bet · GB01LU30 · 1987-12-31 00:00:00 — om lagstiftning rörande leasing LU 1987/88:30 I detta betänkande behandlar utskottet en motion som tarupp frågan om lagstiftning angående leasing. Utskottetavstyrker bifall till motionen. 1987/88:L902 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en utredning om lagstiftning gällande leasing. Termen leasing har hämtats från och innebärlångtidsuthyrning, ofta för av tre till . 1 har leasingkommit till användning framför allt vid upplåtelse av nyttjanderätt tillproduktionsutrustning för industri och kontor samt till fordon. Leasing harsedan den introducerades i vårt land, , expanderat mycket snabbt, och finansieras av näringslivets investeringar i maskiner och andrainventarier genom leasing. Det finns olika typer av leasing. Den nu aktuella motionenberör främst finansiell leasing. Vid denna leasingform finns tre parter,nämligen leverantör, leasingkund och leasingbolag; det sistnämnda ofta ettfinansbolag. Vid finansiell leasing är det leasingkunden och leverantörensom i princip gör upp villkoren för ett köp. Något avtal dem emellan kommeremellertid inte till stånd. I stället tas kontakt med ett leasingbolag somköper den aktuella utrustningen av leverantören och sedan hyr ut den tillleasingkunden. Avtalsförhållande föreligger således mellan leverantören ochleasingbolaget och mellan leasingbolaget och'leasingkunden. Någon särskild civilrättslig lagstiftning om leasing finnsinte. Rättsläget kan därför i många hänseenden anses oklart, särskilt när detgäller finansiell leasing. Ofta hänvisas man till att använda rättsregler somär skrivna för andra avtalstyper än leasing. Komplikationer i detta sammanhangär det särskilda trepartsförhållandet vid finansiell leasing och avtaletsfinansiella funktion, som medför att i vart fall denna form av leasing intedirekt kan jämställas med t.ex. hyra av lösa saker. Vad gällerrelationen till tredje man tillämpas dock i princip vanliga 1 1987/88. Äganderätten skyddar sålunda leasingbolaget mot LU 1987/88:30leasingkundens borgenärer vid utmätning och konkurs. I vad mån leasingkundenär skyddad mot de anspråk leasingbolagets borgenärer kan göra på utrustningenär inte helt klart. Leasingkunden har inte något skydd mot en ny ägare tillvilken leasingbolaget överlåtit utrustningen. Däremot kan leasiiig-bolaget isådana situationer bli skadeståndsskyldigt gentemot leasingkunden. Mellan parterna i en leasingtransaktion råderavtalsfrihet. Förhållandet mellan parterna regleras i stor utsträckning genomallmänna villkor i standardiserade avtal som upprättats av leasingbolaget elleren sammanslutning av sådana bolag. Det är vanligt att avtalen innehållervillkor som ger ' uthyraren en förmånligare ställning än enligt annars gällanderätt. Om leasingavtalet är ett standardavtal gäller beträffande korrigerandetolkning och utfyllning av avtalet de allmänna tolkningsregler som utvecklatsför standardavtal. Det förhållandet att det inte finns någon särskildlagstiftning om leasing betyder emellertid inte att leasingavtalet är heltundantaget rättslig reglering. Således gäller såväl avtalsvillkorslagarna[lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen (1984:292)om avtalsvillkor mellan näringsidkare] som marknadsföringslagen (1975:1418)och lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättensområde (avtalslagen) också i leasingförhållanden. Avtalsvillkorslagarna ochmarknadsföringslagen syftar till att skydda konsumenterna som kollektiv motett fortsatt användande av oskäliga avtalsvillkor och otillbörligmarknadsföring medan avtalslagen tar sikte på de enskilda parterna i ettavtalsförhållande. Ett avtal, som betecknas som leasingavtal, kan, till sinkaraktär i själva verket vara ett avtal om kreditköp. Det finansiella leasingavtalet ligger nämligen mycket nära avbetalningsköpet till innebörd och uppbyggnad. Båda avtalsvarianterna bygger på samma grundtanke vad gäller kreditgiva rens säkerhet; nämligen ett användande av äganderätten som påtrycknings medel på motparten att återbetala krediten och som realsäkerhet i förhållan de till motpartens borgenärer. Den avgörande skillnaden mellan avtalstyper na är att vid leasing någon övergång av äganderätten till leasingkunden inte avses ske, medan vid ett kreditköp parternas avsikt är att äganderätten skall övergå till köparen. I vissa fall kan parternas avsikt i detta hänseende vara oklar. Det förekommer också att t.ex. ett bilköp ges leasingavtalets form för att man vill kringgå reglerna om kontantinsats m.m. i konsumentkreditlagen (1977:981). . - Frågor om kreditköp regleras i konsumentkreditlagen ochlagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. Genom ensärskild lag (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp har regeringen möjlighet att meddela föreskrifterom de betalningsvillkor som skall gälla gentemot konsumenter vid kreditköp. Densistnämnda lagen har ett konjunkturpolitiskt syfte medan de båda andra lagarnasyftar till att skydda den svagare parten i ett avtalsförhållande. Dettagäller särskilt konsumentkreditlagen. För en närmare redogörelse av frågor i samband medleasingtransaktioner hänvisas till utskottets betänkande LU 1987/88:3. Motionsmotivering LU 1987/88:30 I motion L902 framhålls att den svenska leasingmarknadenpå drygt ett decenniumvuxit till en storindustri. Den kraftiga expansionen kan, enligt motionären,förväntas fortsätta i takt med att företagen inser att det viktiga - inte äratt äga produktionsmedlen utan att ha tillgång till dem. En brist,på leasingmarknaden,som blir alltmer uppenbar, är avsaknaden av lagregler för förhållandetmellan leasingmarknadens aktörer. på bruketav förtryckta avtal som tillförsäkrar leasingbolaget en stark , , Bl.a. brukar sådana avtal innehålla villkor ,- om mycketstora skadestånd vid leasingkundens hävning av avtalet, och självaavtalskonstruktionen medför att leasingkunden har små möjligheter attgöra sig gällande gentemot leverantören om leasingobjektet är behäftat , med feleller brist, slutar motionären. Frågan om lagstiftning rörande leasing behandlades avriksdagen med anledning av två motioner, varav den ena varlikalydande med motion L902. I sitt av godkända betänkande i ärendet(LU 1987/88:3) konstaterade utskottet att avsaknaden av särskilda regler omleasing innebär påtagliga nackdelar för leasingkunden. Utskottet ansåg detdärför angeläget att frågan om lagstiftning rörande leasing närmare utreddes.Enligt vad utskottet hade inhämtat pågick inom arbete medriktlinjer för en utredning om långtidsuthyrning som skulle omfatta ocksåleasingfrågor. Med hänsyn till frågans vikt utgick utskottet från att enutredning på området skulle komma till stånd utan att behövde tanågot initiativ i saken. Vidare framhöll utskottet att vissa leasingfrågorkunde komma att aktualiseras i samband med det arbete som pågick inomfinansdepartementet med en proposition om auktorisation av finansbolagen. Motbakgrund av det anförda ansåg utskottet någon åtgärd från sida medanledning av motionerna inte vara påkallad och avstyrkte bifall till dem. Regeringen har tillkallat en särskild utredare meduppgift att företa en översyn av leasing beträffande fast och lösegendom (dir.1988:15). Enligt dessa direktiv skall utredaren bl.a. analysera de rättsligaförutsättningarna för leasing samt belysa de samhällsekonomiska,statsfinansiella, företagsekonomiska och privatekonomiska fördelar ochnackdelar som leasing för med sig. Vidare skall utredaren ta ställning till omoch i vilken utsträckning lagstiftningsåtgärder behövs och lämna förslag tillsådan lagstiftning. När det gäller frågan om leasing av lös egendom skallutredaren enligt direktiven huvudsakligen behandla den finansiella leasingenoch därvid särskilt inrikta sig på att undersöka hur kundernas skydd skallkunna ökas. Enligt direktiven bör därvid övervägas i vilken utsträckningtvingande regler behövs för att uppnå ett tillräckligt skydd för kunden närdenne intar en underlägsenställning i förhållande till sin motpart. Särskilt i konsumentför- LU1987/88:30 hållanden anges behovet av skyddsregler vara påtagligt. Mot bakgrund av leasingmarknadens snabba tillväxt ochleasingkundens ofta svaga ställning i avtalsförhållandet begärs i motion L902(fp) en utredning om lagstiftning gällande leasing. Utskottet vill erinra om att två motioner angåendelagstiftning om leasing-varav den ena var likalydande med motion L902 och väcktav samme motionär - behandlades ingående av . godkända betänkande (LU 1987/88:3) framhöll utskottet att det varangeläget att frågan om lagstiftning rörande leasing närmare utreddes.Utskottet hänvisade till att det inom pågick arbete medriktlinjer för en utredning om långtidsuthyrning som skulle omfatta ocksåleasingfrågor. Med hänsyn till frågans vikt utgick utskottet från att enutredning på området skulle komma till stånd utan något riksdagsinitiativ isaken och avstyrkte därför bifall till motionerna. Såsom närmare redovisats ovan (s. 3) har regeringen numeratillkallat en utredare som skall företa en översyn av leasingsystemet. Denneskall särskilt ta ställning till om och i vilken utsträckninglagstiftningsåtgärder bedöms erforderliga samt lämna förslag till lagstiftning.Någon åtgärd i saken är därför inte nu påkallad. Utskottet avstyrkersåledes bifall till motionen. attriksdagen avslår motion 1987/88:L902. Närvarande: (), (), (), (), (), Inga-BrittJohansson (s), (), (), (), BengtHarding (), (), (), (), () och ().