bet · GB01LU6 · 1987-12-31 00:00:00 — om vissa frågor på det industriella rättsskyddets område LU 1987/88:6 tbetänkandet behandlas tre motioner i vilka tas upp frågor om vitesförbud vidvarumärkesintrång (fp), ändring i mönsterskyddslagen (c) resp. förlängning avskyddstiden för patent på läkemedel (m). Motionerna avstyrks av utskottet. Motion1986/87:L803 av () vari yrkas aft hosregeringen begär förslag till sådan ändring i varumärkeslagen (1960:644) aftvitesförbud införs vid varumärkesinfrång. Motion1986/87:L805 av () vari yrkas att beslutar hosregeringen begära förslag till ändringar i berörda hänseenden i 2 och 19 §§mönsterskyddslagen (1970:485). Motion1986/87:L815 av () vari yrkas aft hos regeringen begärförslag om ändring av patentlagen i enlighet med vad som i motionen anförts. Genompatent kan den som gjort en ny uppfinning få ensamrätt aft utnyttjauppfinningen yrkesmässigt. Patent kan meddelas på ett förfarande, t. ex. ettnytt produktionssätt eller på en produkt som sådan exempelvis ett nyttläkemedel. I patentlagen (1967:837) definieras uppfinningsbegreppet genom enuppräkning av vad som inte skall anses utgöra en uppfinning. Enligt denna uppräkningkan patent inte beviljas för bl. a. ett förfarande för kirurgisk ellerterapeutisk behandling eller diagnostisering som skall utövas på människoreller djur. Olika alster som skall användas vid sådana förfaranden kan dockpatenteras. Patentsöks i bos patent- och registreringsverket. Varje ansökan som kommer ingranskas av myndigheten. Vid granskningsförfarandet skall utrönas huruvida detföreligger hinder mof bifall till ansökningen med hänsyn till patentlagensbestämmelser. En väsentlig del av granskningen 1Riksdagen 1987/88. avserfrågan huruvida uppfinningen är ny och fyller kravet på uppfinnings- LU1987/88:6 inte finner något hinder mot ett bifall fill ansökningen k. invändningsförfarandet då allmänheten bereds tillfälle aft inkommamed invändningar mot ansökningen. När tiden för inlämnande av invändningargått ut skall patentansökningen tas upp till fortsatt prövning. Om patentansökningen bifalls är patentet meddelat från den dag då patentbeslutetvann laga kraft. Förfarandet vid patentverket är tämligen tidskrävandeoch i genomsnitt tar det från det en patentansökan ges intill dess patent meddelas. Beviljas patent på en uppfinning gäller ensamrätten underen fid av räknat då patenfansökan inkom till patent- ochregistreringsverket. Patenttiden kan inte förlängas. Patentet kan däremotupphöra om bl. a. föreskrivna årsavgifter inte betalas. Reglerna i den svenska patentlagen har fillkommit eftereft omfattande nordiskt samarbete. Detta samarbete har lett till att det iNorden råder en långtgående rättslikhet på patenfområdef. Med undantag för destraff- och processrättsliga reglerna överensstämmer patentlagarna i ,, och infe bara i fråga om sakinnehållet utan också närdet gäller bestämmelsernas utformning. Eft patent som meddelas av nationell patenfmyndighef blirgällande endast i den staten. En uppfinnare som önskar få patentskydd i fleraländer måste alltså i princip söka patent i varje land. Genom den europeiskapatenfkon-ventionen har emellertid skapats en ordning som medger att enpatentsökande kän erhålla patentskydd i flera länder, s. k.europeiskt patent. Sådant patent meddelas av det europeiska patenfverket somhar sitt säte i . Konventionen innehåller en fullständig reglering avförutsättningarna för att få europeiskt patent och handläggningsordningen viddet europeiska patenfverket. Denna reglering är fristående frånkonventionssfa-fernas nationella lagsfiftning. Konvenfionen innehåller ocksåbestämmelser om bl. a. rättsverkningarna av ett europeiskt patent. I sistnämndahänseende gäller atf ett europeiskt patent skall ha samma rättsverkan i denstat för vilken patentet beviljats som ett nationellt patent. Giltighetstidenför eff europeiskt patent är enligt konventionen från ansökningensingivningsdag. Konventionen trädde 1977 och har tillfräfts avSverige och eft flertal andra europeiska stater. I den svenska patentlagen hartagits in de särskilda regler som föranletts av tillträdet. En viss anpassningav de svenska patentreglerna till konventionens bestämmelser har också skett.Bl. a. har patenttiden som fram fill 1978 var förlängts till (prop.1977/78:1, LU 10). Denna anpassning har också föranletts av utvecklingen iflera av de viktigaste industriländerna: Övriga länder i har intetillträtt konventionen. De svenska reglerna om europeiska patent saknar därförmotsvarighet i de övriga nordiska ländernas lagstiftning. Genom den europeiska patenfkonvenfionen har sålundainförts én ordning enligt vilken uppfinnare kan välja mellan aft söka ettnationellt patent vid patentverket i den stat där han önskar få patentetgällande och att söka ett europeiskt patent för bl. a. denna stat. För defsvenska patentväsendets del har anslutning fill den europeiskapatenfkonvenfionen medfört aft antalet patenfansökningar till patentverketsjunkit från 14 800 under budget- /78 till 6 500 under /85. För det europeiska LU1987/88:6 patentverket har antalet inkomna ansökningar konfinueriigt stigitkraftigt och uppgick till ca 33 000 varav ca 18 500 utgjordeansökningar i vilka , patent söktes för att bli gällande i bl. I motion L815. (m) framhålls aft framtagandet av nyaläkemedel är en viktig men mycket kostnadskrävande process. Inom branschenräknar man med investeringar på för att utveckla effhelt nytt läkemedel. Villkoren på marknaden avgör enligt mofionären ominvesteringar av denna storleksordning skall kunna komma till stånd. Enavgörande faktor härvidlag är patentlagstiffningen. Motionären hävdar aft den effektiva patenttiden ärbetydligt kortare än den lagstadgade , vilket beror på aff sedan.debärande förstapatenten sökts återstår en utvecklingstid av kanske fem till och enregistreringstid av ytterligare . I torde enligt motionärenden genomsnitfiiga effektiva patentfiden vara under fio år. Detta försvagargivetvis kraftigt patentskyddets syfte aft skapa möjligheter fillforsknings-och utvecklingsinsatser. Mofionären framhåller aff läkemedel intar en särställningjämfört med andra produkter och att man i flera länder har tagit konsekvensernaav detta. I är det möjligt att efter ansökan få en förlängd patenttid,varvid hänsyn tas till såväl tid för kliniska prövningar som tillmyndigheternas granskning av läkemedlet. Andra länder, exempelvis , gårsamma väg. Diskussioner om liknande åtgärder förs även inom EG och i . Motionären hänvisar till att svensk läkemedelsindustriunder åren har utvecklat en rad originalprodukfer som hävdat sig -väl påvärldsmarknaden. Handelsbalansen för läkemedel visade ett överskott påöver 500 milj. kr. och exporten uppgick detta år till över 2,6 miljarderkronor. Vårt lands läkemedelsindustri vilar enligt motionärennäsfan helt på en forskningsbaserad produktion. Förutsättningarna för enframtida utveckling som konkurrenskraftig exportindustri är goda underförutsättning aff likartade förhållanden kommer atf råda här och i de starkastekonkurrentländerna. Därvid är en förlängd effektiv patenftid för läkemedel encentral fråga. En lämplig lösning anser motionären vara att låta tidpunkten förregistreringsbeslutet gälla som utgångspunkt för patentfiden . Enligt varumärkeslagen (1960:644) kan en näringsidkare fåensamrätt aft använda ett visst kännetecken för de varor och tjänster hantillhandahåller. Ensamrätten fill ett varumärke kan förvärvas genomregistrering eller inarbetning. Den som olovligen använder annans varumärkeeller på annat sätt gör intrång i ensamrätten kan dömas fill straff omintrånget skett uppsåtligen.Varumärkesintrång som sker uppsåtligen eller av oaktsamhet LU 1987/88:6 medförvidare skyldighet att utge skadestånd. Vid ringa .oaktsamhet kan skadeståndetjämkas. Någon möjlighet för domstol att vid vite förbjuda infrångsgöraren attfortsätta sin verksamhet finns inte enligt varumärkeslagen. Däremot kanvitesförbud tillgripas mot användningen av varumärken som utan att utgöravarumärkesintrång är vilseledande. Sanktionssystemetvid varumärkesintrång överensstämmer i väsentlig mån med vad som gäller vidintrång i andra ensamrätter på det industriella rättsskyddets område. Såvälenligt patentlagen, mönsterskyddslagen (1970:485), firmalagen (1974:156) ochväxtförädlarräftslagen (1971:392) kan sålunda intrång i rättighetshavarensensamrätt medföra straff och skadestånd. Vissa smärre olikheter finns dock.Skadeståndsansvaret vid patentintrång är mer omfattande än vad eljest gälleroch någon möjlighet till jämkning vid ringa oaktsamhet föreligger inte. Efteren ändring i patentlagen (prop. 1985/86:86, LU 29) kan numera domstol påbegäran av patenthavaren eller den som på grund av licens har rätt att utnyttjauppfinningen vid vite förbjuda den som gör patentintrång aft fortsätta härmed.Vitesförbud kan även meddelas interimistiskt, dvs. i avvaktan på den slutligaprövningen. Möjligheten att meddela vifesförbud har funnits ocksåenligt firmalagen. Denna möjlighet gäller såväl då intrång iensamrätten skettsom då en firma eller användningen av den strider mot goda seder eller allmänordning eller är vilseledande. Någon motsvarighet till patentlagens regel ominterimistiskt förbud finns inte i firmalagen. Imotion L803 (fp) hänvisas till att det finns stora likheter mellan varumärkesrättensamt patent- och mönsterskyddsräften. Enligt motionären finns det dock vissaomotiverade skillnader mellan sanktionssystemen. Motionären anser attsamordning av sanktionssystemen är angelägen och kan bidra till en ökad harmonipå det industriella rättsskyddets område. I avvaktan på att en bättresamordning kan komma fill stånd bör det enligt motionären införas en möjlighettill vitesförbud vid varumärkesintrång. Fråganom vitesförbud vid varumärkesintrång berördes under förarbetena tillvarumärkeslagen (prop. 1960:167, LU 39). I propositionen framhölldepartementschefen att det ej fanns anledning att bereda möjlighet tillmeddelande av ett vitesförbud mot ett förfarande som är straffbelagt. Somovan nämnts infördes en möjlighet att meddela vitesförbud vidpatentintrång. Även andra ändringar genomfördes i patentlagen vilka syftadetill att effektivisera patentprocessen och sankfionssystemet vid patentintrång(prop. 1985/86:86, LU 29). Med anledning av propositionen väcktes bl. a. enmotion vari begärdes en översyn av sanktionssystemen inom det industriellarättsskyddet med sikte på en bättre samordning mellan patentlagen samtvarumärkes- och mönsterskyddslagen. I sitt av godkända betänkande iärendet avstyrkte utskottet bifall till motionen. Utskottet framhöll därvidatt det saknades underlag för en bedömning av LU 1987/88:6 huruvida det förelågett mera allmänt behov av ett effektivare sanktionssystem på det industriellarättsskyddets område. Utskottet kunde dock i princip dela motionärernasuppfattning att den harmoni som råder mellan de olika lagarna i största möjligautsträckning bör bevaras. Viktigt var även att den nordiska rättslikheten pådetta område upprätthålls. Utskottet erinrade om att spörsmålet också hade aktualiseratsi samband med proposifionsarbefet. I propositionen anfördes sålunda att frånnågot håll tanken hade väckts aft införa en möjlighet till vitesförbud ocksåvid varumärkesintrång och mönsterintrång. Med hänsyn till att ett sådant meraallmänt införande av institutet vitesförbud krävde ytterligare utredning ochöverväganden var emellertid departementschefen inte då beredd att föreslå andraändringar än dem som påkallades av patentprocessens brister. Utskottethade förståelse för att lagstiftningsarbetet då i första hand inriktats på attbota bristfälligheterna i patentlagstiftningen. Enligt utskottets mening kundedet också finnas skäl att avvakta erfarenheterna från den praktiskatillämpningen av de nya reglerna i patentlagen innan man tog ställning tillfrågan om motsvarande regler bör införas i övrig lagstiftning på området.Utskottet förutsatte emellertid att regeringen följde utvecklingen och ilämpligt sammanhang fill närmare övervägande tog upp spörsmålet om ensamordning. Något särskilt uttalande i saken från sida ansågs inteerforderligt. År1979 tillsattes en utredning med uppdrag att utreda frågor om skydd föiföretagshemlighefer m.m. Utredningen avlämnade delbetänkandei (SOU1983:52) Företagshemligheter. Utredningen slutförde sitt uppdrag genomavlämnande av betänkandet (SOU 1987:1) Otillbörlig efferbild-ning. Ibetänkandet behandlas problemet med varuförfalskningar, dvs: fall då produkterav olika slag blir föremål för en mer eller mindre närgången efterbildning.Sådana olovliga efterbildningar utgör ofta eft intrång i en immaterialrättsligensamrätt. Utredningen konstaterar att intrången framför allt avser ensamrättenenligt varumärkeslagen. I betänkandet läggs fram förslag till en ny lag om otillbörligefterbildning. Den nya lagen är avsedd att ge möjligheter till ingripande motvaruförfalskningar i de fall då den nuvarande immaterialrättsligalagstiftningen inte ger tillräckligt skydd. Enligt förslaget skall allmändomstol vid vite kunna förbjuda marknadsföring och andra förfarandenbeträffande varor som utgör efterbildningar. Även interimistiskt förbud skallkunna meddelas. Vidare skall skadestånd kunna utgå. Fråganom harmonisering av sanktionssystemet på def industriella rättsskyddets områdehar aktualiserats hos genom en filldepartementet ingiven resolution, som antagits vid det XIX Nordiska mötet förindustriellt rättsskydd . I resolutionen anförs att det vidmötet konstaterats att det långvariga nordiska samarbetet om industriellträttsskydd har lett till i stort sett gemensamma materiella regler närdet gäller patent, varumärken och mönsterskydd,.att en önskvärd LU1987/88:6 lagharmoniseringinte har visat sig möjlig att uppnå på grund av de delvis djupgåendeolikheter som råder i fråga om sankfionssystemet när det gäller såväl deolika industriella rätfigheterna inbördes som länderna emellan samt aft detdärför är vikfigt att harmoniseringen av det industriella rättsskyddet I resolutionen hemställer mötet att regeringarnai de nordiska länderna inleder.ett nordiskt lagsamarbete med sikte påen harmonisering och förbättring av sanktionsreglerna på immäteri- alräffensområde, särskilt i fråga om def industriella rättsskyddet. Liksom patentlagen är mönsterskyddslagen eft resultat avnordiskt lagsfift-ningssamarbete. Den svenska lagen överensstämmer i. väsenfiigmån med motsvarande lagar i , och . Mönsterskyddslagen är tillämplig på både prydnadsmönsteroch nyfto-mönsfer. Med mönster förstås enligt lagen förebilden för en varasutseende eller ett ornament. Genom registrering hos patentverket kanmönsterskaparen få ensamrätt atf yrkesmässigt utnyttja mönstret. Skyddstidenär med möjlighet till förnyelse av registreringen för ytterligare tvåfemårsperioder. Förfarandet vid registrering av mönsferskydd är liksom när detgäller patent ordnat som eff förprövningssystem, dvs. regisfreringsmyndighetenföretar en granskning av ansökningen som kompletteras med eff invändningsförfarande. En förutsättning för att en ansökan om mönsterskydd skallbifallas är att mönstret i fråga är helt nytt. Vidare krävs aff mönstretväsentligt skiljer sig från vad som före ansökningsdagen är känt (2 §).Sistnämnda krav, def s. k. skillnadskravet, innebär att mönstret måste innebäraett andligt nyskapande av en viss infe alltför ringa originalitet. Påpatenträttens område finns eft i huvudsak motsvarande krav för patenferbarhefav en uppfinning och där brukar det definieras som ett krav på uppfinningshöjd. I mönsferskyddslagen anges vad som skall anses vara känt.Allf som på något sätt blivit allmänt tillgängligt före ansökningsdagen skallenligt lagen anses som känt. Också mönster som inte blivit allmänt tillgängligträknas emellertid som känt om mönstret framgår av en ännu infe offenfiigansökan om patent eller om varumärkes- eller mönsterskyddsregistrering, somgjorts fidigare, och om denna tidigare ansökan sedermera blir offenfiig. Somframgår av def anförda är def endast förhållanden före ansökningsdagen som kanutgöra hinder för en registrering. Två gjorda ansökningar hindrarinte varandra. Det ovan berörda kravet på nyhet och uppfinningshöjd ipatentlagen hänför sig också fill vad som blivit allmänt tillgängligt föreansökningsdagen. Till skillnad från mönsferskyddslagen krävs emellertid infeuppfinningshöjd i förhållande fill fidigare patentansökningar som ännu inteblivit offenfiiga när patentet söks (2 § patentlagen). Detta undantagbeträffande kravet på uppfinningshöjd infördes (prop. 1977/78:1, LU 10)i samband med Sverigestillträde till den europeiska patenfkonvenfionen och innebar en LU1987/88:6 anpassning fill vad som gäller enligt konventionen. krävdespå samma sätt som för mönsterskydd uppfinningshöjd i förhållande också tillinfe offentliggjorda patentansökningar. 1 fråga om nyhetskravet gälleralltjämt att också ännu inte offentliga patenfansökningar skall beaktas. Regler om när en ansökan om mönsferskydd blir offentligfinns i bl. 18 och 19 §§ mönsterskyddslagen. En sådan ansökan är en allmänhandling och blir i princip offentlig och mönstret därmed allmänt tillgängligtnär den givits in till patenfverket. Sökanden kan emellerfid begära att enhandling som visar mönstret hålls hemlig under, . Sekretesskyddet, upphörvid den begärda fristens utgång dock senast efter ansökningsdagen.Tidpunkten för sekretesskyddets upphörande har betydelse bl. a. för mönsterskaparensrätt aft få skadestånd för intrång i mönsterräffen. Enligt 38 §mönsferskyddslagen kan nämligen skadestånd endast utgå för intrång som skettefter det att ansökan om registrering blivit offenfiig. I patentärenden gäller en något annorlunda ordning. Enpatenfansökan blir i princip inte tillgänglig för allmänheten förräninvändningsförfarandet påbörjats. Även om handläggningen av ärendet intefortskridit så långt blir en patentansökan offentlig när 18 månader förflutitfrån ingivningsdagen. I patenfärenden har sökanden möjlighet att begära attansökningen blir offentlig tidigare än som följer av lagen. Nära samband med mönsferskyddslagens nyhets- ochskillnadskrav har bestämmelserna om prioritet. Mönsterskapare som planerar atfutnyttja sitt mönster i flera länder har ofta ett intresse av aff först sökaregistrering i ett land för att få nyhetsgranskningen slutförd där innan hansöker registrering i . de andra länderna. Han kan också tänkas vilja undersökaexploaferingsmöj-ligheterna i det första landet innan han går uf på marknaden ide övriga. Om registrering först söks i ett land kan emellertid den ansökningenkomma att utgöra ett hinder för registrering i andra länder. Genom bestämmelseri för industriellt rättsskydd har man på detinternationella planet sökt lösa detta problem genom att etablera ett system somutesluter att nyhefshinder åberopas om def uppkommit räknat från den första ansökningen. Bestämmelserna innebär ihuvudsak atf om den som sökt skydd för ett mönster i någon avkonventionsstaferna inom från denna ansökningsdag söker skydd förmönstret i en annan konventionsstaf den senare ansökningen skall anses gjordsamtidigt som den första ansökningen. Fristen är förnyttighefsmodeller och för industriella mönster och modeller. är anslutet till Pariskonvenfionen och alltsåbundet av konventionens regler om prioritet. I 8 § mönsterskyddslagen harregeringen bemyndigats att meddela föreskrifter om förutsättningarna för atfprioritet skall kunna uppstå i . Sådana föreskrifter har meddelats imönsterskydds-förordningen (1970:486). Dessa föreskrifter innebär att, enansökan om mönsferregistrering som sker i från def aftansökan skett i en annan konventionsstaf skall anses gjord med denförsta ansökningen om sökanden begär def. Rättsverkningarna av prioritetregleras närmare i mönsterskyddslagen. När prioritet åberopas räknas bl. den i 19 § angivna frisfenför hemlighållande av ansökan om mönsterregisfre- LU 1987/88:6 ring frånprioritetsdagen och inte från den dag ansökningen sker i . Imotion L805 (c) rikfas kritik mof utformningen av mönsterskyddslagen när detgäller dels reglerna i 2 § om hinder mot mönsterskydd på grund av tidigareingivna ansökningar, dels bestämmelserna om hemlighållande i 19 §. Motionärenerinrar om att 2 § mönsterskyddslagen ursprungligen utformades med patentlagensom förebild. Samma skäl som föranlett en ändring av patentlagen bör enligtmotionären medföra att mönsferskyddslagen ändras. Närdef gäller hemlighållandet av ansökningar om mönsterskydd påpekar motionärenatf ansökningarna oftast inte hinner granskas inom den sexmåna-derstid somuppställs som en yttersta gräns för sekretesskyddet. Resultatet av granskningenär enligt mofionären av betydelse för sökanden när han skall bedöma om hanockså skall söka mönsterskydd i andra länder än . Ivärsta fall kan def enligt motionären inträffa aff en mönsferansökan bliroffentliggjord av det svenska patenfverket och därmed nyhetshinder för enansökan i utlandet, innan sökanden ens fått chansen att bedöma om det ärvettigt atf göra en dylik ansökan. Reglerna om hemlighållande bör därför ändrasi två avseenden. För det första bör en mönsteransökan hållas hemlig iåtminstone , såvida sökanden ej begär dess tillgängliggörande. Fördet andra bör en ansökan, som sökanden ej begärt offentliggjord, över huvudtaget inte göras offentlig så länge patenfverket infe hunnit granska den. Motionärenhävdar att sökanden vidare bör få en skälig frist efter def granskningsbeskedutfärdats, innan ansökningen offentliggörs. En sådan extraordinär frist kanlämpligen sättas . Vissa uttalanden under förarbetena till 1978 års ändringari patentlagen och mönsterskyddslagen Tillgrund för de ändringar som skedde i patentlagen och som bl. a. avsågkravet på uppfinningshöjd i förhållande till tidigare patenfansökningar lågpafenfpolicykommitféns betänkande (SOU 1976:24 och 25) Internationelltpatenfsamarbete II, europeiska patentkonvention. I betänkandeterinrade kommittén om att frågan huruvida och i vilken omfattning innehållet itidigare ansökan, som inte har blivit allmänt tillgänglig innan en senareansökan görs, skall anses som känt i förhållande fill den senare ansökningenvarit föremål för ingående överväganden i förarbetena till patentlagen (NU1936:6 s. 128 ff., prop. 1966:40 s. 81 f., s. 84 f.). Kommittén anförde aftden lösning som denna lag innehöll och som överensstämde med vad föreslagits iett nordiskt betänkande under remissbehandlingen av nämnda betänkandeblivit utsatt för kritik från åtskilliga remissinstanser. Lämpligheten av denvalda läsningen hade satts i fråga även efter lagarnas ikraftträdande. var det uteslutet atf efter ett svenskt tillträde till den europeiskapatenfkonvenfionen i den svenska lagstiftningen behålla en från konventionenavvikande reglering när det gäller den grundläggande frågan vad som skallbeaktas vid avgörande av huruvida en patentsöktuppfinning har uppfinningshöjd. Kommittén före- LU 1987/88:6 slog därföratt den svenska lagstiftningen anpassades till konvenfionen i detta avseende.Kommittén ansåg ått den föreslagna ändringen torde tillgodose önskemålen fråndem som hade kritiserat gällande rätt på denna punkt. Ipropositionen (prop. 1977/78:1 s. 175) framhöll departementschefen att hanansåg det uteslutet atf efter ett svenskt ttllträde fill konvenfionen behållaen från konventionen avvikande reglering i det aktuella hänseendet och anslötsig därför till förslaget att patentlagen skulle anpassas till konventionen. Fråganom hemlighållande av handlingar i mönsterskyddsärenden övervägdes ingåendeunder förarbetena till mönsterskyddslagen (prop. 1969:168, ILU 44). Ipropositionen framhöll departementschefen att starka principiella skäl talarmot varje ingrepp i grundsatsen om allmänna handlingars offentlighet. Ett visstsekretesskydd på mönsterområdet innebar emellertid inte någon nyhet inomimmaterialrätten. Enligt patentlagen åtnjuter sålunda patenfansökningar visstsekretesskydd. Behovet av ett sekretesskydd torde enligt departementschefenallmänt sett vara mindre framträdande på mönsterområdet än på patentområdef.