bet · GB01KrU21 · 1987-12-31 00:00:00 — 3. hänför sig till arkeologisk förundersökning enligt 13 § andra stycket,om inte lämnar tillstånd lill ingrepp i fornlämningen enligt 12 §andra stycket, eller 4. hänför sig till arkeologisk förundersökning eller särskildundersökning enligl 13 §, om del visar sig all någon fornlämning inte berörs avarbetsföretagel. Beslutenligt denna paragraf fattas av och delges förelagaren. 15 §Vägras någon tillstånd enligt 12 § belräffande fornlämning som när den påträffas var helt okänd och utan synligt märke ovan jord, är han berättigad lill skälig ersättning av allmänna medel, om fornlämningen vållar honom betydande hinder eller olägenhet. Ansökan om sådan ersätt ning görs hos . Ansökningen skall ha kommit in tili länsstyrel sen från det alt fornlämningen påträffades genom grävning eller annat arbete, annars är rätlen lill ersättning föriorad. Vad som sagts om ersättning skall inte tillämpas om marken exproprieras. Ersättningför hinder eller olägenhet skall deponeras hos . I fråga omfördelning och utbetalning av deponerade belopp samt rättsverkan av fördelningoch utbetalning gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet för del fallall nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåts enligt expropriationslagen(1972:719). Beloppet utbetalas dock direkt till sökanden om del är väsentligenulan betydelse för annan rättsinnehavare än sökanden. Inlösenoch hittelön vid fornfynd 16 §Vid inlösen av fornfynd som enligl 4 § är hembudspliktigt skall ersättning utgå med ett belopp som är skäligt med hänsyn till fyndels beskaffenhet, för föremål av ädelmelall dock minst motsvarande me tallvärdet efler vikt, uppräknat med en åttondel. För fornfynd får ävensärskild hittelön lämnas. Frågorom inlösen, ersättning och hittelön prövas av . 17 §Riksantikvarieämbetet får genom fyndfördelning överiåta statens räll lill fornfynd på museum som ålar sig alt vårda del i framliden på ell fillfredsställande sätt. Metallsökare KrU 1987/88:21 18 § Apparat som kan användas för alt påelektronisk väg spåra metallfö- Bilaga 1 remål under markytan (melallsökare) får inte medföras på fasta fornläm ningar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten. 19 § Melallsökare fårinte användas inom . Melallsökare får inte heller användas inom område där fornfynd av del slag somskall hembjudas enligt'4 § andra stycket har påträffats. Sådant områdeomfattar fyndplatsen och den omgivande mark där ytterligare fornfynd kanlänkas förekomma med hänsyn lill del tidigare fyndels karaktär, fyndplatsensoch den omgivande markens utseende saml förekomsten av andra kända fyndplatseri närheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område som avsesi andra stycket. 20 § hinder av vad som sägs i 19 § färmetallsökare användas i militär verksamhet och för all yrkesmässigt söka efler annat än fornfynd. hinder av vad som sägs i 18 och 19 §§ gäller altmelallsökare får medföras och användas 1. vid undersökningar av fornlämningar eller platser därfornfynd påträf fats, när undersökningen utförs av eller av någon annan efler medgivande av eller 2. om i annat fall har lämnat tillstånd allmedföra och använda melallsökare. Ansvar m. m. 21 S Till böter eller fängelse i högst sexriiånader döms den som av uppsåt eller oaktsamhet 1. gömmer, skadar, ändrar, avyttrar eller förvärvarföremål som enligl 4 § skall tillfalla eller hembjudas staten, 2. inte anmäler fornfynd enligt 5 §, - 3. bryter mol 6 §, 4. bryter mot bestämmelserna i 10 §andrå stycket eller 5. bryter mol 18 eller 19 §. Den sombryter mol 5 § har förlorat all rätt på grund av fyndel. Metallsökare som haranvänts vid brott enligt första stycket 5, skall förklaras förverkad, om delinte är uppenbart oskäligt. 22 § Vid överträdelse av beslut eller föreskriftenligl delta kapitel får tingsrätten besluta om handräckning för alt åstadkomma rättelse. Ansökan om handräckning får göras av och . 1 frågaom handräckning finns bestämmelser i handräckningslagen (1981:847). 23 § 1 ärenden enligl 2 § andra stycket och 9 § fårlänsstyrelsen, om det behövs, meddela föreskrift all gälla tills vidare i avvaktan på all ärendet avgörs slutligt. 24 § Beslut av överklagas hoskammarrätten när det gäller 1. fastställelseav gränserna för etl fornlämningsområde enligt 2 §, 2. särskildaordningsföreskrifter enligl 9 §, 54 3. fridlysningenligt 9 § eller . , KrU 1987/88:21 4. tillstånd allmedföra och, använda metallsökare enligl 20 § andra Bilaga 1 stycket. Detsamma gäller i fråga om beslut om sådana föreskriftersom avses i , 19 § tredje stycket och som meddelas av annan myndighet änregeringen. Beslut av enligt 16 § överklagas hoskammarrätten. Beslut iövrigt enligt detta kapitel av eller riksantikvarie- , ämbetetfår överklagas hos regeringen, om inte annat följer av 25 §. Kommunen får överklaga beslut enligl 2 §andra stycket, 9 § första-fjärde styckena och 12 § andra stycket. 25 § beslut får inte överklagas när delgäller , 1. ersättningför kostnader eller skada enligl 7 § fjärde stycket, 2. ersättning enligl 8 § tredje stycket, 3. beslut om kostnad förförundersökning eller särskild undersökning enligl 14§ andra stycket eller . 4. ersättningenligt 15 § första stycket. Den som är missnöjd med beslut som avses i första stycketkan väcka talan mot staten vid fastighetsdomstolen. Talan skall ha väckts inom.ell år från delfäendet av beslut. Ersättning som beslutals av domstol enligt 15 § förstastycket skall deponeras enligl bestämmelserna i 15 § andra stycket. 1 § En byggnad som är synnerligen märklig genom sittkulturhistoriska värde eller som ingår i etl kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelse område får förklaras för byggnadsminne av . Bestämmelserna om byggnadsminnen enligt detta kapitel får också tillämpas på park. träd gård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. I fråga om byggnad av sådant värde som sägs i förstastycket och som , tillhör staten gäller de bestämmelsersom regeringen meddelar om statliga byggnadsminnen. Om ett statligtbyggnadsminne övergår till annan ägare än staten, skall del därmed utgöra ellbyggnadsminne enligl denna lag. Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte en byggnad somär fast fornlämning eller kyrkobyggnad enligt denna lag. Skyddets innebörd och omfattning 2 § Nar en byggnad förklaras för byggnadsminne, skalllänsstyrelsen genom skyddsföreskrifter ange på vilket sätt byggnaden skall vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Om det behövs får föreskrifterna också innehållabestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick all byggnadsminnels utseende och karaktär inte förvanskas. 3 S skall sä långt möjligt utformas isamförstånd med byggnadens ägare och ägare lill kringliggande markområde. Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som är oundgängligen nöd vändigt för all bibehålla byggnadsminnets kulturhistoriska värde. Hänsyn skall las till byggnadens användning och ägarens skäliga önskemål. 4S Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminnekan väckas av 55 var och engenom ansökan eller las upp av på eget initiativ. Ansökan om att en byggnad skall förklaras förbyggnadsminne skall KrU 1987/88:21 innehålla uppgifter om vilken fastighetbyggnaden är belägen på och om Bilaga 1 faslighetens ägare samlbeskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även anges vilka omständigheter somåberopas för att byggnaden bör förklaras för byggnadsminne. Innan fattar beslut som enligt detta kapitelkan medföra rätt till ersättning eller inlösen för ägare eller någon annan,skall undersöka om medel för delta finns tillgängliga. 5 § Då fråga väckts eller tagits uppom att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, får iavvaktan på ärendets slutliga prövning meddela förbud mol åtgärder som kanminska eller förstöra byggnadens kulturhistoriska värde. Förbudet får gälla fören lid av högst . Om del finns synnerliga skäl får det förlängas,dock högst för varje gång. 6 S Om en byggnad kan antas kommaifråga som byggnadsminne, får , ulan att fråga väckts ombyggnadsminnesförklaring, förordna alt anmälan lill skall göras,innan byggnaden rivs eller ändras på etl sätt som väsentligt minskar desskulturhistoriska värde. skall inom en månad från det anmälningen komin dit avgöra om den skall la upp fråga om byggnadsminnesförklaring av denberörda byggnaden. Under denna frist färden anmälda åtgärden inte vidtas utanatt har medgett det. 7 § Om etl statligt byggnadsminne harövergått till att bli byggnadsminne enligt delta kapitel, skall länsstyrelsenutfärda förklaring om detta. 8 S skall föranteckning i faslighelsboken ofördröjligen underrätta inskrivningsmyndigheten 1. då fråga väckts eller lagils upp omall en byggnad skall förklaras för byggnadsminne eller förklaring utfärdatsenligl 7 §, 2. då förordnande enligl 6 § förstastycket meddelats eller upphävts, 3. då beslut ombyggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts, eller 4. då ansökan ombyggnadsminnesförklaring avslagits. 9 S , eller den somarbetar på läns styrelsens uppdrag har rätt att få tillträde fill byggnader med tillhörande markområde saml alt där vidta de ålgårder och undersökningar som be- , hövs förlagens tillämpning. Bestämmelser om ersättning och Inlösen 10 § Ägare och innehavare av särskild rätt lill fastighethar räll lill ersätt ning av staten om skyddsföreskrifter 1. utgör hinder för rivning av en byggnad och skadandärav är betydande i förhållande till värdet av berörd del av fastigheten, eller 2. på annat sätt innebär all pågående markanvändningavsevärt försvå ras inom berörd del av fasfigheten. Ersättning enligl första stycket får, om det är lämpligt,ulgå med åriiga belopp med rätt för sakägaren eller staten all erhållaomprövning vid ändrade förhållanden. att synnerligt men uppkommer vid använd- ningen av fastigheten, ärstaten skyldig att lösa fastigheten om ägaren KrU 1987/88:21 begär del. Bestämmelsernaenligl första stycket tillämpas också då meddelat förbud enligt 5§. Ersättning som därvid utgår skall, om del finns skäl, avräknas motersättning som sedermera kan komma att ulgå med stöd av denna paragraf. Vidtillämpningen av första och tredje styckena skall, utan hinder avföreskrifterna om föriust av talan eller rätt till ersättning eller inlösen i11 och 20 §§ eller 15 kap. 4 § (1987:10), även beaktasandra beslut om skyddsföreskrifter samt beslut som avses i 14 kap. 8 § förstastycket 2 och 3 , under förutsättning all besluten meddelatsinom före del senaste beslutet om skyddsföreskrifter. 11 8Har fråga väckts om alt en byggnad skall förklaras för byggnadsmin ne, får förelägga den som vill göra anspråk på ersättning eller inlösen att , från del han fåll del av föreläggandel, anmäla delta lill . sådant föreläggande skall åtföljas av uppgift om de skyddsföreskrifter som avses bli utfärdade. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden har förlorat sin rätt till ersättning eller inlösen. beslutar omersättning och inlösen. Avtalmellan staten och en sakägare eller vad de uppenbarligen har förutsatt skallgälla mellan dem i fråga om ersättning eller inlösen skall även gälla för densom senare förvärvar sakägarens rätt. 12 §Om en fastighet lill följd av ett beslut enligt delta kapitel minskar i värde så att den kan antas utgöra full säkerhet för borgenärerna, skall den ersättning som fastighetsägaren är berättigad lill enligt 10 § deponeras hos . Bestämmelsen gäller dock endast borgenärer som hade panträtt i fastigheten när ersättningsrätten uppkom och ersätt ningsbelopp som skall ulgå på en gång. Omen borgenär lider skada, därför alt depositionen inte skett i enlighet medförsta stycket, är han berättigad lill ersättning från staten. Ersättningenlämnas mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller om en borgenärlider förlust genom all ersättningen blivit för lågt beräknad och den inteblivit prövad av domstol till följd av överenskommelse mellan staten ochfastighetsägaren eller av annan anledning. 13 §I fråga om ersättning eller inlösen enligl 10 eller 12 § andra stycket skall expropriationslagen (1972:719) tillämpas i den mån avvikande be stämmelser inte meddelas i denna lag. Ersättningför minskning av faslighetens marknadsvärde i fall som avses i 10 § skall bestämmassom skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efler beslutet.Därvid skall bortses från förväntningar om ändring av markanvändningen. Ersättningför skada enligt 10 § första stycket I skall minskas med ett belopp sommotsvarar det som enligt samma punkt skall tålas utan ersättning. Omstaten begär det och del inte är uppenbart oskäligt, skall domstolen förordnaall ersättning enligt 10 § första stycket skall betalas ut först när vissaåtgärder med byggnaden har ulförts. Ogillastalan om ersättning eller inlösen som har väckts av fastighetsägaren ellerannan sakägare, kan domstolen förordna att han skall bära sina egna kostnader,om han har inlett rättegången ulan tillräckliga skäl. rättegången uppenbartinletts ulan skälig grund, får domstolen dessutom ,_ ålägga honom alt ersättastaten dess rättegångskostnader. Ändringoch hävande KrU 1987/88:21 14 § Om dét finns särskilda skäl, fårlänsstyrelsen lämna tillstånd lill att ö"aga 1 etl byggnadsminne ändras i strid mot skyddsföreskrifterna. får ställa de villkor för tillståndet som ärskäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren fåravse hur ändringen skall ulföras samt den dokumentation som behövs. 15 § Om bibehållandet av ett byggnadsminhe medför'hinder, olägenhet eller kostnad som inte står i rimligt förhållande lill dess betydelse, får jämka skyddsföreskrifterna eller häva byggnadsminnesför klaringen. får också häva en byggnadsminnesförklaring som framstår såsom ändamålslös. Regeringen får häva en byggnadsminnesförklaring ellerjämka skyddsföreskrifter, om regeringen ger tillstånd lill expropriationsoriirör byggnaden eller kringliggande område och byggnadsminnesförklaringen ellerskyddsföreskrifterna inte kan beslå utan olägenhet förexpropriationsändamålet. Vid beslut om all häva en byggnadsminnesförklaring ellerall jämka skyddsföreskrifter får eller regeringen förordna altden sorri begär hävandet eller jämkningen skall bekosta särskild dokumeritationav byggnaden, om del är skäligt. Ansvarsbestämmelser m. m. 16 § Om ägaren till ell byggnadsminneförsummar delsom åliggerhonom enligl skyddsföreskrifterna, får länsstyrelsenförelägga honom all inom viss skälig lid vidta nödvändiga åtgärder:Föreläggandel får inte omfatta åtgärder som med hänsyn lill byggnadensanvändning och omständigheterna i övrigt är oskäligt betungande. Omföreläggandel inte följs, får ulföra åtgärderna på ägarensbekostnad: 17 § Om ell byggnadsminne har ändratsi strid mot meddelade skyddsföreskrifter, får förelägga ägarenatt återställa ändringen om del är möjligt. sådant föreläggande får förenasmed vite. Tingsrätten fär besluta om handräckning för att avbrytapågående förstörelse av ell byggnadsminne eller för att återställa det. Även iannat fall får handräckning beslutas, om del behövs för att bestämmelse i dettakapitel skall efterievas. Ansökan om handräckning får göras av ellerallmän åklagare. 1 fråga om sådan handräckning finns bestämmelser ihandräcknings-lagen (1981:847). 18 § Till böter döms den som 1. i strid motmeddelade skyddsföreskrifter river eller på annat sätt förstör ellbyggnadsminne eller ändrar del ulan tillstånd'enligl 14 § eller ulaniakttagande av villkor för sådant tillstånd eller 2. bryter molförbud som meddelats enligl 5 § eller förordnande enligl 6 § första stycketeller vidtar åtgärder i strid mot bestämmelserna i 6 § andra stycket. Den som inte efterkommer ell vitesföreläggande eller ellviiesförbud döms inte lill straff för del som omfattas av föreläggandet ellerförbudet. Överklagande m.m. , , 19 § Beslut av överklagas hoskariimärrätien när del gäller 1,byggnadsminnesförklaring enligt 1 §, 58 2. skyddsföreskrifter enligt 2 §, KrU 1987/88:21 3. förbud mot åtgärder enligl 5 §, Bilaga 1 4. anmälningsplikt enligt 6 §, 5. deposition enligt 12 § förstastycket, 6. tillstånd eller villkor förtillstånd enligl 14 §, 7. jämkning av skyddsföreskriftereller hävande av byggnadsminnesförklaring enligt 15 § första stycket. 8. dokumentation enligl 15 § tredjestycket, 9. föreläggande enligl 16 § eller 10.föreläggande enligl 17 § första stycket. beslut enligt 4 § att inte förklara enbyggnad för byggnadsminne får överklagas endast av . 20 § beslut om ersättning ochinlösen får inte överklagas. Den som är missnöjd med ell sådant beslut får väcka talan mot staten vid fastighetsdomstolen från det han fåll del av beslut. Väcks inte talan , är rätten till ersättning eller inlösen förlorad. Staten får, när fråga väckts eller lagils upp om allförklara en byggnad för byggnadsminne, väcka talan vid fastighetsdomstolen molsakägare om fastställande av de villkor som skall gälla för ersättning. Ombeslut om byggnadsminnesförklaring inte kommer till stånd från delall målet avgjorts genom lagakraftägande dom, skall domen inte längre varabindande för parterna. Talan om ersättning enligl 12 § andra stycket skall väckasvid fastighetsdomstolen. 21 § Beslut enligl 1, 5 eller 6 § skall tillämpasulan hinder av att talan förs mot beslutet. 1 § Kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter,kyrkliga in ventarier och begravningsplatser är skyddade enligl bestämmelserna i detta kapitel. 2 § Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall värdas ochunderhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas. Kyrkobyggnader enligt denna lag är byggnader som invigtsför och som vårdas av en kyrklig kommun samt domkyr kor som slår under egen förvaltning. ' Kyrkotomt är elt område kring en kyrkobyggnad som hörsamman med byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats. 3 § Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som hartillkom mit före utgången av får inte på något väsentligt säll ändras ulan tillstånd av . 1 fråga om en kyrkobyggnad krävs allfid tillstånd förrivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i ellerändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärligautsmyckning samt för ändring av dess färgsättning. 1 fråga om en kyrkotomt krävs alllid tillstånd förutvidgning av tomlen samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar, portaler £. ellerandra fasta anordningar på tomten. KrU 1987/88:21 Riksantikvarieämbetetfår ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till deförhållanden som föranleder ändringen; Villkoren får Bilaga 1 avse hurändringen skall ulföras saml den dokumentation som behövs. 4 § Om beslutar del, skall bestämmelserna i 3 § omtillståndsprövning tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad eller enkyrkotomt som har tillkommit efler utgången av och som är märklig genomsill kulturhistoriska värde. 5 § Sedvanliga underhållsarbeten ellerbrådskande reparationsålgärder får ulföras utan tillstånd. Sådana åtgärderskall ulföras med material och metoder som är lämpliga med hänsyn tillbyggnadens eller anläggningens kulturhistoriska värde. 6 § Inventarier av kulturhistorisktvärde, som hör lill kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad ellerbegravningsplats, skall förvaras och vårdas väl. 7 § I varje församling samt i domkyrkor som slår under egen förvaltningskall det finnas en förteckning över kyrkliga inventarier av kulturhistorisktvärde. 1 förteckningen skall anges om ell föremål ägs eller förvaltas av någonannan än församlingen eller och om det förvaras på någon annan platsän i kyrkan. Förteckningenskall föras av kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall varaledamot eller suppleant i rådet. De skall också se lill all föremålen förvarasoch vårdas väl. 8 § Kontraktsprosten skall minsl kontrollera alt allaföremål i förteckningen finns kvar. Sådan kontroll skall också göras vid byteav kyrkoherde eller sådan kyrkvärd som anges i 7 § andra stycket. I en församlingdär kontraktsprosten är kyrkoherde skall biskopen se lill att kontroll sker. 9 § I fråga om ell föremål iförteckningen, som inte ägs av någon enskild person eller släkt, krävstillstånd från 1. för all avyttra del, 2. för all avföra det från förteckningen, 3. för att reparera eller ändra det, eller 4. för ätt flytta delfrån den plats där det sedan gamriiall hör hemma. Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana reparatio ner får inte ulföras så, att föremålels kulturhistoriska värde minskas. 10 § får besiktigakyrkliga inventarier. får också besluta att elt föremål skall las upp i Omdel finns allvariig fara för all etl föremål skadas, får riksantikvarieämbetettills vidare la hand om del eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för altskydda eller vårda det. Innan en sådan åtgärd vidtas, skall samråd ske medkontraktsprosten eller biskopen och, om föremålet ägs av någon enskild, meddenne. Begravningsplatser KrU 1987/88:21 11 § I vården av enbegravningsplats skall dess betydelse som en del av ri"aga 1 värkulturmiljö beaktas. Begravningsplatserna skall vårdas och underhållas så attderas kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. 12 § Begravningsplatser enligt dettakapitel är sådana områden eller utrymmen som avses i I § lagen (1963:537) omgravrätl m.m. Bestämmelserna om begravningsplatser omfattar också sådanabyggnader på begravningsplatsen som inte är kyrkobyggnader saml fasta anordningarsåsom murar och portaler. 13 § I fråga om en begravningsplats som anlagtsföre utgången av krävs tillstånd av 1. för all utvidga eller på någotannat sätt väsentligt ändra begravningsplatsen, 2. för alt där uppföra någon nybyggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintligbyggnad eller fast anordning. 14 § Om beslutardet, skall bestämmelserna i 13 § tillämpas också i fråga om en begravningsplatssom tillkommit efler utgången av , om begravningsplatsen ligger inviden kyrkobyggnad som uppförts eller är märklig genom sittkulturhistoriska värde. 15 § Om det på en begravningsplatseller i en byggnad på en begravningsplats som ägs och förvaltas av enborgerlig kommun finns föremål av kulturhistoriskt värde, tillämpasbestämmelserna i 6, 7, 9 och 10 §§ också på sådana föremål. Kommunen skalldärvid ansvara för förteckningen samt förvaringen och vården av föremålen. Istället för vad som sägs i 7 § skall i förteckningen anges om ell föremål ägseller förvallas av någon annan än kommunen. 16 § Beslut som anges i 3, 9 och 13 §§ fåröverklagas hos kammarrätten. Sådana beslut får alllid överklagas av . Beslutenligl 4, 10 och 14 §§ får överklagas hos regeringen. Skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål 1 § Äldre svenska och utländskakulturföremål som anges i detta kapitel och som är av stor betydelse för detnationella kulturarvet, får inte föras ut ur landet ulan särskilt tillstånd. 2 § Med svenska kulturföremål avsesföremål som är eller kan antas vara framställda i eller i etl annatland av en svensk. Med utländska kulturföremål avses föremål som ärframställda i etl annat land av annan än en svensk. De gränser som hade den är avgörandevid bestämmandel enligt lagen om elt föremål skall anses vara ett svensktkulturföremål. Tillståndfill utförsel KrU 1987/88:21 3 S Den som vill föra ut elt kulturföremål ur landetskall ha tillstånd lill Bilaga 1 utförseln, om föremålet är av det slag som anges i 4 och 5 S8. 4S Svenska kulturföremål; 1, Föremål,som har fiamslällts , oavsett värde: a) tryckta skrifter, kartor och bildersamt b) handskrifter på pergament ellerpapper. Merän föremål oavsett värde: a) dryckeskärl, seldon ochtexlilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor, b) folkdräkter och broderad ellermönslervävd folklig texfil, c) bonadsmåleri, d) möbler,speglar och skrin. e) golvur,väggur och bordsur. f) signeradefajanser, h)skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen. Mer än 100 är gamla föremål med ett värde över 50 000kronor, i den mån foremålet inte kan hänföras under punkt 2; a) målningar, teckningar ochskulpturer, b) föremål av keramik, glas ochporfyr, c) föremål av guld.