bet · GB01SfU5 · 1987-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas nio motioner som väckts under denallmänna motionstiden /87. I tre motioner (m, fp) begärs att etableringsbegränsningenför privattandläkare avskaffas. Utskottet avstyrker motionerna med hänsyn tillatt anslutningen av tandläkare till tandvårdsförsäkringen får betydande ekonomiskakonsekvenser för försäkringen och att den begränsade resursökning som kan kommai fråga måste styras till kommuner med störst behov. Frågan om en utvidgning av tandvårdsförsäkringen till attomfatta barn och ungdom behandlas i två motioner (m, fp). Motionerna avstyrksav utskottet med hänsyn till såväl vikten av att barn- och ungdomstandvården ärsamlad hos folktandvården som de ökade kostnader för försäkringen som en sådanutvidgning skulle medföra. Utskottet avstyrker vidare bifall till en motion (m) medbegäran om en uppräkning av tandvårdstaxan för privatpraktiserande tandläkaremed hänvisning till pågående överläggningar om uppräkning av arvodesnivåernaför . I en motion (vpk) begärs förslag om att tandproteser ilikhet med övriga proteser skall tillhandahållas kostnadsfritt. Utskottetframhåller att kostnaderna för tandproteser bör regleras inom ramen förtandvårdsförsäkringen och inte såsom fallet är beträffande övriga protesergenom sjukvårdsersättning och avstyrker bifall till motionen. Två motioner (s och c) tar upp problemet med oralgalvanism och kvicksilverförgiftning. Utskottet avstyrker bifall till bådamotionerna huvudsakligen på grund av att motionerna redan är tillgodosedda. Mot bakgrund av att ansvaret för specialisttandvårdenåvilar landstingen avstyrker utskottet bifall till en motion (fp) vari begärsen utvidgning av privattandläkares rätt till specialisttaxa. Slutligen begärs i tre motioner (m och fp) förändringar avtandvårdsförsäkringens konstruktion i olika avseenden. Utskottet avstyrker avkostnadsskäl bifall till motionerna. Tillbetänkandet har fogats fem reservationer. 1986/87:Sf238 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen 1 1987/88.11 saml. anförs om att patientermed besvär av oral galvanism bör ges rätt att utan sfU 1987/88:5 egenkostnad byta tandlagningar med amalgam mot annat tandfyllningsmaterial. 1986/87:Sf265av m.fl. (vpk) vari yrkas att hos regeringen begäratt en utredning tillsätts med uppgift att utreda frågan om kostnadsfriatandproteser samt att förslag härom föreläggs . 1986/87:Sf278av () vari yrkas att hos regeringen begär en utredningom förändringen av tandvårdsförsäkringens nuvarande konstruktion. 1986/87:Sf321av m.fl. (m) vari yrkas 2.att beslutar att med omedelbar verkan upphäva bestämmelserna ometableringsbegränsningar för tandläkare. 1986/87:Sf324 av och () vari yrkas att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförtsom ändringar i tandvårdstaxan. 1986/87:Sf330av m.fl. (m) vari yrkas att hos regeringen begär enutredning rörande en reformerad tandvårdsförsäkrihg med beaktande av vad somanförts i mofionen. 1986/87:Sf331av m.fl. (m) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om tandvårdsförsäkringens ersättningstaxa förprivatpraktiker, 2. att beslutar att upphäva bestämmelsernaom etableringsbegränsningar för tandläkare med omedelbar verkan. 1986/87:S033 av och () vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om ändring av nugällände regler för barn- och ungdomstandvård. 1986/87;Sf349av m.fl. (fp) vari yrkas 16. att hos regeringen begär förslag till ändring av lagen omallmän försäkring så att tandläkare ges rätt att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen, 17. att hos regeringen begär en översyn av tandvårdsförsäkringeni enlighet med de riktlinjer som nämns i mofionen, 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförs om specialtandläkares rätt att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen, 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförs om samverkan med privatpraktiserande tandläkare i barn-ochungdomstandvården och vid institutioner samt om möjligheterna för barn ochungdomar att anlita annan tandläkare än folktandvårdens. Utskottet SfU 1987/88:5 1 samband med beslut om en allmäntandvårdsförsäkring fastställdes ett program för landstingens utbyggnad avfolktandvården. Målet var att folktandvården vid utgången av skullesvara för hela barn-och ungdomstandvården samt av vuxentandvården. För att säkerställa den planerade utbyggnaden avfolktandvården infördes i övergångsbestämmelserna till tandvårdsreformen möjlighet för att, om verket fann anledning anta attfolktandvårdens behov av tandläkare skulle bli otillräckligt tillgodosett,föreskriva att en tandläkare inte får föras upp på förteckning hos allmänförsäkringskassa. Begränsningsregeln skulle ursprungligen gälla fram tillutgången av , men har därefter förlängts i flera omgångar. Genom beslut gäller begränsningsregeln tillsvidare (prop. 1985/86:51, SfU 6, rskr. Motiven för en fortsattetableringsbegränsning var såväl att anpassa tandvårdsresurserna till behov ochsamhällsekonomiskt utrymme som att uppnå en utjämning av tillgången påtandläkare mellan och inom regioner. I tre motioner tas upp frågan om etableringsbegränsningför tandläkare. m.fl. anför i motion Sf321 att en överföring avverksamheter i en privat och småskalig regi i allmänhet ger bättre service ochen ökad mänsklig kontakt. Bestärhmelserna om etableringsbegränsning förtandläkare bör därför upphävas med omedelbar verkan, och motionärerna begär iyrkande 2 att beslutar i enlighet härmed. I motion Sf331 yrkande 2 avNils Carlshamre m.fl. framförs samma yrkande. Motionärerna framhåller attetableringsbegränsningen i praktiken har samma effekt som det s.k.Dagmarsystemet. Få privattandläkare har möjlighet att verka utanförtandvårdsförsäkringens ram eftersom patienterna då får betala hela tandvårdskostnaden.Margareta m.fl. framhåller i motion Sf349 att det år mycket tveksamt omde totala kostnaderna för tandvården hålls nere genom etableringskontroll somminskar konkurrensen. De undersökningar av tandvårdens kostnader som gjorts harvisat att de privata tandläkarna har lägre kostnader än folktandvården. Detpågår också ett arbete jnom folktandvården för att minska de höga kostnaderna,som framför allt beror på att kostnaderna för administration och liknande ärhöga. Förutsättningarna för att dessa strävanden mot en mer rationellverksamhet skall bli framgångsrika torde vara större om det finns konkurrerandeprivatpraktiserande tandläkare. En fri etableringsrätt ger enligt motionärernade största förutsättningarna för en tandvård som är anpassad till patientensbehov, och de begär i yrkande 16 förslag till sådan ändring i lagen om allmänförsäkring , att tandläkare får fri etableringsrätt. Såsom ovan nämnts beslutade attförlånga regeln om etableringsbegränsning för privattandläkare fills vidare.Utskottet framhöll därvid (se SfU 1985/86:6) att anslutningen av tandläkaretill tandvårdsförsäkringen får betydande ekonomiska konsekvenser förförsäkringen och att i nuvarande samhällsekonomiska läge måste därför denbegränsade resursökning som kan komma i fråga styras till de kommuner som harstörst, behov. Härigenom kan även en utjämning uppnås såväl mellan- som inomregionalt.Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det var helt SfU 1987/88:5 nödvändigtmed en fortsatt etableringsbegränsning för privattandläkare. Med sammamotivering avstyrkte utskottet även under föregående motionsyrkandenom upphävande av etableringsbegränsningen (se SfU 1986/87:8). Enligt utskottetsmening äger de ovan angivna skälen för en etableringskontroll alltjämtgiltighet, och utskottet ser således ingen anledning för att frångåsin ståndpunkt i frågan. Utskottet avstyrker följaktligen bifall tillmotionerna Sf321 yrkande 2, Sf331 yrkande 2 och Sf349 yrkande 16. Beträffande barn- och ungdomstandvården är landstingensutbyggnad härav nu fullföljd, och folktandvården svarar således för alltandvård för barn och ungdomar t.o.m. det år de fyller . I två motioner tas upp frågor om barn- ochungdomstandvård. och begär i motion Sf333 etttillkännagivande om att även barn och ungdomar skall omfattas av den allmännatandvårdsförsäkringen. I motionen anförs att inte endast folktandvården bör haansvar för barn- och ungdomstandvård utan även privata tandläkare bör fåanlitas. Med nuvarande regler får patienter som väljer tandläkareutanför folktandvården själva betala hela behandlingskostnaden och har såledesi realiteten ingen valfrihet. Motionärerna framhåller att förslaget visserligenmedför ökade kostnader för försäkringen men att totalkostnaden för tandvårdentroligen torde bli lägre eftersom privattandvård är både effektivare ochbilligare än den vård som bedrivs i landstingens regi, I motion Sf349 avMargareta m.fl, (fp) framförs liknande synpunkter. Motionärerna anseratt med det nuvarande systemet saknas möjligheter för privattandläkare atterbjuda familjetandvård. Även när det gäller tandvård vid sjukhus ochinstitutioner bör enligt motionärerna en samverkan kunna ske medprivattandläkare. Motionärerna begär därför i yrkande 19 ett tillkännagivandeom att bör samverka med privattandläkare i barn- ochungdomstandvården och vid institutioner samt att den allmänna tandvårdsförsäkringenbör utvidgas till att omfatta även barn och ungdomar. Utskottet behandlade även under föregående riksmötemotionsyrkanden om en utvidgning av den allmänna tandvårdsförsäkringen till attomfatta även barn och ungdomar (se SfU 1986/87:8). Utskottet konstateradeinledningsvis att landstingen genom folktandvården ansvarar för all barn-ochungdomstandvård och att detta ansvar som ursprungligen reglerades ifolktandvårdslagen numera regleras i tandvårdslagen (1985:125). Vidareredovisade utskottet de uttalanden som gjordes av socialutskottet i denna frågavid behandling av proposition 1984/85:79 med förslag tilltandvårdslag (SoU 1984/85:12). anförde därvid bl.a. följande.Utskottet ansåg det viktigt att slå fast att folktandvården har ett primärtansvar för barn- och ungdomstandvården. I barnens intresse kan det emellertidvara lämpligt att göra undantag från principen att vården skall ges avfolktandvårdens egen personal i t.ex. en glesbygd, där det annars skulle kunnabli mycket långa resor för barnen. Detta måste vederbörande landsting bedöma påeget ansvar. Utgångspunkten bör emellertid vara att självt skallsörja för att det finns en uppbyggd och fungerande barn- och ungdomstandvårdmed tillräckligt utrymme även för förebyggande Detta är motiverat bl.a. av kravet på att SfU 1987/88:5vården, och då inte minst den förebyggande vården, skall nå alla barn, ävensådana med t.ex. sociala problem i hemmiljön eller med långvarig sjukdom ellerhandikapp. delade denna uppfattning och ansåg försin del att det är väsentligt att barn- och ungdomstandvården är samlad hosfolktandvården. Vidare framhöll utskottet att en utvidgning avtandvårdsförsäkringen till att omfatta även barn och ungdomar skulle medföraväsentligt ökade kostnader för försäkringen. Utskottet vidhåller sin inställning i frågan om enutvidgning av tandvårdsförsäkringen och avstyrker således bifall till motionSf333 och motion Sf349 yrkande 19 i denna del. Beträffande frågan om samverkanmellan landstingen och privattandläkare i barn- och ungdomstandvården och vidinstitutioner vill utskottet erinra om att även om landstingen harhuvudansvaret för den faktiska vården finns viss möjlighet för landstingen attgenom avtal överlåta vården till privattandläkare i de situationer där en sådanlösning befinns vara mest ändamålsenlig. Utskottet avstyrker därmed bifall tillmotion Sf349 yrkande 19 även i denna del. Enligt gällande ersättningsregler inomtandvårdsförsäkringen svarar försäkringen för av kostnaden för tandvårdeninkl. I syfte att begränsa patientens kostnader för meromfattande tandvårdsbehov Svarar försäkringen för av kostnaderna när dessaunder en behandlingsperiod överstiger . I vissa speciella fall betalarförsäkringen hela kostnaden för tandvården. De bestämmelser som reglerarvillkoren för ersättning från tandvårdsförsäkringen återfinns i tandvårdstaxansom också innehåller bestämmelser om ersättning till tandläkare ochtandtekniker för utförd vård. Tandvårdstaxan fastställs av regeringen efterförslag av , och taxans giltighet är begränsad i tiden.Den nuvarande taxan gäller längst till utgången av . Regeringen uppdrog åt riksförsäkringsverketatt i samråd med förutsättningslöst bedöma deförsäkringsmässiga konsekvenserna av en ny konstruktion av tandvårdstaxan. Iuppdraget angavs tre principiella utgångspunkter. Den första punkten utgjordesav ett baspaket av innebörd att alla vuxna skall ges rätt till tandvårdsbesökmed regelbundna intervaller till en fast avgift. Avgiften bör sättas så att deni princip motsvarar patientavgiften vid ett läkarvårdsbesök inom offentligvård. För denna avgift skall patienten kunna erhålla en personlig kallelse,undersökning inkl. anamnes, röntgen- och laboratorieundersökning, diagnostik,terapibehandling och profylax vad gäller karies och parodontit. Försäkringensersättningar till vårdgivaren för detta behandlingspaket schabloniseras menskall eventuellt kunna differentieras med hänsyn till patientens ålder. Vidareskall behandling med fast och avtagbar protetik ersättas av försäkringen medfrån början fastställda belopp. 1 dessa fasta ersättningsbelopp skallersättning för det tandtekniska arbetet ingå, däremot inte kostnaden för dettandtekniska materialet. För övriga åtgärder i taxan, vilka främst avserreparativ tandvård, dvs. fyllningar, kirurgi och rotbehandlingar, skall verketbedöma konsekvenserna av att försäkringen endast ersätter kostnader somöverstiger en viss nivå. förslag måste enligt uppdragetgrundas på att förslagen skall rymmas inom ramen för nuvarande kostnader förtandvårdsförsäkringen. har redovisat sitt uppdrag tillregeringen i en SfU 1987/88:5 rapport av . Verket anfördärvid att man funnit att en förändring av tandvårdstaxan i enlighet med deförutsättningar som angivits i utredningsuppdraget skulle leda till flera ickeönskvärda effekter. I rapporten redovisas därför ett alternativt förslag tillbaspaket enligt följande. För en fast avgift skall patienten få personligkallelse, röntgenbildstagning, klinisk undersökning av tänder och tandlösapartier, redogörelse för undersökningens resultat, förslag till behandlingsamt kostnadsberäkning. För övriga åtgärder i tandvårdstaxan, inkl.tandtekniskt material, skall försäkringen gälla i nuvarande form med ettinbyggt högkostnadsskydd. - Rapporten är föremål för beredning inomregeringskansliet. I motion Sf331 av m.fl. påpekas att närdet nuvarande systemet med taxeförhandlingar mellan tandläkarna ochriksförsäkringsverket infördes angavs som en riktpunkt för taxeutvecklingenatt privatpraktiserande tandläkare skulle tillförsäkras sammainkomstutveckling som offent-liganställda tandläkare. Motionärerna anser attdenna utfästelse inte alls har infriats, inte ens efter den senastetaxejusteringen. Tandvårdstaxan behöver därför enligt motionärerna räknas uppom givna utfästelser skall infrias, och de begär i yrkande 1 etttillkännagivande härom. Såsom ovan nämnts fastställs tandvårdstaxan av regeringenefter förslag från riksförsäkrifigsverket. förslagföregås av överläggningar med tandläkarförbundet. sker en justeringav arvodesnivåerna i taxan, varför tandvårdstaxans giltighet är tidsbegränsad.Den nuvarande taxan gäller fr.o.m. tills vidare, docklängst till utgången av . Enligt vad utskottet erfarit pågår förnärvarande överläggningar mellan och tandläkarförbundetom en uppräkning av arvodesnivåerna . Vid dessa överläggningar sammanvägsen rad olika komponenter såsom bl.a. de offentliganställda tandläkarnaslöneutveckling. Det finns därvid, enligt vad utskottet erfarit, en strävan atthöja arvodesnivåerna så att en direkt följsamhet till löneutvecklingen på denoffentliga sidan uppnås. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att motionSf331 yrkande 1 behöver föranleda någon åtgärd. m.fl. tar i motion Sf265 upp frågan omkostnadsfria tandproteser. I motionen framhålls att anskaffningskostnaden fören tandprotes uppgår till , vilket innebär en stor ekonomiskbelastning för låginkomsttagare och pensionärer på grund av tandvårdsförsäkringensersättningsregler. Motionärerna anser därför att tandproteser ur kostnadssynpunktskall jämställas med övriga proteser, dvs. tillhandahållas kostnadsfritt förden enskilde, och de begär att en utredning tillsätts i detta syfte samt attförslag härom föreläggs . Utskottet har tidigare behandlat motioner med samma syftesom den nu aktuella (se senast SfU 1986/87:8), Utskottet framhöll därvid atttandvårdsförsäkringen är en separat försäkring inom sjukförsäkringen och attkostnaderna för tandproteser därför skulle regleras inom ramen förtandvårdsförsäkringen och inte såsom fallet är beträffande övriga protesergenom sjukvårdsersättning. Når det gällde en förändring av tandvårdstaxan isyfte att tillgodose motionen var utskottet - främst av kostnadsskäl - inteberett att medverka därtill. Dessutom bedömdes att en sådan förändring skullekunna medföra storagränsdragningsproblem beträffande såväl vilka slag av prote- SfU 1987/88:5ser som vilka grupper av försäkrade som skulle omfattas av förändringen. Utskottetvidhåller denna uppfattning och avstyrker bifall till motion Sf265. Utskottetvill dock erinra om att frågan om kostnader för tandproteser ingår i deöverväganden om en ny konstruktion av tandvårdstaxan som görs inomregeringskansliet på grundval av det förenämnda regeringsuppdraget ochriksförsäkringsverkets rapport. Enligt9 § första stycket p. 3 tandvårdstaxan betalar hela arvodetoch kostnaden för tandtekniskt material för behandling som görs om på grund avavvikande reaktion för dentala material. Enligt6 § föreskrifter (RFFS 1980:22) för verkställighet avtandvårdstaxan (1973:638) m.m. får en behandlingsperiod inte överstiga ett årannat än om 1. behandlingen skall förhandsprövas i två steg, 2. den försäkraderemitteras till specialisttandläkare, 3. en planerad behand-Hng inte hinnergenomföras på grund av tandläkarens eller den försäkrades sjukdomeller militärtjänst eller annat oförutsett hinder. Itvå motioner tas upp frågor som rör avvikande reaktioner för dentala material.I mofion Sf238 av och begärs ettfillkännagivande om att patienter med besvär av oral galvanism kostnadsfrittskall få byta tandfyllningar av amalgam mot annat tandfyllningsmaterial. JanHyttring och framhåller i mofion Sf324 att en utredning ianledning av en misstänkt kvicksilverförgiftning orsakad av tandfyllningar ären svår, dyr och lång process för den som drabbats. För att förbättrasituationen för de drabbade föreslår motionärerna vissa förändringar. Sålundaföreslås att tandvårdstaxan omarbetas så att patientersättningen för besök ochutredning hos hänvisningstandläkare jämställs med besök och utredning inomsjukvården. Vidare föreslås en ändring i 6 § riksförsäkringsverketsföreskrifter till tandvårdstaxan i syfte att en behandlingsperiod vid saneringav amalgam skall få överstiga , eftersom en sådan sanering endast kan görasi en takt av en fyllning var femte eller sjätte vecka utan risk för attpatienten får bestående men av behandlingen. Såsomovan nämnts utgår avgiftsfri tandvård för behandling som görs om på grund avavvikande reaktion för dentala material. Förutsättningen härför är dock att denavvikande reakfionens samband med dentalt material objektivt kan verifierasgenom utredning. Patienten kan således kostnadsfritt få byta utsina fyllningar i de fall en avvikande reaktion för amalgam har konstaterats. Beträffandefrågan om utredning för att konstatera om en avvikande reakfion föreligger villutskottet framhålla följande. En expertgrupp inom har haft iuppdrag att utreda eventuella risker vid lågdosexpo-nering för kvicksilver samtatt därvid särskilt belysa effekterna inom tandvården. I sin rapportKvicksilver/amalgam hälsorisker (redovisar 1987:10) anförexpertgruppen att patienter som skall utredas och behandlas i anledning avbesvär som kan sättas i samband med tandfyllningar eller kvicksilverförgiftningi första hand skall tas om hand av allmänpraktiserande tandläkare resp. läkareinom primärsjukvården. Vid behov skall pafienten remitteras för utredning ochbehandling av de odontologiska och medicinska specialister - däribland avsocialstyrelsen utbildade hänvisnings- tandläkare- som finns inom landstingsområdet. §fy 1987/88:5 Utskottet konstaterar att ifrågavarande utredningarsåledes görs inom såväl tandvården som sjukvården. I de fall en avvikandereaktion för dentala material kan konstateras ersätter försäkringen helakostnaden för behandlingen som då, enligt vad utskottet erfarit, innefattaräven utredningskostnaden. När det slutligen gäller frågan om behandlingsperiodenslängd har utskottet erfarit att den typ av behandling som här är aktuell iallmänhet förhandsprövas av i två steg. Härigenom får enbehandlingsperiod enligt nuvarande regler överstiga . Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att någonriksdagens åtgärd med anledning av motionerna Sf238 och Sf324 inte är påkallad. Enligt övergångsbestämmelserna p. 8 till tandvårdstaxanfår privatpraktiserande tandläkare som har specialistkompetens i någon avspecialiteterna tandsystemets kirurgiska sjukdomar, tandlossningssjukdomar,rotbehandling eller tandreglering och som vid utgången av var verksami enskild tandvård - när han ger tandvård inom sin specialitet - beräkna arvodeenligt specialisttaxa. I motion Sf349 yrkande 18 av m.fl. begärsett tillkännagivande om att de begränsningar som gäller för specialisttandläkaresanslutning till tandvårdsförsäkringen bör avskaffas. Utskottet behandlade under föregående en motionmed samma yrkande som den nu aktuella i det förenämnda betänkandet SfU1986/87:8. Utskottet, som därvid tolkade motionen som en begäran om attnuvarande begränsningar för privattandläkares rätt till specialisttaxa upphävs,framhöll följande. Alltsedan tandvårdsförsäkringen infördes har landstingenhaft ansvaret för specialisttandvården. I samband med beslut (prop.1984/85:79, SoU 12, rskr. 143) om en tandvårdslag anfördes som skäl för attlandstingen även fortsättningsvis skulle svara för specialisttandvården bl.a.följande. Specialisttandläkaren utför mer komplicerade arbeten efter remissfrån folktandvårdens distriktsvård. En annan väsenthg uppgift för specialisttandläkarnaär att vara konsulter åt samt att utbilda tandläkarna inom allmäntandvården.Specialisterna kan- om de är knutna till folktandvården -på ett avgörande sättmedverka fill att effektiva vårdprogram utarbetas och genomförs. Landstingenshittillsvarande ansvar för specialisttandvården har vidare medfört att denbegränsade men efter hand ökande tillgången på specialister har kunnat spridasöver landet. Det är önskvärt att denna utveckling fortsätter. Det är ocksåviktigt att se till att den resurs som specialisttandläkarna utgör utnyttjas såeffektivt som möjligt. Mot denna bakgrund ansåg sig utskottet inte kunnamedverka till en sådan utvidgning av privattandläkares rätt till specialisttaxasom begärdes i motionen. Utskottet ser inget skäl att nu frångå denna uppfattningoch avstyrker således bifall till motion Sf349 yrkande 18. I tre motioner begärs förändringar avtandvårdsförsäkringens konstruktion i olika avseenden. I motion Sf278 av SiwPersson anförs att tandvårdsförsäkringens patientförmåner successivt harurholkats av statsfinansiella skäl, och av samma skäl har också tandvårdstaxansläpat efter i förhållande till både den allmänna prisutvecklingen ochkostnadsutvecklingen inom tand- vården.För att den privata tandvårdssektorn skall överleva och även SfU 1987/88:5upprätthålla nuvarande standard och servicenivå är en väsentlig höjning avtandvårdstaxans nivå ofrånkomlig. Emellertid konstaterar motionären att någotstatsfinansiellt utrymme för de höjningar som erfordras inte finns. Detta fårtill följd att antingen måste patienterna helt bära kostnaderna för den nödvändigahöjningen av arvodesnivån eller måste den privata sektorn successivt minskamedan folktandvården ökar sin vårdvolym.