bet · GB01JuU45 · 1987-12-31 00:00:00 — 15. atf hos regeringen begär förslag filllagstiftning om en ny : påföljd benämnd samhällstjänst på sätt som anges imofionen. 1987/88:Ju811 av m.fl. (c) vari såvitt nuär i fråga yrkas 3. atf hos regeringen begär förslag fill ensfraffskärpning för vissa våldsbrott, 7. atf hos regeringen begär förslag om införandeav påföljden kontraktsvård i kombination med villkorligt fängelse, 25. aft hos regeringen begär förslag fillinförande av påföljden samhällstjänst, 28 26. aft som sin meningger regeringen till kännavad i mofionen JuU 1987/88:45 anförts om insatser mot gruppen extremtbroffsaktiva gärningsmän, 28. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om villkorlig frigivning efter tvä tredjedels avtjänadstrafftid. 1987/88:Ju817 av m.fl. (c) vari såvitt nu äri fräga yrkas 1. aff som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om forskning och utvärdering av olika behandlingsmetoderinom kriminalvården. 1987/88:Ju819 av m.fl. (s) vari såvitt nuär i fråga yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna attstraffsystemet inte skall bygga på idén om inkapacitering utan aft deprinciper och värderingar som och kriminalvärdsreformbygger pä alltjämt skall gälla. BroUsbalken (BrB) trädde i kraft . En genomgripande reform av kriminalvården beslutades åren1973 och 1974 (prop. 1973:1, bil. 4, JuU 15, rskr. 1974:20, JuU 2,rskr. Kriminalvårdslagsfiffningen vilar i allt väsenfiigt på de principersom lades till grund för denna reform. Dessa principer går uf på att, så långtdet är möjligt med hänsyn till kravet på samhällsskydd och differentiering,främja de intagnas samhällsanpassning och motverka de skadliga följderna avfängelsestraffet. Påföljdssystemef i BrB lämnades i stort sett orört framtill är 1975, dä huvuddelen av de särskilda ämbetsstraffen avskaffades (prop.1975:78, JuU 22, rskr. Därefter gjordes åtskilliga ändringar med börjanär 1980 dä ungdomsfängelse avskaffades (prop. 1978/79:212, JuU 38, rskr. 408)och är 1981 dä internering utmönstrades som brottspåföljd (prop. 1980/81:76,JuU 25, rskr.211). Efter förslag a\ fängelsestraffkommitién i betänkandet(SOU 1980:1) Fjorton dagars fängelse, minimitid för fängelsestraff, sänktes år1981 minimitiden för fängelse från en månad (prop. 1980/81:44,JuU 32, rskr. Fängelsestraffkommitféns betänkande (SOU 1981:92)Villkoriig frigivning ledde till reformerade regler förvillkorlig frigivning (prop. 1981/82:153, JuU 51, rskr. 297 och prop.1982/83:85, JuU 26, rskr.241). Vid sistnämnda fillfälle ändrades också, efter förslag av fri- vårdskommUtén i betänkandet (SOU 1981:90) Frivärdspåföljder, reglerna om villkorlig dom och skyddstillsyn. Den särskilda påföljden disciplin straff för krigsmän avskaffades (prop. 1985/86:9, JuU 24, rskr. Med utgångspunkt i frivärdskommitténs betänkande (SOU 1984:32) Nya alternativ fill fängelsestraff infördes den kontraktsvård som en kvalificerad form av skyddstillsyn (prop. 1986/87:106, JuU 32, rskr. 279). ' Socialtjänsflagstiftningen, som trädde i kraft den 1januari 1982 (prop. JuU 1987/88:45 1979/80:1, SoU 44, rskr. 385), medfördeändringar i de särskilda vårdpåföljderna (i 31 kap. BrB) överlämnande fillvård inom (prop. 1979/80:1, SoU 1980/81:15, rskr. 130) ochöveriämnande till vård enligt lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissafall (prop. 1981/82:8, SoU 22, rskr. avgav betänkandet (SOU1986:13-15) Påföljd för brott. I betänkandet läggs fram förslag som rör bl.a.bötesstraffet, överlämnande till särskild vård, villkorlig frigivning,straffskalorna, påföljdsvalet och straffmätningen. Fängelsestraffkommitfén harvidare i en skrivelse till regeringen behandlat vissa andra frågor,bl.a. om utvisning och s.k. reformatio in pejus. Betänkandetoch skrivelsen har remissbehandlats. Den nu aktuella propositionen utgär från de delar avfängelsestraffkommitténs förslag som gäller påföljdsval och straffmätning ochdärmed sammanhängande frågor. 1 propositionen föreslås nya bestämmelser om slraffmätningoch påföljdsval. Syftet är att öka förutsebarheten och enhetligheten i straffrättskipningen. Enligt förslaget införs i BrB i ett nytt kapitel bestämmelser om de allmänna grunderna för straffmätningen. Dessa är intereglerade i lag, men den föreslagna regleringen överensstämmer i huvuddrag mednuvarande straffmätningspraxis. 1 ytterligare ett nytt kapitel föreslås en regleringför valet mellan olika påföljder. Den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 7 § BrBom.påföljdsval som en avvägning mellan hänsynen till allmän laglydnad ochintresset av atf främja den dömdes anpassning i samhället skall enligtförslaget upphävas. Nya regler föreslås om betydelsen av att den txlltaladebaråterfallit i brott. Förslaget innebär i den delen en precisering av i vilkafall och på vilket sätt en skärpning skall få ske, och särskilt för upprepadeåterfall i allvarlig brottslighet medför förslaget en viss skärpning iförhållande fill nuvarande praxis. Också reglerna om förverkande av villkorligtmedgiven frihet berörs i förslaget. Vidare föreslås ändrade regler omstraffskalor vid flerfaldig brottslighet som bl.a. innebär att straffmaximumhöjs för fall där den tilltalade gjort sig skyldig fill flera grova brott. Enligt förslaget skall fängelse vara att anse som ensvårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn och inte som jämställdmed dessa. Villkorlig dom och skyddstillsyn skall alltjämt i avvaktan päfortsatta överväganden vara sinsemellan jämställda och i sin tur anses somsvårare påföljder än böter. Möjligheterna att meddela påföljdseftergift ökar någotenligt förslaget, men sådant beslut skall fortfarande komma i fråga endast iundantagsfall. Också vissa andra frågor tas upp i förslaget, bl.a. omövervakning vid skyddstillsyn och villkorlig frigivning samt processuella frågor om utvis ning. Slutligen föreslås att en möjlighet införs för domstol att ompröva en 30 ådömdpåföljd när domstolen felakfigt har utgåu från aft den dömde skulle JuU 1987/88:45 komma aft avskedas till följd av brottet. Lagändringarnaföreslås träda i kraft den . Förslagets huvuddel avser nya regler för påföljdsval ochstraffmätning. Den nuvarande bestämmelsen i I kap. 7 § BrB om en avvägningmellan allmänpreventiva och individualpreventiva hänsynstaganden föreslås bliersatt med ett flertal bestämmelser som med utgångspunkt i brottets straffvärdeskall ge närmare anvisningar för vilka omständigheter som skall beaktas vidpäföljdsbestämningen. Huvudsyftet med förslaget är att öka förutsebarheten och enhetligheteni straffrättskipningen. I anslutning härtill kan utskottet instämma i att det imånga fall får anses vara en vansklig uppgift att göra en avvägning mellanallmänpreventiva och individualpreventiva hänsyn och att en sådan avvägningkan utfalla olika beroende på vem som gör bedömningen. Det är därför, somuppges i propositionen, en viktig uppgift för lagstiftaren att ge en merakonkret vägledning för påföljdsbestämningen än den som uppnås genom en allmänhänvisning fill att olika preventionsteorier skall beaktas. Enligt utskottets mening bör en vägledning av angivet slagutformas under hänsynstagande till sådana grundläggande värden som legalitet,likhet inför lagen och proportionalitet. Dessa värden kan inte heller anses ståi motsats till intresset av att upprätthålla straffrättskipningens preventivafunktion. Som justitieministern framhåller är det tvärtom nödvändigt att slåvakt om dessa värden för att straffsystemet i längden skall kunna bidra fillatt förebygga brottslighet. Dessa principer gör sig självfallet gällande ävenvid påföljdsbestämningen och utskottet delar uppfattningen att förslagetinnebär att legalitetsprincipen kommer aff tillgodoses på ett bättre sätt änenligt gällande rätt. Beträffande grundsatserna om likhet inför lagen ochproportionalitet anser utskottet i likhet med justitieministern att dessa haren sådan förankring hos människor att man kan räkna med allmän förståelse föratf påföljdsbestämningen i första hand skall ske med hänsyn till hurallvarligt den brottsliga gärningen bör bedömas. Utskottet delar vidare uppfattningen att det inte är någonavgörande invändning att straffvärdet i den mening som avses i förslaget inte är en objektiv egenskap hos en gärning utan ett uttryck för en värdering som är beroende av vem som svarar för bedömningen. Som justitieministern fram håller måste det i arbetet på att upprätthålla respekten för grundläggande normer vara nödvändigt att statsmakterna och rättsväsendet klart redovisar grunden för gjorda bedömningar. Det är därför viktigt att lagstiftningen anger inte bara de sfraffskalor inom vilka straff skall utmätas utan också de allmänna principer enligt vilka bedömningen i det enskilda fallet skall ske. Vid bl.a.remissbehandlingen har framförts kritik mot förslaget på den grundenatt dess inriktning på straffvärdet skulle förhindra ett rimligt hän- JuU1987/88:45 synsfagande till allmänprevenfiva intressen. Sådan kritik kan enligtutskottets mening tillbakavisas. Aft straffvärdet sätts i centrum och attdärmed principer som proportionalitet och likabehandling betonas medför nämligeninte att det skulle föreligga något hinder mot att också allmänpreventivaintressen beaktas. Som justitieministern anför ankommer det visserligen i förstahand på lagstiftaren atf vid utformningen av sfraffskalorna väga in skäl avallmänpreventiv natur, men i vissa fall kan sädana skäl också ge anledning ändrad domstolspraxis. Även beträffande den kritik som från några håll harframförts om aft förslaget innebär att individualpreventiva aspekter fär förlitet utrymme vid påföljdsbestämningen delar utskottet justifieministernsuppfattning. Utskottet far därvid fasta pä aft def även med den föreslagnaordningen skall kunna tas hänsyn till omständigheter av individualpreventivnatur, även om detta skall ske inte utifrån en individuell prognos om vilkenverkan en viss påföljd kan antas få utan på den grunden att det skulle framståsom orättfärdigt aff inte beakta sädana omständigheter. I detta sammanhang vill utskoftet betona aff förslagetinte kan tas till intäkt för en ändrad syn pä individualpreventionens betydelseför verkställigheten av påföljderna. Ufskottet finner det angelägetunderstryka aft det är av avgörande betydelse för möjligheterna till en humanoch meningsfull kriminalvård aff ambitionerna i 1973 och 1974 årskriminalvårdsreform bibehålls. Behandlingstanken måste enligt utskottets meningha oförändrat stor betydelse, och inom ramen för de ädömda påföljderna skallsåledes även fortsättningsvis de dömdas återanpassning underlättas genom sfödoch hjälp. I samband härmed vill utskottet instämma i de allmännasynpunkter om användningen av fängelse som påföljd som justitieministernframför. Också enligt utskottets mening förtjänar det således att slås fastatt fängelse infe är en effekfiv metod atf motverka brottslighet och attfängelse normalt även i övrigt har negafiva följder för de dömdas socialarehabilitering. Det finns därför starka skäl aft också i fortsättningen slåvakt om de humanitära värden som präglat de senaste decenniernaskriminalpolifiska utveckling och som bl.a. tagit sig uttryck i en strävan att imöjligaste mån begränsa användningen av frihetsberövande påföljder ochnedbringa tiden av de enskilda påföljder av detta slag som ändå måste dömas ut. Med dessa uttalanden ställer sig utskottet bakom denallmänna inriktningen av förslaget och ansluter sig också i allf väsenfiigtfill de principiella överväganden som legat till grund för förslaget atfpåföljdsbestämningen skall ske med utgångspunkt i brottets sfraffvärde. 1 anslutning härfill vill ufskottet beröra kritik av meraallmän natur som i några av motionerna har riktats mot förslaget. I motion yM29framhälls aft individuella hänsynstagandenvid päföljdsber stämningen bör behållas och atf användningen av fängelsestraffbör begränsas även i fortsättningen. I motion Ju30 yrkas avslag påpropositionen med hänvisning fill aff förslaget innebär minskade individuellahänsyn vid päföljdsbestämningen. Liknande synpunkter framförs i motionernaJu510 och Ju819,i vilka också betonas vikten av att kriminalvårdsreform JuU 1987/88:45 får ligga till grund för den fortsatta kriminalpolitiken. Med hänvisning till vad utskottet ovan redovisat omförslagets allmänna inriktning och om fortsatt hänsynstagande fillindividualpreventiva hänsyn vid påföljdsbestämningen anser utskottet att denkritik som framförs mot förslaget i nu aktuella motioner är obefogad. Vadsärskilt gäller uttalandet i motion Ju29 om att målsättningen även ifortsättningen bör vara att begränsa användningen av fängelse vill utskottetframhålla att förslaget härvidlag inte innebär någon ändring: I den bestämmelsei förslaget som reglerar valet av påföljd (30 kap. 4 §) sägs sålundauttryckligen att fängelse skall användas först sedan domstolen har konstateratatt det inte är tillräckligt med en lindrigare påföljd. Utskottet avstyrkerbifall till motionerna Ju29, Ju510 och Ju819 i här berörda delar. Med hänvisning fill vad uttskoftet sålunda uttalatavstyrker utskottet bifall också till mofion Ju30. I motion Ju27yrkas ett tillkännagivande till regeringen omatt kriminalpolitiken bör utformas i enlighet med vissa grundläggandeprinciper om bl.a. allmänpreventionens betydelse. Också i motion Ju22 framhållsstraffets allmänpreventiva funktion. Av redovisningen ovan har framgått att det även med denföreslagna ordningen blir möjligt för domstolarna aft ta allmänpreventivahänsyn vid påföljdsbestämningen. Därmed har enligt utskottets meningallmänpreven-tionen i rimlig utsträckning beaktats i det föreliggandeförslaget. Utskottet avstyrker därför bifall till nu aktuella yrkanden imotionerna Ju22 och Ju27. Särskilt om påföljdsbestämning vid återfall Regeringsförslagef i den här delen innebär att i BrButförligare än kommer att regleras vilken inverkan tidigarebrottslighet skall ha vid påföljdsbestämningen. Detta återspeglas på olikaställen i den föreslagna lagtexten och kan här anges på följande sätt: den tilltaladestidigare brottslighet upptas som en av de omständigheter som kan utgöra skälför att döma till fängelse (30 kap. 4 § andra stycket), bestämmelsernaom förverkande av villkorligt medgiven frihet kompletteras för att tydligaremarkera att sambandet mellan ny och tidigare brottslighet skall beaktas vidprövningen av förverkandefrågan (34 kap. 4 § andra stycket), en särskildbestämmelse införs enligt vilken vid straffmätningen om fidigare brottslighetinte kan beaktas tillräckligt genom påföljdsvalet eller förverkande avvillkorligt medgiven frihet det i skälig utsträckning skall tas hänsyn tillatt gärningsmannen tidigare gjort sig skyldig till brott (29 kap. 4 §). I motiveringen till förslaget åberopas att det förnärvarande saknas lagreg ler om vilken betydelse det skall ha för päföljdsbestämningen att den tilltala de har återfallit i brott och att avsaknaden av sådana regler har bidragittill » att det finns olika uppfattningar om ifall och i vilken utsträckning återfall ' bör tillmätas betydelse. Det är därför enligt justitieministerns mening ange- 33 3 1987/88. Rättelse: S. 41 rad 24 Stär: yttrande som Rättat till:yttrande som läget attgenom lagsfiftning skapa fömtsättningar för en enhetlig och konse- JuU 1987/88:45 kvent praxis. Utskottet vill för sin del först framhålla att det ocksåär utskottets uppfattning att det måsfe finnas möjlighet att vidpåföljdsbestämningen ta hänsyn till om en gärningsman har begåttbrott. En sådan ordning torde för övrigt allmänt uppfattas som naturlig ochrimlig. Utskottet kan vidare ansluta sig till de principer somligger till grund för utformningen av förslaget i den här delen. Den tid somhar gått mellan brotten eller mellan den tidigare domen och återfallet börsåledes ha betydelse vid påföljdsbestämningen. Ju snabbare någon återfaller,desto större anledning finns det att skärpa påföljden för återfallet. Vidaretalar starka skäl för en skärpning av påföljden om det är fråga om återfall ilikartade brott och än starkare är skälen för en skärpning om det nya brottetär lika grovt eller grövre än det tidigare. Är det däremot fråga om heltolikartade gärningar ligger det mindre nära till hands att betrakta det nyabrottet som ett återfall. Utskottet ansluter sig också fill den metod för atttillerkänna återfallet betydelse som har valts i förslaget och som innebär attdet blir möjligt att beakta återfall i tre hänseenden: först genompåföljdsvalet, därefter genom atl förverka villkorligt medgiven frihet ochslutligen genom att mäta ut ett strängare straff. I anslutning härtill villutskottet understryka att dessa möjligheter att skärpa påföljden naturligtvismåste tillämpas så att resultatet av påföljdsbestämningen vid återfall blirsådant att den samlade reaktionen framstår som rimlig. Här skall nämnas aft detenligt förslaget inte görs någon ändring i den nuvarande bestämmelsen omförhöjt straffmaximum i vissa återfallssituationer(26 kap. 3 § BrB). Dennamöjlighet fill straffskärpning vid återfall kommer således ävenfortsättningsvis att kunna användas endast mot den allra grövsta kriminalitetenoch vara utesluten i fråga om personer . Vad härefter gäller den närmare utformningen av förslagetvill utskottet beträffande först betydelsen vid påföljdsvalet av återfallinstämma i vad justitieministern har anfört. Det bör således i lagen klartanges att tidigare brottslighet är en av de faktorer som skall tillmätassärskild betydelse vid valet mellan fängelse och andra påföljder. Om det nyabrottet inte varit av särskilt allvarlig natur eller av sådan art att annanpåföljd än fängelse normalt inte kan komma i fråga, bör ett fängelsestraffutdömas endast i de fall det är påkallat med hänsyn till gärningsmannenstidigare brottslighet. Vid en sådan bedömning blir faktorer som brottens artoch svårhet, tiden mellan brotten och gärningsmannens ålde av stor betydelse.Som justitieministern uttalar bör nuvarande praxis för val av påföljd vidåterfall i princip kunna vara vägledande också för tillämpningen av de nuföreslagna reglerna. I fråga om förverkande av villkorligt medgiven frihetärdet enligt utskottets mening av värde att det nu i lag ges närmare anvisningar för tillämpningen. Den osäkerhet som finns i nuvarande praxis beträffande påföljdsbestäm ningen i återfallssituationer torde nämligen vara särskilt påtaglig när det gäller att tillämpa reglerna om förverkande av villkorligt medgiven frihet. De närmare förutsättningarna för förverkande av villkorligt medgiven fri- 34 het somanges i den föreslagna bestämmelsen har utskottet inget att erinra JuU 1987/88:45 emot, och även vid förverkande bör således bedömningen ske medutgångspunkt i brottens art och svårhet samt den fid som förflutit mellanbrotten. Vad angår straffmätningen vid återfall vill utskottetinstämma i att det som en utgångspunkt i en ny reglering uUryckligen bör framgåatt återfall endast skall påverka straffmätningen i de fall då återfallet intekan beaktas tillräckligt genom påföljdsvalet eller genom förverkande avvillkorligt medgiven frihet. Om återfallet har medfört att domstolen valt ensvårare påföljd än som annars skulle följt på brottet eller om den har beslutataft förverka villkorligt medgiven frihet saknas det således i allmänhetanledning att beakta återfallet också i straffmätningen. Emellertid finns det naturligtvis situationer där det börvara möjligt att, jämte förverkande av villkorligt medgiven frihet, ocksåskärpa straffet med hänsyn till att det är fråga om ett återfall. Som anförs ipropositionen kan def vara fråga om situationer där av mer eller mindretillfälliga omständigheter ett förverkande endast kan omfatta en relafivt kortstraffåterstod och fall där någon har gjort sig skyldig till upprepade återfalli allvarlig brottslighet, t.ex. grov misshandel och grov stöld. Det är enligtutskottets mening naturligt att domstolarna i situationer av sist nämnt slagliksom vid återfall i annan mycket allvarlig brottslighet genom straffmätningenmarkerar det allvar med vilket samhället ser på sådan brottslighet. Sammanfattningsvis finner utskottet att den föreslagnaregleringen för påföljdsval och straffmätning vid återfall får anses utgöra enrimlig avvägning mellan de olika intressen som här gör sig gällande. mening finns heller inga invändningar atf rikta mot den lagtekniskautformningen av reglerna eller mot det sätt på vilket de har infogats i BrB:sregelsystem. Tvärtom får förslaget i dessa hänseenden sägas motsvara högtställda krav och det är utskottets uppfattning att reglerna är väl ägnade attundanröja den rådande osäkerheten när det gäller påföljdsbestämningen vid återfall. I ett par motioner riktas kritik mot de föreslagnareglerna för påföljdsbestämning vid återfall. Enligt vad som uttalas i motionJu29'är reglerna för stränga medan enligt motionerna Ju27och Ju28 förslagetinfe är tillräckligt långtgående när det gäller att möjliggöra skärptareakfioner vid återfall. I motionerna Juöll, Ju802, Ju804och Ju811 görs ocksåuttalanden fill förmån för strängare regler för påföljdsbestämningen vidåterfall. Utskottet berör först kritiken i motion Ju29 att denföreslagna ordningen skulle vara för sträng. Visserligen blir det genomförslaget för vissa situationer möjligt med en mera kraftfull reaktion , men det måste understrykas att det då är fråga om fall där det också ärmotiverat med en mer skärpt inställning. Med förslaget kommer denhittillsvarande osäkerheten i rättstillämpningen att undanröjas och ersättasmed ökad förutsebarhet och större enhetlighet, förbättringar som är avbetydelse också för de tilltalades rättssäkerhet. Det kan här vidare vara påsin plats att peka på atf den föreslagna regleringen också ökar möjligheternaatt beakta omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än den som ärmotiverad av straffvärdet. I motion Ju29 uttalas vidare farhågor för ätt förslagetmedför att inkapa- citeringsskäl kommer att läggas till grund för påföljdsbestämningen. fårutskottet hänvisa till vad som i propositionen uttalas om att inkapacite- JuU 1987/88:45 ring inte bör användas som en självständig grund förpåföljdsbestämningen i det enskilda fallet, och det är utskottets bestämdauppfattning att det inte bör komma i fråga att låta påföljdsbestämningen utgåfrån ett intresse av att oskadliggöra vissa personer. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionJu29 i här behandlade delar. När det gäller motionskraven på strängare regler vidåterfall vill utskottet framhålla att den föreslagna ordningen som nyssframgått innebär en skärpning i förhållande till nuvarande reglering, särskilti fråga om straffmätningen vid upprepade återfall i allvarlig brottslighet.Det är också i första hand för dessa fall som enligt utskottets mening enuppstramning av regelsystemet är påkallad. Som utskottet tidigare uttalat fårförslaget sammantaget anses utgöra en rimlig avvägning när det gäller vilkenbetydelse återfall i brott skall ha för påföljdsbestämningen. Utskottettillbakavisar därför den kritik som riktas mot förslaget i motionerna Ju27 ochJu28 och som går ut på att förutsättningarna för att beakta återfall skullevara för begränsade i förslaget. Vad särskilt gäller kritiken i mofion Ju28vill utskottet dessutom hänvisa till vad som fidigare har anförts om att detenligt förslaget i vissa fall inte är uteslutet att vid sidan om ettförverkande av villkorligt medgiven frihet fa hänsyn till återfallet också vidstraffmätningen. Med hänvisning till dessa uttalanden avstyrker utskottetbifall till här behandlade yrkanden i motionerna Ju27, Ju28, Ju6ll, Ju802,Ju804 och Ju8ll. Regeringsförslaget innebär, som framgått av detföregående, en nyreglering av frågan om påföljders inbördes svårhet. Enligtförslaget skall fängelse vara att anse som en svårare påföljd än villkorlig domoch skyddsfillsyn. Villkorlig dom och skyddstillsyn skall alltjämt varainbördes jämställda och i sin tur anses som svårare påföljder än böter.Justitieministern anför atf det finns anledning att återkomma till frågan omförhållandet mellan villkorlig dom och skyddstillsyn.