bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — En liknande formulering fanns utförselkungörelse. kunde chefen för handelsdepar tementet i brådskande fall förordna att kungörelsen under begränsad fid skulle tillämpas även i fråga om en vara som inte fanns upptagen i förteckningen, men som kunde få militär användning. Denna ordning ansågs stå i mindre god överensstämmelse med den nya regeringsformens regler om 34 normgivningsmaktenoch har därför utgått (prop. 1981/82:196, s. 22). KU 1987/88:40 Inom ramen för KMLs kontroll över tillverkningen avkrigsmateriel gäller i huvudsak samma regler. KMI har ett tekniskt-vetenskapligtråd till sitt förfogande vid bedömningen av avgränsningsfrågor. I en inom UDHmed anledning av granskningen upprättad promemoria uttalas att prövningen avklassificeringsfrågor ankommer på KMI. har vid utfrågningen förklaratatt det är KMI i sin egenskap av tillsynsmyndighet som ansvarar för attregeringens bestämmelser på detta område iakttas. har framhållit att bestämningen avkrigsmaterielbegreppet skall ses mot bakgrund av förhållandena under det andravärldskriget. Då utsattes för påtryckningar om att upphöra medleveranser av t.ex. järnmalm, som kunde användas vid tillverkning av vapen. Dengällande definitionen av begreppet följer varornas egenskaper, strukturer ochkonstruktioner, inte vem som är köpare eller varornas användning. I detsammanhanget uttalade också alt om en intressent villanhängiggöra en klassificeringsfråga hos regeringen kan den inte underlåta ensådan prövning. I sista hand är detta alltid en sak som regeringen skall kunnata ansvar för. Regeringen har mot bakgrund av den tekniska utvecklingenaviserat en översyn av krigsmaterielbegreppet (prop. 1987/88:154, s. 21). i har levererat hydrauliskalyftkranar till den amerikanska marinen, där de användes för lastning ochlossning av missiler, bl.a. Pershing II. Vid granskning på begäran av företaget har olikakrigsmaterielinspektörer inte ansett att lyftkranarna kan klassificeras somkrigsmateriel. Till samma slutsats kom ytterligare en krigsmaterielinspektörår 1984. Lyflkranarna omfattas av ett patent. I november 1987förklarade företaget att de avslutande arbetena på en inneliggande order skulleske i samt att det inte fanns planer på ytterligare tillverkning avlyftkranarna i . Till grund för granskningen i denna del har vidare legatbl.a. vad anfört vid utfrågningen. fick , , en förfråganom snabbgående motorbåtar för räkning. Efter förhandlingar tecknades ett kontrakt om elva båtar i storlek 11,8 x 2,35 m, utrustade med Penta-motorer. Båtarna kan nå en hastighet av något över . Köpare var det iranska revolutionsgardesminisleriel, . Avsikten med köpet förklarades vara att sätta in båtarna mot den omfattande smugglingen i Gulfen. beställdes ytterligare 40 båtar, nu något omkonstruerade. Längden ökades till 13 m och bredden till 2,66 m. Dessa båtar levererades och . Även angavs att de skulle användas i kustbevakningstjänst. Om båtarna är vidare från UDH upplyst alt de kan ta en last på drygt eller två personer med oförändrade prestanda. ytterligarebelastning sänks fartresurserna väsentligt. KU 1987/88:40 Lidingöföretaget hade en muntlig kontakt med KMIoch fick då beskedet att båtarna inte var alt betrakta som krigsmateriel. Sedandet framkommit alt använde båtarna i sin krigföring i samten omfattande diskussion uppstått i och utomlands om de s.k.Bogham-marbåtarna, hemställde om inspekfionensyttrande beträffande klassificeringen av varvets 13 m . Därvidöverlämnades ritningar och annan teknisk dokumentation. Sedan personal från KMIgjort kontrollbesök hos företaget samt yttranden avgetts av fartygsbyrån och generaltullstyrelsen gjorde KMI i en skrivelse den13 till bolaget den bedömningen att båten inte är att anse somkrigsmateriel enligt förordningen i fråga. Från UDH har också upplysts alt KMIinhämtat från företaget att några ytterligare leveranser till inte äraktuella. har vid en frågedebatt i den 22oktober 1987 bl.a. förklarat att de s.k. Boghammarbåtarna inte är att anse somkrigsmateriel enligt krigsmaterielförordningen. Vid kontroll av båtarna harnågra förstärkningar eller särskilda anordningar för bärande av vapen intekonstaterats. I och med att båtarna inte är krigsmateriel kräver deras utförselinte regeringens fillstånd. Vidare uttalade ulrikeshandelsministern att KMI vidkontakter med Lidingöföretaget har framhållit att, i den situation som råderi och kring , det är ett svenskt intresse att inga handlingarföretas vilka kan leda till ökad spänning i området. har vid utfrågningen bekräftat attregeringen har begärt alt förelaget skall försäkra att det inte kommer attsälja fler båtar till . Sådana försäkringar har lämnats skriftligen ochmuntligen. Utskottet har tagit del av såväl viss ambassadrapporteringm.m. om båtarna som en brevväxling i saken mellan ochSveriges försvarsministrar. Den har också lagils upp vid utfrågningarna medCarl , och . 8.8.1 Vissa äldre avtal med Utskottet tar till en början upp de avtal om vapenexportsom dåvarande försvarets fabriksstyrelse ingick med . Dehar enligt samstämmiga uppgifter från såväl nuvarande som tidigare statsråd -ansvariga för vapenexporlfrågor - uppfattats som licensavtal fastän de iverkligheten huvudsakligen varit leveransavial. Avtalen blev från början väl kända för allmänheten. Detframgick dock inte att avtalen var bilaterala överenskommelser mellan densvenska staten, representerad av chefen för fabriksstyrelsen, och den brittiskaarméministern. Något regeringsbeslut eller annan handling somutvisar avtalens rätta innebörd har inte påträffats i . Uppfattningen att det rört sig om licensavtal harbestyrkts av den omständigheten att det varit denna beteckning som fabriksstyrelsen - 35 numeraaffärsverket FFV - använt sig av såväl internt inom verket som vid KU1987/88:40 kontakter med . Del har hävdats att de kontakter som togs från brittisksida med det svenska borde för regeringen haklargjort avtalens rätta innebörd. Den information som vid beredning inomregeringskansliet lämnades gick ut på alt brittiska vapenproducerande företaghade rätt att tillverka på licens inom det område förfrågan från brittisk sidagällde. Exporten i övrigt omfattade vapen som tidigare förvärvatför eget behov och inte själv hade användning för. I det svenska svaret på denförfrågan som gjordes avrådde man från export till länder beträffande vilkaexportförbud från svensk sida förelåg. ansåg att dennaåtgärd var så långtgående som var möjligt enligt dåtidens riktlinjer förvapenexport. Däremot kopplades inte svaret på den brittiska hänvändelsen fillde överenskommelser mellan och det britfiska arméministeriel somomnämndes i UD-handlingarna. Därför begärdes avtalen inte in för närmarestudium inom , vilket naturligtvis med den kännedom man nuhar i efterhand är att beklaga. Utskottet konstaterar att den vid dennatidpunkt inte kunde stödja sig på åtaganden från den brittiska regeringen atthindra vidareexport till länder som inte kunde godtas för vapenexport frånSverige. Del förhållandet att regeringarna inte kände tillavtalens rätta innebörd gjorde att inga ingripanden då skedde trots attreglerna om vidareexport hade skärpts. Först sedan tillståndsplikt äveninförts för licensavtal kunde efter viss tidsutdräkt avtalsarrangemangenavvecklas, vilket slutgiltigt skedde . Påståenden som framförts under utfrågningarna om attföreträdare för regeringen trots ett rådande embargo uppmanat till brott motdelta genom att initiera vidareexport via till , somvid den fiden hade visst militärt engagemang i , innebärsjälvfallet en allvarlig anklagelse. En handling till belysning av saken är ettbrev från fabriksslyrelsens generaldirektör till försvarsministern i juni 1966.Detta brev bekräftar att generaldirektören har haft överläggningar medföreträdare för den australiska staten i . Brevets avfattning kanemellertid enligt utskottets mening inte tas till intäkt för att embargotkringgåtts av regeringen, särskilt som brevet synes redovisa en negalivreaktion från dem överläggningarna hölls med. Utskottels granskning har inteutvisat att något statsråd skulle i strid mot ett vapenembargo godkäntvapenexport via . Utskottet vill erinra om att berörda frågor bl.a. såvittgäller myndigheternas roll i sammanhanget är föremål för granskning avjustitiekanslern och medborgarkommissionen. Vidare har en rättsligförundersökning inletts. Som tidigare framgått ingick den och ABBofors ett avtal om leverans till av ett stort antal fälthaubitsar m.m. har alltsedan sin självständighet vid olika tillfällenförvärvat krigsmateriel från . Beträffande den nu aktuella vapenexporten har regeringenmedverkat på KU 1987/88:40 olika sätt och bl.a. i betydande omfattning aktivtstött försäljningsansträngningar. Vidare har regeringen godkänt detavtal som ingått med den i fråga om vapenteknologisktsamarbete m.m. samt gjort vissa utfästelser i en bilateral överenskommelse(Memorandum of Understanding) som har träffats mellan och . Vad först gäller frågan om som mottagarland försvensk vapenexport har utskottet - från de synpunkter utskottet har att beakta- inte funnit anledning att ifrågasätta regeringens bedömningar i dettaavseende. Frågan har behandlats i utrikesnämnden. De riktlinjer för svensk vapenexport i nu aktuellthänseende som antogs och som alltjämt gäller ger utrymme församarbetsavtal mellan företag i och i andra länder om gemensamutveckling och produktion av krigsmateriel. Den snabba tekniska utvecklingenutgör ett motiv för att på detta sätt tillgodogöra sig internationellaerfarenheter på vapentekno-logiområdel. Det skall i sammanhanget erinras om attriksdagen vid behandlingen av den lotalförsvarspolitiskapropositionen (prop. 1986/ 87:95, FöU 11, rskr. 310) framhöll betydelsen avsvensk försvarsindustri från säkerhetspolitiska utgångspunkter. hartidigare i många sammanhang gett uttryck för den meningen att det ärnödvändigt att i enlighet med uppdragna riktlinjer godta export av svensktkrigsmateriel i viss omfattning. Samarbete med utländsk industri påvapenteknologiområdet kan enligt uttalanden av utgöra ett alternativtill vapenimport och därmed vara till gagn för och det svenskaförsvaret. Det har gjorts gällande att den bilateralaöverenskommelsen med inte slår i överensstämmelse med riktlinjerna försvensk vapenexport och att samarbetsavtalets innehåll inte motsvararbeskrivningen riktlinjer. Den bilaterala överenskommelsen skullefrämst ha tillkommit i syfte att trygga leverans av materielen i fråga.Utskottets granskning i denna del har gett vid handen att en förskjutning isynen på samarbetsavtal i samband med stora exportaffärer har ägt rum underårens lopp. Det har sålunda i förhållande till riktlinjer lagts mindrevikt vid kravet på tekniskt produktionssamarbete mellan företag i och iandra länder, medan en större vikt har lagts vid önskemålet om säkra leveranserav krigsmateriel även om berört land skulle komma i en konfliktsituation. Deöverväganden som olika regeringar har gjort harpräglats av alt stor hänsyn från svensk sida måste tas till ett köparlandsönskemål om säkra leveranser. Statsministern har vid utfrågningen inför utskottetuttalat att om man inte från svensk sida är beredd att så långt möjligttillmötesgå sådana önskemål har man mot bakgrund av den internationellakonkurrensen på vapenexportområdet ingen möjlighet att få till stånd enexportaffär av den storleksordning det nu är fråga om. Den med ingångna bilaterala överenskommelseninnebär som tidigare nämnts att endast ett av de s.k. ovillkorliga hindren somuppställts i riktlinjerna för svensk vapenexport, nämligen ett beslut av FN:ssäkerhels-råd, skulle förhindra affärens fullföljande. bedömning skulle det ha varit av värde om behovet avden typ av avtal det nu är frågaom - dvs. leveranssäkerhetsavtal - på ett tidigare stadium hade blivit KU1987/88:40 föremål för en mer inträngande prövning av regering och riksdag. Som inledningsvis uttalats har utskottet inte funnitanledning att ifrågasätta de utrikespolitiska bedömningar av sommottagarland som gjorts av regeringen i samråd med de partier som ärrepresenterade i utrikesnämnden. Vid den översyn av riktlinjerna för svenskvapenexport som företogs /uttalades attsamarbetsavtal på detta område bör behandlas i utrikesnämnden. Frånkonstitutionella synpunkter har regeringen haft befogenhet att godkänna detsamarbetsavtal som ingått med . Vad gäller frågan om den bilaterala överenskommelsen bordeha underställts skall i sammanhanget erinras om attkonsfitutionsutskottet i ett tidigare granskningsärende (se KU 1976/77:44 s.39) ansett att vissa garantiutfästelser från regeringens sida i samband med enifrågasatt export av flygplanet till följd av utfästelsernas omfattningoch konsekvenser skulle ha krävt medverkan. Den nu aktuella bilaterala överenskommelsen med äratt hänföra fill en sådan för riket bindande internationell överenskommelse somenligt bestämmelserna i 10 kap. 2 § regeringsformen kräver medverkan frånriksdagens sida. Detta krav är i detta fall fillgodosett genom att ärendettagits upp i utrikesnämnden, som är ett organ. En annan fråga som gäller godkännandet av samarbetsavtaletoch överenskommelsen med är huruvida del krav som uppställts iriktlinjerna för svensk vapenexport i fråga om insyn m.m. från svensk sida isamarbetspartnerns verksamhet är uppfyllt. Utskottet finner alt så är falletgenom att har försäkrat att krigsmaterielen i fråga inte skall förasvidare till tredje land utan den medgivande. Regeringen har understött försäljningsansträngningarbl.a. genom skriftliga hänvändelser och vid sammanträffanden rnellanregeringsföreträdare för de båda länderna. Därutöver har regeringen, inomramen för regleringen av exportkrediter och exportkreditgaranfier, fattatbeslut om sådant stöd. Det har förekommit olika uppgifter om storleken av dettastöd. Vad gäller krediterna är förhållandet det att omfattningen av stödetmåste beräknas med hänsyn till räntor och valutakurser. Det bör därvid erinrasom att regeringen, som på grund av ärendets stora omfattning prövat såvälgaranfi- som kreditfrågorna, har följt principen att även en vapenexportaffär -under förutsättning att utförselfillstånd kan meddelas - skall behandlas somvilken annan exportaffär som helst när det gäller stöd från statens sida i formav exportkrediter och garanfiåtaganden. har angett ramarna för detregelsystem som skall tillämpas i sådana fall. De åtgärder som vidtagits har,enligt vad utskottet kunnat finna, stått i överensstämmelse med dettaregelsystem. Storleken av stödet kan anges först när krediten har reglerats. Utskottets granskning har visat att det föreligger ettstarkt behov av en ingående översyn av de svenska vapenexporlreglerna bl.a. närdet gäller sarriarbetsavtal i samband med omfattande exportaffärer. bör förutsättningarna för att över huvud taget få slutasådana samarbetsavtal och frågan om leveransgarantier ses över. Som nämnts harregeringen aviserat att en utredning kommer att tillsättas med uppgiftatt analysera försvarsindustriellt samarbete. Utskottet förutsätter all KU1987/88:40 även dekonstitutionella och folkrättsliga aspekterna beaktas vid denna 8.8.3 Tillstånds- och kontrollfrågor Grundläggande för de svenska vapenexportreglerna är attrestriktivitet skall prägla avstegen från det principiella förbud mot export avkrigsmateriel som rått i vårt land alltsedan . Som utskottetfann vid sin granskning är det viktigt med garantier för att denmateriel för vilken utförseltillstånd meddelas stannar i köparlandet och inteexporteras vidare till länder som inte kan godtas som mottagare avkrigsmateriel från . Utskottets granskningar både nu och tidigare liksomandra utredningar som företagits visar att det brustit på den punkten. Dettaförhållande är i hög grad att beklaga inte minst mot bakgrund av risken för attvårt lands anseende rubbas. Utskottets granskningar av vapenexportfrågor har vidaregett vid handen att kraven på förstärkta kontrollmöjligheter ökat under årenslopp och föranlett åtgärder av olika slag. Enligt riktlinjer skullemottagarlandet, om det inte av särskilda skäl kunde underlåtas, avge enskriftlig förklaring om att materielen skulleanvändas för köparens behov och alltså inte föras vidare till annat land. Trotsdessa riktlinjer var det snarare regel än undantag att sådana intyg intebegärdes vid vapenexport till åtskilliga länder. Denna praxis som utveckladesunder 1970-lalet har inte motsvarat intentionerna riktlinjer. Omdessa riktlinjer fått en striktare tillämpning torde bl.a. vidareexporten frånStorbritannien av vapen från FFV ha kunnat avslutas tidigare än som skett. Reglernapä denna punkt skärptes i samband med den översyn av riktlinjernasom företogs vid 1981/. Det föreskrevs då att s.k.slutanvändarintyg utan någon begränsning i tiden regelmässigt skulle avkrävasköparna vid försäljning av vapensystem, ammunition och reservdelar frånSverige. Någon uttrycklig tidsgräns för intygens införande redovisadesemellertid inte. Det är beklagligt att den nya ordningen inte kom att tillämpaspå ett enhetligt sätt förrän . har systemet med slutanvändarintyg byggts utytterligare. Särskilda intygsformer har införts vid export av krut ochsprängämnen. I den framlagda propositionen om vapenexportfrågor (prop.1987/88:154) föreslås ytterligare förstärkningar av kontrollmöjligheterna bl.a.vad gäller slutanvändarintyg. En form av krigsmaterielexport som blivit allt vanligareunder årens lopp är upplåtelser eller överlåtelser av licenser för tillverkningav vapen och vapensystem utomlands. I den utredning som låg till grund för 1971års riktlinjer togs kontrollen på detta område upp. Man föreslog inte någonändring i rådande ordning, som gick ut på att licensupplåtelser föregicks avett informellt samråd mellan vapenproducenterna och krigsmaterielinspek-tionen.Sedan år 1983 föreligger krav på tillstånd för licenser. Enligt en undersökningsom företagits av den nuvarande krigsmaterielinspektören finns det ettstort antal tidigare ingångna licensavtal m.m. som inte kunnat bliföremål för formell kontroll från krigsmaterielinspektionens sida. KU1987/88:40 Mer än en tredjedel av de granskade avtalen medger export fråntillverkningslandet ulan licensgivarens medgivande. Vid föregående års granskning ägnades import avsvensk krigsmateriel en betydande uppmärksamhet. Utskottet sökte bl.a. bildasig en uppfattning om detta lands behov av sådan materiel och lät för egen delföranstalta om en militärteknisk bedömning av importbehov avkrigsmateriel. Enligt denna militära bedömning hade den svenska exporten fillSingapore inte varit av sådan omfattning att den behövt väcka misstankar om attotillåten vidareexport förekommit. Årets granskning visar bl.a. atttillverknings- och sammansättningslicenser har utnyttjats för produktion avkrigsmateriel som förts vidare till länder som inte kunnat godtas som mottagareav export från . Som redovisades i förra årets granskningsbetänkande (se KU1986/87:33, s. 35) företogs på initiativ av den dåvarande handelsministern år1981 en särskild undersökning hos med anledning av uppgifter om attvapensystemet robot 70 - såsom senare visat sig fallet - hade påträffats iländer till vilka utförseltillstånd inte hade beviljats från svensk sida. Isamband med årets granskning har den nuvarande krigsmaterielinspektören angettatt vapen och vapensystem med svenskt ursprung genom vidareexport och som nyssnämnts genom licenstillverkning i icke ringa utsträckning kan finnas även idelar av världen dit exporttillstånd inte beviljats. Detta förhållande ärsjälvfallet djupt otillfredsställande. Enligt utskottet bör dock i sammanhanget hållas i minnetatt de äldre licenserna inte var tillståndspliktiga. Svenska företag harlevererat komponenter till utländska vapentillverkare, som enligt särskildalicensavtal färdigställt produkterna. Dessa har sedan i sin turvidareexporterats till länder i enlighet med de bestämmelser som gällt i detland där licenstillverkningen skett. Detta är en av förklaringarna tilluppgifter som i olika sammanhang förekommit om att svenskkonstruerade vapenfunnits i länder som inte kunnat godtas som mottagare av direktexport frånSverige. Dessa fall av licenstillverkning måste dock hållas isär från sådanafall där misstankar föreligger om olaga utförsel från . Dessa senarefrågor är föremål för rättsliga undersökningar. Det bör i sammanhanget nämnasatt har slutit ett mellanstatligt avtal med Sverige.Därigenom regleras förutsättningarna för fortsatt export dit. Det är krigsmaterielinspektionens avsikt att i anslutningtill den undersökning som utförts företa ytterligare en systematiskgenomgång av licensavtalen och ta upp frågorna med berörda svenska företag.Kontrollfrågorna vad gäller sådana avtal behandlas i proposition 1987/88:154.Enligt utskottet är det av största betydelse att tillfredsställandekontrollmöjligheter vad gäller licenslillverkning utomlands kommer till stånd. logs upp vissa vapenexportfrågor gällandeIndonesien (se KU 1986/87:33, s. 40 ff. ochs. 47 f.). Frågornahar även vidårets granskning varit föremål för uppmärksamhet. Utskottet har inte funnitanledning att frångå den ståndpunkt som intogs . nämligen att detexporttillstånd som meddeladesden inte kan anses stå i strid med riktlinjerna för KU1987/88:40 svensk vapenexport. Slutligen har utskottets granskning även omfattattillämpningen av krigsmaterielbegreppet. Den avgränsning som föreligger pådetta område innebär att materiel som kan komma till användning i såväl militärsom civil verksamhet i princip inte är underkastad den kontroll ochtillståndsplikt som gäller för krigsmaterielexport. Granskningen har närmastföranletts av att s.k. Boghammarbåtar exporterats och använts i kriget mellanIrak och saml alt vissa hydrauliska lyftkranar levererats till denamerikanska marinen. Enligt utskottet är det angeläget attkrigsmaterielbegreppet får en så entydig definition som möjligt. Det framstårsom naturligt att även denna fråga analyseras. Ulrikeshandelsministern haruttalat att en särskild utredning kommer att tillsättas för detta ändamål. Utskottets granskning har sammantaget gett vid handen attåtskilliga omständigheter entydigt pekar på att krigsmaterielinspektionen somberednings- och kontrollorgan i vapenexportfrågor inte fungerattillfredsställande i förhållande till svenska krigsmalerielproducenler. Demånga muntliga kontakterna och beskeden samt avsaknaden i stor utsträckning avskriftlig dokumentation gör att del är svårt att få en klar bild över hurverksamheten i verkligheten har bedrivits. Visserligen kan med visst fog hävdas attkrigsmaterielinspektionen mot bakgrund av berördavapentillverkares ställning i det svenska samhället i och för sig borde haftgoda skäl att utgå från att företrädare för dessa lämnat korrekta uppgiftertill inspektionen om sina produktions- och exportförhållanden. Att så intevarit fallet samt att vissa vapenfillverkare visat prov på mindregod affärsmoral fritar emellertid inte krigsmaterielinspektionen frånskyldigheten att effektivt handha den berednings- och kontrollverksamhet somanförtrotts inspektionen. framhöll motbakgrund av den då företagna granskningen (se KU 1986/87:33, s. 49) att denrådande ordningen för tillstånd till och kontroll av krigsmaterielexport bordeses över från grunden. Intrycket alt det föreligger ett starkt behov av engenomgripande översyn har enligt utskottet förstärkts i samband med dengranskning som genomförts. Utskottet hälsar därför med tillfredsställelseatt regeringen i proposition 1987/88:154 föreslagit skärpta bestämmelser på vapenexportområdet.Som framhållits är del också värdefullt att en ny utredning får i uppgiftatt förutsättningslöst analysera de ekonomiska och tekniska motiven för enfortsatt vapenexport samt att i samband härmed överväga behoven av ytterligareåtgärder. Som tidigare framgått har krigsmaterielinspekfionenomorganiserats. har posten som krigsmaterielinspektör fått encivil innehavare - en tidigare yrkesdiplomat som i sitt arbete biträds avpersoner med bl.a. juridisk och militärteknisk kompetens. Utskottet vill betonavikten av att