bet · GB01KU36 · 1987-12-31 00:00:00 — I motion 1986/87:K123 yrkande 5 (m)'yrkas attriksdagen'méd avslag på propositionens förslag i denna del ger regeringen tillkänna att frågan om förhållandet mellan meddelarfriheten och tystnadspliktenbör hänskjutas till parlamentarisk beredning. Motionärerna anser det olyckligtatt det ifrågava- randepropositionsförslaget - som i förhållande till YFU:s förslag utgör en KU1987/88:36 helt ny konstruktion - inte varit föremål för utredning. Utskottet finner inte något att erinra mot den rnetod somvalts i propositionen - och som utförligt motiverats (prop. s. 131 f.) - föratt stärka skyddet för meddelarfriheten. Utskottet avstyrker därför motion1986/87:K 123 yrkande 5 och tillstyrker propositionen i förevarande del. 2.3 Den s.k. instruktionen ,,,. - , *f . , Enligt den s.k. instruktionen i 1 kap. 4 § TF bör alla somhar ätt vaka över TF:s efterlevnad "städse hava i åtanke att tryckfrihetenutgör grundval för étt fritt samhällsskick, alltid fästa sin uppmärksamhet merapå ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, på syftet än påframställningssättet, samt i tvivelsmål hellre fria än fälla".Bestämmelsen gäller enligt sin ordalydelse bara inom TF:s direktatillämpningsområde. YFU föreslog dels ätten motsvarighet till instrukfionen iTF skall införas i YGL, dels att tillämpningsområdet för instruktionen i TF ochför den föreslagna parallella bestäminelsen i YGL skall utvidgas till att gällavanliga brottmål där gärningsmannen handlat i syfte att tillgodose dessagrundlagars ändamål. Avsikten med bestämmelsen var att ge de rättstillämpandeorganen ett uttryckligt stöd för att i sådana mål beakta yttrandefrihets- ochinformationsintressena. Som exempel på mål där sådana intressekollisioner kanuppkomma angav YFU mål som rör intrång i upphovsrätt och mål som rör sättet föranskaffande av uppgifter för publicering. Förslaget mottogs relativt positivt av remissinstanserna.Bl.a. RÄ ansåg emellertid att förslaget att utvidga instruktionen till attgälla vanliga brottmål borde underkastas mera noggranna överväganden. Vidareuttalades att det var oklart om bestämmelsen var tänkt som en straffrihetsgrundeller straffmätningsregel samt att det ur legalitetssynpunkt fanns skäl attmotsätta sig denna typ av regler. Med hänsyn till bl.a. vad RÄ anfört,avstoddepartementschefen från att lägga fram YFU:s förslag (prop. s. 163). I motion 1986/87:K127 yrkande 2 (fp) framhålls att detfinns, behov av en- lagregel av det slag som YFU förordade. En sådan regel skulle ge rätt och skyldighet att även utanför TF:s direkta tillämpningsområde beakta yttran defrihets- och informationsintressena i fall av kollisionei; .mellan dessa intressen och något annat av rättsordningen skyddat intresse. Enligt motio nen kan sådana intressekollisioner bl.a. föreligga i mål av det slag YFU pekat på. Motionärerna yrkar att beslutar om sådan ändring i 1 kap. 4 § TF att ett nytt andra stycke av följande lydelse införs: H Den som iövrigt skall döma i brottmål skall iaktta samma förhållningssätt, KU1987/88:36 om det äv omständigheterna framgår att syftet har, varit, atttillgodose yttrande- och informationsfriheten. () avstyrker i sitt yttrande (bilaga 3) atttillämpningsområdet ,, förinstruktionen i 1 kap. 4 § TF utvidgas såvitt gäller mål om upphovsrättsintrång.I en avvikande mening (fp) förordas att beslutar om en utvidgning avtillämpningsområdet för instruktionen till att omfatta samtliga gärningar inomden del av specialstraffrätten som ligger inom LU:s beredningsområde. Som LU framhållit har förhållandet mellan yttrandefrihetoch upphovsrätten övervägts ingående och dessaöverväganden har visat att upphovsmannens förfoganderätt till sina verk inteinnefattar någon begränsning av yttrandefriheten i grundlagens mening. Vad angår frågan huruvida det med hänsyn främst tillintresset av en fri opinionsbildning är motiverat att en sådan utvidgning av tillämpningsområ det för 1 kap. 4 § TF som begärs av motionärerna kommer till stånd, kan . utskottet för sin del i allt väsentligt ansluta sig till LU:s bedömning. LU har framhållit att det i upphovsrättslagen finns flera undantag från upphovsrätten som syftar till att tillgodose samhällets intresse av en fri opinionsbildningoch LU har vidare pekat på att upphovsrätten inte hindrar att skyddade verk fritt refereras. Vad angår begränsningarna i upphovsrätten vill utskottet särskilt framhålla den s.k. citaträtten, som innebär rätt att i viss närmare angiven utsträckning citera ur andras skyddade verk. Referat-och citaträtten medför att inlägg i samhällsdebatten eller andra meningsyttringar - även om de , framförs i sammanhang där upphovsrättsligt skydd i och för sig föreligger - utan hinder av upphovsrätt kan fritt refereras i massmedier eller på annat sätt och att debattörernas formuleringar därvid utan upphovsmannens samtycke får citeras enligt de närmare reglerna härom. Utskottet anser, i likhet med LU, att upphovsrättslagen isin nuvarande utformning får anses innefatta en lämplig avvägning mellanupphovsmän- , nens intressen och intresset av en fri opinionsbildning.Utskottet kan därför inte tillstyrka motionärernas förslag om en utvidgning avtillämpningsområdet för instruktionen i TF såvitt det gäller mål omupphovsrättsintrång. Enligt utskottets mening bör motionärernas förslag inteheller genomföras inom andra områden. På grund av det anförda får utskottet avstyrka motion1986/87:K127 yrkande 2. 2.4Skyddet för den enskildes integritet KU 1987/88:36 I motion 1987/88:K427 av () hävdas att gällanderegler på tidningspressens område till skydd för den enskildes integritet ärotillräckliga. I motionen nämns som exempel att en tidning i strid motframförda önskemål om anonymitet pubhcerat bild och uppgifter på en person somgenomgått en hjärttransplantation. Motionären anser det påkallat med en översynav gällande pressetiska regler och skadeståndsfrågor vid kränkning av denenskildes integritet. Bestämmelser i svensk rätt av betydelse för den personligaintegriteten m.m. Vid behandlingen av vissa tryckfrihetsfrågorlämnade utskottet (KU 1981/82:3) följande redovisning för integritetsskyddet. Några allmänna rättsregler om integritetsskydd finns intei svensk rätt. Däremot finns det inom skilda rättsområden rättsregler som iolika avseenden ger integritetsskydd, t.ex. reglerna om förtal i brottsbalkenoch tryckfrihetsförordningen, sekretesslagens regler om sekretesskydd för uppgiftersom rör enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, reglerom straff för brytande av post- eller telehemlighet. Ett annat exempel ärlagstiftningen om namn och bild i reklam (SFS 1978:800). Lagen innehåller bl.a.ett förbud för näringsidkare att vid marknadsföring använda framställning ivilken annans namn eller bild utnyttjas utan dennes samtycke. Vidare bör nämnas1 käp. 2 § tredje stycket regeringsformen där det bl.a. stadgas, att detallmänna skall värna om den enskildes privatliv och familjeliv. För pressen samt radio och TV har ,och tillsammansutfärdat Etiska regler för press, radio och TV. har anslutit sigtill reglerna i den utsträckning de kan tillämpas med hänsyn till radiolagenoch företagets avtal med staten. De etiska reglerna består av tre delar,nämligen publicitetsregler, yrkesregler och regler för redaktionell reklam. Avintresse för den i motionen aktualiserade frågan är dels uttalanden om att manbör ge plats för bemötande, dels anmaningar att respektera den personliga integritetenoch att vara varsam med bilder. Frågan om efterlevnaden av de etiska reglernahandhas, såvitt avser pressen, i första hand av och avPressens ombudsman. Beträffande radio och TV kan nämnas att de etiska reglernasuppmaning att respektera den personliga integriteten skrivits in i avtalenmellan regeringen och de s.k. programföretagen. skall övervaka attprogramföretagen utövar sin sändningsrätt i överensstämmelse med radiolagenoch avtalen. som tillsattes år 1966avslutade sitt arbete med betänkandet Privatlivets helgd (SOU 1980:8),som behandlar de problem som är förenade med intrång i privatlivet genomanvändning och spridning av integritetskränkande material. Efter remissbehandlingbeslöt regeringen att överlämna betänkandet tillyttrandefrihetsutredningen för att "beaktas vid uppdragetsfullgörande". Propositionen KU 1987/88:36 Ipropositionen diskuteras på grundval av, YFU:s betänkande olika frågor somgäller de enskildas skydd mot publicitetsskador, bl.a. frågan omgrundlagsregler bör införas i TF som ger enskilda rätt till genmäle ellerberiktigande. Departementschefen kommer-efter en ingående bedömning , avskälen för och emot en sådan lagstiftning (prop. s. 42 f.)-i likhet med YFUfram till att det inte finns tillräckliga motiv att gå ifrån denuppfattning . på vilken gäflande praxis grundas, nämligen att frågan omgenmäle och beriktigande bäst lämpar sig för reglering inom ramen för pressenssjälvsane-rande verksamhet. Även enligt lagrådet finns det goda skäl att ocksåfortsättningsvis lita fill andra åtgärder än lagstiftning. Lagrådetframhåller i dock (prop. s. 295) att utvecklingen bör följas meduppmärksamhet, särskilt på radioområdet där självsaneringen ännu inte harhunnit lika långt som inom pressen. Ilagrådsremissen (prop. s. 44) diskuteras vidare frågan om lagstiftningsåt gärder mot kränkningar av privatlivets fred. I likhet med YFU och en majoritet bland remissinstanserna ansåg departementschefen inte att behov föreligger av en ny ansvarsbestämmelse som avser kränkning av privatlivets fred e.d. Enligt departementschefen borde man även här mera lita till de regler som gäller inom pressens självsanerande verksamhet och motsvarande ' regler på radio-och TV-området än på lagstiftning. Lagrådet konstaterade (prop. s. 295 f.) att det förekomtner publicitet som kan medföra avsevärt ', ' lidande och ibland ocksåekonomisk förlust för den drabbade även i fall då rekvisiten förärekränkningsbrotf inte är uppfyllda. Lagrådet framhöll att ,, någon möjlighettill ekonomisk ersättning inte torde föreligga i sådana fall. Mot bakgrund avbl.a. dessa synpunkter ifrågasatte lagrådet det befogade i att med en sådanbestämdhet som skett i'lagrådsremissen avvisa tanken på lagstiftning till skyddför privatlivets fred. Enligt lagrådet finns det all ' anledning förstatsmakterna att även i fortsättningen följa utvecklingen på området och bevakaatt den fiindamentala rättighet det är fråga om inte träds för när. Vidanmälan av lagrådets yttrande i denna del deklarerar departements- . , chefen(prop. s. 321) att han givetvis även i fortsättningen avser att vara observantpå hur massmedierna utnyttjar sin frihet på förevarande område men att han inuvarande läge inte ser tillräckliga skäl, att inta någon annan ståndpunkt änden som återspeglas i lagrådsremissen. Ipropositionen diskuteras även frågan om reglerna,för väckande av , allmänt åtalför ärekränkningsbrott bör ändras. YFU hade föreslagit den förändringen att detinte fängre skall krävas särskilda skäl för allmänt åtal för förtal och grovtförtal utan att det skall räcka med att målsäganden har angett brott till åtaloch att åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Departementschefen (prop. anser det tvivelaktigt om förslaget skulle medföra några påtagligaeffekter. I sammanhanget hänvisas till RÄ:s remissyttrande i ärendet. Enligtdetta borde det endast sällan vara påkallat av allmänna skäl att väcka åtal ide fall som det här gäller. Utskottetsöverväganden KU 1987/88:36 Utskottetanser det inte för .närvarande påkallat med några åtgärder från statsmakternassida i syfte att undvika publicitetsskador m.m. för enskilda. Det är emellertidangeläget att regeringen noggrant följer utvecklingen och om det visar sigerforderligt återkommer med förslag till åtgärder. Vad som då bl.a. bör kunnaövervägas är enligt utskottets mening ett genomförande av YFU:s förslag omändring av ärekränkningsreglerna. Det anförda bör ges regeringen fill känna. 3.1 Generellt förbud mot censur m.m. YFU föreslog att det i YGL (i 1 kap. 6 §) skulle tas inett allmänt censurförbud motsvarande det i 1 kap. 2 § TF, dock med riiöjlighetatt genom vanlig lag föreskriva viss förhandsgranskning av rörliga bilder. Förde uttrycksformer som inte omfattades av TF:s och föreslogsett generellt censurförbud i en ny paragraf i RF (2 kap. 14 §). I bestämmelsenföreskrivs étt allmänt förbud mot censur och andra hindrande åtgärder i frågaom offentliga yttranden. Bland uttrycksformer som faller in under bestämmelsenmärks t.ex. yttranden vid demonstrationer och sammankomster. I ytterligare tvånya paragrafer i föreslogs dels bestämmelser om rätt att inneha s.k.informationsbärare m.m. för privat,bruk (2 kap. 15 §), dels bestämmelser omförbud för det allmänna att vid stödgivning till verksamhet för framförande avframställningar till allmänheten, t.ex. tidningar, gynna eller missgynna någonpå grund av dennes åskådning eller ställningstaganden (2 kap. 16 §).Bestämmelserna i sistnämnda båda paragrafer skulle gälla både det trycktaordet och ändra framställningsformer. Remissutfallet var positivt i fråga omcensurförbud. Viss kritik riktades emellertid mot undantaget beträffandeoffentligt förevisade filmer och videogram. De flesta remissinstanser, somiittaläde sig om förslaget till grundlagsbestämmelser om rätt att innehainformationsbärare m.m. och om åsiktsneutralitet vid samhällelig stödgivningtill offentliga framställningar, ställde sig avvisande till dessa förslag. Departementschefen, som anser det tveksamt omutredningsförslaget uppfyller de krav på tydlighet som bör ställas på engrundlagsregel om allmänt censurförbud, framhåller bl.a. att en oklar regel medsvårbestämbar räckvidd kan vara till mera skada än nytta (prop. s. 61 f.).Departementschefen anser sig inte kunna tillstyrka förslaget om ett allmäntcensurförbud i . Även förslagen om åsiktsneutralitet vid samhälleligstödgivning (prop. s. 62 f.) och om rätt att inneha informationsbärare m.m.(prop. s. 63 f.) avstyrks av departementschefen. Motion KU 1987/88:36 I motion 1986/87:KI23 yrkande 3 (m) yrkas att riksdagenmed avslag på propositionensförslag i denna del beslutar om förbud mot censur i enlighet I motionen kritiseras departementets avvisande hållning fill de avYFU föreslagna bestämmelserna i 2 kap. 14-16 §§ RF. na anserinte att det finns skäl att frångå YFU:s förslag i dessa delar. Propositioneninnehåller som nämnts en ingående redovisning av de skäl som ansetts tala motYFU:s förslag att i RF skall införas bestämmelser om ett generelltcensurförbud, bestämmelser om rätt att inneha informationsbärare m.m. förprivat bruk samt bestämmelser om att det allmänna skall iaktta neutralitet vidstöd till offentliga framställningar. Utskottet delar departementschefensbedömningar av frågan och avstyrker följaktligen motion 1986/87:K123 yrkande 3. I motion 1986/87:K4I1 av (vpk) föreslåsatt hos regeringen begär förslag som garanterar den polifiskäyttranderätten på "offentliga platser". I motionen lämnas exempel på hur privata ägare avaffärscentra och inomhustorg förhindrat politiska möten på dessa platser.Enligt motionen är det nödvändigt att se över lagstiftningen för att förhindrasådana inskränkningar av mötes- och yttrandefriheten. YFU, som inte särskilt behandlade den i mofionen upptagnafrågan, föreslog vissa förändringar i de skyddsregler som gäller på förevarandeområde "gentemot det allmänna". Bl.a. föreslogs att i RF skulleinskrivas ett förbud mot krav på tillstånd för demonstrationer och allmänna sammankomster. I propositionen uttalar departementschefen (prop. s. 74)att övervägande skäl talar mot att man i grundlag inför ett förbud mot krav påtillstånd för demonstrafioner och allmänna sammankomster. Departementschefenerinrar i sammanhanget om att ordningsstadgeutredningen 1985framlagda slutbetänkande (SOU 1985:24; Ordningslag) föreslagit att den framtidaregleringen i allt väsentligt skall överensstämma med vad som gäller förnärvarande. Enligt utredningen kunde bestämmelser som omöjliggör enfillståndsprövning befaras motverka yttrandefrihetens och mötesfrihetensintressen (SOU 1985:24 s. 349 f.). behandlade i betänkandet den imotionen upptagna frågan om de privatägda innetorgens status men föreslog intenågot avsteg från det nuvarande kravet på samtycke från fastighetsägaren föratt få hålla möten på sådana platser. Justitieministernbesvarade två frågor i som gällde spörsmåletom åtgärder mot den begränsning som ligger i att politiska partier KU1987/88:36 och andraorganisationer inte får tillåtelse att hålla möten på inomhustorg och iaffärscentra som ägs av privata näringsidkare. inte atthan, på grundval av ordningsstadgeutredningens slutbetänkande ellerremissyttrandena över detta, hade något underiag för en lagändring. Om denfortsatta utvecklingen gav anledning till det, var han beredd att övervägavad som behövde göras för att komma till rätta med problemen (riksdagenssnabbprotokoll 1986/87:124 s. 69 f.). Utskottet har inhämtat att avsikten är attjustitiedepartementet skall lägga fram en lagrådsremiss sombaserar sig på ordningsstadgeutredningens betänkande, vari den i motionenupptagna frågan behandlas. Utskottet finner mot denna bakgrund inte anledningtill något särskilt uttalande i frågan. Motion 1986/87:K411 avstyrks. BrB, videovåldslagen m.m. 4.1 Hets mot folkgrupp; förbud mot rasistiskaorganisationer 1 16 kap. 8 § BrB stadgas att den som offentligen ellereljest i ett uttalande eller annat meddelande som sprids bland allmänheten hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekän nelse skall dömas för "hets mot folkgrupp" till fängelse i högst tvåår eller, om brottet är ringa, till böter. I TF:s brottskatalog i 7 kap. 4 § återfinnsbrottet under 8 p. En allmän straffbestämmelse om hets mot folkgrupp fannstidigare intagen i strafflagen. Bestämmelsen överfördes därefter till 16 kap. 8 § BrB. Den skärptes i samband med att tillträdde FN:s ras diskrimineringskonvention och därefter , då den kom att omfatta även kollektiv av invandrare. I det lagstiftningsärende (prop. 1970:87) som föregick ratificering av den av antagna konventionen behandlades frågan om vilka lagstiftningsåtgärder som krävdes i samband med att ratificerade konventionen. En av de ändringar som föreslogs och genomfördes (ILU 1970:41) gällde 16 kap. 8 § BrB. Enligt den dåvarande lydelsen av lagrummet var det straffbara området för hets mot folkgrupp begränsat på det sättet att den brottsliga gärningen, skulle ha skett offentligen för att kunna beivras. Med detta menades att det kränkande uttalandet skulle vara riktat direkt till allmänheten eller göras muntligen inför menighet eller folksamling, i skrift som sprids eller i annat meddelande till allmänheten. Föredragande departementschefen ansåg att offentlighetsrekvisitet stod i viss motsats till en av konventionsartiklarnaoch konstaterade bl.a. att bestämmelsens avfattning innebar att utanför det straffbara området t.ex. skulle falla sådan systematisk smygpropaganda som j7 2 1987/88. kanbedrivas genom enskilda (privata) samtal iried uppsåt att därigenom nå KU1987/88:36 spridning bland allmänheten av kränkande beskyllningar mot enfolkgrupp av viss härkomst. I propositionen föreslogs att kravet på"offentlighet" skulle ersättas med kravet att det diskriminerandemeddelandet skulle ha spritts "bland allmänheten". Även vissa andraändringar av 16 kap. 8 § BrB föreslogs och genomfördes. Mot bakgrund av artikel4 b i konventionen enligt vilken konventionsstaterna förbinder sig att förbjudaorganisationer , som främjar och uppmuntrar till rasdiskriminering samt attförklara deltagande i sådana organisationer som en brottslig handling diskuteradesi proposition frågan om i svensk lagstiftning borde införas ett förbudmot rasistiska organisationer. Departementschefen ansåg detta inte varpåkallat. Därvid hänvisades bl.a. till att konventionen uppställde krav påsådan lagstiftning endast i den mån de faktiska förhållandena i vederbörandestat var sådana att detta var påkallat. Den ståndpunkt som sålunda intagits i vårt land i fråga omförbud mot rasistiska organisationer och som alltså innebär att något sådantförbud ej gäller, har föranlett kritik i den särskilda somövervakar tillämpningen av konventionen. Kritiken har successivt skärpts i derapporter som rasdiskrimineringskommittén avgett till generalförsamlingen. I propositionen diskuteras först frågan om utformningen av16 kap. 8 § BrB och därefter frågan om ett förbud mot rasistiskaorganisationer. När det gäller den särskilda ansvarsbestämmelsen i BrBavvisar departementschefen till en början det förslag i frågan som YFU lagtfram. YFU ansåg det viktigt att bestämmelsen bara skyddar det gemensamma dragsom förenar individerna till en grupp och som särskiljer dem från andragrupper. YFU framhöll att yttringar av t.ex. en viss kultursyn eller en vissreligiös uppfattning måste få debatteras och kritiseras fritt. YFU:s förslaginnebar att beskrivningen av brottet hets mot folkgrupp preciseras genom attett yttrande för att vara straffbart skall vara grundat på ras e.d. i ställetför att som anspela på detta. Den nya brottsbeskrivningen skulle förenas meden föreskrift om prövning av försvarligheten i yttranden som uttrycker missaktningför en folkgrupp eller någon annan liknande grupp. Yttranden som innebär hotmot folkgrupp skulle inte omfattas av sådan prövning. Departementschefen anför bl.a. följande (prop. s. 107 f.).Han är inte beredd att föreslå en begränsning av det straffbara området så attenskilda, folkgrupper erhåller vad som skulle kunna uppfattas som ett sämreskydd än de har . Inte heller har han funnit lämpligt att i övrigt justeralagtexten på det sätt YFU har föreslagit. Departementschefen framhåller att detmed den växande andelen invandrare blivit alltrner betydelsefullt att samhälletmed kraft markerar sitt avståndstagande mot försök att sprida föreställningarom vissa folkgruppers mindervärdighet. Departementschefen anger härefter bl.a. att det kan finnasanledning att i förevarande sammanhang överväga om det straffbara området börändras med hänsyn till att det måste anses vara ett starkt samhälleligtintresse att med all kraft motverka rasistiska organisationer. nuvarandeutformningen av 16 kap. 8 § BrB i praktiken kraftigt begränsar KU 1987/88:36 möjligheternatill utåtriktad verksamhet från rasistiska organisationer. ansesemellertid att det här bör tas ytterligare ett steg i skärpande riktning. ipropositionen har pekats på att det för straffbarhet krävs att gärningsmannensuppsåt omfattar spridning bland en obestämd krets. skullealltså inte inträda, om gärningsmannens uppsåt var inriktat på en krets av bekantaeller exempelvis medlemmar i en organisation, även om denna krets harvarit vidsträckt. Departementschefen anser det angeläget att ändra spridningsrekvisitetså att det utrymme, som finns för här avseddaorganisationer att verka, i praktiken försvinner. Ä andra sidan anses kriminaliseringenuppenbart inte böra gå så långt att den omfattar yttranden inom denhelt privata sfären. att manbör slopa kravet på att ett uttalande måste ske offentligt eller spridas blandallmänheten och att det skall räcka med att uttalandet sprids. föreslagnanya utformningen av 16 kap. 8 § BrB innebär att bestämmelsen omfattaräven uttalanden eller meddelanden som når ut till en grupp av personer,som utgör mer än ett fåtal, utan att man kan säga att det sker offentligteller bland allmänheten. Beträffande departementschefens överväganden i frågan ominförande av förbud mot rasistiska organisationer märks bl.a. följande. I lagrådsremissen understryker departementschefeninledningsvis att organisationer som främjar rasdiskriminering saknar allt berättigande. Han konstaterar vidare att det knappast finns några mera betydande sammanslutningar med rasförföljelse på sitt program.