bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — Där sägs bl.a. att de skador som genomsin brottsliga verksamhet orsakat det svenska totalförsvaret var enorma ochatt, i den mån det över huvud taget är möjligt att reparera skadorna elleråtminstone minska skadeverkningarna, så kommer detta i vissa hänseenden att taavsevärd tid och dra oerhörda kostnader. ÖB framhöll att arbetet med attförsöka reparera skadeverkningarna av spionverksamhet alltjämtpågick. Det kunde inte heller uteslutas att han hade tillgång till uppgiftersom kunde vara till skada för rikets säkerhet om de kom till främmande makts kännedom.ÖB avstyrkte därför bifall till nådeansökan. KU 1987/88:40 Såväl RPS som ÖB utvecklade i handlingar- belagda medsekretess enligt Bilaga A 8 Skåp. 1 § resp. 2 kap. 2 § sekretesslagen(1980:100)-sina skäl för att avstyrka nådeansökan, vilken avslogs avregeringen . sökte åter nåd. Han begärde liksomtidigare att regeringen undanröjde hans livstidsstraff och försattehonom på fri fot eller omvandlade livstidsstraffet till ett tidsbestämt straff.I samma skrift anhöll han om att regeringen upphävde de särskilda restriktioneroch den särbehandling han var utsatt för. anförde i huvudsak sammaskäl för denna ansökan som för den tidigare. Även denna ansökan remitterades till KVS, RPS och ÖB. RPS ansåg, från de synpunkter den har attbeakta, sig inte böra tillstyrka nådeansökan. Skulle straffet omvandlas tillett tidsbestämt straff borde detta inte fastställas till än 20 årsfängelse. ÖB uttalade att inget isakfrågan hade ändrats sedan 1985.Åtgärder för att minska skadeverkningarna av spioneri pågick. Deviktigaste åtgärderna bedömdes inte komma att vara slutförda . ÖBanförde vidare att det förelåg en påtaglig risk för att fortfarandehade kunskaper som i främmande makts hand skulle kunna medföra men för riketssäkerhet. Det konstateras emellertid i yttrandet att kunskapernas aktualitetoch värde för främmande makt rimligen avtar i takt med att åtgärder för attavhjälpa skadorna successivt vidtas. Slutligen förklarade ÖB att det var allvarligtatt vid samtal efter domen inte hade lyckats göra trovärdigt att hansagt hela sanningen om vilka uppgifter han hade lämnat ut. Detta påverkadeskyddsåtgärdernas omfattning. ÖB ansåg därför att inte före 1990borde få sitt straff förvandlat till ett tidsbestämt straff. Det sista av de redovisade yttrandena avgavs i slutet avjuni. därefter skrev till . Han begärde atthans nådeärende skulle handläggas med extra stor skyndsamhet med hänvisningtill den synnerligen inhumana och nedbrytande särbehandling han utsattes för.Ärendet brådskade enligt av humanitära skäl, och han såg fram emot ettbeslut , efter semesterperiodens slut. Regeringens handläggning av frågor om restriktioner I enlighet med en begäran av RPS fattade regeringen den 10januari 1980 ett beslut om . Med stöd av 31 § KvaL meddeladesföreskrifter-utöver gällande bestämmelser om begränsningar i fråga ombrevväxling, besök och telefonsamtal i 25-30 §§ samma lag - med hänsyn tillrikets säkerhet. Innebörden av föreskrifterna var i huvudsak följande. Brevtill och från fick granskas, och han fick inte ta emot besök eller hatelefonsamtal med person utom anstalten om det kiinde antas vara till men förrikets säkerhet. RPS anförde i sin begäran att styrelsen hade överlagt iärendet med KVS. I beslutet angavs att de båda verken skulle samråda vidtillämpningen av föreskrifterna. I två beslut senare justerades föreskrifterna ienskildheter beträffande brevgranskningen och besök. Isamband med sin nådeansökan 1985 begärde - för det fall han KU1987/88:40 inte skulle få nåd - en översyn av förhållandena under den fortsattaBilaga A 8 anstaltsvistelsen. Han uttalade också förhoppningen att åtgärderskulle vidtas för att underlätta hans återanpassning till ett normalt liv.Bergling angav att framför allt regelbunden permissionsgång skulle underlättahans tillvaro. I ett regeringsbeslut avslogs Berglingsansökan om lättnader i restriktionerna. I akten i ärendet finns ett yttrandefrån RPS, vilket är sekretessbelagt med stöd av 5 kap. 1 § sekretesslagen. Berglingsökte som tidigare nämnts nåd på nytt samt begärde även i sambanddärmed upphävande av de särskilda restriktionerna och särbehandlingen. RPSuttalalade i nådeärendet att styrelsen inte hade något att invändamot att de särskilda restriktionerna upphävdes. gavjustitiedepartementet ÖB och RPS tillfälle att lämna synpunkter på frågan omatt upphäva förordnandet enligt 31 § KvaL. RPS avgav ett yttrande som kom indll departementet . Styrelsen hade samma uppfattning som isitt tidigare yttrande. Dåvarandegeneraldirektören i KVS, , besökte den 24september 1987. I en inom departementet upprättad promemoria om besöket noterasatt uppgett att KVS efter avslaget på begäran om nåd intehade några särskilda synpunkter på ett upphävande av de särskildaföreskrifterna samt att överlämnade som minnesstödblyertsanteckningar, nedtecknade på en promemoria, upprättad dagen förebesöket, jämte en promemoria . Den förra promemorian, som ärupprättad av byrådirektören , KVS, utgör underbilaga I inkl. enuttydning av blyertsanteckningen. Handlingen är upprättad vidkriminalvårdsanstalten i . Den gäller besök ochtelefonsamtal m.m. och är till del belagd med sekretess med stöd av 5 kap. 1 §sekretesslagen Iett beslut avskrev regeringen, med anledning av attBergling avvikit från den kriminalvårdsanstalt där han varit intagen förstraffverkställighet, dennes begäran om upphävande av de särskilda föreskrifterna. Den20 hölls en debatt om omständigheterna kring flykt(RD 1987/88:10, s. 12 ff.). Därvid meddelade statsministern attregeringskansliet underrättades om flykt tisdagenden genom ett telefonmeddelande från KVS generaldirektör justitieministern . talade själv medUlf och med byråchefen hos RPSsäkerhetsavdelning. Justitieministern och hans medarbetare var under helanatten till onsdagen, fram till , verksamma idepartementet. De hade fortlöpande kontakt med framför allt säkerhetspolisen. Sammadag som riksdagsdebatten hölls anmäldes i kammaren att statsmi nistern på egen begäran hade entledigat denne från befattningen som statsråd och chef för samt . förordnat statsrådetAnna-Greta att vara chef för departementet. I KU 1987/88:40 debattenmeddelade statsministern att generaldirektören samma Bilaga A 8dag hade frånträtt sin befattning. Vidareuttalade statsministern bl.a. att det var regeringens ansvar att se till attalla de missförhållanden som uppdagats läggs till rätta samt erinrade ominledda översyner av såväl kriminalvårdens som polisens verksamhet. Vidare konstateradesatt nya permissionsregler och säkerhetspolisens arbete utreds särskilt.Statsministern anförde också att uppgifter om förestående permissionfanns tillgängliga i innanpermissionen påbörjades, att uppgifterna var av den karaktären att de -gavanledning att misstänka att bevakningen av.Bergling inte var betryggande samtatt justitieministern hade tagit ett personligt ansvar för detta. Isamband med riksdagsdebatten besvarade statsministern interpellationer ochfrågor med anledning av flykt. Justitieutskottetordnade en s.k. hearing i Bergling- saken. Därvid företrädde inför utskottet följande personer för att lämna' ' information och svara på frågor: rikspolischefen , avdel ningschefen och byråchefen , RPS säker hetsavdelning, länspolismästaren samt generaldirektö ren och avdelningschefen , KVS. I étt pressmedde lande inför hearingen uttalade justitieutskottet bl.a. att kriminalvården och ' polisen är de tyngsta och viktigaste ämnena inom dess beredningsområde, att syftet med att höra företrädare för ansvariga myndigheter var rent informa tivt, att justitieutskottet regelbundet har att besluta i lagstiftnings- och budgetfrågor på dessa områden samt att utskottet önskade skaffa sig ' information om vad somhade hänt och få myndigheternas syn på de lagar och föreskrifter som gäller. framhöll att syftet med hearingen inte var att utkräva ansvar i ett särskilt fall, än mindre ankom det påutskottet att beröra regeringens roll i saken. Regeringenuppdrog åt justitiekanslern () att utreda omständigheterna kring den permission som beviljats , vilken bevakning som därvid förekommit och ansvarsförhållandena i samband med denna samt de ansvariga myndigheternas åtgärder närmast efter hans avvikande. ' JKavgav sitt yttrande till regeringen . Utöver permissionernabehandlade JK efterlysningen och larmet samt den operativa ledningen avspaningsarbetet i inledningsfasen. Detvar enligt JK helt oacceptabelt att lämna utan tillsyn på sätt som skett. Det ankom på KVS att besluta om permissionerna. Brister konstaterades hos KVS vid handläggningen av permissionsärendena: Beslu ten borde ha fattats av generaldirektören och inte av avdelningschefen . Det samråd som förekommit mellan KVS och RPS borde ha dokumenterats av . Denne hade enligt JK inte bemödat sig om att klarlägga vilken tillsynsinsats som kunde påräknas från säkerhetsavdel ningens sida. Han hade därigenom satt sig ur stånd'att göra en egen ,j bedömning av om tillsynenskulle komma att vara tillräcklig. JK, som KU 1987/88:40 förklarade sigkomma att hos statens ansvarsnämnd väcka frågan om Bilaga A 8disciplinansvar för , förklarade också att verksledningen vid KVSinte kunde frånkännas ett visst ansvar för att permissionsärendena inte kom atthandläggas av generaldirektören. Slutligentog JK - vid sidan av synpunkter på att efterlysning och rikslarm fördröjdes -upp bestämmelserna om permission. Dessa borde enligt JK:s mening vara merrestriktiva för intagna som är dömda till långa frihetsstraff för spionerieller annan brottslighet där hänsynen till rikets säkerhet gör sig gällande.Regeringen borde vidare få möjlighet ätt ge föreskrifter om permissioner. Detborde också övervägas att införa en ordning som innebär att beslut om attbevilja permission skall underställas regeringen när det gäller intagna som kanjämföras med . Efterviss ytterligare utredning har JK i ett beslut anmältavdelningschefen för statens ansvarsnämnd och hemställt att dennemåtte åläggas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse under tiden maj-september1987 vid handläggningen av tre ärenden om beviljande av permission för . Den12 uppdrog regeringen åt generaldirektören , KVS, attskyndsamt lägga fram förslag om de organisatoriska och andra åtgärder som kanbehövas för att säkerställa att beslutsfattandet inom kriminalvården präglas avomdöme och ansvar när det gäller frågor rörande de intagnas behandling därintresset av fasthet och konsekvens gör sig särskilt starkt gällande frånallmän synpunkt. Sammadag gav regeringen länspolismästaren, utnämnde rikspolischefen ,i uppdrag att gå igenom polisorganisationen och lägga fram förslag om deåtgärder som behövs för att verksamheten skall präglas av ansvar, omdöme ochinitiativförmåga när det gäller att möta oväntade händelser. Därvid skullesärskilt uppmärksammas att den operativa verksamheten vid händelser somBerglings flykt bedrivs snabbt och effektivt samt att formerna för ledning,ordergivning och samordning är ändamålsenliga. Regeringenhar sedermera utvidgat det uppdrag som gällde kriminalvården. Enligt ettbeslut skall uppdraget - som fullgörs avgeneraldirektören , KVS -avse en generell översyn av organisationoch arbetssätt såvitt avser chefsfunktionerna vid KVS samt av regler ochadministrativa rutiner för handläggningen av klientärenden i styrelsen. Idetta sammanhang bör även redovisas att regeringen beslutade att tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppgift att se över den svenska säkerhetspolisen. I direktiven (Dir. 1987:41) anges huvuduppgiften vara att se efter i vad mån förändringar behöver göras för att säkerhetspolisens inriktning och organisation skall bli rätt avvägda med hänsyn till dagens krav. Särskilt viktigt är det enligt direktiven attkommittén lägger fram förslag som är ägnade att stärka verksamhetens demokratiska förankring. Till ledamöter i utredningen har utsetts ambassadören .._- , ordförande,riksdagsledamöterna (), 1987/88:40 (),() och () samt docenten 8Nyqvist (fp) och pol. mag. Regeringenuppdrog vidare genom ett beslut åt ambassadören att undersöka säkerhetspolisens roll i samband med Berglingspermissioner och hans avvikande. Undersökningen, som syftade till attkomplettera den utredning som hade redovisats i JK:s yttrande ,har utförts inom . har i en promemoria den 18december 1987 redovisat att han, såsom JK, haft samtal med företrädare för RPSoch KVS. Vidare har han samtalat med bl.a. förre justitieministern företrädare för försvarsstaben. Ipromemorian berörs bl.a. bedömningarna av om var en säkerhetsrisk.Därvid nämns att dåvarande rikspolischefen ochavdelningschefen vid /Säk, , besöktejustitiedepartementet för en rutinmässig föredragning av säkerhetsfrågor förbl.a. De utvecklade därvid sin bedömning av frågan omi vilken utsträckning fortfarande utgjorde en sådan risk. Vidare hardet framkommit att försvarsstaben inte före rymningen kände till att Berglinghade haft obevakade permissioner. anser att RPS/Säk hade att utgåfrån att regeringen betraktade som en säkerhetsrisk. CarlLidbom konstaterar sammanfattningsvis att säkerhetspolisen inte kan lastas föratt beviljats permissioner som gett denne möjlighet att fly. Han anseremellertid att det har brustit i dess samarbete med försvarsstaben ochkontakter med regeringen. I1988/budgetproposition (prop. 1987/88:100, bil. 4) berörs de redovisadeutredningsuppdragen. Därvid anges (s. 45) att rikspolischefen slutfört sitt uppdrag samt att justitieministern avser att inom kortåterkomma till regeringen med de närmare överväganden som kan föranledas avÅhmanssons rapport. Härbör slutligen nämnas betänkandet Långtidsdömda inom kriminalvården - vissaverkställighetsfrågor (Ds Ju 1987:17). Ett av förslagen innebär att regeringenför visst fall skall kunna förordna om permissioner och andra utevistelser omdet är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet. I budgetpropositionen (s. 32) sägs att ettgenomförande kan samordnas med behandlingen av vissa väntade förslag från KVS.En proposition om ändringar i kriminalvårdslagstiftningen har aviserats tillslutet av . Regeringenuppdrog åt JK att göra en kompletterande utredning avomständigheterna kring besluten att bevilja permissioner. Utredningenredovisades i ett yttrande . Motbakgrund av den undersökning ambassadören har gjort tar JK:s utredning inte sikte på RPS/Säk:s befattning med permissionerna. Utöver handläggningen hos KVS av permissionsärendena tar JK upp vad som förekommit hos styrelsen i samband med nådeansökningarna och frågan . omupphävande av de särskilda föreskrifterna. I samband därmed går JK KU1987/88:40 även in på handläggningen av dessa frågor i . JK har ansett sig böra avstå från att samtala med förrejustitieministern men har tagit del av dennes redogörelse tillkonstitutionsutskottet. Samtal har däremot hållits med flera personer som äreller har varit knutna till KVS samt med tre tjänstemän vidjustitiedepartementet. JK har bl.a. berört KVS verkslednings kännedom omBerglings permissioner och vad som förekom i samband med att en inom verketden upprättad promemoria (bilaga 1 A) kom till. I ettsärskilt avsnitt redovisas uppgifter om Information till omBerglings permissioner i samband med ansökningar om nåd och upphävande avföreskrifter. Under rubriken behandlar JK olika brister vidhandläggningen inom KVS av permissionsärendena. JK anför att den kritik somuttalades i oktoberyttrandet i allt väsentligt har visat sig vara befogad. Hanhar emellertid funnit anledning att uttrycka kritiken på ett något annat sättsamt att anföra en del ytterligare synpunkter. Vidare har JK reviderat sin synpå verksledningens ansvar och anser att förre generaldirektören ett större ansvar för att ärendena kom att behandlas som skett än vad hantidigare har utgått från. I yttrandet tar JK även upp bedömningarna hos KVS ochRPS/Säk av om var en säkerhetsrisk. Därvid berörs också den kritik somambassadören i sin utredning har uttalat mot KVS planering avBerglings permissioner. JK finner inte tillräckliga skäl att kritisera avdelningschefenClas för att han planerade för permissioner som gav möjlighettill kontakt med utomstående i första hand per telefon. Han framhålleremellertid även i detta sammanhang att det brast i samrådet mellan KVS ochRPS/Säk. Det var oacceptabelt att vid tre permissioner 1987 tidvislämnades utan tillsyn, främst med hänsyn till risken för att denne skulleavvika. Vidare tar JK upp bl.a. betydelsen av att regeringen iaugusti 1987 hade avslagit nådeansökan. Även detta sker i belysningav vad som anförts i den Lidbomska utredningen. JK anser att det knappast fannsanledning för att uppfatta avslagsbeslutet som ett uttryck förnågon särskild inställning hos regeringen till som säkerhetsrisk. Yttrandet har, som nämnts, sin tonvikt på handläggningeninom KVS. JK uppmärksammar emellertid att permissioner i flera sammanhang har blivit kända i genom handlingar som har kommit in från KVS. Med anledning av detta anför JK avslutningsvis följande. Några närmare detaljer om utformningen av de permissioner som hade ägt rum kan inte antas ha blivit kända i genom handläggningen av de två nådeärendena. Mot bakgrund av den inom KVS upprättade promemorian anser sig JK vad särskilt gäller de tre permissionerna kunna konstatera att i varje fall ingen tjänsteman på ansvarig nivå inom har haft någon kännedom om vad som förekommit innan det blev allmänt känt att avvikit. Vidare har uppenbarligen ingen inom ingripit i eller eljest påverkat handläggningen inom KVS av permissionsärendena rörande . 12 1987/88. Berglingspass och namnbyte KU 1987/88:40 Bilaga A 8 Enligt vad som inhämtats frän RPS beslagtogs ett av i Stockholmi för utfärdat pass i samband med gripandet i mars 1979.Detta pass gäller . Det har förvarats hos RPS säkerhetsavdelning tilldess det efter flykten lämnades till RPS rikskriminalsektion. Vidare har upplysts att hospolismyndigheten i anmälde att han förlorat pass och körkort underen transport samt att denna förlustanmälan föranledde ensedvanlig anteckning i det centrala passregistret. Något nytt vanligt passeller extra pass har enligt vad som framkommit vid en kontroll i registret inteutfärdats för någon med personnummer. Uppgifter om att så skett kanenligt vad som också upplysts bero på en förväxling med en person - med ettannat personnummer - men med ett namn som liknar . Det skall här nämnas att pass utfärdas som vanligt passeller särskilt pass, att pass utfärdas av passmyndighet, att denna uppgift inomriket fullgörs av polismyndighet och utom riket av t.ex. beskickning samt attmed särskilt pass förstås bl.a. provisoriskt pass, extra pass och tjänstepass,vilket senare -liksom diplomatpass och kabinettspass - utfärdas av chefen förutrikesdepartementet eller den han bemyndigar till detta. Den som avtjänar ettinte helt kort fängelsestraff kan inte få pass utan ett särskilt passtillstånd.Det finns också möjligheter att återkalla passet i sådana fall, allt enligtbestämmelser i passlagen (1978:302) och passförordningen (1979:664). Från centrala passregistret har således upplysts att någotnytt vanligt pass inte har utfärdats för . Vidare har frånregeringskansliet inhämtats att ett tjänstepass utfärdades för den 21juli 1972 i samband med hans FN-tjänst. Detta pass var giltigt till utgången avjanuari 1974 och har makulerats. I dettasammanhang bör också redovisas vad som framgår av domen. husrannsakani lägenhet i anträffades två pass. varutfärdat i ett annat namn men försett med fotografi. 1 varett för utfärdat pass vari omfattande ingrepp skett pa så sätt att Enligt domslutet förverkades dessa två förfalskade pass. Vadhärefter angår namnbytet, så antog sin mors Detta kan enligt 5 § andra stycket namnlagen (1982:670)ske efter en anmälan till pastorsämbetet. () tar i sin granskningsanmälan uppjustitiedepartementets kännedom om och befattning med permissioner,departementets kännedom om namnbyte och nya pass samt rutinerna vadgäller kontakterna mellan myndigheter och regering i frågor av detta slag. () konstaterar i sin anmälan bl.a. att detfinns anledning för att granska justitieministernseventuella åtgärder eller visad passivitet samt att följa och granska kommandeåtgärder från regeringens sida. BirgitFriggebo (fp) har för granskning anmält 178 kännedomom tidigare förhållanden rörande och särskilt om den KU1987/88:40 permission då han flydde. Vidare tas upp hur frågorna om namnbyteoch nytt Bilaga A 8 pass har handlagts samt vilka särskildatillämpningsföreskrifter som har gällt från kriminalvårdssynpunkt. (vpk) anmälan gäller säkerhetspolisensroll och ansvar vid permission och rymning. Till grund för denna promemoria har legat bl.a. Stockholmstingsrätts dom , DB 686, och särskildajuristkommissions rapporter i fallet (Ds Ju 1979:18 och 1980:2), allti offentliga delar samt regeringsbeslut om olika utredningar.Vidare har JK:s yttrande , JK:s beslut den 23 november 1987och JK:s yttrande samt ambassadören promemoriaden beaktats. Slutligen har akterna i regeringsärendena omrestriktioner (Ju dnr 2688/79,1714/80, 1814/85 samt 2646/87) och nåd (Ju dnr N450/85 samt N 450/87) funnits tillgängliga. Med anledning av granskningsanmälningarna har förrejustitieministern upprättat en redogörelse som kom in tillutskottet , underbilaga 2. Utskottet har tidigare granskat regeringens praxisbeträffande nåd i brottmål, senast i betänkandena KU 1972:26 s. 7 ff. och1981/82:35 s. Vid det förra tillfället riktades uppmärksamheten mottrafikonykterhets- och narkotikabrott. Vid den senaste redovisningen inriktadesgranskningen främst på ansökningar om nåd för personer som dömts för vägran attfullgöra värnplikt eller vapenfri tjänst. Vid denna promemoria fogas inom justitiedepartementetupprättade redogörelser för dels praxis vid benådning äv livstidsdömda, delshandläggningen av nådeärende rörande m.m., underbilagorna3-4. Angående , , kriminalvårdsanstalten Inledningsvis kan nämnas att S B antagit efternamnetSandberg. Han vill emellertid inte officiellt leva med det nya efternamnetförrän han är frigiven. S Bhäktades och avtjänar fängelse på livstid. S B har samtalsvis med anstaltsledningen framfört önskemålom lättnader i verkställigheten. De restriktioner som gäller vadavser besök, telefon och brev framgår av bifogat PM upprättat vidkriminalvårdsanstalten . Vad avser permissioner så har han medgivits ett flertalsådana dock ingen på egen hand. Den senastepermissionen ägde rum . En tjänsteman frånanstalten medföljde S B. Med säkerhetspolisen var överenskommet att S B vidvistelser utanför hustruns bostad i skulle stå under tillsyn. Övrig tidvar beledsagaren inkvarterad på hotell. Ytterligare en permission underliknande former torde snart komma att äga rum. Vidare har S B framfört önskemål om tillstånd att fåvistas vid kriminalvårdsanstalten i samband med där anordnad kurs inovember (tro och livsåskådning). Anstaltsledningen är beredd atttillstyrka hans framställan även om han inte uppfyller de krav som gäller fören vistelse därstädes. KU1987/88:40 Bilaga A 8 Underbilaga 1 Uttydningav blyertsanteckning på originalet. FrånKVS synpunkt (strikt) - man har ju förordat nåd - borde lättnader kunna ske. Men regeringens avslag ändrar isig förutsättningen. Om rädsla för att uppgifter kommer ut, kan då lättnader medges? ej preciserat sina kravbeträffande restriktioner. I anmälningar till avriksdagsledamöterna har StigBerglings avvikande från kriminalvårdsanstalt tagits uppfrån skilda utgångspunkter. a. har därvid framställts önskemål om att fåklarlagt vilken kännedom som haft om Berglingspermissionsförhållanden före dennes avvikande. Vidare har berörts frågan ommitt eget ansvar som justitieminister. Jag har funnit det naturligt att, till underlättande avkonstitutionsutskottets arbete, lämna en skriftlig redogörelse till utskottet,i vilken jag söker belysa sådana förhållanden som kan föriitsättas ha betydelseför utskottets granskning. Min efterträdare, statsrådet , ärinförstådd med detta förfarande. Innan jag går in på frågan om vilka uppgifter om Berglingspermissionsförhållanden som funnits tillgängliga villjag helt allmänt framhålla följande.