bet · GB01AU13 · 1987-12-31 00:00:00 — För attkomma till rätta med de obalanser som denna utveckling leder till ochåstadkomma fler nya arbetstillfällen utanför de nu expansiva regionerna måsteytterligare regionalpolitiska insatser göras. Kommittén bör därvid övervägaför- och nackdelar med olika åtgärder som kan bidra till att tillväxten istorstadsområdena och de expansiva universitetsorterna kan komma de regionertill godo som har eller bedöms få utvecklingsproblem. De allmänna investeringsfonderna har använts föratt påverka företagens investeringar i regionalpolitiskt prioriterade regioner.Inom utredningen om reformerad företagsbeskattning (Dir. 1985:30) pågår förnärvarande en allmän utvärdering av investeringsfondernas rolli såväl stabiliserings-som regionalpolitiken. 1 anslutning till denna utvärdering skall prövas för-ochnackdelar med mer direktverkande skattepolitiska instrument. Där kommer ocksåfrågan om särskilda investeringsfonder för regionalpolitiska syften attövervägas. Utöver de nu nämnda instrumenten har beskattningen inte använtssom regionalpolitiskt medel annat än i vissa glesbygdsområden där fordonsskattenär lägre samt i vissa delar av norra där skatten pä elkraft är lägre.Det bör nu undersökas om det finns anledning att föreslå ytterligareskattepolitiska instrument i regionalpolitiken. Det finns ett flertal olika förslagsom diskuteras och som bör värderas'och vägas mot andra medel såväl ureffektivitets- som kostnadssynpunkt. Dessa skattepolitiska instrument berörsåväl fysiska som juridiska personer. De specifika förhållandena i glesbygden kan motivera visssärbehandling för att underlätta företagsutveckling ochkombinationssysselsättning. Dessa frågor bör uppmärksammas särskilt. Effektiviteten hos olika beskattningsinstrument medregional profil har i hög grad att göra med den allmänna utformningen av såvälföretags- som inkomstbeskattningen. Den regionalpolitiska kommittén bör när detgäller beskattningen som instrument i regionalpolitiken beakta det arbete ochde överväganden som sker inom utredningen för reformerad företagsbeskattning.Ett samråd mellan de båda kommittéerna bör etableras på ett tidigt stadium.Ett liknande samråd bör i förekommande fall ske med den 21 tillsattautredningen om reformerad inkomstbeskattning (dir. 1987:29). Vid kommitténs behandling av skattefrågor bör även beaktasskatteut- AU 1987/88:13 jämningssystemets betydelse för att åstadkomma enbalanserad regional utveckling. 3.3.4 Åtgärder för att få kvalificerad arbetskraft tillregionalpolitiskt prioriterade områden. Ett viktigt mål för regionalpolitiken är att skapadifferentierade arbetsmarknader. Därigenom underlättas bl.a. möjligheterna förnäringslivet att rekrytera arbetskraft med olika yrkesutbildning och att när såerfordras kunna erbjuda båda makarna arbete. Insatserna på detta område kanemellertid behöva kompletteras med t.ex. åtgärder som riktas direkt tillindividen eller arbetsgivaren. Kommittén bör således undersöka behovet av ochlämna förslag som kan underlätta rekryteringen av kvalificerad arbetskraft.Vidare bör sådana hinder för arbetskraftsrekryteringen som finns pä arbetsmarknadenoch som försvårar eller förhindrar för inflyttande arbetskraft att erhålla enanställning kartläggas och förslag till åtgärder för att undanröja dessahinder redovisas. I sammanhanget bör särskilt beaktas åtgärder som kan bidratill ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. 1 sammanhanget bör också utövereventuella skattemässiga hinder även andra hinder förkombinationssysselsättningar, som har särskild betydelse för sysselsättningeni gleslbygden, analyseras och eventuella förslag till åtgärder lämnas avkommittén. 3.3.5 Regionalpolitiska frågor i övrigt De regionalpolitiska insatserna berör utöver de områdensom redan nämnts ytterligare ett antal mycket viktiga områden och medel. Under senare är har genomförts flera betydelsefullasamordnade insatser, som varit riktade till orter och regioner som drabbats avstrukturomvandlingsproblem. Principerna för sädana insatser har riksdagennyligen behandlat i anslutning till propositionen 1986/87:74, Näringspolitikinför 90-talet (NU 1986/87:30 rskr. En viktig uppgift för kommittén börnu vara att mot bakgrund av vunna erfarenheter från de senaste årens insatservärdera den lämpligaste utformningen av dennatyp av insatser. Därvid börkortsiktiga arbetsmarknadspolitiska åtgärder vägas mot mer långsiktiga regionalpolitiska. Även om glesbygdspolitiken i sin nuvarande utformning ihuvudsak, synes fungera bra bör kommittén överväga om det finns anledning attföreslå några förändringar. Som tidigare nämnts bör bl.a. sektorspolitikens betydelsei glesbygden och åtgärder som underlättar kombinationssysselsättninguppmärksammas av kommittén. Kommittén bör också särskilt värdera effekterna avde statliga insatserna i skärgårdsområdena. Samråd bör i dessa frågor ske medglesbygdsdelegationen. Det projektinriktade arbete som bedrivs av statensindustriverk och av länsstyrelserna för att åstadkomma regional utveckling ärett viktigt inslag i regionalpolitiken för att ta initiativ till ochkonkretisera olika typer av insatser. Projektarbetet bör även fortsättningsvisvara ett viktigt inslag i det regionalpolitiska arbetet. Som tidigare nämntshar statskontoret i uppdrag att utarbeta förslag till praktiska och effektivaformer för länsstyrelsernas hantering av den regionalpolitiskaprojektverksamheten. Statskontoret har också i uppdrag att studera denbetydelse länsstyrelser nas projektverksamhet har för och de samband som finns med av andra myndigheter och organ bedriven projektverksamhet i vilken bl.a. regional- 22 politiska,näringspolitiska, forsknings- och utbildningspolitiska frågor in- AU1987/88:13 går som väsentliga delar. Kommittén bör ta del av statskontoretshittillsvarande erfarenheter. Inom område finns ett system medprisstöd till norra , särskilda åtgärder för jordbruket i norra stöd till trädgårdsnäringen m.m. 1 samband med utvärderingen av deregionalpolitiska stödsystemen bör kommittén även överväga samordningen meddessa stödformer. (), som är administrativ myndighet förde regionalpolitiska transportstöden, genomför en fortlöpande uppföljning avdessa stöd. Kommittén bör i sitt arbete ta del av TPR:s erfarenheter av stödetseffekter m.m. Kommittén bör i sitt arbete ta del av erfarenheter ochinriktning av regionalpolitiska åtgärder i andra länder. Vidare bör kommitténi sina överväganden avseende åtgärder riktade till enskilda företag beaktainternationella överenskommelser och inte lämna förslag som kan leda tillkonkurrenssnedvridning. Mänga kommuner, såväl landstings- som primärkommuner,bedriver ett aktivt näringspolitiskt arbete inriktat pä att ge näringslivet ensamhällsservice och infrastruktur som är gynnsam för företagens utveckling.Detta är enligt min mening ett mycket viktigt och helt nödvändigt inslag ikommunernas verksamhet. Inom det regionalpolitiska arbetet deltar vissa kommuneraktivt. Det sker bl.a. inom det glesbygdspolitiska arbetet där kommunerna ivissa län deltar i beredningsarbetet vad gäller stöd till företag m.m. Enskildakommuner bedriver ofta gemensamma utvecklingsprojekt med länsstyrelserna elleri samverkan med flera organ, bl.a. 1 samband med program, som beslutatsav regering och riksdag för att hantera strukturomvandlingsproblem, harkommunerna ofta spelat en aktiv roll. Kommittén bör nu mot bakgrund av gjorda erfarenheterav ett aktivt näringspolitiskt arbete i kommunerna och de ställningstagandensom gjorts i denna fråga av stat- och kommunberedningen (C 1983:02) bedömaeventuella för- och nackdelar med att kommunerna tar en mer aktiv del i detregionala utvecklingsarbetet och i vilka former detta bör ske. En utgångspunktför detta skall vara att det kommunala engagemanget skall rymmas inom de ramarsom kommunallagen medger. 3.3.6 Genomförandet av regionalpolitiska åtgärder Kommittén bör, pä grundval av sina förslag till utformningoch precisering av de regionalpolitiska målen och medlen, lämna förslag om hurlänsstyrelserna och andra myndigheter och organ skall ta ansvar för deåtgärder och medel som skall användas för att åstadkomma en balanserad regionalutveckling. Därvid bör eftersträvas att åstadkomma en så långt möjligt decentraliseradverksamhet utan att möjligheterna att göra nödvändiga nationella avvägningaråsidosätts. Det senare aktualiseras i ökad utsträckning med den stora vikt sominfrastrukturåtgärder har för att åstadkomma utvecklingsmöjligheter iregionalpolitiskt prioriterade områden. I sädana sammanhang är det mångagånger helt nödvändigt att låta nationella ställningstaganden vara avgörande. Utgångspunkten för finansieringen av de åtgärder somkommittén kommer attföreslå är att de ska kunna genomföras inom de ekonomiska ramar som 23 gäller förregionalpolitiska åtgärder. Därmed menar jag dels de åtgärder AU1987/88:13 där medel anvisas över regionalpolitiska anslag överindustridepartementets huvudtitel, dels sädana åtgärder där regionalpolitisktmotiverade medel anvisas över andra huvudtitlar. har, som tidigare nämnts, i samband medbehandlingen av budgetpropositionen 1987 (prop. 1986/87:100, bil. 16, NU 34,rskr. 274) föreslagit att en regionalpolitisk utredning skulle pröva omkommuner som har utbyggd vattenkraft i ökad omfattning skulle få del av devinster som vattenkraften ger. Detta ställningstagande bör beaktasav kommittén. Kommittén bör redovisa sina överväganden och förslagsenast . har kunnat noteras tecken på ökaderegionala obalanser. ökade utfiyttningen frånskogslänen samt från vissa län i Bergslagen och sydöstra och några storstadsnära län har ökatsin andel av befolkningstillväxten i riket. Denna befolkningstillväxt istorstadsregionerna beror till en del,på ett kraftigt ökat födelseöverskottliksom en ökad invandring. har emellertid obalanserna mellanolika landsdelar i fråga om befolkningsutvecklingen tenderat att minska. Deninrikes befolkningsomflyttningen visar en klart minskande nettoinflyttningtill storstadsregionerna - frän ca 11 000 är 1985 till ca 5 1987. FörStockholms del minskar inflyttningen som utflyttningen ökar. Halvabefolkningsökningen i storstäderna beror nu på det ökade födelseöverskottet. har nästan samtliga län kunnat dra fördel avden allmänna befolkningstillväxten. Inte minst den ökade invandringen harbetydelse i detta sammanhang och alla län hade ennettoinvandring. Skogslänen hade sammantaget balans i flyttningsrörelserna, menflera av länen har ett relativt stort födelseunderskott vilket leder tillfortsatt befolkningsminskning. 1 Bergslagen fortsätter befolkningen att minska,men i väsentligt lägre takt än under de föregående åren. Sydöstra harhaft en negativ utveckling , men även här haren klarförbättring ägt rum . utgör dock ett undantag meden betydande utflyttning även . Variationerna i flyttningsrörelserna mellan olika län ochlandsdelar bör också ses i samband med befolkningens totala rörlighet. Varje är flyttar drygt en miljon invånare inom . av alla flyttningsrö- relser är inom samma län. Antalet flyttande över längre avstånd har varit relativt . Befolkningen i de mest flyttningsbe nägna åldersgrupperna kommer att minska relativt kraftigt under 1990rtalet vilket torde leda till en minskad rörlighet. Regionala variationer i födelsetal 24 samtinvandrarnas val av bosättningsort kommer att fä ökad betydelse för AU-1987/88:13 den regionala befolkningsutvecklingen. Den förbättrade balansen mellan län och landsdelar innebärinte att de inomregionala skillnaderna i befolkningsutvecklingen har minskat inågon större grad. Dessa inomregionala obalansproblem är särskilt stora i skogslänen,men också i t.ex. delar av sydöstra finns sammanhängande områden somunder läng tid haft befolkningsutflyttning. Det är främst de yngre som flyttaroch resultatet har blivit en gradvis fortgående urholkning avbefolkningsstrukturen. Detta leder efterhand till minskade födelsetal ochdärmed också en accelererad befolkningsminskning. Den regionala omflyttningen har ett nära samband medutvecklingen av arbetsmarknad och näringsliv i de olika regionerna. Antaletsysselsatta har ökat den senaste femårsperioden. Regionalt finnsvissa variationer har haft den starkaste ökningen medanflertalet län i , Bergslagen samt sydöstra har haft en svagareutveckling. Andelen sysselsatta har dock ökat relativt likformigt i flertaletregioner med en liten tendens till utjämning mellan storstadslänen ochskogslänen. Sysselsättningsgraden är enligt arbetskraftsundersökningarna i dagi storstadslänen och i skogslänen . Skillnaderna mellan olikalän är i detta avseende relativt små. Undantag är ochNorrbottens län med markant högre resp. lägre sysselsättningsgrad än riksgenomsnittet. Detförbättrade arbetsmarknadsläget har fått genomslag i samtliga län, men deregionala skillnaderna består! hade flertalet skogslän samtBlekinge län arbetslösa, medan motsvarande tal för länen i Sydsverigevarierade mellan 1,6 och . Den lägsta resp. högsta arbets-lösheten hadeStockholms län och . De län som haft eri kraftigstrukturomvandling inom jord-och skogsbruk samt inom den tunga basindustrin haren relativt hög andel av befolkningen utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Sysselsättningstillväxten inom de långsiktigt expanderandenäringsgrenarna, bl. a. de företagsinriktade delarna av den privatatjänstesektorn, delar av tillverkningsindustrin samt vissa servicenäringar, ärstarkt koncentrerade till i första hand , i andra hand tillövriga utbildnings- och kommunikationscentra. Den offentliga sektorn ökar nuväsentligt långsammare än . Dess betydelse för den regionalabalansen är därför avtagande även om sektorns storlek och förhållandevis jämnafördelning alltjämt innebär en utjämnande faktor i detta sammanhang. I 87 framhålls att de nuvarandetendenserna i näringslivets utveckling skärper obalanserna mellan olikaregioner. De delar av landet som beroende på sin närings- och företagsstrukturinte kan sysselsätta eller inte tillräckligt kan attrahera högutbildadarbetskraft riskerar att hämmas i sin utveckling. Som har framgått av redovisningen i det föregående såbestår i stora drag de regionala obalanserna mellan olika landsdelar. Regioner med bestående stora problem är bl. a. norra inländ. Bergslagen och delvis sydöstra . De inomregionala obalansproblemen är särskilt stora i skogslänen. Regeringen tijlsatte en kommitté,för attgöra en allmän AU 1987/88:13 översyn av regionalpolitiken. 1 dettasammanhang kommer den regionala problembilden och utvecklingen att noga belysasoch analyseras. Direktiven till kommittén finns återgivna i en föregående delav betänkandet. Den regionala utvecklingen bildar utgångspunkt förförslagen i propositionen och i ett antal motioner beträffanderegionalpolitikens inriktning. 1 propositionen framhålls att det krävs fortsatt satsningpå regionalpolitiken. Detta är nödvändigt för att motverka de tendenser tillökade regionala obalanser som uppträtt och för att långsiktigtklara de fastlagda målen för regionalpolitiken en balanseradbefolkningsutveckling i landets olika delar och tillgäng till arbete, serviceoch god miljö i alla delar av landet. Den tillsatta regionalpolitiska kommittén skallbl.a. mot bakgrund av förväntade regionala obalansproblem precisera målen förregionalpolitiken. Förslag skall också lämnas om pä vilka grunder och tillvilka regioner de regionalpolitiska insatserna bör riktas för att uppnå långsiktigtpositiva effekter. Erfarenheterna frän senare är visar bl.a. pånödvändigheten av att i ökad grad väga in regionalpolitiska hänsyn isektorspolitiken på olika områden. Ökad vikt läggs också på åtgärder för attallmänt förbättra näringslivsmiljön i de regionalpolitiskt prioriteraderegionerna vad gäller utbildning, kommunikationer, teknisk kompetens m.m.Sädana insatser har givits stort utrymme i propositionen om särskildaregionalpolitiska insatser i delar av Bergslagen och norra inland(prop. 1987/88:64, AU 24 rskr. Där föresläs att drygt 160 milj. kr.anvisas för olika kompetenshöjande åtgärder i berörda regioner. Arbetet med teknik- och kunskapsspridning är brett upplagtmed många aktörer pä olika nivåer. Detta är nödvändigt eftersom insatser ärangelägna inom flera politikområden, det gäller t.ex. utbildning,teknikutveckling och företagsutveckling. En stor del av utvecklingsarbetet kanoch bör enligt propositionen bedrivas på lokal och regional nivå. Regeringen har vissa medel till sitt förfogande för attstödja teknikspridningsprojekt i de regionalpolitiskt prioriterade regionerna.Regeringen har under /87 bl.a. beslutat att lämnaregionalpolitiskt stöd till elva projekt. Vidare framhålls i propositionen att de regionalpolitiskainsatserna som bör fördelas geografiskt med hänsyn till problemensomfattning och karaktär i skilda delar av landet. 1 avvaktan på resultat frånden regionalpolitiska utredningen bör den gällande permanentastödområdesindelningen för det regionalpolitiska stödet ligga fast. Beträffande framhålls i propositionen attregeringen avser att återkomma med förslag till åtgärder. bedrivsinom industridepartementet ett utredningsarbete för att få fram AU1987/88:13 förslag till åtgärder för att förstärka utvecklingsmiljön iÖstersund. För regionalpolitiska insatser inom industridepartementetsområde föreslås anslag med totalt 1 766,3 milj. kr. (1 925,2 milj. kr.innevarande budgetär). Anslaget till lokaliseringslån minskas med 100 milj.kr. och detta motiveras med att det finns en stor reservation av länemedelsedan tidigare. I denna del av propositionen redovisas också vissa förslagav regional betydelse under andra huvudtitlar i budgetpropositionen. Förslagengäller bl.a. det kommunala skatteutjämningssystemet, trafikpolitiska åtgärder,prisstödet till jordbruket i norra och en utbyggnad av flera mindre ochmedelstora högskolor. Moderata samlingspartiet framhåWer i partimotion 1987/88:A484 vikten av att förhållandena i betraktas ur olika geografiskaperspektiv globalt, europeiskt, nationellt och inomregionalt. är enligt motionärerna mer centraliserat ännågonsin. Trots att decentralisering har varit ett vanligenförekommande uttryck i politiken har utvecklingen drivits i motsatt riktning.Den socialistiska ideologin med krav på likformighet kräver standardiseradelösningar. Därigenom kan makt och inflytande i samhället centraliseras. Ett avresultaten är en kraftig tillväxt av den offentliga sektorn vilket harinneburit att allt fler avgörande ekonomiska beslut fattas av ett fätalpersoner i departement och riksdag. Successivt har det offentliga inflytandet över individeroch företag ökat. Företag och kommuner styrs av lagar och bestämmelser somoftast förskjuter makten till . Enskilda lagar har ofta förefallitmotiverade och relativt harmlösa. Det sammanlagda resultatet har emellertidblivit svåröverskådliga lagkomplex, vilkas centraliserande konsekvenser endastett fätal experter kan överblicka. Den centraliserande effekten förstärks ocksåav de stora organisationerna som strävar efter likformiga lösningar. Motionärerna pekar också pä att det har skapats ett stortantal s.k. speci-aldestinerade statsbidrag som staten delar ut till kommunernaom dessa utformar service m.m. på det sätt som staten vill. I realiteten harkommunernas självstyre därmed kraftigt reducerats. En annan centraliserande effekt av statens bidragsgivningär enligt motionärerna att befolkningen i små kommuner betalar inmera i skatter och avgifter till staten än vad som återgår i form avstatsbidrag. Invånarna i de små glesbygdskommunerna kan sägas betala för denoffentliga sektorns tillväxt i storstäderna. Sektorerna barnomsorg ochbostadsfinansiering anförs som exempel på hur medel omfördelas frän skogsläntill storstäder. Reglerna för verksamheten inom den offentliga sektorn t.ex. sjukvården och barnomsorgen är enligt motionärerna utformade så attverksamheten måste utföras i offentlig regi. Därför ser man sällan någraprivata alternativ utanför storstäderna. I stället är det storskaliga lösningarsom tillämpas.Även små offentliga sjukvårdsenheter blir dyra, eftersom de för- 27 väntas seut och arbeta som stora sjukvårdsenheter. Närdet gäller regionalpolitiken i ett större sammanhangframhåller mo- AU 1987/88:13 derata samlingspartiet avslutningsvis ipartimotion A484 att tillväxten i storstadsregionerna inte är ett hot motutvecklingen i andra regioner utan snarare en förutsättning. Tillväxten iområden som , och västra innebär inte att allbefolkning och alla företag kommer att koncentreras dit . Den mycketavancerade teknikutveckling som sker i storstadsområdena utgör i självaverket förutsättningen för att vi i skall kunna utveckla framtidensarbetsinstrument. Dessa ger radikalt ändrade förutsättningar fördecentralisering av produktion och service. Detta gagnar långsiktigt våramöjligheter att skapa en balanserad regional utveckling. Flera av de mellanstora städerna uppvisar endynamisk tillväxt. Det är en viktig positiv faktor för mera avlägset belägnadelar av landet om de större städerna i dessa regioner utvecklas. Genom attnäringslivet i mellanstora städer utvecklas växer en servicestruktur upp somhjälper även företagen i dess omland. 1 partimotion 1987/88:A426 av/o//?/-///framhållsinledningsvis att regionalpolitiken skall öka den enskildes möjligheter attfritt kunna välja arbete och bostadsort och åstadkomma en mer likvärdigekonomisk, social och kulturell standard för landets olika delar. står en mycket omfattande medelsarsenal tillregionalpolitikens förfogande. Motionärerna konstaterar emellertid att deregionala problemen tycks vara på väg att förvärras. Tendenser finns tillöverhettning i våra storstadsområden. ökar utflyttningen frän andradelar av värt land. Trenden mot ökad koncentrafion har alltså inte brutits. Enicke oväsentlig orsak till denna utveckling synes enligt motionärerna vara attstrukturrationaliseringen inom traditionella näringar kombineras med introduktionenav ny teknik inom "kunskapsintensiva" eller"högteknologiska" områden. Även tjänstesektorn är betydelsefull idetta sammanhang. Den privata tjänstesektorn är stadd i expansion, ochinom denna finns en tendens till koncentration till storstadsområden. Dessa frågor tas också upp i partimotion1987/88:A219 om arbetsmarknaden och sysselsättningspolitiken. Motionärernautvecklar här sin syn pä de möjligheter till decentralisering som uppstår genomden nya informationsteknologin. Ökad geografisk decentralisering och enregionalt balanserad sysselsättningsutveckling blir möjlig därför attinformationsteknologin främjar småskalighet och flexibilitet. Dettaförhållande kräver enligt motionärerna en ändrad inriktning av deregionalpolitiska insatserna med större tonvikt pä mobilisering av lokalainitativ och egen kunskap. I motion A426 utvecklas vidare de nya krav somregionalpolitiken har att möta. De områden som ibland räknas som liggande vid sidan om den egent liga regionalpolitiken kommer att fä än större betydelse. Det gäller t.ex. infrastrukturen. Regionalpolitik måste framöver handla om mer än central omfördelning genom kostnadspäverkan och i ökad utsträckning inriktas pä att stödja nyskapande och kreativitet på lokal och regional nivå. Målet måste vara att ytterligare understödja miljöer för nyföretagande och egna initiativ även utanför storstäderna. Staten och andra organ kan underlätta framväxten av kreativa miljöer genom att skapa gynnsamma förutsättning- 28 Regionalpolitiken måste också i högre grad än tidigare rikta sig AU 1987/88:13 mot mindre företag. Motionärerna vill emellertid också slå vakt om den typ avutvecklingscentra, som våra större städer utgör. understryker manatt en överhettning i storstäderna inte är bra. En politik som ökarmöjligheterna att finna sysselsättning och bedriva verksamhet utanförstorstäderna är därför till fördel också för storstadsområdena. Det finnsalltså ingen anledning att generellt utmåla en kraftig motsättning mellan destörre städerna och andra delar av landet. Motionärerna tar också upp frågan om arbetskraftsbristen iett regionalpolitiskt perspektiv.