bet · GB01UU28 · 1987-12-31 00:00:00 — UU 1987/88:28 I987/88:U220. av m.fl. (m) yrkande 4 varihemställs 4, att som sin mening ger regeringen till kännaatt ansträngningar bör göras från svensk sida att försöka medverka till enfredlig lösning på konflikten i . 1987/88:U503 av m.fl. (m) yrkandena 6och 7 vari hemställs 6. att som sin mening ger regeringen tillkänna att bör ta initiativ som kan leda till en nationell försoning i . 7, att som sin mening ger regeringen tillkänna att skall verka för att alla utländska trupper i skall dras tillbaka. Områdethade då varit koloniserat av portugiser . Först ett stycke in blev landet en centralt styrd portugisisk koloni med de nuvarande gränserna. Självständigheten föregicks av en lång befrielsekamp, fördav tre sinsemellan rivaliserande rörelser. Folkrörelsen för befrielse,MPLA, hade bildats . bildades en ny befrielserörelse kallad Nationellafronten för befrielse, FNLA. Till skillnad från MPLA. som sökte stödfrån landets alla folkgrupper, hade FNLA sin huvudsakliga förankring i landetsnorra del.-mot gränsen till . bildades UNITA genom enutbrytning ur FNLA. UNITA har sin bas i största folkgrupp, Ovimbundu. Ytterligare en befrielserörelse fanns för den angolanskaCabindaenklaven, norr om , De tre befrielserörelserna i fick stöd från olikaländer; MPLA bl.a. från . FNLA till en början från . somsedermera också stödde UNITA, De afrikanska staterna slöt efter handhuvudsakligen upp bakom MPLA. som också erkändes av OAU. De militära framgångarna mot kolonialmaktens styrkor blevbegränsade. Situationen ändrades först med revolutionen i år 1974.vilken bl.a. ledde till att önskade lämna . Ett datum utsattesför självständigheten och det gjordes upp att de tre befrielserörelsernatillsam- 1 1987/88. mansskulle bilda regering till dess fria val hade håUits. Portugiserna började UU 1987/88:28 hastigt avveckla sin koloni. MPLA hade vid denna tidpunktkontroll över huvudstaden , området däromkring och andra städer. UNITA opererade i södra och östra delen av landet och FNLA i den nordligaste. Det finns skilda beskrivningar och tolkningar av detfortsatta händelseförloppet. Den följande är en. Kort tid efter uppgörelsenmellan de tre befrielserörelserna angrep FNLA MPLA:s ställningar. MPLA behölldock kontrollen över . Något senare tågade även UNITA mot huvudstaden.Ungefär gick sydafrikanska styrkor över gränsen till södra . Idetta läge tillkallades kubanska styrkor, som flögs in med sovjetisk hjälp.MPLA fick därmed ett övertag och kunde på den utsatta självständighetsdagenutropa . Enligt vissa källor fanns kubanska trupper redani när gick till angrepp, I likhet med flertalet andra afrikanska stater är Angolaen enpartistat. Några fria val har aldrig hållits. Det statsbärande marxistiskapartiet har det helt dominerande inflytandet i folkförsamlingen. Regeringen i erkänns av flertalet av världensländer som . Undantag är och . Efter självständigheten har striderna i landet fortsatt.Det pågår ett krig mellan regeringsstyrkorna och , somstöds aktivt av och även av . UNITA:s styrkoruppges behärska upp mot en tredjedel av landet, frarhför allt de sydöstra,glest befolkade delarna, och har därtill militär förmåga att operera även iandra delar av landet. Det pågår också ett krig mellan och ,som invaderat delar av södra , mot gränsen till . UNITA erkänns inte som befrielserörelse av FN eller denafrikanska enhetsorganisationen . Med hjälpav stödet från och har UNITA haft icke obetydliga militära framgångar. Rebellrörelsen har en förankring i Ovimbundufolket. . ':. Regeringen i stöds på sin sida militärt av kubanskatrupper. Det rör sig om ca 40 000 man, stationerade dels i landets centraladelar, dels i söder. Därtill kommer ett antal militära rådgivare och teknikerfrån och andra öststater. I konfliktenär således flera parter direkt engagerade. Situationen i har ett nära samband med läget iNamibia. ockupation av underlättar för att förakrig mot . Ett självständigt skulle därför betyda ökad trygghet förAngola. Frågan om självständighet står på FN:s dagordningsedan många år. har i resolution 435 (1978) lagt grunden för enfredlig lösning av konflikten. Iresolutionen fastslås att närvaro i är illegal och attNamibias oavhängighet måste säkras genom fria val under FN:s kontroll. Förhandlingar om framtid fördes tidigare i dens.k. femstats-gruppen på grundval av resolution 435. En av stötestenarna idessa förhandlingar har varit den länk som och etablerat mellanNamibias självständighet och närvaron av kubanska trupper i . Innebördenav denna länk har varit att frihet förutsätter att de kubanskatrupperna lämnar . ingensådan länk och flertalet länder- däribland de västeiiropeiska- anser att VIJ 1987/88:28 det namibiska folkets självständighet inte kan göras avhängig av närvaron av utländska trupper i ett grannland. Icke desto mindre är dét en realitet att denna länk etablerats och att närvaron av kubanska trupper i påverkar förhandlingsläget. . , ekonomi är ansträngd. Krigsskadorna uppgick enligten FN-beräkning till . Säkerhetslägetär mycket allvarligt i stora delar av landet. Produktionen påverkas självfallet av kriget. Utvinningenav olja har emellertid kunnat pågå relativt ostörd. Trots prisfallet står oljanför av exportinkomsterna. Regeringen har presenterat en plan för ekonomiska reformeroch bl.a. i sökt medlemskap i och . Kontakterna med devästeuropeiska länderna har byggts ut. Utvecklingen har lett till att en dialog kommit till ståndmellan dem som är inblandade i konflikten. Flera samtalsomgångar harägt rummellan och om situationen i området. I dessa samtal har ocksåSydafrika och på olika sätt varit involverade. Samtalen har rört de frågorsom betraktats som huvudelement i en lösning av konflikterna, nämligen - tidpunkten ochtakten för de kubanska truppernas tillbakadragande, först från södra ochdärefter från över huvud taget, - avbrytande avden sydafrikanska aggressionen mot , - avbrytande avsydafrikanskt och amerikanskt stöd till UNITA, - genomförande avresolufion 435 om . Vid ett möte i träffadesföreträdare för . , och för fortsatta överläggningar omdessa frågor. Det beslutades att ett nytt möte mellan de fyra skulle äga rumsenare. En olöst fråga i de pågående kontakterna är UNITA:s roll ifredsprocessen. Kriget i det självständiga har pågått i mer med större och mindre intensitet. Det var länge ett bortglömt krig. har omvärlden blivit mer uppmärksammad pä det, i takt med att stridigheterna trappats upp. ökade stöd till UNITA bör enligt utskottets uppfattning ses som ett led i de sydafrikanska strävandena att destabilisera länderna i södra . Situationen i kan därför inte bedömas isolerat. I de föreliggande motionerna föreslås att skallförsöka medverka till en fredlig lösning på konflikten i (U220). attSverige bör ta initiativ som kan leda till en försoning mellan de stridandeparterna och att skall verka för att alla utländska trupper skall drastillbaka från (U503). Utskottet har ingen annan uppfattning än att fred ochförsoning bör uppnås i och att alla utländska trupper som ett led däribör dras tillbaka. bör därför liksom efter måttet av sinförmåga ge stöd åt FN:s ansträngningar för att uppnå försoning och varaktigfred i , Det viktigaste nu är att få ett slut på det angolanskafolkets lidanden. För UU 1987/88:28 att detta skall bli möjligt måste, idenna konflikt såvälsom i andra konflikter, alla berörda parter delta ifredsprocessen. Den beskrivning av konfliktens orsaker och den aktuellasituationen i som görs i motion U220 fordrar enligt utskottets meningkomplette- ' ringar för att den inte skall bli missvisande. Regeringen i är . Den ärsom sådan ' erkänd av praktiskt taget alla världens regeringar. är utsatt för ett angreppskrig från , som i strid med folkrätten har invaderat en del ' av Angola.Sydafrika och stöder én rebéllrörelse som riktar sina aktioner mot . En angripen stat har enligt FN- stadgan rätt till självförsvar och rätt att ta emot hjälp från annat land idetta försvar. ' Det svenska biståndet till är inte ett stöd tillena sidan i ett inbördeskrig. Det år ett utvecklingssamarbete med landetAngola, Mottagaren är det angolanska folket. Om en varaktig fred skall uppnås måste enligt utskottetsrnening konfliktens alla realiteter beaktas i fredsprocessen. Strävandena mot försoning mellan de stridande parterna börses mot den bakgrund som tecknats i det föregående. Det är självfallet ett önskemål att ' allabefolkningsgrupper i får inflytande över landets framtid. Det är i likahög grad ett önskemål att all utländsk inblandning i angelägenheterupphör. Det pågår kontakter mellan berörda parter just om dessafrågor, bör ge sitt stöd till dessa strävanden. Med det här anförda torde yrkande 4 i motion U220 ochyrkandena 6 och 7 i motion U503 (m) anses besvarade. '' beträffande konflikten i att förklararyrkande 4 i motion 1987/88;U220 och yrkandena 6 och 7 i motion 1987/88:U503besvarade med vad utskottet anfört. På utrikesutskottets vägnar . Närvarande: (), (c), StureEricson (s), (). (), ().Bengt Silfverstrand (s), (). (), (vpk). () och ' (fp). Reservation UU 1987/88:28 , och (alla m) anser dels att utskottets yttrande i sin helhet bort ha följandelydelse:., Kriget i det självständiga har pågått i mer . Det har vållat ett omfattande mänskligt lidande och har hindrat enutveckling bort frän fattigdomen. Liksom i så många andra länder har detotalitära ambitionerna hos en regim lett till väpnat våld som en följd av attdiktaturen inte tillåter fredlig opposition. Inbördeskriget i kan inte ses isolerat från detfaktum att MPLA ensidigt utropade en folkrepublik, trots att de trebefrielserörelserna hade överenskommit att efter självständigheten gemensamtbilda regering fram till att fria val hade hållits. Några fria val har, somtidigare framhållits, inte avhållits i sedan MPLA tog makten. I ställeterhöll MPLA-regimen militärt stöd genom en omfattande kubansk intervention.Denna intervention föranledde bl.a. att avveckla biståndet till . Det står helt klart att ökade stödtill UNITA är ett led i de sydafrikanska strävandena att destabilisera ländernai södra . Detta faktum understryker än mer vikten av att tarinitiativ till en nationell försoning i , så att den sydafrikanskaregimen inte genom ett inbördeskrig ges möjligheter att intervenera militärt. I de föreliggande motionerna föreslås att skallförsöka medverka till en fredlig lösning pä konflikten i (U220), attSverige bör ta initiativ som kan leda till en försoning mellan de stridandeparterna och att skall verka för att alla utländska trupper skall drastillbaka från (U503). För att inbördeskriget skall kunna få ett slut måste, idenna konflikt såväl som i andra konflikter, alla berörda parter delta ifredsprocessen. UNITA måste ses som en sådan part. Det är naturligt att Sverigei sina kontakter med regeringen i framför detta som sin ståndpunkt. Idessa kontakter är det av vikt att klargöra att inte ser det som sinuppgift att i den inbördes konflikten ta ställning för endera sidan utan attverka för en fredlig utveckling mot demokratiskt styre för hela det angolanskafolket. Med anledning av den beskrivning av konfliktens orsakeroch den aktuella situationen i som görs i motion U220 vill utskottet,som en ram för framtida svenskt agerande, redovisa följande. Regeringen i är i folkrättens mening Angolaslagliga regering. Den är som sådan erkänd av praktiskt taget alla världensregeringar. Det förtjänar också att framhållas att , i strid medfolkrätten har invaderat och bedrivit krig i en del av . Det förtjänaremellertid också att understrykas att även innebär klaraförpliktelser vad gäller mänskliga fri- och rättigheter och demokratiskt styre,förpliktelser som regimen i inte lever upp till. Det svenska biståndet till får inte utformas så attdet stöder regimen snarare än utvecklingen mot fred och demokrati i helalandet. Strävan måste vara att biståndet skall komma hela det angolanska folkettill del. Om en varaktig fred skall uppnås måste enligt utskottetsmening konflik- UU 1987/88:28 tens alla realiteter beaktas i fredsprocessen. Utskottet förutsätter att regeringen agerar utifrån deförutsättningar som ovan redovisats. Strävanden mot försoning mellan de stridande parterna börses mot den bakgrund som tecknats i det föregående. En försoning måste bygga på att hela det angolanska folket i fria val får en möjlighet att påverka sitt lands framtid. Det är i lika hög grad nödvändigt att,all utländsk inblandning i angelägenheter upphör och att såväl de sydafrikanska som de kubanska styrkorna lämnar Jandet. bör i FN, liksom genom sina ' kontakter med regimen i , verka för ett sådant tillbakadragande. Det pågår kontakter mellan berörda parter om just dessa frågor. Enligt uppgifter har dessa kontakter varit framgångsrika: bör ge sitt stöd till dessa strävanden. Med det här anförda torde yrkande.4 imotioh U220 ochyrkandena 6 och 7 i motion U503 tillstyrkas. ' dels att utskottets hemställan bortha följande lydelse: beträffande konflikten i att med bifal)till yrkande 4 i motion 1987/88:U220 och yrkandena 6 och 7 i motion 1987/88:U503 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. Det ärönskvärt att all utländsk inblandning i upphör. i förstahand avses den sydafrikanska aggressionen mot södra och détsydafrikanska och amerikanska stödet till rebellrörelsen . Det är också önskvärt att fredsprocessen skall leda tillatt de kubanska trupperna kan lämna men det är angeläget att orsakssam manhangen står klara. En suverän stat som blivit angripen av ett annat land har rätt att ta emot bistånd utifrån, även militärt sådant. Detta är vad som skett i . De kubanska truppernas närvaro i är inte folk- ' rättsstridigoch bör inte betecknas söm en inblandning.