bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — : Flertalet rapporter vi får är inte sådana somskall besvaras. Om vi får frågor, skall de självfallet besvaras. Om jag minns rätt i detta fall så var det på en fråga frånUDH som ambassadören i fråga meddelade synpunkter.' : Som jag uppfattade ambassadör uttalande i den här intervjun undrar jag om det inte borde ha funnitsanledning för de ansvariga i UDH att återkomma till honom och begära merinformation om vad det hela handlade om och om det var möjligt att använda demför vidare ändamål än vad som var avsett, : Jag tror att vi skall bena upp begreppenhär. När det gäller dessa båtar har rnan vänt sig till KMI och bett att få demklassificerade. Det har gjorts efter de regler som gäller. Med de regler somgäller kom man fram till att detta inte var krigsmateriel. Det har sedan förekommit diskussion med anledning avpåståenden om vad man har använt dessa båtar till. Vi har då naturligtvis intebara ställt frågor till ambassadören i , utan också till andraambassadörer, för att få detta klart för oss. De frågorna har i och för siginte kunnat göra att vi ändrar klassificeringen, : Jag vill slutligen ställa en frågasom gäller trovärdigheten i dessa rapporter. uttalar ganskatydligt att det skulle ha skett någon förändring någonstans på vägen. Är, hansrapporter inte trovärdiga, undrar han. : Jag tror inte att man skall resonera i determerna. Vi har ställt en fråga, och vi har fått svar. : Neutralitetspolitiken i är helig.Den som råkar slira, jagas med blåslampa. I internationellasammanhang hävdar vi också folkrättens regler som stöd för vårt lilla land. Den promemoria som kallas för statsministerns promemoriahar tidigare , KU 1987/88:40 varit uppe här. I denna promemoria där han försöker klargöra vad BilagaB 14 samarbetsavtal är eller inte är, finner man anledning att just ta upp -.folkrättens regler. Där säger man att Haagöverenskommelsen barapåbjuder stater att inte handla eller leverera vapen under krig till andraländer. När det däremot gäller privatpersoner och företag så påbjuder intedessa folkrättsliga regler det. Det tycks vara fritt fram. Av vilken anledning finner man det angeläget att föra framdetta i en sådan här promemoria och dessutom nämna att sådana här regler integäller för enskilda parter, t.ex. AB ? Man nämner t.o.m. ett företag. När samarbetsavtalen skall utredas nämns i att man skall analysera kostnader och teknik och se vilkakonsekvenser det har för . Kommer vi också i detta sammanhang att få enanalys av neutralitetspolitiken och av faran för att neutralitetspolitikenurgröps om vi fortsätter med långtgående samarbetsavtal med andra länder? : Vi har inte haft möjlighet att börja skrivadirektiven till den utredning som skall tillsättas, och som handlar om denandra diskussionen. Hur mycket vapenexport behöver vi? Kan vi undvara den? Vadbetyder det som alltid har skrivit: viss export? Dessa och liknandefrågor ställs för att vi skall kunna få en analys av kostnader i det härsammanhanget. När man talar om samarbetsavtal får man självfallet ocksågöra avvägningar utifrån svensk neutralitets- och säkerhetspolitik. Det måsteman väga in om man för en övergripande diskussion. Jag har velat avvakta medborgarkommissionen, innandirektiven skrivs. Den har kanske synpunkter på riktlinjerna. Det är välrimligt att riktlinjerna också ses över i detta sammanhang. : Vi kommer således att få möjlighet attanalysera folkrättsreglerna, neutralitetspolitiken och samarbetsavtalen idenna utredning. Den andra frågan gällde vilken anledning man hade attplocka fram denna distinktion i detta PM. nu när det inte finns något hinderför företag att hålla på att handla med varandra under krig? : Det kanske är överambition, och vi ber omursäkt om vi har bidragit med för mycket analyser. Vi har emellertid trott skulle bidra med alla de resonemang som har funnits i förhistorien när detgäller handläggningen av samarbetsavtal i . Där har man ocksåhaft de folkrättsliga reglerna uppe. : Jag är naturligtvis tacksam över attregeringen vill vara ambitiös. Denna fråga kan emellertid inte avhandlas på tiorader, eftersom det råder olika uppfattningar om huruvida det här verkligenstämmer överens med folkrättsliga regler. Det var mot den bakgrunden jagställde frågan. : Vi har då redovisat hur det har resonerats ikanslihuset och när man har redovisat det, såvitt jag förstår, också iutrikesnämnden. : Det är således regeringens uppfattning omde folkrättsliga reglerna som finns här. : Utskottetfår sedan återgå till sina egna bedömningar. Det KU 1987/88:40 behöver vi irite göra här när vi inhämtar sakupplysningar. Därmedåterstår bara att tacka för lämnandet av kompletterandeupplysningar. Det har varit värdefullt för oss att ha här. Vitackar också hennes medarbetare. Offentlig utfrågning av krigsmaterielinspektör angående krigsmaterielexport : Jag förklarar härmed vårt sammanträdeöppnat. Vi har också en öppen utskottsutfrågning. Det gäller ettgranskningsärende som berör krigsmaterielexporten. Jag välkornnar till ossambassadör . som är relativt ny krigsmaterielinspektör. Jag vill först fråga dig, enligt utskottets praxis, om duinledningsvis har något att kommentera till de dokument som vi har fått. : Nej, herr ordförande, vi har försökt efterbästa förmåga att lämna den skriftliga information som utskottet har begärt.Jag är beredd att besvara de frågor som kommer . : Då går vi över på frågorna. Jag vill först säga att jag förmodar att du somnytillträdd inspektör haft tillfälle att fundera över den process som har lettfram till nuvarande lagstiftning och riktlinjer för vapenexporten. Min första fråga är: Vilka var förutsättningarna förvapenexport för de stora FFV-avtalen 1962 och 1963? : Herr ordförande! Jag börjar med att besvarafrågan med några principiella synpunkter, utgående från den svenskaneutralitets- och säkerhetspolitiken, för att visa vilken plats riktlinjernaför vapenexporten har i denna politik. Jag tror det kan vara belysande. för ju vad vi betraktar som en legitimsäkerhetspolitik för att trygga vår fred och vår säkerhet. Genom att vi är enalliansfri stat har vi kanske ett större behov av en inhemsk försvarsindustrioch på grund av den ekonomiska och tekniska utvecklingen kanske större behov aven viss vapenexport än andra jämförbara stater. Hur stort detta behov är skallutredas av en utredning som regeringen har aviserat. Vi anser att vår säkerhetspolitik inkl. försvarspolitikenoch den vapenexport som följer därav spelar en fredsbevarande roll iNordeuropa och kanske även i andra regioner utanför detta område. Vitillerkänner andra länder samma rätt som vi själva har att ha en självständigförsvarspolitik och skaffa de vapen som de anser sig behöva. Den svenska neutralitetspolitiken och säkerhetspolitikenär folkrättsligt förankrad. Det framgår av den definition som vi har använt ossav - alliansfrihet i fred syftande till neutraliteti krig. Det innebär att är inriktat på neutralitet i händelse avstormaktskonflikter som kan beröra säkerhet. Vi har ju vid tretillfällen under detta århundradeförklarat oss vara neutrala - , andra världskri- 265 get ochdet s.k. fortsättningskriget , när och gick till Då har regeringar utfärdat en uttryck- KU1987/88:40 lig neutralitetsförklaring. Då har blivit neutralt. Rentlagtekniskt Bilaga B 15 innebär det också att man sätter vissa paragrafer iden s.k. tillträdeskungörelsen i kraft, det är alltså fråga om en uttryckligviljeförklaring av regeringen. Regeringen har däremot inte förklarat neutralt närdet har gällt andra konflikter som inte har varit av den karaktären att dehotat att beröra säkerhet. Det har ju förekommit mängder medkonflikter i utomeuropeiska områden. Då har det aldrigavgivits någon neutralitetsförklaring. Statsminister sade i ett interpellationssvar1956, som jag skall återkomma till, att det ibland har ifrågasatts om Sverigealltid borde uppträda likartat när det gällde konflikter i olika regioner,måste behandlade inblandade parterna helt lika, inte fick diskriminera mellandem. Det sade han var orimligt att begära av i alla sammanhang. Vad gäller neutraliteten finns de folkrättsliga reglerna.Den femte av 1907 uppställer vissa regler för hur en neutral stat skall bete sig. Den innehåller regler om vapenexporten. Men de gäller alltså först när en stat har förklarat sig vara neutral. kan det hända - det har också hänt - att man av allmänpolitiska skäl vill visa återhållsamhet och i största möjliga utsträckning följa de här reglerna. Men man påtar sig ingen skyldighet att följa förrän man officiellt har förklarat sig vara neutral. Om man sedan ser på riktlinjerna och bakgrunden till dem,för att återkomma till herr ordförandens fråga, vill jag säga så här: Det finnsett ' starkt neutralitetspolitiskt skäl till att inte bör inledavapenleveranser till stater som befinner sig i krig eller i konflikt, ty om viskulle göra det skulle det - i synnerhet om någon av stormakterna skulle varainblandad i en sådan konflikt - kunna leda till tvivel om Sverigesneutralitetspolitiska trovärdighet. Vidare finns det ett gott säkerhetspolitiskt skäl till attvi icke bör inleda sådana leveranser till stater som befinner sig i krig - detkan leda till att konflikten förvärras genom dessa vapenleveranser, det kanleda till att andra makter dras in i konflikten, dét kan leda tillattkonflikten sprids och i sista hand drabbar oss själva och vår egen säkerhet. För det tredje finns det allmänpolitiska skäl till attSverige bör vara återhållsamt vad gäller vapenexport. Vi vill inte attkonflikter skall förvärras. Vi vill att konflikter skall begränsas och ommöjligt lösas med fredliga medel. Vi har också andra politiska skäl. Vi vill beivra och ommöjligt förhindra kränkningar av mänskliga rättigheter och verka förhumanitetens krav. Det är dessa överväganden som ligger bakom formuleringenav riktlin jerna. ' Sin första mer direkta formulering fick de i statsministerErlanders interpellationssvar i 1956. Då sade så här: "I stället har i allmänhettillämpat principen att' överhuvud vägra licenser till stater", - när hansäger licenser menar han utförseltillstånd - "som för tillfället ärinvecklade i akuta internationella konflikter, eller i vilka inbördeskrig ärrådande eller där det internationella eller interna läget är så hotande, attfara för oroligheter eller krig föreligger. Någonskillnad har sålunda inte gjorts mellan den ena eller andra sidan i ett KU1987/88:40 ' konfliktlägé vid prövning.av licensansökningar." Det villsäga man har inte Bilaga B 15 gjort någon skillnad om det är den anfallandeeller försvarande staten: Befinner de sig i konflikt skall man inte levereravapen till dem. Det sade statsministern 1956 och,'som han uttryckte det:Det är den princip man har följt även . tillsattes en utredning av för att seöver hela vapenex portpolitiken. Det leddefram till formuleringen av riktlinjerna i propositio nen 1971, som 'ställde sig bakom. Där finns tillägget om att man skall beakta huruvida materielen kan användas för att kränka mänskliga rättigheter. Jag behöver nog inte gå igenom själva riktlinjerna. ' Det nästa jag skulla vilja säga är att den grundsyn allaregeringar har haft, utgående från dessa överväganden, är att vi skall ha enrestriktiv vapenexportpolitik. Vi skall bara tillåta export till ett fåtalländer. I praktiken tillåter ' vi nu export till ungefär 40 av jordens 160stater, ungefär en fjärdedel. I vårt synsätt ingår att det skall vara fråga omen restriktiv landpolitik, och att materielen naturligtvis skall stanna i deländer till vilka regeringen har gett utförseltillstånd. I annat fall är detingen större mening i att tillåta export till ett visst västeuropeiskt land. omvapnen sedan kan skickas vidare till en ' massa länder i konfliktdrabbaderegioner. Då kunde vi ju själva skicka dem direkt från . Det ligger såatt säga i det restriktiva synsättet att vapnen skall stanna i det ursprungligamottagarlandet oavsett om man har fått ett åtagande från vederbörande landeller inte. Själva synsättet är sådant. Vidare ligger det i vårt synsätt att när dekrigsmaterieltillverkaride företagen ansöker om utföfseltillstånd, skallansökningarna avse det egentliga mottagarlandet. Det är deprincipiella synpunkter jag skulle vilja anlägga. Om jagsedan får gå över till frågan om Englandsavtalen... : Jag vill ta det här i tur och ordning. Jagtolkar alltså svaret på min första fråga om de förutsättningar som fanns fördet här avtalet som kom så att den grund man då hade istort sett var principdeklaration i . : Ja, det är riktigt. OUe : Får jag då gå in på Englandsavtalen. Även omvi har ställt väldigt många frågor och fått ett stort material dokumentmässigttycker jag ändå att jag vill försöka skingra en del oklarheter redan iinledningen genom att ställa några direkta frågor. Det gäller de s.k.Englandsavtalen. Jag vill ta upp det spörsmål som vi har sysslat med vid allautfrågningar. Jag tar en delfråga först. På vilken grund skulle man kunna kalla dessa avtal förregeringsavtal mellan och ? : Herr ordförande! Låt mig först säga något omavtalens innehåll. Det här var avtal som ingicks mellan försvarets fabriksstyrelse och brittiska armé- eller krigsministeriet 1963. ' Bakgrunden var den att fabriksstyrelsen hade utvecklatgranatgeväret . vilket ledde till en stor produktion under 267 1950-talet.Man försökte sälja det på utlandsmarknaden . Det lyckades KU 1987/88:40inte. Den första försäljningen kom i stället 1961. 1962 och 1963 blev det Bilaga B 15 aktuellt med stora försäljningar till ochVästtyskland. Vapnet infördes som NATO-standard. Det var tre avtal mellan fabriksstyrelsen och brittiskaarméministeriet. Om man tittar på deras innehåll, kan man konstatera att de ärleveransavtal. De förutser leveranser av stora kvantiteter vapen och ammunitiontill säg . Till är de licensavtal, dvs. man överlåter rätten attlicenstillverka delar av ammunition och gevär i . Man skullekunna betrakta det som en försäljning till det brittiska imperium som faktisktfanns då. Det var till , som då härskade över en massa områdenuti i världen -kolonier, protektorat, mandatområden. Det fanns också andraområden ute i världen där hade försvarsstyrkor i självständigastater -arablegionen i , baser i m.m. m.m. Det var alltså-omman läser avtalet - en försäljning till den brittiska försvarsmakten attanvändas i och ute i världen. Som ordföranden påpekade, kan man kalla dessa avtal förregeringsavtal. Det beror på att det på försättsbladet står att det är ettavtal mellan , representerad av försvarets fabriksstyrelse,och Her Britannic Majesty"s Principal Secretary of State for the WarDepartment, dvs. den brittiske arméministern. under avtaletär generaldirektören för fabriksstyrelsen å ena sidan, å andrasidan den brittiske arméministern. Och såtill frågan: Är det verkligen regeringsavtal? Ja, britterna torde väl ha uppfattat dem somregeringsavtal. De lät en minister skriva på avtalen och, som , när hon var här i förrgår, är det kanske naturligt för en främmandemakt att dess regering, när den möter representanter för utländska statligamyndigheter, uppfattar dem såsom representerande det andra landets regering,därför att i andra länders förvaltningar ingår ju sådana här myndigheter isjälva ministerierna. Så jag förutsätter att britterna har varit i god tro. Hur är då läget på svenska sidan? Regeringsformen säger juatt det ankommer på regeringen att träffa avtal med främmande makt. är detklart att statliga myndigheter kan ingå olika myndighetsavtal. kanväl träffa någon överenskommelse med något postverk i utlandet om att bytafrimärken. Efter det att jag gått igenom de här avtalen är det dock minuppfattning att de är av sådan karaktär att de borde ha underställts densvenska regeringen. De borde ha inlämnats till regeringen och det borde haansökts om ett godkännande. Det borde ha utfärdats ett uttryckligt godkännandeav denna överenskommelse. Det måste finnas ett konseljbeslut. Det finns inget sådant. Det har inte ansökts om någotformellt godkännande, och det finns inget sådant godkännande. Det leder mig till min personliga slutsats att då manhanterade detta från fabriksstyrelsens sida torde man ha överskridit sinabefogenheter när man ingick i ett sådant här arrangemang med främmande makt ochfrämmande regering. Det ärinte det enda fallet. Det finns andra exempel , då olika myndigheterhar träffat olika typer av överenskommelser. Jag vet från KU 1987/88:40min egen erfarenhet från statsförvaltningen att regeringarna under senareår Bilaga B 15 har försökt skärpa upp detta och ge uttryckliga anvisningartill myndigheterna om i vilka fall de kan teckna överenskommelser medutlandet. Men det var kanske en lösaktigare praxis . : Det innebär att man nästan kan uppfatta attgeneraldirektören sade: Staten det är jag - Tétat c'est moi. Om vi då fortsätter den här diskussionen, skulle jag viljagå in på hur det här avtalet kom att uppfattas . Det är intressant. Både från krigsmaterielinspektören ochkrigsmaterielinspektionen och regeringen - enligt de papper vi har - har detuppgetts att FFV-avtalen har uppfattats som licensavtal. Är det då riktigt -jag vill ställa den frågan - att avtalen uppfattades så under hela den drygt20-åriga period som gått fram till dess att avtalens verkliga innehåll blevkänt genom uppgifter i pressen? : Jag anser att det är helt riktigt att sägaatt de för vapenexporten ansvariga statsråden, dvs. de handelsministrar somhar suttit , på basis av den information de har fått har haftuppfattningen att det är fråga om licensavtal. är ju det rättsliga läget såatt kunde företagen ingå licensavtal med främmande part utan att detkrävde regeringens tillstånd. Regeringen har varit i denna goda tro därför attåtminstone i den skriftliga dokumentation vi har funnit i våra arkiv från FFVhar det talats om licensavtal. Man har vid de kontakter vi haft medFFV sagt att man även där internt har kallat det för licensavtal. Det-har varitden beteckning man från FFV:s sida själv har använt. Jag anser att regeringarnahar varit i god tro därvidlag. Jag kanske skall säga något om vad som skett under resansgång vad gäller de här avtalen. Som jag sade inledningsvis, kan man uppfatta dem somengångsavtal så till vida att det gäller leveranser av en stor mängd vapen vidett visst tillfälle. Vad som sedan hände är att de här olika kolonierna,protektoraten och de brittiska styrkorna utomlands begärde att få köpa merasvenska vapen från . Initialkvantiteten räckte inte till. Detblev ingenting av licenstillverkningen. Det är dyrt att sätta i gånglicenstillverkning. Det uppstod så att säga en efterfrågan på mera vapen ochkrigsmateriel från . Det ledde till flera beställningar. Det var det enasom skedde. Det andra var naturligtvis att kolonierna så småningomblev självständiga stater och att de brittiska styrkorna lämnade sina posteröster om . Det fanns inte längre några brittiska försvarsintressen kyardär, men trots det fanns en upparbetad kanal - man vände sig tillStorbritannien för att köpa svenska vapen. Det fortsatte, som ni vet, i 20-25års tid. Dock skulle jag vilja hävda att de här förändringarnaborde ha lett till insikt hos dem som hanterade dessa frågor inom FFS/FFV om att det nu var nya förutsättningar. var det inte längre en vanlig leverans till brittiska försvarsmakten utan nu var det fråga om något annat. Då borde man ha tagit upp detta med det ansvariga statsrådet, dvs. handelsministern, och med det ansvariga beredande organet, dvs. krigsmaterielinspektionen, och lämnat dem informationen att andra förhållanden inträtt. I synnerhet borde man ha 269 gjortdetta när den svenska vapenexportpolitiken blev mera preciserad KU1987/88:40 genom propositionen och ställningstagande 1971 ochnaturligtvis Bilaga B 15 också under hela den debatt som pågick under1970-talet. Ingen kan ha varit i ovisshet om vad den svenskavapenexportpolitiken krävde och . : En liten delfråga som har diskuterats: Vadskiljer det avtal som vi nu fått kännedom om och som vi har kunnat studera mera i detalj från de licensavtal som var flitigt förekommande och som man rensade i ' ' ? . : Vi har just, på regeringens uppdrag,genomfört en gransk; ning av licensavtalen. De är i stort sett alla uppbyggdapå samma sätt. Det säljande svenska företaget överlåtertillverkningsrättigheter, dvs. konstruktionsritningar m.m., till en utländskpart för att denne i utlandet på basis av denna teknologiska information ochmed hjälp av sina egna resurser och egen arbetskraft skall kunna tillverkakrigsmaterielen. får' licenstagaren bara göra det för egna behov, ibland får han sälja denna sin utlandstillverka-dekrigsmateriel även till andra stater. Det är ett konventionellt licensavtal. Ofta innehåller de här licensavtalen också en klausul omatt det inledningsvis kan förekomma vissa leveranser från för att manskall kunna starta licenstillverkning utomlands. Det kan vara prover på vapenoch vapehämnen osv. Det är vanligt i licensavtal. Här är det ju fråga om något annat. Härar det fråga om fortsätter att tillverka krigsmateriel i , som så att säga i färdigtskick skeppas till ett land, , och ligger i ett lager där ochsedan efter ett tag' packas om i mindre kvantiteter och skeppas till ett annatland. Det är ett unikt arrangemang. Jag övergår nu till den andrahuvudfrågan, som utskottet har studerat. Det gäller de s.k. samarbetsavtalenskonstitutionella status. För att här inte hamna på fel sida om sekretesstrecketläser jag ur den öppna delen av den PM som handelsavdelningen sammanställt förutskottet. Det sägs att vissa mellanstatliga frågor har behandlats i dettaavtal mellan deri svenska och den indiska regeringen vilket utgör ettMemorandum of Understanding, och där behandlas bKa. frågan om leveranssäkerhet. Sedanföljer ett sekretessbelagt avsnitt. I den öppna avdelningen sägs.senare: "1971 har det liksom tidigare förekommit att man i samband niedstora krigsmaterielexportaffärer har gjort långtgående åtaganden från svenskaregeringars sida angående leveranssäkerhet." Så närnns några fall i denhär öppna delen - , , och , och . Får jag nu fråga så allmänt som jag nu kan göra det: Hurhar dessa åtaganden om leveranssäkerhet konstruerats? Vilket stöd har de iriksdagsbeslut och vilka överväganden har olika regeringar gjort vidtillkomsten? : Det är en stor fråga, herr ordförande. Denhar ställts till ' statsministern och andra företrädare för regeringen. besvaraden så gott jag kan. Jag kanske kan komplettera den inforrnation KU1987/88:40 som har lämnats. Jag försöker börja litet principiellt. Regeringen fastställer vad som är krigsmateriel enligt denlag som har antagit. Det gäller ju ett totalförbud förkrigsmaterielexport, om inte regeringen ger tillstånd för sådan export. Harregeringen gett tillstånd, är exporten laglig. Det är grundförutsättningen. Närregeringen avgör dessa ärenden vägleds den av de riktlinjer som föreslogs ipropositionen 1971 och som har godkänt. Det finns alltsåriksdagsbeslut på dessa riktlinjer. Riktlinjerna är, kan man säga, av två slag. Deovillkorliga, tre stycken, och - även om ordet inte exakt används på det sättet- de villkorliga. Det ligger i sakens natur att de ovillkorliga reglerna intekan sättas ur kraft genom en enskild regerings åtgärd, medan de villkorliga ärmera fakultativa och alltså inte tillämpliga i vissa fall. Jag tror att manskall ha den distinktionen klar för När det gäller just Indieriavtalét och samarbetsavtalet,tror jag att man måste studera den frågan mot bakgrund av vad riktlinjernasäger i sin helhet. Vi har först distinktionen mellan ovillkorliga riktlinjeroch villkorliga hinder för vapenexporten. För det andra finns det uttryckliga skrivningar omsamarbetsavtal i propositionerna 1971, 1982 och . Det sägs, somni vet, att har ett behov av samarbete och att det kan träffassamarbetsavtal om gemensam utveckling och tillverkning av krigsmateriel. Detsägs att det skall göras en mycket restriktiv ländérprövning vid ingående avsådanäsamarbéts-avtal. Det skall alltså vara undantagsfall. Det sägs vidare -inte 1971 men väl 1982 - att frågan om sådana samarbetsavtal skall'underställasutrikesnämnden. Det är ytterligare ett kriterium som man lägger på.