bet · GB01KrU21 · 1987-12-31 00:00:00 — Skydd, vård och undersökning av fast fornlämning och platsdär fornfynd påträffats. Bestämmelser i det avseende som anges i rubriken föreslåsbli intagna i 2 kap. 6-9 §§ kulturminneslagen (se prop. s. 37, 75, 105 och115). I 6 § anges del grundläggande skyddet som - direkt pågrund av lagen - alltid skall gälla för en fornlämning. I de följande paragraferna tas upp bestämmelser om de befogenheter ined fornlämningar som tillkommer RAÄ och länsstyrelserna. ' Med anledning av motionskrav finns det skäl att här mera idetalj redovisa vissa delar av innehållet i förslaget till lydelse av 9 §.Länsstyrelsen får meddela särskilda föreskrifter till skydd för en fastfornlämning. Föreskrifterna får även meddelas för område som inte hör tillfornlämningeri iinder förutsättning att pågående användning av marken härigenominte försvåras avsevärt. Då del gäller föreskrifter av sistriämnda slag - dvs. ifråga om den miljö som omger en fornlämning och det tillhörande fornlämningsområdet(se 2 kap. 2 §) - tas i propositionen upp en diskussion om bl.a. vilkarestriktioner' som bestämmelserna i 9 § bör ge utrymme för. Diskussionen rörsärskilt frågan om det skall vara tillåtet all reglera betestryckel och utfärdaförbud mot djupplöjning, när marken i fråga används för jordbruksändamål. Utskottetanser sig i detta hänseende kunna biträda det ställningstagande som kommertilluttryck vid anmälan av lagrådsytlrandet (prop. s. 115). KrU 1987/88:21Kulturministern anför: För egen del vill jag anlägga följande synpunkter. som de nämnda kan sannolikt anses avsevärt försvåra en pågåendemarkanvändning, om de avser mer omfattande arealer. Något sådant bör del dockinte bli fråga om när det gäller områden som inte hör lill själva fornlämningen(jfr. 2 §). Vad det är fråga om är föreskrifter till skydd för en fornlämning.Mer omfattande restriktioner bör då naturligen begränsas till ell områdenärmast det som hör fill själva fornlämningen. Till en del torde sådanaföreskrifter kunna komma att konkrefisera det skydd för fornlämningar somgäller direkt på grund av lagen och som alla är skyldiga att respektera. Enligtmin mening bör från skyddssynpunkt befogade restriktioner i t;ex. belestryckoch djupplöjning i området alldeles intill en känd fornlämning knappastgenerellt kunna anses medföra att markanvändningen försvåras väsentligt utöverdet hinder som uppkommit genom själva fornlämningen. Att fornlämningen i sigkan omfatta ett stort område är en annan sak. beslut om skyddsföreskrifter skall enligtförslaget kunna överklagas till kammarrätt. Jag anser att del bör kunnaöverlämnas fill rättspraxis att mer konkret bestämma vad som skall ansesmedföra en väsentligt försvårad markanvändning. Med utgångspunkt i förhållandena i visst område i Skånelas i motion Kr209 (fp) upp frågan om skyddet för fornlämningar som saknarsynliga märken ova« yort/och som kan förstöras av de moderna jord-ochskogsbruksmaskinerna. Motionärerna pekar särskilt på alt plöjningen blir alltdjupare och att fornlämningar av angivet slag förekommer främst inom defornlämningsrika fullåkersbygderna, där intensiv odling under långa fiderutplånat de synliga märkena efter fornlämningar, som främst består avförhistoriska bosättnings-lämningar och gravar. Utskottet behandlade utförligt en liknande motion förraårel. I sitt av godkända betänkande KrU 1986/87:15 vitsordadeutskottet att motionärerna tagit upp en fråga som måste betraktas som ellallvarligt bekymmerförfornminnesvården i . Liksom förra åretsyftar det nu aktuella molionskravet - vilket framställdes - till en lagändring av innehåll att en styrning avmarkutnyttjandet skulle kunna ske så att mark med fornlämningar skulle fåhävdas som betesmark och inte som jordbruksmark. Utskottet vill inledningsvis erinra om att utskottet förraårel hänvisade till att det i praktiken tillämpas en ordning, där RAÄ bekostarundersökning och borttagning av fornlämningar som framkommit under odling. Manavgör därvid från fall lill fall när en sådan undersökning kan ge ellförsvarbart utfall. Ofta kan kan det dock i fullåkersbygderna vara fråga ommycket stora arealer, där det inte är möjligt all göra annat än punktvisainsatser, ytskoltet vill för sin del framhålla angelägenheten av all rimligaresurser kan avsällas för insatser av angivet slag. Det problem som tas upp imotionen exemplifierar således behovet av ökade resurser tillkulturminnesvården. Detta är en fråga som behandlas i ett senare avsnitt. Utskottet vill vidare anföra följande. Del förslag lillkulturminneslag som regeringen lagt fram ger - liksom fornminneslagen - goda möjligheter till skydd av fornlämning vid pågående markanvändning. Som framgår av den 11 fidigareredovisningen finns del utrymme för att genom ordningsföreskrifter KrU1987/88:21 reglera bl.a. djupplöjning i ett område kring en känd fornlämning.Enligt den föreslagna lydelsen av 2 kap. 10 § kulturminneslagen skall vidare,om en fornlämning påträffas under grävning eller annat arbete, delta omedelbartavbrytas till den del fornlämningen berörs. Utskottet anser i enlighet med del anförda alt de föreslagnabestämmelserna i kulturminneslagen - liksom motsvarande bestämmelser ifornminneslagen - ger ett bra skydd i del hänseende som tas upp i motionen.Denna bör inte föranleda någon åtgärd. Utskottet förutsätter att RAÄföljer den i motionen aktualiserade frågan och - om del bedöms erforderligt - isamråd med lantbruksstyrelsen utarbetar erforderliga råd till länsstyrelsernaoch lantbruksnämnderna. Som framgår av det föregående får länsstyrelsensföreskrifter i fråga om område utanför ett fornlämningsområde meddelas endastom pågående markanvänding härigenom inte avsevärt försvåras. Det föreslås intenågra bestämmelser om ersättning för de restriktioner i fråga om markanvändingsom sådana ordningsföreskrifter innebär. 1 motion Kr3 (m) uttalas att - som framhållits av moderatasamlingspartiet i samband med behandlingen av PBL - markägare i princip skallhållas skadeslös vid ingrepp i äganderätten. Även ingrepp i pågående markanvändningskall därför ersättas, anser motionärerna. De yrkar att en bestämmelse häromtas in i kulturminneslagen och att skall göra motsvarandekonsekvensändringar i andra berörda lagar (yrkande 2). De bestämmelser som föreslås i propositionen i fråga omkulturminneslagen i här aktuellt avseende har i allt väsentligt samma innehållsom motsvarande bsslämmelser i den nuvarande fornminneslagen. Principen i dennabör bibehållas. Utskottet anser det inte motiverat att föreslå en sådanersättningsrätt som föreslås i motionen. Utskottet, som i det följande kommer attta upp olika frågor om ersätlningsrätt vid arkeologiska undersökningar, villhär också erinra om alt rätten för alt meddela föreskrifter iovan angivna hänseende har en motsvarighet i 26 § naturvårdslagen, variregleras skyldigheten all tåla föreskrifter för riaturreserval utan ersättningför markägare. Ingrepp i fast fornlämning Då det gäller ingrepp i fast fornlämning föreslås ipropositionen all, liksom enligl fornminneslagen, utgångspunkten bör vara alttillstånd till sådant ingrepp får ges bara om del vid en noggrannintresseavvägning kan anses finnas skäl för ingrepp som är mycket tunga iförhållande till fornlämningens betydelse. Varje ingrepp bör begränsas såmyckel som möjligt. Vissa materiella ändringar i förhållande till fornminneslagenföreslås i propositionen. Avsikten är alt lagtexten tydligt skall reglera ochavspegla den handläggning av tillståndsårenden som reellt förutsätts. Bestämmelserna innebär sammanfattningsvis följande.Länsstyrelsen är lillslåndsmyndighet. Denna skall göra en sådan prövning somangetts ovan. Som villkor för tillstånd får vidare ställas krav på altförelagaren bekostar dokumentation av fornlämningen eller särskilda åtgärderför alt bevara den. Den somplanerar etl arbelsföretag bör la reda på om någon fast KrU1987/88:21 fornlämning, efter vad som är känt, berörs av företagel. Vid störremarkexploaleringar skall den exploaterande bekosta en särskild utredning, om ensådan är befogad för alt la reda på om någon fornlämning, känd eller dittillsokänd, kan beröras av förelaget. Innan beslutar om tillstånd tilloch villkor för ingrepp i en fast fornlämning skall ha möjlighetatt på företagarens bekostnad göra en arkeologisk förundersökning avfornlämningen för alt få ett tillfredsställande beslutsunderlag. Länsstyrelsenbör, så långt det är möjligt, kostnadsberäkna sådana särskilda åtgärder somställs som villkor för tillstånd. Denna beräkning skall ha betydelse förföretagarens kostnadsansvar. De omständigheter som medför alt företagaren - imotsats till normalfallet - inte skall ha ansvar för arkeologiskaundersökningskostnader eller motsvarande åtgärder, anges i lagen. Detsistnämnda innebär att lagen inte föreslås innehålla någon motsvarighet lillden obillighetsregel om befrielse från kostnadsansvar för exploatörer i vissafall som finns och som varit föremål för tolkning av högsta domstolen i dets.k. Kransenmålet från (NJA 1982 s. 547). Tolkningen innebär att regelnger ett mycket begränsal utrymme för befrielse från kostnadsansvar för enmarkexploatör. I den under allmänna motionstiden väckta motionen Kr283(m) las till utgångspunkt för yrkandet de höga kostnaderna för arkeologiskautgrävningar som drabbar exploatörer vid byggföretag i , , Visbyoch andra städer med medellida stadskärnor. Del är i sista hand de blivandehyresgästerna som drabbas av kostnaderna, framhåller motionärerna. De anseratt statsmakterna skall låta utarbeta nya riktlinjer för arkeologiskautgrävningar som syftar till att begränsa verksamhetens totala omfattning. Enprecisering bör ske av vad som i framliden skall anses vara av riksintresse,och staten bör ensam svara för kostnaderna, när delta riksintresse skall hävdasgenom en arkeologisk utgrävning. Det får i ökad utsträckning överlåtas lillkommande generationer att svara för de utgrävningar som med hänsyn lill desamhällsekonomiska konsekvenserna inte kan komma till stånd under de närmasteåren. Motionärerna anför yllerligare synpunkter i ämnet. Utskottet hänvisaräven lill motionsmoliveringen. Utskottet vill för sin del anföra följande. Som utskottetframhöll förra årel, då en motion med likartat innehåll behandlades, synes förslaget om riktlinjer med det innehåll som ovan redovisats stå i strid med såväl de principer som den nuvarande fornminneslagen bygger på som de förslag som arkeologiut redningen lagt fram och som fåll stöd av det stora flertalet remissinstanser (KrU 1986/87:15 s. 7). uttalade , då översynen av fornminneslagen initierades, att någon saklig försämring av skyddet för fornlämningar inte borde komma' i fråga. De förslag som läggs fram i propositionen tillgodoser enligl utskottets mening önskemål. Ett bifall till molionsförslaget skulle däremot kunna leda till en försämring av skyddet för fornlämningar. Som kulturministern framhöll i budgetproposi tionen 1987 (bil. 10 s. 388) skulle ell väsentligt utökat kostnadsansvar också resultera i en ökad statlig planering och styrning av den arkeologiska undersökningsverksamheten och därmed påverka kommunernas och explo atörernas planering. Utskottet vill liksom uttala sin anslutningtill 13 vad arkeologiutredningenanfört av innehåll att det är ett nafionellt intresse KrU 1987/88:21 attbevara fornlämningarna, medan det alllmänt sett inte är något riksintresse attlåta la bort dem. Den för vars skull fornlämningen måste avlägsnas bör därförbekosta den arkeologiska undersökningen. Delsagda leder fill slutsatsen all bör godta de principer på vilkaregeringens lagförslag bygger i här aktuell del. Det finns därför inteanledning alt begära förslag lill nya riktlinjer för arkeologiska utgrävningar.Motion Kr283 avstyrks. Med anledning av vad som anförs i mofionen villutskottet framhålla att utskottet i det följande behandlar vissa frågor som rörbl.a. möjligheterna att begränsa exploatörernas kostnader i här aktuelltavseende. Denarkeologiska undersökningsverksamheten i samband med exploateringar utförs iflertalet fall av , som har en särskild uppdragsenhet (UV)med regionala kontor ute i landet. Även vissa regionala och kommunala museerutför arkeologiska uppdrag. Imotion Kr3 (m) förordas alt även andra institutioner med vetenskaplig kompetens- i och utlandet - bör få möjlighet all komma in med anbud då enundersökning är aktuell. Detta skulle bl.a. innebära en värdefull koslnadspresspå undersökningen, menar motionärerna. I mofion Kr238 (m) framställs ettlikartat krav. Utskottetvill liksom framhålla att det inte finns något som hindrar att även andra insfitutioner än de som i allmänhet utför arkeologiska undersökningar utnyttjas för ändamålet. Även universiletsin- stilulionerna gör undersökningar, men universiteten saknar en särskild ' organisation för alt kunnaåla sig uppdragsverksamhet. Imotion Kr3 tas även upp en rad frågor som - i likhet med synpunkter som anförsi den ovan behandlade motionen Kr283 - avser möjligheterna att begränsaundersökningskostnaderna för arbetsföretagen utan att staten drabbas av någonmotsvarande kostnadsökning. I såväl denna motion som motion Kr238 förordasökade möjligheter till ekonomiskt stöd fill byggherrarna. Utskottetvill med anledning av motionsönskemålen hänvisa till vad som anfördes ibudgetpropositionen 1987 (bil. 10 s. 394-395) och i utskottets ovan nämndabetänkande KrU 1986/87:15 (s. 8-9). I propositionen framhölls bl.a. att del ärangeläget att de möjligheter som finns alt rationalisera verksamheten väl tastill vara i vad gäller förändringar av de fällarkeologiska metoderna. Del ärockså angelägel att resultaten från tidigare undersökningar kan bearbetas ochutvärderas med sikte på att bl.a. i möjligaste utsträckning reduceraomfattningen av undersökningarna, t.ex. beträffande fornlämningslyper somtidigare väl utforskats. I propositionen framhölls vidare att det är angelägetall de kunskaper som löpande vinns genom de arkeologiska undersökningarna kanligga till grund för länsstyrelsernas beslut och bedömningar av erforderligaundersökningar vid tillstånd fill borttagande av fornlämningar. Del åren viktigdel av uppgift som central myndighet för kulturminnesvårdenatt stödja länsstyrelsernas kunskapsuppbyggnad i dessa avseenden. Ulskoltetvill understryka angelägenheten av all dessa uttalanden upp märksammas i det fortsatta arbetet rörande kulturminnesvården. vill också hänvisa tillvad som i nämnda utskottsbetänkande redovisades om KrU 1987/88:21 ökademöjligheter för RAÄ att i vissa fall bekosta fördjupade inventeringar ocharkeologiska prospekteringar. Förraåret infördes efler förslag av regeringen en möjlighet att i viss utsträckningge filläggslån till arkeologiska undersökningskostnader i samband medbostadsbyggande (prop. 1986/87:100, bil. 13 s. 41, BoU 1986/ 87:10, BoU1986/87:20, rskr. 1986/87:248, se även BoU 1987/88:10 s. 58). Kulturulskottelanser del inte mofiverat alt ta något initialiv för förändring av reglerna. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottetmotionerna Kr3 yrkande 6 saml Kr238 yrkande 6. Dådet gäller lagförslaget har i motion Kr3 föreslagits en komplettering (yrkande3). Ifornminneslagen finns bestämmelser om att arbetsföretag som inte är allmänt eller större enskilt skall vara befriade från kostnadsansvar. Gräns dragningen mellan sådana arbelsföretag och "mindre enskilda företagmindre enskilda företag" har en snävare avgränsning än vad som motsvarar normalt språkbruk. Koslnadsbefrielse - helt eller delvis - med stöd av denna regel ges ett mindre antal företag i former som reellt har karaktären av bidragsgivning från RAÄ. ' Ilagrådsremissen (prop. s. 41)' föreslogs att denna ordning skulle konfirmeras,och det angavs att det borde ankomma på regeringen att i förordning regleravillkoren för bidrag. Del föreslogs också att lagtexten skulle innnehålla enhänvisning till denna bidragsmöjlighet. Lagrådetförordade att det även i fortsättningen skall göras åtskillnad mellan störreoch mindre arbelsföretag och att de mindre direkt i lagen befrias frånkostnadsansvar och alt bestämmelser om bidrag, som,för övrigt ter sig främmandei detta sammanhang, därmed bör utgå (prop. s. 105).. Vidanmälan av lagrådels yttrande anförde kulturministern följande (prop. s. 115). Lagrådethar förordat alt-det görs åtskillnad mellan större och mindre arbetsförelag ochatt de mindre direkt i lagen befrias från kostnadsansvar. Lagrådet har anförtall i, vart fall är en bestämmelse om möjlighet att få bidrag främmande ilagen. Detförevarande lagförslaget ingår i en förstärkning av kullurmiljövården, inomvilken kulturminnesvården utgör en kärna. Jag har mot denna bakgrund ansett detviktigt alt, när det gäller del kostnadsansvar som är ifråga, ha somprincip, alt den som vill utföra ett arbetsföretag som föranleder kostnader förundersökning m.m. också måste vara beredd att stå för dessa kostnader. Jag ärinte beredd att överge denna princip. Ytterligare ett skäl för mig är all delär vanskligt alt i lagen få en tillfredsställande gränsdragning mellan störreoch mindre arbetsförelag. Föratt undvika materiellt otillfredsställande resultat i enskilda fall anser jagdel smidigare och bättre att den kostnadsansvarige i vissa fall kan fåstatsbidrag. Det innebär i praktiken alt hans kostnadsansvar sätts ned. Jag äremellertid ense med lagrådet om att lagen inte bör innehålla någon bestämmelseom sådana bidragsmöjligheter; Det blir en sak för sig att utforma bestämmelserom bidrag av del slaget. Utskottetansluter sig till den bedömning som i enlighet med den lämnade redovisningen gjorts ipropositionen. Om man bortser från svårigheten att KrU 1987/88:21 lagteknisktgöra en klar avgränsning mellan arbetsförelag som skulle vara befriade frånkostnadsansvar och andra företag, skulle en avgränsning av det slag som nufinns vara lämplig i en situation där statsmakterna ansåg sig kunna befriaarbetsförelag från kostnadsansvar i mera betydande omfattning. inte är berett att förorda en kostnadsbefrielse i väsentligt störreomfattning än , framstår den i proposifionen valda lösningen somden bästa. Utskottet tillstyrker således regeringens förslag och avstyrkermotionen i denna del. Utskottet vill tillägga att det får ankomma på RAÄ attmeddela erforderliga föreskrifter för att därav berörda arbelsföretag skall fåinformation om bidragsmöjligheterna. Iförslaget till 2 kap. 11 § kulturminneslagen har intagils de inledningsvisredovisade bestämmelserna om att den exploaterande vid större markexploateringarskall bekosta en särskild utredning, om en sådan är befogad för att ta reda påom någon fornlämning, känd eller dittills okänd, kan beröras av företaget.Utskottet tillstyrker förslaget i denna del. Likaledestillstyrker utskottet utformningen av reglerna för i vilka fall förelagaren - imotsats lill normalfallet - inte skall svara för arkeologiskaundersökningskostnader eller motsvarande åtgärder. Reglerna föreslås bliintagna i 2 kap. 14§ andra stycket. Ulskoltet vill framhålla att - i motsatstill vad som anges i propositionen (s. 79) - möjligheterna tillkostnadsbefrielse enligt nämnda lagrum inte avser kostnader som anges i 2 kap.11 §. Inlösen,hittelön, fyndfördelning och metallsökare Förslagettill kulturminneslag innebär då det gäller inlösen av fornfynd och hittelön liksomom fyndfördelning och melallsökare att motsvarande bestämmelser ifornminneslagen i princip oförändrade överförs lill den nya lagen (2 kap.16-20§§). Möjligheterna för en upphittare all få särskild hittelön för ettfornfynd föreslås dock vidgade (16§). Vad som anförs i propositionen (s. 42)innebär att lagförslaget ger utrymme för mera flexibla bedömningsgrunder då detgäller hembudspliktiga föremål och därmed också till generösa ersättningar ivissa fall. Även i fråga om särskild hittelön, som skall kunna avse fynd somhar samband med en fast fornlämning, visar uttalanden i propositionen alt delär nödvändigt med en individuell prövning som inte bör schabloniseras. Genom ensådan individuell prövning ges i det enskilda fallet möjlighet lill generösarehittelöner än vad som i allmänhet utgår. Utskottetansluter sig fill vad som anförs i propositionen och godtar den föreslagnalagtexten i här aktuell del. Motion Kr3 (m) vari förordas generösare hittelönerän får i motsvarande del (yrkande 4) anses i huvudsaktillgodosedd. Enligtpropositionen bör ansvarsreglerna i fornminneslagen i princip inte ändras, mendet bör lagfästas alt den som skadar en fornlämning skall kunna straffas ävenom endast oaktsamhet föreligger. vidarekunna åläggas att betala kostnaderna för reparation eller för en KrU1987/88:21 arkeologisk undersökning av fornlämningen. Enligl förslaget lill 2 kap. 25 § kulturminneslagen skallbl.a. beslut om kostnad för förundersökning eller särskildundersökning enligt 14 § andra stycket inte få överklagas. Däremot skall talankunna väckas mol staten vid fastighetsdomstolen. I det av en arbetsgrupp inom utbildningsdepartementetutarbetade lagförslaget skulle besvär anföras till regeringen. Dettaförhållande kritiserades under remissbehandlingen av förslaget. Utskottetanser att genom den i propositionen valda ordningen fillgodoses den enskildesrättssäkerhet bäst. Utskottet avstyrker motion Kr3 (m) yrkande 5. Yrkandettorde vara tillgodosett genom de ändringar som vidtagits i det ursprungligautredningsförslaget. Förslagetlill lagtext godtas av utskottet. Allmänt om regleringen av byggnadsminnen Det föreslås i propositionen all det i 3 kap.kulturminneslagen las in bestämmelser som ersätter reglerna i lagen (1960:690)om byggnadsminnen. Utskottet tillstyrker alt så sker. Lagförslaget avser inte byggnader som ägs av staten.Avsikten är att regeringen skall utfärda särskilda förvaltningsföreskrifterfill myndigheterna om skyddet för statliga byggnader som har etl särskiltkulturhistoriskt värde. Det föreslås alt i 3 kap. 1 § andra stycket lagförslagetlas in en hänvisning till sådana bestämmelser. Vidare föreslås att, om statligtbyggnadsminne övergår lill annan ägare än staten, det därvid skall utgöra etlbyggnadsminne enligt kulturminneslagen. Enligt förslag i motion Kr3 (m) bör även stadiga byggnaderomfattas av den nya lagstiftningen (yrkande 7). Motionärerna framhåller attutvecklingen tyvärr visar att det förhållandel all en skyddsvärd byggnad är istatens ägo inte utgör en garanti för all den får den vård desskulturhistoriska värde motiverar. Utskottet vill framhålla att som anges i propositionen (s.46) flertaiel av de bestämmelser som behövs för att reglera förhållandel mellanstaten och ägaren till den byggnad som är eller avses bli skyddsobjekl inte harnågon relevans om staten själv äger byggnaden; bl.a. uppstår del inget sådantpartsförhållande som i andra fall. Ulskoltet är därför berett att godtaregeringens förslag i denna del. Del finns isammanhanget skäl alt starkt understryka vad kulturministern anför, nämligenalt kvalifikationsgrunderna bör vara desamma oavsett om en byggnad är i statenseller i enskild eller ägo. Som också anförs kan självfallet stateninte ställa lägre krav på sig själv än på andra i detta sammanhang. Utskottetvill med hänsyn till vad motionärerna påpekar 2 1987/88. framhållaall det är nödvändigt alt man inom hela den statliga organisationen /88:21 -inkl.deaffärsdrivande verken-också i praktiken lever upptill de krav som sålundaställs för insatser för skydd av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. Skyddetför en kulturhistoriskt värdefull statlig byggnad får inte eftersättas av denanledningen att byggnaden inte är av central betydelse för den del av denstatliga organisationen som disponerar byggnaden. Grunderna för byggnadsminnesförklaring, objekten samtskyddets innebörd Bestämmelser i ovan angivna hänseende föreslås bli intagnai 3 kap. 1-3 §§ kulturminneslagen. I föregående avsnitt har innehållet i 1 §delvis berörts. I propositionen föreslås alt 3 kap. 1 § första stycket skall fåföljande lydelse.