bet · GB01KrU21 · 1987-12-31 00:00:00 — En byggnad som är synnerligen märklig genom sittkulturhistoriska värde eller som ingår i ett kulturhistoriskt synneriigen märkligtbebyggelseområde får förklaras för byggnadsminne av länsstyrelsen.Bestämmelserna om byggnadsminnen enligt detta kapitel får också fillämpas påpark, trädgård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. 1 fyra motioner - Kr5 (m) yrkande 2, Kr8 (s) yrkande 2,KrlO (s) yrkande 3 och Krl3(c) yrkande 1 - föreslås alt ordet synnerligen skall utgå ur lagtexten. Motionärernamenar all uttrycket synnerligen märklig förmedlar uppfäll- ' ningen attbyggnader endast i rena undanlagsfall skall kunna skyddas. Del språkliga uttrycket som valts i propositionen för attange vilken byggnad som skall kunna förklaras för byggnadsminneöverénsslärrimer med motsvarande, uttryck i den nuvarande byggnadsminneslagen.Ulskoltet ansluter sig till etl uttalande i propositionen (s. 47) av innehållatt i stort sett den nuvarande nivån på betydelsen av det kulturhistoriskavärdet av en byggnad som skall kunna bli förklarad som byggnadsminne bör gällasom riktpunkt för byggnadsminnesförklaring enligl den nya lagen. Med hänsynfill del anförda - och till alt, som framhålls i propositionen, del skulle varamindre lämpligt alt nu ändra rekvisitet på ett sätt som skulle kunna uppfattassom en sänkning av kvalifikationskraven - tillstyrker utskottet att lagtextenfår den angivna lydelsen. Motionsyrkandena avstyrks därmed. Förfarande vid byggnadsminnesförklaring, anmälningsplikt Det föreslås i propositionen alt byggnadsminneslagensregler om förfarande vid byggnadsminnesförklaring i sak skall föras över lillden nya lagen. I ett hänseende föreslås en komplettering. Sålunda föreslås att,om en byggnad kan antas komma ifråga som byggnadsminne, får , utanatt fråga . väckts om byggnadsminnesförklaring, förordna all anmälan lilllänsstyrelsen skall göras innan byggnaden rivs eller ändras på ett säll somväsentligt minskar dess kulturhistoriska värde (3 kap. 6 § första stycket).Syftet med förslaget är bl.a. att skall få bättre möjlighet allta upp frågorna om byggnadsminnesförklaring i den tidsföljd som är lämplig.Tidsfristen för att avgöra om den skall ta upp fråganom.byggnadsminnesför-. föreslås vara kort - en månad (se närmare omförslaget i prop, s, 51 och 88). Vad somanförs i propositionen ger enligl utskottets mening ullryck för 18 uppfattningenall bestämmelserna i förslaget till 3 kap. 6 § om möjlighet för KrU1987/88:21 alt meddela visst förordnande bör tillämpasrestriktivt. Utskottet delar denna uppfattning. Ett motionskrav i motion Kr3(m) får anses tillgodosett med det anförda (yrkande 8). Det föreslås att reglerna för ersättning till byggnadensägare i samband med byggnadsminnesförklaring i sak oförändrade förs över frånbyggnadsminneslagen till den nya lagen. Ersättningsbestämmelserna i byggnadsminneslagen fick sinutformning då tog ställning fill följdlagstiftningen fill PBL (BoU 1986/87:4, rskr. 1986/87:126). Utgångspunkten för bostadsulskottets överväganden var bl.a. att ersättningsregler i byggnadsminneslagen så långt möjligt borde vara kongruenta med motsvarande regler i PBL (se även BoU 1986/87:1 s. 144). Enligt byggnadsminneslagen är rätten till ersättningberoende av alt den ekonomiska skadan av en byggnadsminnesförklaring överstiger endera av de båda kvalifikationsgränserna betydande skada eller avsevärt försvårad markanvändning. Kvalifikationsgränsen betydande skada är kopplad lill skadeverkningarnaavatten byggnad inte får rivas. Enligt PBL kan nämligen ~ ersättningulgå om en riven byggnad inte får återuppföras. Skadan kan " . beräknaspå samma sätt i fallen av vägrad rivning och vägrat åleruppförande (BoU1986/87:1 s. 144). För andra skador av en byggnadsminnesförklaring än sominnefattar etl rivningsförbud utgår ersättning om pågående markanvändningavsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. I överensstämmelse med yad som inledningsvis angetts börenligt propositionen dessa principer för rätt till ersättning fortsätta allgälla. Det föreslås inte heller någon ändring i den gällande regeln alt statenär skyldig att lösa fastigheten, om det genom skyddsföreskrifterna skulleuppkomma synnerligt men vid användning av den. Närmare bestämmelser om ersättning lämnas i förslaget till3 kap. 13 § i den nya lagen. I fråga om ersättning eller inlösen skallexpropriationslagen (1972:719) tillämpas i den mån avvikande bestämmelser intemeddelas i . kulturminneslagen. Ersättning för minskningav faslighetensmarknadsvärde skall bestämmas som skillnadenmellan fastighetens marknadsvärdeföre och efter beslutet. Därvid skall bortses från förväntningar om ändringar imarkanvändningen. Vidare stadgas i förslaget till paragrafen bl.a. attersättning för skada i vissa fall skall minskas med etl belopp sommotsvarar-vad som skall tålas ulan ersättning (se 10 § första stycket 1). Bakgrunden till innehållet i 13 § framgår avbostadsutskottets belänkande BoU 1986/87:4 (främst s. 19-28). De regler som föreslås bli intagna i kulturminneslagen hartillkommit efter ingående överväganden i anslutning till PBL-lagstiftningen. Bostadsutskol- tet anförde vid behandlingen av propositionen om PBL all det är angeläget all det finns en överensstämmelse i ersättningsreglerna mellan olika lagar och att de preciseringar och förändringar utskottet föreslog därför borde få genomslag även i följdlagstiftningen (BoU 1986/87:1 s. 144). I konsekvens härmed gjorde utskottet en ingående bearbetning av regeringens förslag till 19 följdlagstiftningen.Detta resulterade bl.a. i de ersättningsregler som finns KrU 1987/88:21i byggnadsminneslagen (BoU 1986/87:4, rskr. 1986/87:126). Kulturulskottethördes i ärendet, och bostadsulskottets av godkända förslag stod iöverensstämmelse med de synpunkter kulturutskottet anförde. Utskottet anser mol bakgrund av det anförda alt det intekan komma i fråga att nu ändra innehållet i de aktuella reglerna.Regeringsförslagen bör därför tillstyrkas. Detta innebär attutskottet avstyrker motion Kr3 (m), såvitt däri föreslås att som sinmening skall ge regeringen till känna att ersättningsreglerna vidbyggnadsminnesförklaring skall bli generösare; markägaren skall hållasskadeslös vid ingrepp i äganderätten (yrkande 9). I mofionerna KrlO (s) och Krl6 (c) föreslås attvärdefidpunklen - den tidpunkt till vilken uppskattningen av skadan skallhänföras - skall vara den tidpunkt då frågan om byggnadsminnesförklaring väcks. I sistnämnda hänseende finns skäl anföra följande. Fråganom värdelid-punkt diskuterades relativt ingående i proposition 1972:111angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten, då närmareuttalanden gjordes om bl.a. pågående markanvändning i fråga om en byggnad(bl.a. nämnda prop. 2 s. 353). Utskottet hänvisar till nämnda propositionlill vilken även bostadsulskoltet hänvisade i sitt betänkande BoU 1986/87:1 (s.147-148). Av proposition (s. 353) framgår bl.a. alt värderingen böranknyta lill de förhållanden som råder för värderingen. Dettaskall inte utesluta alt lidpunkten för meddelande av föreskrift ellerfillslåndsvägran beaktas så att markägaren får ersättning för den förlust hanlidit genom att han vid den lidpunkten hindrades i pågående markanvändning. Kulturulskottelvill för sin del tillägga att då del gäller kulturminneslagen finns det skälutgå från att - liksom - byggnadsminnesförklaring regelmässigt kanåstadkommas efter överenskommelse. I sådant fall avgörs ersättningsfrågan inära anslutning till beslutet om byggnadsminnesförklaring. Om ersättning skallbestämmas genom dom blir det i princip möjligt för domstolen att ta hänsyn lillde förhållanden som påverkar användningsmöjligheterna och som inträffar framtill tidpunkten då ersättningsmålet skall avgöras. Vad motionärerna föreslagit i fråga om värdefidpunkleninnebär alltså alt man går ifrån principer som gäller i andraersällningssilualioner. Med tanke på den strävan till enhetlighet ilagstiftningen på delta område som utskottet hänvisat till ovan, vore dettaolämpligt. Utskottet avstyrker därför motionerna KrlO yrkande 4 och Krl6yrkande 2. Ändring av byggnadsminne och hävande avbyggnadsminnesförklaring Utskottet tillstyrker regeringens förslag (3 kap. 14och 15 §§). Även då det gäller ansvarsbestämmelser m.m. tillstyrksförslaget i propositionen (3 kap. 16-18 §§). överklagande KrU 1987/88:21 Enligt propositionsförslaget skall frågan om en byggnad börförklaras för byggnadsminne kunna väckas av var och en genom ansökan eller tasupp av på eget initiativ (3 kap. 4 §). Enligl förslaget till 3kap. 19 § andra stycket skall beslut enligt 4 § att inteförklara en byggnad för byggnadsminne få överklagas endast avriksantikvarieämbetet. Erinringar mol denna begränsning i besvärsrättenframställs i tre motioner, nämligen Kr4 (m), KrlO (s) och Krl6 (c). Engenomgående synpunkt i motionerna är att - mot bakgrund av att ansvaret för attskydda och vårda vår kulturmiljö skall delas av alla - det inte är konsekventatt begränsa möjligheterna alt överklaga ett beslut av all inteförklara en byggnad för byggnadsminne. finns det enligt byggnadsminneslagen en möjlighetför den som inte är sakägare all besvära sig över beslut.Utskottet har inhämtat alt besvär över länsstyrelsensavslagsbeslut anförts i endast 15 fall. I merparten av dessa har besvär anförtsav en enskild i en situation där lov för rivning till den aktuella byggnadenmeddelats enligt byggnadsstadgan; besvärsmöjligheten enligt byggnadsminneslagenhar utnyttjats i syfte all förhindra en rivning i fall då den klagande pågrund av alt han inte varit sakägare enligt nämnda stadga eljest inte kunnat fåen prövning för att förhindra en rivning. Inte i något av de angivna fallen harkammarrätten ändrat beslut alt inte förklara en byggnad förbyggnadsminne. Utskottet vill framhålla alt, eftersom kammarrätten inte funnitskäl ändra beslut i något av fallen, behovet av att behålla dennämnda besvärsrällen inte är påtagligt. Enligt utskottets mening kan detsnarare med fog hävdas att bibehållande av en sådan rätt kan verkavilseledande, eftersom de faktiska möjligheterna att få en ändring lill ståndvisat sig vara små. Etl väsentligt skäl härtill torde vara att del - enligt enbestämmelse i förordningen (1960:691) om byggnadsminnen - finns en relativtlångtgående skyldighet för att samråda med RAÄ i ärenden ombyggriadsminnesförk-laringar och att utrymmet för alt i högre instans få enändring lill stånd på grund av en ändrad bedömning av de kriterier som gällerför byggnadsminnesförklaring därför är begränsal. Utskottet anser all det - istället för att man bibehåller en besvärsrätt som i realiteten kan varaillusorisk - bör ankomma på RAÄ all då en länsstyrelse avslagit en begäran ombyggnadsminnesförklaring av en enskild, noggrant överväger frågan om huruvidadet är motiverat att genom överklagande få lill stånd eri domstolsprövning avbeslutet. Utskottet förutsätter att det vid utarbetandet av regeringenstillämpningsföreskrifter eller RAÄ:s allmänna råd uppmärksammas hurmyndigheterna skall fullgöra den vikliga funktionen all också bevakaallmänhetens intressen i fråga om byggnadsminnesförklaringar. I enlighet med del anförda avstyrker utskottet motionernaKr4, KrlO yrkande 5 och Krl6 yrkande 3. Utskottet anser att en jämkning i lagtexten (3 kap. 19 §andra stycket) bör göras. Hänvisningen lill 4 § bör utgå. Kyrkligakulturminnen KrU 1987/88:21 En särskild utredning har sett över bestämmelserna omstatlig tillsyn över kyrkobyggnader och begravningsplatser m.m. På grundval avutredningsförslaget föreslås i propositionen bestämmelser om skydd förkulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarieroch begravningsplatser. Bestämmelserna föreslås bli intagna i 4 kap. i den nyalagen. Etl grundläggande syfte med propositionsförslaget är attdet nuvarande omfattande regelsystemet (se bl.a. prop. s. 55) skall förenklasgenom all den dubbla prövning som sker - genom stat och kommun - las bortoch den statliga tillsynen koncentreras till att huvudsakligen tillgodosekullurminnes-vårdens intressen i den kyrkliga miljön. Tillsynen över dekyrkliga inventarierna har redan nu denna inriktning. Det har inte framställts några erinringar molregeringsförslageli denna del. Utskottet har inte heller något att erinra motinnehållet i regeringsförslagel och tillstyrker därför förslaget lill 4 kap. ikulturminneslagen. I detta sammanhang behandlar utskottet två motionsyrkandensom har nära samband med regeringsförslaget. Den ovan angivna utredningen har lagt fram förslag tillbestämmelser angående övertaliga kyrkor. Med hänsyn lill remisskritiken avförslagen i denna del och till alt det endast i sällsynta undantagsfallinträffar att en församling vill avlysa en kyrka och ta den ur bruk harkulturministern - som samråtlmed civilministern - inte tagit upp dessa förslag till behandling i . , I motion Kr6 (c) framhålls att även kyrkor som inte längreanvänds av församlingarna har ett betydande kulturhistoriskt intresse. Mot bakgrund av att ett av propositionens syften är alt bevara samlade kulturmiljöer är del angeläget att också övertaliga kyrkobyggnader kan ges etl visst skydd. bör därför begära att regeringen återkommer med förslag till skydd för också dessa kyrkobyggnader. Ur kulturmiljösynpunkt kan det också, anför motionärerna, vara lämpligt alt frågan om bevarandet av prästgårdar får sin belysning i detta sammanhang. För många landskapsmil jöer på landsbygden och i mindre tätorter utgör kyrka och prästgård en samlad skyddsvärd enhet som kulturminnesvården bör ha möjlighet,att, beakta (yrkande 1). Utskottet vill med anledning av molionsyrkandet anföraföljande. De bestämmelserom byggnadsminnen, som utskottet i del föregående tillstyrkt, att del i fortsättningen blir möjligt all förklara en byggnad för byggnadsminne, även om byggnaden som solitär inte uppfyller kravet på märklighel, men där den utgör en del av etl bebyggelseområde som sammantaget är att betrakta som kulturhistoriskt synnerligen märkligt. Vad, i sorn är ett synnerligen märkligt bebyggelseområde bör därvid bedömas efter samma kriterium som när det gäller enskilda byggnader. Denna bestämmelse ger enligl utskottets mening visst utrymme att skydda sådana miljöer som avses i motionen. Det finns vidare skäl hänvisa lill vad utskottet anförde isitt av godkända betänkande KrU 1986/87:8 om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord (prop. 1986/87:13). Utskottet ansåg sig ha befogad anledning utgå från all pastoraten även i fortsättningen 22 kännerstort ansvar för att bevara kulturhistoriskt värdefulla prästgårdsmil- KrU1987/88:21 jöer. Del är av den karaktären att det kan motiveras att en prästgård behålls som tjänstebostad, anförde ulskoltet. Så kan vara fallet även på de orter där det finns en bostadsmarknad och prästerna således skulle kunna lösa sin bostadsfråga på annat sätt. Ulskoltet uppehöll sig i betänkandet också utförligt vid den vid liden för betänkandets avgivande pågående prästgårds- ' inventeringen (bet. s. 5-6). Utskottet underströk vikten av att de kulturmin nesvårdande myndigheterna beaktade de betydande kulturvärden prästgår- . Ulskoltet anser mol bakgrund av del, anförda att det finnsbefogad anledning ulgå från att de problem motionärerna pekar på kommer attuppmärksammas av bl.a. RAÄ och länsstyrelserna. Med hänsyn härtill anserutskottet att det inte är erforderligt alt föreslå någon åtgärd med ' anledning av mofionsyrkandet. har - med vissa ändringar som här inteär aktuella -bifallit proposition 1987/88:31 om ny organisation,på lokal- ochstiftsplanet i svenskakyrkan,m.m. (KU 1987/88:30,rskr. 1987/88:181). Riksdagsbeslutet innebär bl.a. att kyrkofondens styrelseskall kunna dela ut bidrag till mera kostnadskrävande underhåll avförsamhngskyrkor (18 § kyrkofondslagen). Avsikten är även all medel skall kurinautgå för förebyggande åtgärder, t.ex. i form av en förstärkt rådgivning i syfteall åstadkomma bättre kunskaper om , kyrkobyggnadernas skötsel. Ulskoltet avstyrker med hänvisning till det anförda motionKr3 (m) yrkande 10, vari förordas,alt medel från kyrkofonden får tas i anspråkför tillvaratagandet av kulturminnesvårdsaspekter vid kyrklig byggnadsplanering.Yrkandet får anses i huvudsak tillgodosett. Bestämmelser om skydd mot utförsel avvissa äldrekulturföremål Del föreslås i propositionen alt bestämmelserna i lagen(1985:1104) om skydd mol utförsel av vissa äldre kulturföremål (utförsellagen)efter vissa redaktionella ändringar skall föras in som ett särskilt kapitel - 5kap. - i kulturminneslagen. Den kompletteringen föreslås att en bestämmelse skallföras in om att avgifter får tas ut i ärenden om utförsel. Utskottet ansluter sig till bedömningen att del ärlämpligt att bestämmelserna i den nuvarande utförsellagen i princip las in ikulturminneslagen i enlighet med vad regeringen föreslagit. Erinringarmot de föreslagna laglexlerria framställs i tva motioner. Enligt förslaget till 5 kap. 3 § skall den som vill föraut ett kulturföremål ur landet ha tillstånd om föremålet är av det slag, somanges i 4 och 5 §§. Då del gäller föremålskalegorier som i stor utsträckningligger inom Nordiska museels insamlingsområde och som räknas upp i 4 § punkt 2i lagförslaget föreslås - i rtiolsats till vad som gäller flera andrakategorier - ingen värdegräns. I mofion Kr9 (fp) förordas en värdegräns förföremålen på . Då utskottet behandlade regeringens förslag tillulförsellag godtog utskottet i sill av godkända betänkande KrU 1985/86:'7 förslag lill motsvarande bestämmelse med hänsyn bl.a. till att förslaget i . aktuelldel lagts fram efter samråd med och med hänsyn fill KrU1987/88:21 vad utskottet inhämtat om museets möjligheter all handläggautförselansökningar. Utskottet anser att det inte är motiverat att nu införa ensådan värdegräns som motionärerna föreslår. Med avstyrkande av motionen i dennadel (yrkande 3) fillstyrker utskottet lagförslaget i motsvarande del. I regeringens förslag lill 5 kap. 9 § stadgas bl.a. attfrågor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl. ,, , statens konstmuseer eller . Motionärerna bakom motion Kr6 (c) vill all det i paragrafenskall föreskrivas att samråd med regionala kultur v år dande organ skall ske,när utförseln gäller föremål med påtaglig anknytning till viss ort eller visstlandskap. Enligt föreskrifter och allmänna råd som RAÄ utfärdat(KRFS 1986:18) skall lillståndsmyndigheten vid behov inhämta synpunkter frånsådana institutioner, där särskilda kunskaper om de aktuellaföremålskalegorierna kan finnas, t.ex. specialmuseum, länsmuseum ellerlandsarkiv. Ulskoltet anser sig kunna förutsätta att ell remissförfarandetillämpas i sådana fall som anges i motionen, såvida detta inte bedöms varaobehövligt; om det exempelvis framstår som uppenbart för lillståndsmyndighetenatt utförseltillstånd bör vägras är det onödigt med en sådan remiss. Medhänvisning lill det anförda avstyrker ulskoltet att en sådan lagbestämmelseinförs som motionärerna förordat. Motionen avstyrks i denna del (yrkande 2). Utförsellagen har varit i kraft i mindre än . Delfinns med hänsyn härtill inte skäl för att förorda att en särskildutvärdering görs av lagen. Motion Kr3 (m) yrkande 11, vari förslag häromframställs, avstyrks därför. Uiskollel förutsätter vid sin bedömning altregeringskansliet genom kontakt med tillståndsmyndigheterna forllöpade följerlagens - i fortsättningen bestämmelserna i 5 kap. kulturminneslagen -tillämpning. 1 motion Kr9 förordas också att det skall göras enutredning om införande av en lägre mervärdeskatt vid införsel av vissakulturföremål. Motionärerna anser att detta skulle vara ägnat att stimuleraimporten av sådana föremål. Utskottet vill hänvisa lill att för kort lidsedan på hemställan av skalteutskoltel avslagit ett likartat mofionsyrkande(SkU' 1987/88:29). anförde att ell införande av nya undanlagfrån mervärdeskatten på del sätt som förespråkats i motionen enligt utskottetsmening skulle komma i konfiikt med del pågående utredningsarbetet inomkommittén med uppdrag alt utreda den indirekta beskattningens omfattning ochutformning (KIS) som går ut på att bredda basen för mervärdeskatten och göraden generellt tillämpbar. Med hänsyn härtill och de uppenbara kontrollsvårigheteretl sådant undanlag skulle föra med sig ställde sig skatteutskottet avvisandetill förslaget. anser att det inte finns skäl lill ettändrat ställningstagande i den här aktuella mervärdeskallefrågan. Motion Kr9yrkande 4 avstyrks därför. Följdändringar i annan lagstiftning m.m. Ulskoltet tillstyrker förslagen i propositionen. ,.,, Prioriteradeinsatser inom kulturmiljövården, m.m. KrU 1987/88:21 Utskottet har i etl inledande avsnitt anslutit sig tillvad som anförs i propositionen om kullurmiljövårdens allmänna inriktning(propositionen främst s. 28-30). Som framhålls i propositionen måsteambifionerna vidgas när det gäller all tillvarata kulturvärdena i den yttremiljön. Bl.a. måste värdet av samlade bebyggelsemiljöer framhållas starkare ochodlingslandskapets kulturvärden måste uppmärksammas. I arbetet för allutveckla en rik och stimulerande lokal miljö måste kulturvärden tillvaratas somen av de grundläggande resurserna. Utskottet vill också uttala sin anslutning till vad somanförs i propositionen (s. 121) om alt kulturmiljövården måste bygga på etlsamspel mellan de enskilda ägarnas och brukarnas ansvarstagande ochmyndigheternas insatser. och kommun måste dela ansvaret och det måstefinnas en utvecklad samverkan mellan dem. Utifrån det redovisade alternativetär det, anförs del i propositionen, angeläget att den statligakulturmiljövården kan stå väl inför ökade krav och att den kan stärkaspå särskilt utsatta avsnitt. Utskottet ansluter sig till denna bedömning.Utskottet behandlar i del följande de områden där bl.a. resursförstärkningarbör göras enligl vad som anförs i propositionen. Utskottet vill då del gäller de framlida statligainsatserna för kulturmiljövården framhålla alt den samverkan pådepartementsnivå som föregått de i propositionen framlagda förslagen inte fårbli en engångsföreteelse. I linje med vad som inledningsvis anförs måstekullurmiljövården ses som lika angelägen som annan miljövård ochkulturmiljövården måste ses som en viktig uppgift inom hela den statligasektorn. En förutsättning för all man skall kunna begära alt alla enskilda tarsitt ansvar för kulturmiljön är all staten gör de insatser bl.a. av övergripandeoch samordnande natur som inte rimligen kan läggas på kommuner eller enskilda. I propositionen föreslår regeringen all skallgodkänna de riktlinjer för den statliga kulturmiljövården som förordas när delgäller (1) insatser för att begränsa luftföroreningarnas och försurningensskadeverkningar på kulturmiljön, (2) insatser för vården av kulturlandskap ochfornlämningari (3) insatser inom byggnadsvården, (4) insatser för informationoch kunskapsuppbyggnad inom kulturmiljövården och (5) de centrala museernasuppgifter i kulturmiljövården. Åtgärder mot luftföroreningarnas och försurningensinverkan på kulturvärden Det är nödvändigt att kraftfulla åtgärder vidtas för attbegränsa luftföroreningarnas skadeverkningar på värden i kulturmiljön, anförkulturministern. Åtgärderna skall följa ett särskilt handlingsprogram ochomfatta bl.a. inventeringar, insatser för konservering och forsknings- ochutvecklingsarbeten. RAÄ ges ansvaret för att programmet genomförs. I propositionen ges en utförlig redovisning för bakgrundenlill förslagen (s. 122-126). Del angivna handlingsprogrammet har utarbetats avRAÄ på regeringens uppdrag. Programmet är treårigt. Redovisningeni propositionen visar tydligt alt del inte är tillräckligt att 25 avvaktaeffekterna av minskade utsläpp av luftföroreningar utan att del KrU1987/88:21 ocksåbehövs omedelbara åtgärder för alt rädda de kullurminnen som är utsattaför akut och pågående förstöring. på historiska museet har på etlskrämmande sätt åskådliggjort behovet av snabba insatser på området. Enligt utskottels mening bör ställa sig bakom deriktlinjer som angetts i propositionen.