bet · GB01FiU5 · 1987-12-31 00:00:00 — Utskottet kan inte ställa sig bakom den beskrivning somges i motion Fi7 (vpk) av vilka problemen är i den svenska ekonomin och hur deskall angripas. Utskottet delar mofionärernas uppfattning aU arbete åt alla ochen räUvis fördelning av produktionsresultatet är centrala mål för den ekonomiskapolitiken. Som utskottet ser det kommer emellertid den polifik som förordas imotionen att få till följd att obalanserna i den svenska ekonomin blir mycketomfattande. Alla erfarenheter pekar på att de grupper i samhället sommofionärerna vill gynna därvid skulle hamna i ett svårare läge. Utskottetkan således varken ställa sig bakom den problembeskrivning som görs i mofionen elleracceptera de förslag fill åtgärder som förordas. FiU 1987/88:5 Utskottetavstyrker därför motion Fi7 (vpk). Somfidigare nämnts i betänkandet reses i motionerna Fi4 (m), FiS (fp) och Fi6 (c)inte några avgörande invändningar mot proposifionens allmänna målformuleringareller mot identifieringen av de mest centrala problemen i den svenska ekonomin.Däremot finns på flera av de områden som tas upp i propositionen invändningarmot och alternativa förslag fill inriktningen av den ekonomiska politiken påmedellång sikt. Denna krifik och de redovisade alternativen i mofionerna kannärmast ses som en sammanfattning av resp. parfiers ställningstagande till denekonomiska politiken så som deredovisa-des i partimofionerna väckta ianslutning till årets budgetproposifion (prop. 1986/87:100) ochkompletteringsproposition (prop. 1986/87:150). Den ekonomiska politikens mål Imotion Fi6 (c) framhålls att långtidsutredningen ställer miljömålen vid sidanav den övriga analysen. På grund av att de "mjuka" målen - jämnfördelning, god miljö, regional balfins- inte behandlas i det rent modelltekniskaarbetet får, enligt motionärerna, dessa mål en låg prioritet i den ekonomiskapolifiken. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att kvantifieringen i långtidsutredningensberäkningar av vissa mål, som full sysselsättning och stark bytesbalans, kan fåsom konsekvens, att övriga mål tillmäts mindre betydelse. är det - sålänge långtidsutredningen använder kvantifierade utvecklingsmodeller som etthjälpmedel i sin analys - oundvikligt att detta problem uppkommer. Som framgårav propositionen framstår det nämligen inte som möjligt att beskriva såmångfacetterade mål som en jämn fördelning av levnadsstandarden och regionalbalans i enkla, kvantitativa termer som är lämpade för analys i makroekonomiskamodeller. Det är därför viktigt att hälla i minnet att långfidsutredningensmodellanalys enbart är ett av flera inslag i underlaget för utformandet av denekonomiska politiken. Självklart måste den kompletteras av andra, merkvalitativt inriktade bedömningar. Så har också skett när det gäller de områdensom nämns i motionen. Utskottet delar föredragandens uppfattning att det vorevärdefullt om dessa analyser kunde utvecklas ytterligare i kommandelångtidsutredningar. Beträffandemålen vill utskottet avslutningsvis understryka vikten av att nå en fullsysselsättning i vår ekonomi. Som uttalas i proposifionen innebär det att varjemänniska som vill arbeta skall ha rätt till ett meningsfullt arbete. Om någotskall sägas vara den ekonomiska polifikens huvuduppgift är det att pressafillbaka arbetslösheten och att göra det på ett sådant sätt att sysselsättningentryggas också på . Det bör framhållas att få faktorer spelar så storroll för levnadsstandardens fördelning som just full sysselsättning. Lönebildningenoch konkurrenskraften på FiU1987/88:5 Isåväl motion Fi4 (m) som i motionerna FiS (fp) och Fi6 (c) betonas attlönekostnadsstegringen måste dämpas. Motionärerna efterlyser förslag tillåtgärder för att nå det riktmärke för löneökningarna som anges i propositionen(). Föratt möjHggöra lägre lönekostnadsökningar föreslås i mofionerna att åtgärdervidtas som ändrar förutsättningarna för avtalsförhandlingarna. De åtgärder somåsyftas är främst en skattereform och en ändring av nuvarande regler förarbetslöshetsförsäkringen. Utskottetnoterar emellerfid att förslagen i mofionerna skiljer sig åt på viktigapunkter. I mofion Fi4 (m) krävs att åtgärder för att sänka skattetrycket skallgenomföras . I motion Fi6 (c) anförs att skattetrycket bör"sänkas ". Men i motionen sägs även vad gäller en skattereformatt "Reformen bör totalfinansieras. Skattetrycket får dock inte öka. "Vidare uttalas i motion Fi4 (m) att parterna på arbetsmarknaden inte skallkunna påräkna att den ekonomiska politiken läggs om i expansiv riktning vidalltför höga lönekrav. Någon kompensafion för försämrad konkurrenskraft som kanmedföra utslagning av företag bör inte ges. I mofionerna Fi5 (fp) och Fi6 (c)föreslås i stället att incitament för låga lönekrav bör skapas genom enreformering av arbetslöshetsförsäkringen. ser det ställs nu mycket stränga krav på pris- och lönebildningen.Samtidigt som det ställs krav på att pressa tillbaka inflationen fill den låganivå som nåtts i våra viktigaste konkurrenfländer kan emellerfid en försämringav arbetsmarknadsläget inte accepteras. Det bör i detta sammanhang framhållasatt i de länder i där inflafionsbe-kämpningen varit lyckosam och engod konkurrenskraft kunnat vidmakthållas har arbetslösheten tillåfits stigatill mycket höga tal. Utskottetär av samma uppfattning som mofionärerna att det är viktigt att skapa rimligaförutsättningar för arbetsmarknadens parter i förhandlingsarbetet och attskapa incitament, som är förenliga med samhällsekonomisk balans. I motion Fi4(m) motsätter man sig att regeringen blandar sig i avtalsrörelsen, vilket måstetolkas som att för höga lönelyft skall få slå ut i en ökad arbetslöshet. Ettsådant synsätt måste avvisas. Som tidigare nämnts i betänkandet är full sysselsättningdet centrala målet för den ekonomiska polifiken. Utskottet kan därför inte delauppfattningen att statsmakterna skall avsäga sig allt ansvar försysselsättningen. Imotionerna Fi5 (fp) och Fi6 (c) görs gällande att regeringen endast börkoncentrera sig på att skapa förutsättningar för att avtalsförhandlingarnaskall ge ett önskat resultat. Regeringen skall däremot inte spela en aktiv rolli förhandlingarna. Utskottetdelar mofionärernas uppfattning i så måtto att regeringen bör undvika attuppträda som aktör i avtalsrörelsen. Som utskottet ser det kan en regeringaldrig vara likgiltig för hur en avtalsrörelse utvecklas. Om det är uppenbartatt ett kommande löneavtal resulterar i kraftiga prisökningar och stigandearbetslöshet är det, enligt utskottets mening, regeringens ansvar att informeraarbetsmarknadens parter om detta och om vilka åtgärder som kan bli nödvändigaför statsmakterna att vidta. Vad gäller samspelet mellan statsmakten ocharbetsmarknadens parter FiU 1987/88:5 riktas i motionerna Fi5 (fp) och Fi6 (c)stark kritik mot den s.k. SAMAK-modellen. Utskottet vill på denna punkt hänvisatill sitt och ställningstagande vid behandlingen av årets finansplan(FiU 1986/87:10 s. 36-37). uttalade att enoundgänglig förutsättning för att en förhandlad inkomstpolitik skall kunnatillämpas är att arbetsmarknadens parter frivilligt sluter upp kring en sådanpolitik. Någon sådan uppslutning finns inte , varav följer attförhandlingar enligt den s.k. SAMAK-modellen inte är aktuella. Som utskottet framhöll vid behandlingen av åretskompletteringsproposition (FiU 1986/87:30 s. 34) är det, som också framhålls imotionerna, betydelsefullt att en framfida skattereform utformas så attlöneavtalen kan slutas på en lägre nivå än . Utskottet är emellertid avden uppfattningen att de långtgående förslag till skattesänkningar somframförs i motion Fi4 (m) inte skulle underlätta avtalsfördandlingarna. Det äruppenbart att en skattereform med denna inriktning i stället ytterligare skulleskärpa de fördelningspolitiska spänningar som råder mellan olikaorganisationer och grupper. Beträffande övriga förslag till förändring iskattesystemet vill utskottet avvakta resultatet av pågående utredningar inomdetta område. Vad gäller skattetrycket vill utskottet framhålla att detinte bör stiga ytterligare. Som framhålls i proposifionen måste dock ambitionenoförändrat skattetryck ses i ett medel- och långfrisfigt perspektiv. Att sänkaskattetrycket utöver vad som kan bli effekten av en lugnare pris- ochlöneutveckling är i nuvarande stabiliseringspolitiska situafion inte möjligt. I samtliga tre motioner understryks kravet på en fastväxelkurs. Som nämns i motion Fi5 (fp) har i den ekonomisk-politiska debattenden tanken lanserats att den svenska kronans vät de i förhållande till andravalutor borde tillåtas fluktuera. Därmed skulle konkurrenskraften kunnabibehållas även om vår pris- och lönestegringstakt är snabbare än den iomvärlden. God tillväxt och full sysselsättning skulle då, påstås det, gå attupprätthålla, men vi skulle få acceptera en högre inflationstakt. Som utskottet ser det råder det bred politisk enighet omatt avvisa en politik av detta slag. En sådan politik avspeglar inget annat änen ambitionsnivåsänkning för den ekonomiska politiken, som innebär att målet omprisstabilitet uppges. I motion Fi4 (m) konstateras att skedde enomsvängning mot överskott i den konsoliderade sektorn. Detta har, menar motionärerna, givit ett politiskt inflytande över sparande och investeringar, som inneburit en fortsatt fondsocialisering och utvidgning av AP-fondernas placeringsmöj ligheter. I motionen understryks att detta är fel väg att åstadkomma en ökning av sparandet. Skattepolitiska åtgärder bör i stället vidtas för att öka sparandet hos hushållen. Nuvarande överskott ger, enligt motionärerna, en möjlighet att sänka skattetrycket om sparandet ökar i deri privata sektorn. I motion FiS (fp) anförs att det är inget självändamål med ett stabilt J2 överskott i den offentligasektorns finansiella sparande. Med nuvarande FiU 1987/88:5ekonomisk-politiska förutsättningar är det emellertid svårt att tänka sig ettstabilt överskott i någon annan del av ekonomin. Motionärerna förordar att detoffentliga sparandet koncentreras fill socialförsäkringssektorn och inte tillstatsbudgeten. Äveni motion Fi6 (c) framhålls att sparandet inte skall ske i den offentligasektorn utan i hushållssektorn. I mofionen betonas att ett positivt sparande ärnödvändigt för att nettoamortera utlandsskulden. Skattepolifiska åtgärder börvidtas för att stimulera hushållssparandet. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att målet måste vara att skall ha ettöverskott i bytesbalansen. Den stora utlandsskuld som byggdes upp under senaredelen av och bör successivt amorteras.Långtidsutredningen konstaterar också, på basis av gjorda finansiella kalkyler,att det behövs ett stabilt överskott i den offentliga sektornsfinansiella sparande. För att kunna expandera ekonomin och tryggasysselsättningen med bibehållen balans i utrikesbetalningarna krävs attindustrin byggs ut. Denna utbyggnad måste finansieras. Detta torde medföra enviss nedgång i företagens finansiella sparande. är en viss uppgång ihushållens finansiella sparande möjlig, mot bakgrund av den godainkomstutveckling som ligger i utredningens balansalternafiv. Som framhålls ipropositionen är denna förbättring emellertid inte fillräcklig. Därför måste,som också anförs i motion Fi5 (fp), den offentliga sektorns sparande fortsättaatt förbättras. Ilikhet med föredraganden vill utskottet peka på att det infe endast är positivafaktorer i den ekonomiska utvecklingen som skapat ettsparandeöverskott i den offentliga sektorn. En icke oväsentlig del av detsenaste årets förbättring beror på en för snabb pris- och lönestegringstakt,vilket i det korta perspektivet dragit med sig en snabbare uppgång avskatteintäkterna än väntat. Dessa effekter är inte allfigenom posifiva,eftersom en hög inflafion undergräver den svenska ekonominskonkurrensförmåga. Detta kan slå tillbaka på den offentliga sektorn i form avett försämrat sparande . Imotion FiS (fp) framhålls att det är en fördel att kreditmarknaden avreglerats.Motionärerna menar emellertid att det finns tendenser till en motsattutveckling. Som exempel nämns den nya lagen att regeringen skall godkännaordförandena i affärsbankernas styrelser, förslagen om ägarbe-gränsningar förbanker och det aviserade förslaget om en ny femte AP-fond. I denna motion och imotionerna Fi4 (m) och Fi6 (c) krävs vidare att valutaregleringen avskaffas. Imotion Fi6 (c) understryks betydelsen av att räntan pressas ned. Somframhålls i propositionen har avregleringen av kreditmarknaden i huvudsak varit av godo för samhällsekonomin. Vad gäller kravet i motioner na på att avskaffa valutaregleringen vill utskottet framhålla att en successiv liberalisering av regleringen har ägt rum. Senast meddelade att tillståndsgivningen att förvärva utländska aktier jt skulle avskaffas och attföretag utan hinder skulle få köpa fastigheter i FiU 1987/88:5 utlandet. tidigare framhållit bör vissa centrala delar avvalutaregleringen vara kvar. Hit hör i första hand regler för att förhindrakortfrisfiga kapitalplaceringar som styrs av ränteskillnader ochförväntningarom ränte- och växelkursutvecklingen. Om sådana kapitalplaceringarskulle tillåtas, skulle potentialen för spekulativa valutaflöden öka kraffigt.De delar av valutaregleringen som förhindrar uppbyggandet av sådana tillgångar- såväl svenskcirs placeringar i utländsk valuta som utlänningars finansiellaplaceringar i svenska kronor- bör därför bibehållas. övrigt gäller utvecklingen på kreditmarknaden innebär den finansiella bildsom framkommer i långtidsutredningens tioårsperspektiv en återgång till ettmera normalt mönster på kreditmarknaden. Hushållens nettosparande blir återpositivt. I de icke-finansiella företagen uppkommer sparandeunderskott, i taktmed den ökande investeringsverksamheten. Den snabba uppgången i de finansiellaföretagens sparande dämpas genom den lägre räntenivå som förutsatts, samtidigtsom den offentliga sektorn får ett överskott i sparandet. Denna utveckling börbidra till en lugnare utveckling på kreditmarknaden än under de gångna tioåren. Om utvecklingen följer den i LU 87 angivna utvecklingen bör även penningpolitikenunderlättas. Det blir bl.a. lättare att finansiera statens underskott utan attpenningmängden ökar. Räntenivån inom landet borde också kunna bli lägre som enkonsekvens av den fallande inflation som är en huvudingrediens i denbalanserade utvecklingsvägen och av de stabila överskotten i betalningarna medutlandet. Utskottetvill här tillägga att långtidsutredningens bedömning av sparandeutvecklingen ihushållen kan vara väl optimistisk. Är så fallet blir det totala finansiellasparandet i ekonomin lägre än beräknat, vilket ställer större krav påoffentligt sparande för att upprätthålla en positiv balans i utrikesbetalningarna. Effektiviteten i den offentliga sektorn Dekrav på förändringar i den offentliga sektorn som ställs i motionerna Fi4 (m),FiS (fp) och Fi6 (c) avviker inte från de som presenterades i resp. partiersmotioner i anslutning till årets budget- och kompletteringspropositioner. Imotionerna anförs att det äir nödvändigt att skapa alternativ till denoffentliga verksamheten för att därigenom höja effektiviteten, åstadkommabilligare produkter och möjliggöra en större variafionsrikedom. Vid sidan avprivata alternativ föreslås i motion kooperativa lösningar. Isamtliga tre motioner framhålls, med hänvisning till gjorda (ESO:Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi), att produktivitetsförsämringeni den offentliga sektorn måste brytas. För att detta skall kunna ske är detenligt motionärerna bl.a. nödvändigt att bryta upp de offentliga monopolen ochatt genomföra organisationsförändringar i den offentliga sektorn. Folkpartietframhåller särskilt att det därvidlag är viktigt att skilja beställarrollenfrån producentrollen. Imotion Fi4 (m) anförs att produktivitetsminskningen i hela den offentliga seklorn uppgick till . innebär, sägs det imotionen, en förlust för medborgarna på'av FiU 1987/88:5 BNPeller uttryckt i dagens priser. tidigare redovisat i betänkandet förutsätts i långtidsutredningensberäkningar för tioårsperspektivet en årlig fillväxt på i offentligkonsumtion, innebärande att den kommunala konsumtionen tillåts växa med 1,2 %per år. Detta betyder i jämförelse med utvecklingen kraftig neddragning av fillväxten. Det kan nämnas att för hälso- ochsjukvårdssektorn dämpas tillväxten från för perioden 1970till 1984 fill en årlig tillväxt på något för perioden fram till år1995. Detbör i detta sammanhang påpekas att i långtidsutredningens beräkningar liksom inationalräkenskaperna antas den offentliga tjänsteproduktionens utveckling varadensamma som konsumtionsvolymens. Av detta följer att någraproduktivitetsförändringar inte kan beräknas för denna sektor. Detta innebäratt den beräknade produkfionen och därmed också den offentliga konsumtionenförutsätter oförändrad produktivitet i den offentliga sektorn åren 1984-1995.Vid stigande produktivitet möjliggör sålunda samma resursinsats en högrefaktisk konsumtionsvolym medan motsatsen gäller vid en negafivproduktivitetsutveckling, även om sådana förändringar inte registreras inationalräkenskaperna. Dennautveckling av den offentliga konsumtionen kan jämföras med motsvarandeutveckling i de alternativa beräkningar som redovisas i motion Fi4 (m). I dettaalternativ förutsätts nollfillväxt i den offenfiiga konsumtionen och därmedockså en mycket låg årlig tillväxt (0,) i den kommunala konsumtionen. Denutveckling av den offentliga konsumtionen som redovisas i långtidsutredningenunderstryker vikten av att arbeta för en mer effektiv resurshushållning i denoffentliga sektorn. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla attproduktivitetsstudier måste tolkas med stor försiktighet. För att få rättvisandeproduktivitetsmått är det nödvändigt att dessa kostnadsmått så långt sommöjligt kompletteras med mätningar eller bedömningar av hur kvalitetenutvecklats . Från den synpunkten blir det sifferexempelsom redovisas i motion Fi4 (m) helt missvisande, om man inte samfidigt anger ivilken utsträckning "förlusten" motsvarar "vinster" i formav kvalitetsförbättringar. Somframhålls i propositionen pågår inom ett arbete med attutveckla och förnya den offentliga sektorn. I detta sammanhang behandlas bl.a.frågan om medborgarnas och folkrörelsernas möjligheter till aktiv medverkan,delakfighet och ansvar i den kommunala verksamheten. Vidare behandlas frågorsom decentralisering, förenkling av det statliga regelsystemet, begränsning avnormgivning etc. Genom detta arbete möjliggörs en prövning av existerandeoffentliga verksamheter, så att de bättre svarar mot medborgarnas behov ochönskemål utan att åtgärderna går ut över de svagaste grupperna i samhället. Utskottetdelar motionärernas uppfattning så till vida att det krävs åtgärder inom ett brett fält för att höja effektiviteten i den offentligasektorn. Det måste dock framhållas att de i propositionen angivna värderingarna bör ligga till grund för en sådan effektivitetshöjning. har i kommunerna prövats en rad nyaorganisationsfor- FiU 1987/88:5 mer. Det är viktigt att detta arbete ikommunerna drivs vidare. Sammanfattning av utskottets ställningstagande Utskottet sammanfattar sin syn på inriktningen av denekonomiska politiken på medellång sikt på följande sätt. Utvecklingen har eftertryckligtvisat på behovet av att den ekonomiska polifiken förs utifrån ett långsiktigtperspekfiv. Den svenska ekonomin är nu ute ur den akuta krisen. Den uppgiftden ekonomiska politiken står inför i det korta perspektivet är att pressatillbaka tendenserna till överhettning för att kunna bevara den uppnåddaekonomiska förbättringen. I det längre perspektivet är uppgiften att slå in påen väg som leder fill en stabil och långsikfigt hållbar samhällsekonomiskjämvikt med god tillväxt, full sysselsättning, prisstabilitet och överskott ibytesbalansen. För detta krävs lägre pris- och kostnadsstegringar, stramfinanspolitik, begränsad offentlig konsumtionstillväxt och en mer flexibelekonomi. Uppgiften kommer att i hög grad handla om attförbättra den svenska ekonomins funktionssätt. Utskottet vill särskilt peka ut tre områden som ställerstora krav på den ekonomiska politiken. - Kapitalbildningenoch sparandet. För att kunna expandera ekonomin och trygga sysselsättningen medbibehållen balans i utrikesbetalningarna fordras att industrin byggs ut. Dettakräver ett ökat sparande. En fortsatt förbättring i den offentliga sektornssparande är nödvändig. - Produktivitetsutvecklingen.Enda möjligheten att åstadkomma ett högre reallöneutrymme är att höjaproduktivitetsutvecklingen i ekonomin. Det är därför bl.a. viktigt attinsatser görs för att öka effektiviteten i den offentliga sektorn. - Lönebildningen.Sverige måste ned till eller under omväridens prissteg-ringstakt. Detta gälleräven lönestegringstakten såvida inte produktivitetstillväxten blir högre iSverige än i våra viktigaste konkurrentländer. Detta ställer stränga krav påpris- och lönebildningen. Mot här angiven bakgrund tillstyrker utskottet de iproposition 36 angivna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på medellångsikt och avstyrker motionerna Fi4 (m), Fi5 (fp) och Fi6 (c). att med avslag på motionerna 1987/88:Fi4,1987/88:Fi5, 1987/88:Fi6 och 1987/88:Fi7 godkänner de rikfiinjer för denekonomiska politiken på medellång sikt som förordats i proposition 1987/88:36. På finansutskottets vägnarArne Gadd Närvarande:Arne Gadd (s), (), (), 1987/88:5Nilsson (s), (), (), (), GunnarBjörk (c), i (vpk), (), HugoHegeland (m), (), (), () ochLennart (). (), (), (),(), (), () och () anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 11börjar med "I såväl" och pä s. 16 slutar med "och Fi6 (c)"bort ha följande lydelse: I såväl motion Fi4 (m) som motionerna FiS (fp) och Fi6 (c)betonas att pris-och lönestegringen måste dämpas. Det framhålls att ett av degrundläggande problemen i svensk ekonomi är den snabba löneökningstakten.Lönekostnaderna har ökat snabbare i än i våraviktigaste konkurrentländer. Motionärerna efterlyser förslag till åtgärder föratt nå det riktmärke för löneökningarna som anges i propositionen ().Enligt motionärerna vilar ansvaret för avtalsförhandlingarna påarbetsmarknadens parter, men förutsättningarna för förhandlingarna påverkas ihög grad av den ekonomiska politiken. Utskottet ansluter sig till detta synsättoch vill särskilt betona skattepolitikens betydelse för lönebildningen. Utskottet anser i likhet med motionärerna att denekonomiska politiken bör ges följande inriktning för att löneökningstaktenskall kunna dämpas: - En fastväxelkurs måste vara en norm för den ekonomiska politiken. Finans- ochpenningpolitiken skall syfta till att understödja den fasta växelkursen.Regeringen måste deklarera att effekterna av alltför höga löneökningar intekommer att pareras genom devalveringar. Arbetsmarknadens parter bör gesincitament att sluta avtal på sådan lönenivå som är förenlig med bevaradkonkurrenskraft. Därför bör arbetslöshetsförsäkringen reformeras så att den istörre utsträckning än finansieras direkt av arbetsmarknadens parter ochså att den dessutom finansierar t.ex. kostnader för sysselsättning av arbetslösungdom. - Det är även iövrigt angeläget att etablera fasta spelregler i den ekonomiska politiken.Därför bör valutaregleringen slopas helt. En sådan åtgärd skulle på allvarmarkera viljan att upprätthålla en fast växelkurs och därmed också en låginflationstakt. - Ökningstakten ide offentliga utgifterna måste begränsas så att utrymme ges förreallöneökningar. Skattetrycket får inte öka. I stället förordar vi ensänkning av de skatter som direkt och indirekt belastar sparande och ' arbete,vilket skulle öka det samhällsekonomiska utrymmet för reallöneökningar. Enviktig åtgärd är att marginalskatterna sänks och marginaleffekterna minskas. Utskottet ansluter sig också till motionärernasuppfattning om regeringens roll i lönebildningen. Regeringen bör med den ekonomiska politiken skapa så gynnsamma förutsättningar som möjligt för avtalsförhandlingarna. direktinblandning i förhandlingarna bör inte komma i fråga.