bet · GB01LU3 · 1987-12-31 00:00:00 — 1 detta betänkande behandlar utskottet tvä mofioner somtar upp frågor om lagsfiftning rörande leasing. Utskottet ställer sig bakom kraven på utredning. Medhänvisning tilldef inom pågående arbetet med rikfiinjerför en utredning om långtidsuthyrning som skall omfatta även leasingfrägoravstyrker utskottet dock bifall fill motionerna. Motion I986/87:L811 av () vari yrkasaff hos regeringen begär utredning av lagstiftning gällande leasing. Motion l986/87:L812a\ () vari yrkas attriksdagen beslutar aft hos regeringen begära en översyn av konsumentskyddet vidavtal om finansiell leasing. Vissa uppgifter om leasing Termen leasing har hämtats frän och innebärlängtidsuthyrning. I har leasing kommit fill användning framför allfvi'd upplåtelse av nyffjanderäff till produktionsutrustning för indusfri ochkontor samt fill fordon. Leasing introducerades i och har sedandess expanderat mycket snabbt både vad gäller antalet leasingbolag ochinvesteringsvolym. Leasingmarknaden domineras av leasingbolag som ärfinansbolag och alltså faller under finansbolagslagen (1980:2). Expansionenkan enligt finansi-eringsbolagskommitfén (SOU 1977:97) hänföras till några avde allmänna utvecklingstendenserna i näringslivet, vilka ökat efterfrågan påexternt kapital. fanns det omkring 180 finansbolag i . Etttjugotal av dessa varsförre, bankerna närstående företag. Kreditvolyrrienuppgick till varav gällde leasing. Def finns olika former av leasing. Man brukar framför alltskilja mellan direkt och indirekt leasing och mellan finansiell ochoperationell leasing. ' I 1987/SS. Även andraindelningsgrunder förekommer. De spörsmål som tas upp i dei LU 1987/88:3detta ärende aktuella motionerna berör främst finansiell leasing, som därförkommer att redovisas mer ingående än övriga leasingformer. Med direkt leasing förstås sådana transaktioner därtillverkare och andra leverantörer marknadsför sina produkter genom hyresavtalsom tecknas direkt med kunden. Det är alltså i stort sett fråga om vanligahyresavtal. Vid indirekt leasing överlåter leverantören avleasingobjektet äganderätten till detta mot kontant betalning till ettleasingbolag som i sin tur hyr uf objektet fill leasingkunden. Beroende på leasingavtalets utformning skiljer man ocksåmellan operationell och finansiell leasing. öperationeU leasing kan sägas utgöra en beteckning för dettraditionella hyresavtalet, vanligen kombinerat med underhålls- ochgarantiåtaganden av olika slag från uthyrarens sida. Denne äger som regelleasingobjektet, har sakkunskap angående produkten och har kapacitet aff tahand om löpande service och reparationer. är ofta avsett aftförnyas successivt så att kunden byter till nya objekt med vissa intervaller.Avtalstiden är ofta ganska kort. \'\d finansieU leasing f\nns i princip tre parter:leasingkunden, leasingbo-lagef ofta ett finansbolag och leverantören.Leasingavtalet har en i första hand finansiell funktion och utgör för kundenett alternativ fill kreditfinansiering. Leasing- <----------------------------------------------- >> Leverantör kund v 1. ej bindande köpevillkor I figuren visas gången i en leasingfransaktion. Dennainleds med kontakter mellan leasingkunden och leverantören. Utrustningenspecificeras och t. ex. leveranstid och garantivillkor diskuteras. Därefter taskontakt med leasingbolagef som ingår avtal med leverantören orn köp av den avkunden anvisade utrustningen. Leasingbolaget hyr därefter i leasingavtalef ufutrustningen till kunden. Avtalsförhållanden föreligger sålunda mellan leverantörenoch leasingbolaget samt mellan leasingbolaget och leasingkunden men infe mellanleasingkunden och leverantören. Avtalskonstruktionen medför att det saknas ettnaturligt samband mellan ägaren-leasingbolagef och utrustningen, som förbolaget närmast framstår som säkerhet för en given kredit. Finansiell leasing kan också ses i första hand som enalternativ finansieringsform vid sidan av avbefalningsköp ochlånefinansiering. Leasing skiljer sig emellerfid från de övrigafinansieringsformerna på det avgörande sättet aff leasingtagaren infe blirägare fill hyresobjekfet. Leasingavtalef, vilket som regel är standardiserat, kanofta sägas ge ut- LU 1987/88:3 tryck för leasingbolagefs strävan aff i förstahand trygga återbetalningen av bolagefs kostnader för inköp av utrustningen.Avtalstiden motsvarar utrustningens ekonomiska livslängd, ofta mellan fre , och avtalet kan i princip infe sägas upp av leasingkunden underlöptiden. Infe heller leasingbolagef kan säga upp avtalet så länge kundenfullgör sina förpliktelser enligt avtalet. Leasingavgiften sätts så aftleasingbolaget fär täckning för räntekostnader, administration, risk och vinstsamt utrustningens successiva värdeminskning. Leasingkunden svarar för t. ex.underhåll, reparationer och försäkringar, och hans betalningsskyldighetgentemot leasingbolagef är strikt och alltså oberoende av brukandet avutrustningen. Civilrättsliga bestämmelser gällande leasing Särskild civilräftslig lagsfiftning om leasing saknas.Rättsläget kan därför i många hänseenden anses oklart, särskilt när def gällerfinansiell leasing. Ofta blir man därför hänvisad fill att använda rättsreglersom är skrivna för andra avtalstyper än leasing. Komplikationer i detta sammanhangär det särskilda treparfsförhållandef vid finansiell leasing och avtalefsfinansiella funktion, som medför aff i vart fall denna form av leasing intedirekt kan jämställas med t. ex. hyra av lösa saker. Vad gäller relationen till tredje man fillämpas dock iprincip vanliga civilräftsliga regler. Äganderätten skyddar sålundaleasingbolaget mot leasingkundens borgenärer vid utmätning och konkurs, medanleasingkunden infe är skyddad mof de anspråk leasingbolagets borgenärer kangöra på utrustningen. Leasingkunden har infe heller något skydd mot en ny ägarefill vilken leasingbolaget överlåtit utrustningen. Däremot kan leasingbolagefi sådana situationer bli skadeständsskyldigf gentemot leasingkunden. Mellan parterna i en leasingfransaktion råder avtalsfrihet..Förhållandet mellan parterna regleras i stor utsträckning genom allmännavillkor i standardiserade avtal som upprättats av leasingbolaget eller ensammanslutning av sådana bolag. Det är vanligt aft avtalen innehåller villkorsom ger uthyraren en förmånligare ställning än enligt annars gällande rätt. Omleasingavtalef är eff standardavtal gäller beträffande korrigerande tolkningoch utfyllning av avtalet de allmänna folkningsregler som utvecklats för standardavtal. Def förhållandet aft def inte finns någon särskildlagstiftning om leasing betyder emellertid inte atf leasingavtalet är heltundantaget rättslig reglering. Således gäller såväl avtalsvillkorslagarna[lagen (1971:112) om av-falsvillkor i konsumentförhållanden och lagen(1984:229) om avtalsvillkor mellan näringsidkare] som marknadsföringslagen(1975:1418) och lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område (avtalslagen) också i leasingförhållanden.Avfalsvillkorslagarna och marknadsföringslagen syftar fill aff skyddakonsumenterna som kollektiv mot ett fortsatt användande av oskäligaavtalsvillkor och otillbörlig marknadsföring medan avtalslagen far sikte på deenskilda parterna i eft avtalsförhållande. 1 * I9S7/S8. Prövningen enligt avfalsvillkorslagarna sker imarknadsdomstolen. 1 LU 1987/88:3 konsumentförhållanden fas inifiafiv tillprövning i första hand av konsumentombudsmannen. Om def är fråga om avtalmellan näringsidkare ligger initiativrätten på sammanslutning av näringsidkareoch på den enskilda näringsidkare som drabbats av def ifrågasatta villkoret.Enligt förarbetena skall dessa båda lagar även gälla leasingavtal. Det bör dockpåpekas att endast ett mindre antal leasingbolags standardvillkor kan prövas iden här angivna ordningen då avtalsvillkorslagarna inte gäller för verksamhetsorh står under bankinspektionens tillsyn. Detta är fallet medleasingverksamhet som bedrivs av finansbolag. När def gäller avtalsvillkor somfillämpas av finansbolag åligger det bankinspektionen att granska derasskälighet. Såsom ovan framgått är marknadsföringslagen fillämpligäven vad gäller leasing. Enligt denna lag är det möjligt att ingripa medvitesförbud mof ofillbörlig marknadsföring och även aft ålägga en näringsidkareaft vid marknadsföring lämna informafion om förhållanden som har särskild betydelsefrån konsumentsynpunkt. Marknadsföringslagen gäller också för verksamhet somstår under bankinspektionens tillsyn. Bland de bestämmelser i avtalslagen som kan vara avbetydelse på leas-ingområdet kan särskilt nämnas generalklausulen i 36 §.Generalklausulen kan användas fill aft jämka eller helt lämna utan avseendeavtalsvillkor som med hänsyn till omständigheterna är oskäligt betungande förendera parten. Vid bedömningen av om eff avtalsvillkor skall anses oskäligtskall hänsyn tas fill hela def avtal där villkoret ingår. Vidare skall beaktasomständigheterna vid avtalefs fillkomsf, senare inträffade förhållanden ochomständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn skall tas till konsumenternas behovav skydd, och avtalslagen utgör på def sättet eff komplement fillavtalsvillkorslagarna. Jämkningsmöjligheterna gäller emellertid ocksåbeträffande avtal och andra rättshandlingar utanför konsumenfområdef. Civilrättsliga bestämmelser om kreditköp Eff avtal, som betecknas som leasingavtal, kan till sinkaraktär i själva verket vara ett avtal om kreditköp. Def finansiellaleasingavtalef ligger nämligen mycket nära avbetalningsköpet till innebörd ochuppbyggnad. Båda avtalsvarianferna bygger på samma grundtanke vad gällerkreditgivarens säkerhet; nämligen eft användande av äganderätten som påtryckningsmedelpå motparten att återbetala krediten och som realsäkerhet i förhållande tillmotpartens borgenärer. Den avgörande skillnaden mellan avtalstyperna är aft vidleasing någon övergång av äganderätten till leasingkunden infe avses ske,medan vid ett kreditköp parternas avsikt är att ägan-deriitfen skall övergåtill köparen. 1 vissa fall kan parternas avsikt i detta hänseende vara oklar.Det förekommer också aff t. ex. ett bilköp ges-leasingavtalets form för attkringgå nedan berörda regler om kontantinsats m. m. i konsumentkreditlagen. Frågorom kreditköp regleras i konsumentkreditlagen(1977:981) och lagen (1978:599) om avbefalningsköp mellan näringsidkare m. fi.Genom en särskild lag (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkorvid kredifköphar regeringen möjlighet atf meddela före- LU 1987/88:3skrifter om de betalningsvillkor som skall gälla gentemot konsumenter vidkreditköp. Den sistnämnda lagen har ett konjunkfurpolifiskt syfte medan de bådaandra lagarna syftar till atf skydda den svagare parfen i ett avtalsförhållande.Detta gäller särskilt konsumentkreditlagen. Konsumentkreditlagen gäller kredit som är avseddhuvudsakligen för enskilt bruk och som lämnas till konsument av näringsidkare idennes yrkesmässiga verksamhet. Med kredit förstås såväl lån som anstånd medbetalning. Lagen har sålunda ett ganska vidsträckt tillämpningsområde. Denomfattar i princip varje kredit som syftar fill privat konsumfion, oavsett omdetta syfte skall uppnås genom köp av varor eller tjänster eller pä annat sättmed användande av kredit. Lagen innehåller dels regler om marknadsföringavsedda aff omfatta hela fältet av konsumenfkredifer, dels särskildabestämmelser om kreditköp och lån. a. föreskriver lagen atf köparen skallerlägga av varans kontantpris i form av kontantinsats. Vidare harköparen befogenhet aff framställa invändningar på grund av köpet såväl mofkreditgivaren som mot säljaren. Köparen får också göra penninganspråk på grundav köpet gällande infe endast mot säljaren utan även mot kreditgivaren. 1 defsenare hänseendet är dock kreditgivarens ansvar begränsat till def belopp somhan mottagit av köparen med anledning av krediten. Lagen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m. fi.reglerar köp mellan näringsidkare i deras yrkesmässiga verksamhet eller somannars faller utanför konsumentkreditlagen. Avbefalningsköplagen gäller fillskillnad från konsumentkreditlagen endast köp av varor. Den innehåller helleringa regler om marknadsföring, viss minsta kontantinsats eller rätt att riktainvändningar på grund av köpet mot kreditgivaren. Köparen intar enligt den-'na lag även i andra hänseenden en mindre gynnad ställning än enligt konsumentkreditlagen. Gemensamt för de båda lagarna är dock en tvingande menej likalydande reglering som syftar till att ge köparen ett skydd motalltför stränga påföljder om han fär svårt aff fullfölja köpet. Båda lagarnabegränsar säljarens möjligheter att kräva uf betalning eller attåterta varan. Sådana åtgärder får vidtas endast om köpareh har gjort sigskyldig fill mer väsenfiiga kontraktsbrott. Köparen garanteras också en rimligekonomisk uppgörelse med säljaren när varan måsfe återlämnas. I båda lagarnafinns en bestämmelse som syftar fill aff under reglerna om kreditköp föra inavtal som klätts i nytfjanderättsavfalets form men som i själva verket måsfeanses utgöra köpeavtal. Avtal som betecknats som uthyrning eller betalning sombetecknats som vederlag för varans nyttjande skall sålunda ändå anses som köppä kredit, om def är avsett att den till vilken varan utlämnas skall bli ägaretill denna. I motion L811 framhålls atf den svenska leasingmarknadenpå drygt vuxit fill en storindustri. Den kraffiga expansionenkan, enligt motionären, förväntas fortsätta i takt med att företagen inser aftdet viktiga infe äratf äga produktionsmedlen utan att ha tillgång till dem. En brist på LU1987/88:3 leasingmarknaden, som blir alltmer uppenbar, är avsaknaden av lagregler för förhållandet mellan leasingmarknadens aktörer. Motionären pekar sär skilt på bruket av förtryckta avtal som tillförsäkrar leasingbolaget en stark ställning gentemot leasingkunden. a. brukar sådana avtal innehålla vill kor om mycket stora skadestånd vid leasingkundens hävning av avtalet, och själva avtalskonstruktionen medför aft leasingkunden har små möjligheter aff göra sig gällande gentemot leverantören om leasingobjekfet är behäftat med fel eller brist, slutar motionären. Mofionären i motion L812 anser atf avtalen om finansiellleasing ofta är sädana att kundens ställning måste bedömas som svag. Motionärenhänför sig bl. a. fill vad framhållit i eft mål vid högstadomstolen, nämligen aft det typiskt sett råder brist på jämlikhet istyrkeförhållandet mellan avtalsparterna vid leasing både till konsument ochtill småföretagare. Med hänsyn fill omfattningen av finansiell leasing ochvikfen av eff fullgott skydd för konsumenten även i dessa avtalsförhållandenbör , enligt mofionären, hos regeringen begära aff en översyn företasi syfte att stärka konsumentskyddet. Det ökade skydd som konsumenterna kananses ha behov av bör om möjligt även gälla småföretagare, eftersom dessa kananses vara i motsvarande underläge gentemot finansbolag och leverantörer,slutar mofionären. I sittbefänkande(SOU 1975:63) Konsumentkreditlag m. m.lade kreditköp-kommittén fram förutom förslag till konsumentkreditlag, vilketsåsom ovan framgått lett fill lagstiftning även ett förslag till lag medsärskilda bestämmelser om uthyrning av vara (uthyrningslag). Bakgrunden härfillvar aff kommittén ansåg aft ett genomförande av dess förslag till reglering avkonsumentkredifköpen skulle kunna leda till en för konsumenterna negafivöverströmning på marknaden mot kredifköpsliknande långfidsför-hyrning av varor.För aft förhindra en sådan överströmning föreslog kommittén regler iuthyrningslagen om bl. a. depositionsplikt vid långtidsförhyrning, motsvarandereglerna om kontantinsats vid kreditköp, samt bestämmelser om rätt förkonsumenten atf göra sig fri från hyresavtal och aff förvärva den förhyrdavaran efter eft avräkningsförfarande. Förslaget fill ufhyrningslag kom inte att leda tilllagstiftning. Skälen härför varfiera. I proposition 1976/77:123 med förslagfill konsumentkreditlag m. m. påpekade departementschefen bl. a. atf de reglerom kreditköp m. m. som lades fram var mindre långtgående än kommitténs förslag.Därmed minskade riskerna för en mer allmän överströmning från kreditköp fillförhyrning. Inte heller kunde def, enligt depaifeméntschefen, bortses från affvissa former av uthyrning fyllde ett angeläget behov och inte i onödan fickförsvåras. Utvecklingen på området skulle dock följas, och om def fannsanledning fick frågan om särskilda skyddsregler tas upp på nytt. Utskottet har behandlat frågor om leasing åren 1978 och1981 (LU 1977/ 78:30 och LU 1981/82:9). I proposifionen om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fi. LU 1987/88:3 1977/78:142) fogs frågan upp om behov av lagsfiftningbeträffande bl. a. leasing. Utskottet instämde då i departementschefensbedömning atf def inte fanns underlag för ett ställningstagande. Med hänsynfill den omfattning och ekonomiska betydelse, som bl. a. leasing hade fäft,utgick utskottet emellerfid från atf regeringen uppmärksamt skulle följautvecklingen på området och på nytt aktualisera frågan om lagstiftning om defvisade sig , påkallat. behandlade utskottet två mofioner vari framfördesönskemål om olika lagstiftningsåtgärder beträffande leasing från bl. a..konsument-skyddssynpunkt. Utskottet inhämtade remissyttranden över mofionernafrån bankinspektionen, , kommerskollegium, ,hovrätten över och , , , . , bund ochMotormännens riksförbund. En majoritet av remissinstanserna fann det då inteerforderligt med åtgärder på leasingområdef. För en närmare redogörelse över remissyttrandenahänvisas till betänkandet (LU 1981/82:9 s. 15 ff.). Vad gällde behovet av lagstiftningsåtgärder i allmänhetfann utskottet i sitt av godkända betänkande aff några sådanaåtgärder inte dä var erforderliga. Utskottet erinrade därefter om atf bl. a.avtalsvillkorslagen och marknadsföringslagen var tillämpliga på leasing. Medhänsyn härtill och till de förhandlingar, som då pågick mellan konsumentverketoch leasingbolagen angående villkoren vid billeasing, ansåg utskottet att detinte heller fanns anledning aft göra någon undersökning av behovet av en lagregleringfrån konsumentskyddssynpunkf. Utskottet förutsatte dock atf ,kommerskollegium och skulle komma atf följa, utvecklingen påområdet och ta de initiativ som kunde bli erforderliga. Utredningsarbete m. m. De överläggningar mellan ochleasingbolagen vartill utskoftet hänvisade betänkande resulterade ien rapport. Villkor vid billeasing en granskning enligt avfalsvillkorslagen(1984:4-02). fann i rapporten atf ett antal vanligenförekommande avtalsvillkor var aff anse som oskäliga i den mening som anges ilagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden! Detta gällde bl.a.leasingkundens undersökningsplikt, leasingkundens skyldighet att undertecknaett leveransgodkännande i den mån eff sådant villkor var avsett atf inskränkareklamafionsmöjlighefen, reklamafionsfrister som var kortare än ,leasingkundens bristande möjlighet aff häva avtalet ens vid leasingbolagefsväsenfiiga kontraktsbrott samt de skadeståndsregler som gällde vidleasingkundens förtida uppsägning av avtalet. tillskrev den 7 februari 1986bankinspektionen och anförde då atf verkefs erfarenhet var aff fierfalefleasingbolag som hade verksamhet till konsumenter var finansbolag som därförstod under bank- . Efter aff ha gått igenom de vanligenförekommande avtalsvillkori leasingkontrakf som enligt verkets uppfattning var oskäliga LU 1987/88:3 ellereljest oacceptabla framförde verket den uppfattningen att avtalsvillkor som såallvarligt missgynnar en avtalspart inte kan anses förenliga med en sundutveckling av finansieringsverksamheten. Verket förutsatte därför aft bankinspektionenskulle granska och där så behövdes ingripa mot de leas- ingavfalsvillkorsom tillämpades av finansbolag mof enskild konsument. Skrivelsenbereds nu i bankinspektionen. har ytterligare utvecklat sin allmänna synpå leasing till konsumenter i ett yttrande till högstadomstolen. Målet (T266/85, ./. Leasing KB), därprövningstillstånd beviljats, rör ogiltighet enligt 36 § avtalslagen av en s.k. friskriv-ningsklausul i leasingkontrakf. Med en friskrivningsklausul förståsi princip aff leasingbolaget friskriver sig från ansvar för utrustningensskick och funkfion . I sitt yftrande anför bl. a. attleasingkonstruktionen är oförmånlig för enskilda konsumenter och över huvudtaget främmande i konsumentförhållanden. I tider av kreditrestriktioner blirkonsumenfleas-ing vanligare än eljest, då avtalsformen erbjuder möjlighet aff anskaffat. ex. bil utan kontantinsats. Detta innebär att mänga konsumenter som ingårleasingavtal är svaga i den meningen aft de har små ekonomiska möjligheter affta fill vara sin rätt och ofta har låg utbildning. Leasingkunden har vidare,enligt uppfattning, sällan klart för sig vadavtalskonstruktionen innebär, och många konsumenter uppfatfar leasing som eftslags avbetalningsköp. I samma mål har även och ettantal näringslivsorganisationer yttrat sig. Motormännen har samma inställningsom beträffande leasing i konsumentförhållanden och anser, ilikhet med , att en friskrivningsklausul i konsumentförhållandenmåsfe anses vara oskälig i avtalslagens mening. framhållerdärutöver atf principen bör vara aft leasingkunden allfid bör vara bibehållenrätten aft föra talan direkt mot leasingbolagef. Näringslivsorganisafionernaanser för sin del att en friskrivningsklausul inte kan anses i princip oskäligi avtal mellan näringsidkare. Flera organisafioner, däriblandIndustriförbundet och , understryker atfleasingbolagets möjlighet att friskriva sig från ansvar för den leasadeutrustningens skick och funktion är en förutsättning för den finansiellatjänst som leasingbolagen tillhandahåller. Bankinspektionen har granskat ett förslag tillstandardleasing-kontrakt som utarbetats av Finansbolagens förening.Bankinspektionen som inhämtat yttrande över förslaget frän bl. a. Sverigesadvokatsamfund, och Småföretagens riksorganisationfann def s. k. ränfegolvet oförenligt med god finansieringssed. Med uttrycketräntegolv förstås en ordning där leasingkunden drabbas av en höjning avleasingavgiften om det allmänna ränteläget stiger. Någon motsvarande sänkningav avgiften om ränteläget sjunker under def som leasingavtalet baserats pä kankunden inte tillgodogöra sig. I yttrandena till bankinspektionen fanns även andrasynpunkter på lämpligheten och skäligheten i olika avtalsvillkor.Bankinspektionen ansåg aft detvore lämpligt om fog kontakt med de berör- LU1987/88:3 da organisationerna för atf diskutera den närmare utformningen avvillkoren. Från har utskottet inhämtat delsatf föreningen kommer aft överväga de synpunkter som framförts, dels att eftstandard-leasingkonfrakt sannolikt kommer att föreligga i slutet av innevarandeår. Kontraktet är avsett att användas vid avtal mellan leasingbolag och näringsidkare. I betänkandet behandlar ufskottet två mofioner variframförs önskemål om lagstiftning rörande leasing. Termen leasing har hämtats frän och innebärlångtidsuthyrning, ofta för en fid av tre till . I har leasingkommit fill användning framför allt vid upplåtelse av nyttjanderätt tillproduktionsutrustning för indusfri och kontor samt fill fordon. Leasing harsedan den introducerades är 1963 expanderat mycket snabbt, och görs ca 20 %av investeringarna i maskiner och inventarier i leasingform. Det finns som framgår av redogörelsen ovan (s. 2) olikatyper av leasing. De spörsmål som fas upp i de nu aktuella motionerna berörfrämst finan,si-ell leasing. Vid denna leasingform finns tre parter, nämligenleveranför, leasingkund och leasingbolag; det sistnämnda ofta ett finansbolag. Vid finansiell leasing gör leasingkunden och leverantöreni princip upp om villkoren för köp. Något avtal dem emellan kommer emellertidinfe till stånd. 1 stället kontaktar kunden eff leasingbolag som köper denaktuella utrustningen av leverantören och sedan hyr ut den till leasingkunden.Avtalsförhållande föreligger således mellan leverantören och leasingbolagefoch mellan leasingbolaget och leasingkunden. Några särskilda civilrättsliga regler motsvarandeexempelvis bestämmelserna i konsumentkreditlagen (1977:981) och lagen(1978:599) om avbefalningsköp mellan näringsidkare finns infe förleasingförhållanden.