bet · GB01JuU2 · 1987-12-31 00:00:00 — Imotion 1986/87:Ju623 av () och ()hemställs att beslutar om sådan ändring i som i motionenanförts för kriminalisering av olaga könsumgänge. Bestämmelserom sexualbrotten finns i 6 kap. (BrB). Dessa bestämmelser fick sinnuvarande utformning genom lagstiftning (prop. 1983/84:105, JuU 25,rskr. Till grund för lagstiftningen låg i första hand årssexualbrottskommittés betänkande (SOU 1982:61) Våldtäkt och andra sexuellaövergrepp. Bestämmelserna i 6 kap.BrB har huvudsakligen följande innehåll. Enligt1 § skall den som tvingar någon annan till samlag eller därmed jämförligtsexuellt umgänge genom våld eller genom hot som innebär eller för den hotadeframstår som trängande fara dömas för våldtäkt. Lika med våld anses attförsätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Straffet för våldtäkt ärfängelse i lägst två och högst . Om brottet med hänsyn till våldets ellerhotets art och omständigheterna i övrigt är att anse som mindre allvarligt, ärstraffet fängelse i högst . Förgrov våldtäkt är straffet fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömandeav om brottet är grovt skall särskilt beaktas om våldet varit Hvsfariigt ellerom den som begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdomeller annars visat särskild råhet. Omförutsättningarna för ansvar för våldtäktsbrott i 1 § inte är uppfyllda, kanansvar komma i fråga enligt andra regler i 6 kap. BrB. Den som genom olagatvång förmår någon till sexuellt umgänge döms sålunda enligt 2 § för sexuelUtvång och den som förmår annan till sexuellt umgänge genom att grovt missbrukahans eller hennes beroende ställning eller genom att otillbörligt utnyttja atthan eller hon befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller ärpsykiskt sjuk eller psykiskt utvecklingsstörd döms enligt 3 § för sexueUtutnyttjande. Straffet är i båda fallen fängelse i högst . - För sexuelltutnyttjande av underårig skall enligt 4 § första stycket den 1 1987/88. dömas somhar sexuellt umgänge med den som är och som är JuU 1987/88:2 hansavkomling eller står under hans fostran eUer för vars vård eller tillsyn han haratt svara på grund av myndighets beslut. Straffet är fängelse i högst fyra år.Om den som begått gärningen har handlat särskilt hänsynslöst mot denunderårige, eller om brottet i annat fall är att anse som grovt, skall enligt andrastycket dömas för grovt sexueUt utnyttjande av underårig till fängelse i lägst tvåoch högst . EnHgt 5 § skall den som, i annat fall än som avses i 4 §,har sexuellt umgänge med eget barn eller dess avkomling dömas för sexuelltumgänge med avkomling till fängelse i högst och den som har samlag medsitt helsyskon för sexuellt umgänge med syskon till fängelse i högst . Den som, i annat fall än som avses med de nu redovisadebestämmelserna, har sexuellt umgänge med barn döms för sexuelltumgänge med barn till fängelse i högst (6 §) medan den som sexuelltberör barn eller förmår barnet att företa eller medverka inågon handling med sexuell innebörd döms för sexuellt ofredande till bötereller fängelse i högst (7 §). Den sist nämnda gärningen avser ocksåsådana fall där någon blottar sig för annan på sätt som är ägnat att väckaanstöt eller på annat sätt genom ord eller handling på ett uppenbartsedlighetssårande sätt uppträder anstötligt mot annan. I 8 och 9 §§ finns bestämmelser om koppleri resp. grovtkoppleri medan 10 § innehåller ett stadgande om förförelse av ungdom. Under förra behandlade två motioner(1985/86:Ju612 och 613), i vilka föreslogs ändringar i reglerna om sexualbrotti 6 kap. BrB. Den ena motionen gällde gränsdragningen mellan våldtäkt ochsexuellt utnyttjande och den andra straffskalorna för sexuellt umgänge medsyskon och sexuellt umgänge med barn. Utskottet fann i sitt av godkända betänkande attdet fanns skäl att närmare utreda de frågor som aktualiserats i motionerna.Erforderliga överväganden kunde enligt utskottets mening lämpligen ske i ettsammanhang, men det överläts på regeringen att närmare besluta härom (JuU1986/87:3, rskr. Enligt motionärerna är den nuvarande lagstiftningen omsexualbrotten otillfredsställande. Utgångspunkten måste ändras för att stämmamed den allmänna rättsuppfattningen. Motionärerna framhåller att könsligtumgänge med en person mot dennes vilja skall vara en kriminell handling även omvarken våld eller hot förekommit och att det är en självklarhet att denenskilda människans vilja skall respekteras, inte minst av integritetsskäl.Åsidosätter någon sådan viljeyttring av annan person skall detta enligtmotionärernas mening medföra risk för straff. Imotionen föreslås att i 6 kap. BrB införs en ny bestämmelse av följande JuU1987/88:2 lydelse: Densom har könsligt umgänge med någon mot dennes vilja dömes för olaga könsumgängetill fängelse i högst . Enligtmotionärerna bör bestämmelsen inleda 6 kap. för att på så sätt tydligt markeralagstiftarens grundsyn på de sexuella övergreppen. Övriga brott i kapitletskulle därmed - beroende på förekomsten av våld eller hot från gärningsmannenssida - bli att betrakta som allvarligare grader av grundbrottet iinledningsbestämmelsen. Imotionen uttalas vidare att den föreslagna bestämmelsen kan medföra vissasvårigheter i tillämpningen men att dessa inte kan anses vara större än i andramotsvarande straffrättsliga situationer. Under alla förhållanden skulle regelnenligt motionärernas mening få en viktig preventiv verkan beträffande sexuellaövergrepp. Utskottethar inhämtat remissyttranden över motionen från riksåklagaren (), Sveahovrätt, , juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsalauniversitet och . Samtliga remissinstanseravstyrker bifall fill motionen. RÅframhåller i sitt yttrande att kapitlet om sexualbrotten så sent som år 1984undergick en genomgripande förändring efter ett mycket långt och besvärligtförberedelsearbete och att de nya värderingar på sexualbrottens område som dennya lagstiftningen ger uttryck för vann en bred anslutning. Med omnämnande avdén tidigare nämnda, av begärda översynen redovisar RÅ atf han försin del i övrigt anser att lagstiftningen väl speglar det allmännarättsmedvetandet i fråga om värderingar och gränsdragningar på det sexuellaområdet och att lagstiftningen enligt hans uppfattning inte fört med sig någranämnvärda svårigheter att tillämpa i praktiken. Fortsättningsvis anför RÅföljande: Redanmot nu angivna bakgrund sätter jag mycket starkt i fråga om tiden redan skullevara mogen för förnyade överväganden rörande ett nytt grundbrott i enlighet meddet i motionen föreslagna. Tilldetta kommer att den föreslagna straffbestämmelsen skulle bli mycket svår atttillämpa. Den huvudsakliga bevisning som normalt torde kunna åberopas i densituation som bestämmelsen avser är en persons påstående att han eller hon harhaft ett könsligt umgänge mot sin vilja. Det är uppenbart att åklagarna därföri den situationen i stor utsträckning måste lägga ner förundersökningen elleratt domstolarna i stor utsträckning meddelar frikännande dom. Enligt min meningfinns det därför stor risk att den föreslagna bestämmelsen inte alls skulle fånågon preventiv verkan. Jaganser också att det inte kan uteslutas att en regel som den föreslagna kankomma att missbrukas. Det faktum att enbart ett påstående om att någon haftsexuellt umgänge mot sin vilja skulle kunna räcka för en misstanke om brott kansålunda utnyttjas i exempelvis hämndsyfte och i samband med tvister med anledningav separation. 5vea/iovrä« ansluter sigtill ett uttalande av sexualbrottskommitté-i JuU 1987/88:2 dettidigare nämnda betänkandet (SOU 1982:61) Våldtäkt och andra sexuella övergrepp- enligt vilket det bör vara en förutsättning för straffbarhet att någon formav tvång har förekommit. Hovrätten uttalar härtill att det inte kan varalämpligt att kriminalisera sexuellt umgänge som sker utan att tvång eller hotav visst slag eller utnyttjande av någons vanmaktstillstånd har förekommit.EnHgt hovrätten skulle en bestämmelse av det slag som motionärerna föreslagitmedföra stora svårigheter när det gäller bevisning om någon viljeyttring harförekommit av innebörd att motparten inte önskade ha sexuellt umgänge och omdet funnits anledning att uppfatta denna viljeyttring som allvariigt menad. OcksåGöteborgs tingsräu framhåller att den föreslagna bestämmelsen skulle vara svåratt tillämpa, bl. a. med hänsyn till bevissvårigheter. Tingsrätten anser vidareatt det är oklart vad som avses med den av motionärerna föreslagnaformuleringen "mot dennes vilja" och att det bl. a. därför är svårtatt hitta tänkbara brottsliga situationer. Tingsrättenanför vidare att förslaget skulle innebära att kvinnor i detta sammanhanggenerellt skulle jämställas med personer i beroende ställning, vilket enligttingsrättens mening är orimligt och tyder på en otidsenlig kvinnosyn. Detmåste kunna krävas av en kvinna, liksom av vuxna personer i.allmänhet, att klart uttryck för sin vilja i sexuella sammanhang. Om däremot hennes viljaatt inte ha sexuellt umgänge otillbörligt bryts riskerar mannen ansvar förnågot av tidigare nämnda brott. Det är för övrigt verklighetsfrämmande attinte ta hänsyn till människors naturiiga känsloliv och beteende på sexuallivetsområde. Mäns och kvinnors olika beteende därvidlag kan enligt tingsrättensmening infe leda till slutsatsen att kvinnor normalt inte kan hävda sinuppfattning. Inte heller till att män i allmänhet har ett sådant övertag överkvinnor att särskild lagstiftning erfordras för att reglera sexuellt samlivmellan människor. Juridbkafakultetssfyrelsen vid anför huvudsakligen följande: Detär väsentligt att lagstiftningen villkorslöst skyddar människor mot attutsättas för sexuella handlingar mot sin vilja. Ett berättigat krav är att alltsexuellt umgänge är uttryck för ömsesidiga önskningar. Atf någonting sker meden människa mot hennes vilja innebär att det brister i samtycke hos denne.Vanligen uttrycker vederbörande detta på något sätt, verbalt eller genomkroppsliga handlingar. 1BrB kriminaliseras redan alla fall av sexuellt umgänge mot någons vilja. I detfaH något mått av tvång används är 6 kap. 1 eller 2 § att tillämpa. I de fallav sexuella utnyttjanden som avses i 6 kap. 3-6 §§ saknar brottsoffretsinställning avgörande betydelse, men det är tydligt att lagstiftningenpåtagligt bidrar till att skydda den personliga självbestämmanderätten. Vilkentyp av gärningar vill då motionärerna ytterligare kriminalisera? Inga exempelges av dem. Men de situationer som föresvävat dem måste vara sädana att någonej samtycker till sexuellt umgänge, men i övrigt förhåller sig helt passiveller beter sig som en samtyckande person (som 6 kap. 3-6 §§ inte kantillämpas). Man kan här tänka sig två typfall. I det ena ger vederbörandeverbalt uttryck för sin önskan att ej bli utsatt för gärningen, i det andrasker ej ens detta. Detfinns anledning att betona ätt ifrågavarande situationer måste vara JuU1987/88:2 utomordentligt sällsynta. Så snärt frånvaron av samtycke kommer tilluttryck i kroppslig rörelse eller i någon form av motstånd blir 6 kap. 1 eller2 § BrB tillämplig. Detsamma gäller fall där brottsoffret skräms tillfullständig passivitet. Moten nykriminalisering talar även det förhållandet att det i det första typfalletmåste vara mycket svårt öch i det ändra praktiskt taget omöjligt att bevisauppsåt hos gärningsmannen. Såsomredan antytts innefattar emellertid motionärernas förslag i verkligheten inteen nykriminalisering. Varje form av sexuellt umgänge mot någons vilja måsteinnefatta åtminstone sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § andra stycket BrB. innebär förslaget således endast en höjning av straffmaximum från ett årtill för en mycket sällsynt typ av gärningar, där fällande dom ipraktiken knappast kän påräknas. Påståendet att den föreslagna regeln skulle fåen viktig preventiv verkan framstår som orealistiskt. Avmotionen framgår emellertid också att den tilltänkta bestämmelsen skulle utgöranågon sorts portalparagraf med närmast socialpedagogiskt syfte.Portalparagrafer för tanken till ramlagstiftningar. Ett genomförande avförslaget skulle innebära ett brott mot BrB:s lagstiftningsteknik. Detär även tveksamt om förslaget skulle rymma några fördelar ens för brottsoffren.En så påtagligt ökad centrering kring samtycket skulle ytterHga-re öka trycketpå den anmälande. Resonemang kring dennas beteende, och andra liknandeomständigheter före och under det sexuella umgänget, skulle få ännu störrebetydelse i bevishänseende än . Förslaget skulle alltså kunna föranleda enutveckling stick i stäv med de strävanden som uttrycks i t. ex. sexualbrottskommitténsbetänkande. är motionsförslaget svårförståeligt med hänvisningbl.a. till att varje övergrepp som kränker någons personhga integritet ärstraffbart enligt gällande regler. Samfundet anför vidare att en bestämmelsemed en så diffus utformning som den föreslagna varken skulle förstärkarespekten för den enskildes vilja eller ha någon preventiv effekt beträffandesexuella övergrepp. torde - framhåller samfundet - detillämpningssvårigheter som motionärerna förutser verka i motsatt riktning. Idetta betänkande behandlar utskottet en motion, i vilken föreslås att alltkönsumgänge mot någons vilja skall vara kriminellt, dvs. även i sådana faH dåvarken våld eller hot har förekommit. Enligt motionärerna bör därför införas enny bestämmelse i (BrB) som skall stadga att den som har könsligtumgänge med någon mot dennes vilja skall dömas för olaga könsumgänge tillfängelse . Bestämmelsen föreslås inleda 6 kap. BrB och därmed utgöra ettslags portalstadgande, som skall ligga till grund för övriga bestämmelser ikapitlet. Samtliga remissinstanser avstyrker bifall till motionen.De skäl som därvid huvudsakligen har anförts mot förslaget är au de fall somkan tänkas bli aktuella torde vara mycket sällsynta, att den föreslagnabestämmelsen blir svår att tillämpa och att nuvarande reglering avsexualbrotten i 6 kap. BrB är tillfredsställande. Utskottet konstaterar attdet i remissyttrandena riktas en rad invändningar mot motionsförslaget.Sålunda skuHe den föreslagna bestämmelsen-om den jyU 1987/88:2 över huvud tagetskulle komma att tillämpas - vara svår att använda med hänsyn till de uppenbaraproblem som skulle föreligga i bevishänseende. Utskottet instämmer i dénnäkritik och vill - i Hkhet med någon av remissinstanserna - erinra om att redantillämpningen av nuvarande bestämmelser i vissa fall är förenad med svårighetervad gäller möjligheterna att bevisa påstådda övergrepp, och den föreslagnabestämmelsen kan inte sägas medföra någon förbättring härvidlag. Vidarevill utskottet framhålla atf de gällande bestämmelserna om sexualbrotten i 6kap. BrB fick sitt innehåll genom lagstiftning så sent som år 1984.Lagstiftningen hade föregåtts av ett mycket långvarigt och ingåendeförberedelsearbete, med bl. ä. två stora parlamentariska uti-edningar, och dedelvis nya värderingar på sexualbrottens område som den nya lagstiftningen geruttryck för vann under lagstiftningsarbetets,gång en bred anslutning. Utskottetär av den uppfattningen att gällande reglering av sexualbrotten i 6 kap. BrB ärtillfredsställande i de avseenden som här har diskuterats, och en reform meddet syfte som motionsförslaget innebär är enligt utskottets mening intepåkallad. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 623. att avslårmotion 1986/87:Ju623. Närvarande:Karin Ahrland (fp), (), i (s),(), (), (), (), HansGöran (), (), (), (), (), (), () och LarsSundin (fp).