bet · GB01UU6 · 1987-12-31 00:00:00 — om krav på om ekonomisk ersättning för skador iSverige till följd av haveriet i Tjernobyl UU 1987/88:6 1986/87:U511 av () vari yrkas attriksdagen begär hos regeringen att denna skall kräva påersättning för de skador som vållats enskilda, kommuner och staten genomhaveriet i Tjernobyl. Det finns tre internationella civilrättsligakonventioner om ansvarighet för skador som orsakats av atomolyckor. Den förstaär Pariskonvention om skadeståndsansvar på kärnenergins område. Konventionenbygger på fyra grundläggande principer; 1. att innehavaren av en atomanläggningensam och oberoende av vållande är ansvarig för skador som uppkommer i sambandmed driften av anläggningen. Detta är huvudregeln från vilken undantag finns.2. Enligt konventionen skall anläggningsinnehavarens ansvarighet vara begränsadtill visst belopp för varje olycka samt 3. täckas av försäkring. Den fjärdeprincipen (4.) innebär att ansvarigheten kanaliseras tillanläggningsinnehavaren, dvs. i princip skall ingen annan än denne kunna åläggasersättningsskyldighet. Ansvar gäller ej för skada i icke konventionsstat om såej stadgas speciellt. Till , som utarbetats inom ramen förOECD, har 14 stater anslutit sig (EG samt , , och ). Enligt skall anläggningsinnehavarensansvar vara begränsat. Lägsta ansvarighetsbelopp har satts dll ca 40 milj.kr. (5 miljoner särskilda dragningsrätter, SDR). Staternas tilläggsansvar kantotalt uppgå till ca (300 miljoner SDR) per olycka. Är 1963 ingicks i en konvendon som komplement tillPariskonventionen som föreskriver ett utfyllande betalningsansvar frånstaternas sida i den mån ansvarighetsbeloppet enligt Pariskonvendonen inteförslår till full ersättning åt de skadelidande. Av de länder ovan som anslutitsig till har alla utom , och Turkietanslutit sig till Brysselkonventionen. Den tredje konvention som innehåller bestämmelser omansvarighet vid kärnkraftsolyckor är den s.k. från år 1963.Denna konvention, som utarbetades inom ramen för lAEA, och som var tänkt attbli världsomfattande, överensstämmer i allt väsentligt med Pariskonventionen.Lägsta skadeståndsbelopp är satt dll . Wienkonventionenträdde 1977 men har endast tillträtts av tio stater iAsien, 1 1987/88. är enda europeiska lapd som tillträtt UU 1987/88:6Wienkonventionen. har inte för avsikt att tillträda Wienkonventioneneftersom den överensstämmer med som antagit. Arbetepågår på att harmonisera de två konventionerna. är inte anslutentill någon av dessa konventioner. Det finns ingen konvention som reglerarstatsansvaret i folkrättslig mening vid kärnkraftsolyckor. Inom sedvanerätten finns tre principer som skulle kunnaligga till grund för ersättningsanspråk vid en kärnkraftsolycka. Den enaprincipen är den s.k. "sic utere"-principen. Denna går ut på att manskall använda sin egendom så att den inte skadar någon annan. Principenbekräftades i den stadga om staternas ekonomiska skyldigheter och rättighetersom antogs av är 1974. liksom Sverigeröstade för stadgan. Den antogs dock inte enhälligt och har därmed inte någonjuridisk status i sig även om den i stora delar återspeglar rättsuppfattningeni FN:s medlemsländer. utere-principen erkänns som sedvanerätt av , i vilken är medlem. En annan princip inom sedvanerätten är den om att enjuridisk rättighet inte får missbrukas. Enligt denna princip skall staternatillse att verksamhet under deras jurisdiktion eller kontroll inte förorsakarskada förändra länder. Principen fastslogs i deklarationen vid i . Deklarationen är ett politiskt dokument ochinte:folkrättsligt bindande. deltog inte i miljökonferensen år1972 och tog därmed inte del i deklarationen från konferensen. Ytterligare en princip finns som täcker frågeställningenoch det är principen om goda grannskapsförbindelser. Denna går ut på att ingenstat får på sitt territorium utföra, främja eller tåla aktiviteter somförorsakar avsevärda och onormalt stora skador inom en grannstats territorium.Den moderna rätten utgår från att alla stater är varandras grannar när detgäller omsorgen om mänsklighetens gemensamma värden. De principer som finns är vaga. Det framgår inte klart omde enbart ålägger staterna skyldighet att se till att farlig verksamhet inteförorsakar , skada eller om de dessutom ålägger staterna att upphöra medverksamheten. Huruvida principerna innebär mellanstatlig ersättningsskyldighetär inte heller heh klart. I och med atomolyckan i Tjernobyl har för första gångenfrågan uppkommit om civilrättsligt eller folkrättsligt ansvar för skador i ettland, förorsakade av en olycka i ett kärnkraftverk i ett annat land. Fall harddigare (1937-1940) förekommit rörande andra typer av gränsöverskridande föroreningar,t.ex. mellan och , där frågan om skadestånd överfördes till skiljedomoch ålades att ersätta . har dock som en fast princip isin rättspraxis avvisat tredjepartsavgöranden i sammanhang som detta. Det är att märka att den konvention om långvägagränsöverskridande luftföroreningar som framförhandlades inom FN:s ekonomiskakommission för (ECE) inte innehåller någon föreskrift omstatsansvar för skador. och är anslutna tillkonventionen. Svensklagsdftning rörande ansvarigheten för skador som orsakas av UU 1987/88:6atomolyckor regleras i atomansvarighetslagen fiån (ändrad 1974 och1982). Den svenska lagen grundar sig på och Brysselkonventionerna ochöverensstämmer därför i fråga om sitt sakliga innehåll i huvudsak med dessakonventioner. Den svenska lagstiftningen går längre vad gälleranläggningsinnehavarens ansvar, som t.ex att denne blir ansvarig för skada iicke-konventionsstat. Någraav de mest betydelsefulla kärnenergiproducerande staterna har som framgått ovaninte anslutit sig till någon av de konventioner som finns på det civilrättsligaområdet. Dit hör , , och . Atomansvarregleras i av den s.k. som i mycket byggerpå samma principer som Paris- och Brysselkonventionerna. I finns sedanär 1961 en lag om ansvarighet vid atomolyckor vilken bygger på samma fyrahuvudprincer som och som en femte princip har tillagtsstatsansvarighet. Detsamma gäller som har motsvarande lagstiftningfrån . Innebördenav den interna civilrättsliga lagstiftningen i på detta områdehar inte närmare analyserats på svensk sida. Viden utredning som gjorts av har framkommit att desedvanerättsliga principer som beskrivits ovan - "utere",principen om att en juridisk rättighet inte får missbrukas samt principen omgoda grannskapsförbindelser - skulle kunna åberopas vid ett skadeståndskrav.Frågan om bevisvärdering gör emellertid att denna väg bedömts som ytterstsvårframkomlig om ens möjlig, framför allt sorn kausalsambandet genom svenskamyndigheters ingripanden, t.ex. genom fastställda bequerelnivåer etc., inte ärodiskutabelt. För att ett krav baserat pä sedvanerätt skall kunna bliframgångsrikt krävs självfallet att är villig att tillmötesgåkraven. Möjlighetenför en enskild svensk att vid en civilrättslig talan mot den sovjedska statensom den ansvarige anläggningsinnehavaren få frågan upptagen vid sovjetiskdomstol får anses som i det närmaste obefintlig. Talanvid svensk domstol mot sovjetiska staten (lex fori) framstår som svårgenomförbaräven den. För det fall en svensk domstol skulle anse sig behörig att prövatalan om skadeståndsansvar för atomolycka i , anses det troligtatt skulle komma att åberopa immunitet om man över huvud tagetskulle ställa upp i en process. Skulle fallet ändå tas upp i domstol uppkommerfrågan om det går att verkställa en dom. Ingen enskild svensk har väcktcivilrättslig talan mot . Det kan här tilläggas attatomansvarighetslagen inte är tillämplig i detta sammanhang, eftersomSovjetunionen inte är konventionsstat till Paris- och Brysselkonventionerna.Talan skulle därför få väckas enligt skadeståndslagen. Regeringenhar inte tagit slutgiltig ställning till frågan om skadeståndstalan. Man harvalt att prioritera det internationella arbetet på att bygga ut och förbättrade existerande konventionerna som finns på atomenergiområdet. Inom lAEA ochOECD samt inom internadonella icke-statliga organisationer som () diskuteras fortlöpande atomansvarighetsfrågorsamt åtgärder som kan ge länderna en bättre beredskap att möta verkningarna avtillbud och olyckor i andra länder. utarbetades inom ramen för lAEA två konventionerpå UU 1987/88:6 atomsåkerhetsområdet. Den ena, Konvention om tidig informationvid en kärnenergiolycka, har undertecknats av 68 stater. Den andrakonventionen, Konvendon om bistånd i händelse av en kärnenergiolycka eller ettradiologiskt nödläge, har undertecknats av 66 stater. Båda har undertecknatsav . Ingen av dessa konventioner tar direkt upp detcivilrättsliga skadeståndsansvaret vid en kärnkraftsolycka. Konvendonen omtidig information kaii kompletteras med bilaterala avtal för att ytterligareförstärka och förbättra informationsutbytet. Sådana avtal finns mellan denordiska länderna och mellan och . Ett bilateralt avtalmellan och är på god väg att ingås. Inom lAEA pågår gemensamt mellan och arbete för att förmå fler stater att ansluta sig dllParis- och Wienkonventionerna. Detta skulle kunna ske bl.a. genom att dessabåda konventioner genom ett protokoll skulle länkas samman. De länder som ärmedlemmar av en av konventionerna skulle därigenom automatiskt bli medlem avden andra konventionen. Diskussioner förs även löpande om höjning avbeloppsgränsen för skadestånd vid atomskada. Inom ramen för lAEA och FNdiskuteras vidare möjligheterna att skapa en konvention om folkrättsligt (dvs.staternas) ansvar vid atomkraftsolyckor. anser att har ansvar förden inträffade atomolyckan i Tjernobyl. Utskottet konstaterar medbeklagande att ett flertal länder, däribland , ej biträtt dekonventioner som redan existerar och som hade kunnat utgöra underlag försvenska framställningar i detta sammanhang. finns det vissasedvanerättsliga principer som kan ligga till grund för ett skadeståndsanspråkmot . Utskottet gör den bedömningen att det föreligger ettfolkrättsligt underlag för att kräva på ersättning för de skadorsom Tjernobylhave-riet förorsakade men att frågan är komplicerad. En liknandebedömning har gjorts av andra länder. Utskottet konstaterar dock att regeringen inte tagitslutgildg ställning i frågan och utgår ifrån att regeringen i samarbete medandra länder fortsätter att analysera de civil- och folkrättsliga spörsmål somuppkommit och som kan uppkomma vid kårnenergiolyckor. Kostnader som Sverigeåsamkats som en följd av Tjernobyl-haveriet bör av regeringen på lämpligt sättredovisas för . Utskottet finner det uppmuntrande att de tvåkonventioner som tillkommit efter Tjernolbylhaveriet, om tidig informadon ochom bistånd vid olyckor, kunde utarbetas så snabbt. Utskottet välkomnarförslaget till att harmonisera Paris- och Wienkonventionerna om skadeståndsansvarför atomskada. Det är vidare utskottets förhoppning att ett arbete inom ramenför lAEA på att åstadkomma folkrättsligt bindande konventioner för skador avkärnkraftsolyckor kan komma i gång. Med hänvisning till vad som sålunda anförts avstyrkerutskottet motion U511. Hemställan VU 1987/88:6 att avslårmotion 1986/87:U511. Stockholmden På utrikesutskottets vägnar Närvarande:Gunnel (c), (), (), Axel (), (), (), (), BengtSilfverstrand (s), (), (), (), (), () och (vpk).