett gemensamt yttrande. Motionärerna har ifrågasatt lämpligheten av att förmotorcyklar utgå från fordonens cylindervolym vid indelningen i olikapremieklasser. Inspektionen har tidigare i föreskrifter om trafikförsäkring,vilka utfärdas enligt bemyndigande i trafikförsäkringsförordningen, angett attcylindervolymen skulle vara grund för riskklassindelningen. I de föreskriftersom inspektionen utfärdade har inspektionen emellertid släpptkravet att riskklassindelningen skall grundas på cylindervolymen. Härigenom harförutsättningar skapats för försäkringsbolagen att tillämpa en annan grund förriskklassindelningen, om detta bedöms ge en större rättvisa. Premiesäftningen skall alltid ske med hänsyn till den s.k. skälighefsprincipen. har i sitt betänkande(SOU 1986:8) Soliditet och skälighet i försäkringsverksamheten behandlat bl.