bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — U står för deintressen som det köpande landet kan ha av affären för dess egen ekonomiskautveckling. Det sistnämnda rekvisitet har i praktiken upphört att existera.Exportkreditnämnden föreslog t.o.m. att det skulle avvecklas. Eftersom man alltid måste vara försiktigare ju störrebeloppet och ju längre kredittiden är så är den faktiska skillnaden att EKNtvingas fill en annan prövning, och det är i praktiken en S-prövning. Förpremier gäller samma villkor som för normala krediter. När det gäller ländersom anses vara ekonomiskt osäkra brukar EKN alltid laborera med pålägg pånormalpremierna och prutar då på annat sätt. Vi har standardpremier, men detfinns rätt många variabler - det är beloppsbegränsning, karenstid när detinträffar skadefall och pålägg om affären av något skäl bedöms som särskiltriskabel. : Jag har ytterligare någon fråga som gällerBoforsärendet. Jag vill understryka att jag inte är emot att man har givitexportkreditgaranti -vad vi försöker göra är att klarlägga beslutsgång ochvillkor. Finns det några ytterligare åtaganden vad avser BoforsIndienorder än de som har redovisats av dig här? Finns det ytterligare önskemålfrån om följdleveranser som skulle behöva säkras medexportkreditgaranfi? : Ingenting som jag känner till och ingentingsom mig veterligt EKN känner till. Däremot har jag som intresserad tidningsläsare observerat att hoppas på en fortsättning med licensavtal, men det är inget eget ärende . Jag vet inte om det kan bli det. ' : Jag vill ställa en avslutande fråga för attfå ett förtydligande. Här har vi diskuterat kompetensfördelningen mellanregeringen och exportkreditnämnden. Har det under detta ärendes gång förekommitnågon debatt i styrelsen rörande detta, och har man ansett att den varit oklarpå något sätt? Innan jag ombads att bli ordförandehade det framställts kritik mot EKN för att vara byråkratisk. Jag tyckte attden kritiken var orättvis. Man menade att det sprang för många exportörer i kanslihuset,och man ville ha en sådan ordning att EKN avgjorde de flesta fallen. Enligtuppgift springer det färre exportörer där . Självklart bör EKN fatta sina beslut oberoende avregeringen inom ramen för den behörighet som EKN har. Eftersom vi sysslar med miljardbelopp tycker jag det ärnaturligt att man sätter vissa gränser för EKN:s bemyndiganden. Jag har iblandironiserat över att har bestämt att riskexponeringen inte får varastörre än maximalt . Jag begriper inte vad man menar med det - antingenär det väl det ena eller det andra. Jag vill tolka det så att det får vara 15 %när det gällerstora länder och när det gäller små länder. Jag tycker det är KU1987/88:40 rimligt att man sätter gränser. Sedan tycker jag att ansvarsfördelningen bör vara strikt.EKN skall göra utredningar, och regeringen skall fatta besluten. : Jag vill ta upp en fråga som har varituppe tidigare. Du sade att du är säker på att när den här affären är slut omett antal år har den gått med vinst. Jag vill då ställa en fråga med anledningav den turbulens som har uppstått i där starka krafter vill lyfta bortregeringen med åberopande av Boforsaffären som argument. Dessa krafter hävdaratt det i så fall kan vara aktuellt att göra sig av med den här ordern. Mot denbakgrunden frågar jag om du är lika säker, om detta skulle inträffa, på attaffären kommer att ha gått med vinst för EKN och därför också för . Har du över huvud taget inte haft betänkligheter mot attlägga en så stor risk i en enda korg? har det inte varit EKN:s bedömning,men jag vill höra din kommentar till att man lägger en så stor risk i en endakorg. Jag skall inte här ställa några frågor till digbeträffande den totala subventionsnivån, eftersom det inte är EKN som lämnarräntesubvenfioner, utan de lämnas i annat sammanhang. : Jag måste ha uttryckt mig oklart. För attundvika missförstånd vill jag säga att ingen kan vara säker på någonting i ettså här långt perspektiv. Det kan exempelvis bli krig. EKN borde i princip varasäker på att få betalt. Ett stort antal garanfier har utfärdats i detförflutna, men så har det blivit krig mellan och , och pengarna harinte kommit in. Det är inte bara vår bedömning, utan våra kolleger i andraexporterande länder bedömer att inte är någon större kreditrisk. Indienhar skött sina betalningar ordentligt och inte gjort några omförhandlingar. Mersäker än så kan jag inte vara. nämnde att den politiska turbulensen i Indienskulle kunna drabba leveranserna och att skulle kunna bryta kontraktet.Då måste jag erinra om hur affären ser ut ur EKN:s synpunkt. Det har slutitsett låneavtal mellan AB , som alltså är ett kreditinstitutsom ägs till hälften av staten och till hälften av affärsbankerna, och denindiska staten. Lånet utbetalas av praktiska skäl till successivt isamband med varje leverans. Om bryter kontraktet och inte vill ha flerkanoner, har man bara tagit i anspråk en viss del av lånet, motsvarande deleveranser som har skett. Då är den skyldig det beloppet till ABSvensk Exportkredit. Skulle en stat bryta ett låneavtal med en bank skulle detha en enorm inverkan på det internationella banksystemet, så jag har svårt attse att man kan ha några farhågor ur EKN:s synpunkt för att skulle brytakontraktet-för skulle det däremot bli obehagligt. De korgar som vi lägger riskerna i är olika stora. Vi kanjämföra å ena sidan med dess storlek och ekonomi och å andra sidan ettantal små latinamerikanska eller afrikanska republiker med enorma skulder ochbetalningsproblem. Jag är inte säker på att korgresonemanget är tillämpligt påsamma sätt som för ett vanligt försäkringsbolag. Jag tycker inte det är fel genom direktiv från statsmakterna maximerar riskexponeringen till avdet totala engagemanget. Sedan är det regeringens sak att bestämma 89 Ettnågot bisarrt drag i situationen är ju att om man uttrycker det i procent KU 1987/88:40 av EKN:s totala engagemang skulle det innebära att vi får tastörre risker i Bilaga B 5 förhållande till ett land ju större det lokalaengagemanget totalt är. Varken ur kreditgivningssynpunkt eller urförsäkringsteknisk synpunkt är det någonting självklart. : Jag tackar dig för att du har ställt upp och kompletterat vårtskriftliga material. ku i987/88:4o OffentligUtfrågning av generaldirektör , planverket, om plan-ochbostadsverkets lokalisering : Vi har en offentlig utfrågning somberör ett granskningsärende som kallats regeringens beredning av frågan omlokalisering av det nya plan- och bostadsverket. Vi har generaldirektörLennart här, och senare kommer statsrådet . Vi har ju ett skriftligt material, som vi har tillställtgeneraldirektören. vill fråga dig om du vill inledningsvis säganågonting. : Jag skall väl i stort sett vänta på defrågor jag får. Jag vill bara från min synpunkt säga att jag naturligtvisinte argumenterar i själva flyttningsfrågan - dét är regeringens och riksdagenssak - men det jag har funnit anmärkningsvärt och noterat i två artiklar är detsätt på vilket frågan har hanterats, som jag har uppfattat som otillräckligtmed hänsyn till personalen i planverket och som jag anser har lett tillkonsekvenser som är olyckliga för verksamheten och alltså till slut drabbarskattebetalarna genom en skada på den effektivitet som vår verksamhet skullekunna ha. : Skulle du då vilja ange på vilka grunder duanser att regeringen har handlat fel konstitutionellt i den här frågan? : Då skall jag be att få göra det i två faser.Den första kanske inte angår dagens övningar sä mycket. Det gäller initiativettill en omorganisation och sammanslagning av plan- och böstadsverket. Det nådde oss på planverket som ett rykte, skildrat i entidskrift, och föranledde mig att söka statssekreteraren och så småningombostadsministern för att få reda på om det låg någonting bakom detta rykte.Det gjorde det. Det anmärkningsvärda är att man inte har meddelat demyndigheter som berördes innan man gick till pressen och ryktena börjadecirkulera. Det dröjde också länge innan jag fick klarsignal för attdenna information kunde meddelas planverkets personal. Det uppsköts två gångertrots att jag första gången jag träffade bostadsministern fått klarhet i attdet var hans absoluta avsikt att en omorganisation skulle ske. Vid dettillfället var naturligtvis den nästan första fråga som jag ställde om detockså handlade om en omlokalisering. Detta förnekade bostadsministern. Jagfrågade om jag kunde meddela min personal detta - det var ju nästan enförutsättning för att omorganisationen skulle kunna ske under någorlundasansade former. Jag fick löfte att jag kunde göra det. Det gjorde jag när jagså småningom fick klarsignal om att jag kunde lämna information tillpersonalen. Det var som det skedde. Det lämnades över mycket litet information om vad somskulle ske, och det KU 1987/88:40 som slutligen förelades i december1986 var tre korta rader om att Bilaga B 6 de båda verken borde slås samman. Urpersonalens synpunkt var det naturligtvis en knapphändig information, och detvar en knapphändig motivering för sammanläggning. Detta tyckte uppenbariigenockså , som visserligen godtog förslaget men bad att departementetskulle återkomma när en utredning om sammanslagning var gjord. Det dröjde sedan efter riksdagsbeslutet innan vi återigenfick något besked. Stor oro hade naturligtvis skapats. Man visste t.ex. intevilka personalreduktioner det skulle bli fråga om. Detta medförde attbostadsstyrelsens chef och jag gjorde en gemensam skrivelsetill bostadsministern och frågade om det äntligen skulle sättastill någon organisationsutredning eller tas initiativ till en sammanslagningnär det bara var kvar tills den skulle ske. tillsattes en organisafionsutredning i april1987. Det var ganska knapp tid om man skulle hinna förelägga någotförslag . , i vilken jag deltog, utfördeenligt vad jag kan bedöma ett kvalificerat arbete. Det leddes skickligt avlandshövding . Vi hade ett utomordentligt bra kansli, och trots atttiden var knapp lade det grunden till ett organisationsförslag, somnaturligtvis fill stora delar byggde på möjligheten att tillgodogöra sig denpersonal som fanns i planverket och , visserligen med enpersonalreduktion men i huvudsak så att funktioner och kompetens kundebibehållas. Slutarbetet med omorganisationen och kostnadsberäkningenskedde , då det första betänkandet rapporterades till regeringen.Sedan fortgick man med dimensionerings- och kostnadsberäkningar, som lades frami . Det är nu den andra fasen, som jag tycker är denanmärkningsvärda, inträffar. Under utredningsarbetet, ungefär i september månadoch parallellt med den socialdemokratiska partikongressen, hördes det allttydligare rykten från kanslihuset om att det trots vad bostadsministern hadesagt skulle bli fråga om en utlokalisering av verket, men något besked lämnadesinte. Oron blev naturligtvis ganska stor av detta. I organisationskommittén togs frågan om det nya verketslokalisering upp av i ett särskilt yttrande, medanordföranden sade att lokaliseringsfrågan inte låg på kommitténs bord men utgick från att den fortsatta lokaliseringen skulle vara , där debåda verken tidigare hade samlokaliserats till en och samma byggnad för attunderlätta sammanslagningen. Jag var emellertid oroad liksom hela personalen på de bådaverken över omlokaliseringsryktena. Man hade förstått att det inte var inombostadsdepartementet som de frågorna behandlades, utan de hade lyfts upp påregeringsnivå. Jag sökte därför statsministern. Det vari mitten avoktober, minns jag, för jag skulle på en utrikes resa strax före mitten av oktober. När jag kom tillbaka från den resan fick jag besked att jag kunde träffa statsministern . Det visade sig då att var en " vecka efter det attpropositionen hade lagts fram för om verkets KU 1987/88:40omorganisafion, fortfarande utan några förslag till förändrad lokalisering. Bilaga B 6 utan tvärtom med understrykande av att man utgick från denlokalisering vi hade. Jagskall försöka så noga som möjligt erinra mig vad statsministern sade vid vårtsamtal . Han sade: "Frågan om verks lokalisering kommer attprövas över hela statsförvaltningen. I och med att plan- och bostadsstyrelsenskall omorganiseras har det fallet aktualiserats. Lokaliseringsfrågan harvarit föremål för diskussion i en arbetsgrupp som har bildats inomregeringen." Enligtvad jag kunde förstå - men det vågar jag inte svära på - hade i den gruppenförutom statsministern ingått civilministern, bostadsministern,arbetsmarknadsministern, industriministern och finansministern, men det vågarjag som sagt inte svära på, för statsministern redogjorde naturligtvis inte idetalj för sammansättningen, men han refererade till vad olika medlemmar idenna beredning tyckte. Enligtvad jag kunde förstå hade där bostadsministern satt sig emot en omlokalisering,medan de övriga hade sagt att det var nödvändigt. Så här redogjorde IngvarCarlsson för detta: "Det är nödvändigt att staten föregår med gottexempel. Vi har inga medel med vilka vi kan påverka näringslivet att förändrasin lokalisering. Det enda vi kan göra är att visa att vi vad statsverksamhetenbeträffar är villiga och beredda att göra sådana utlokaliseringar och därmeduppmana näringslivet att göra motsvarande." Hansade vidare: "Det finns starka intressen i gruppen för att göra enutflyttning. Det finns nu i stort sett tre alternativ som är angelägna:Norrland, Bergslagen och det sydöstra hörnet av . kaninte komma i fråga för planverket - det blir för avlägset. Bergslagen tror vioss kunna klara med andra medel just , medan Kariskrona inför hotet omytterligare nedskärningar av säkert är den mest brännandelokaliseringspunkten." Så sade han: "Jag ser det som ganska ofrånkomligtatt det blir ." Jagfrågade om jag kunde gå vidare med detta, men det ville han inte, eftersomberedningen inte var klar. Jagblev alltså på det klara med att här fanns inte något annat alternativ för enutlokalisering än med största sannolikhet . Detjag då tycker är anmärkningsvärt handlat både gentemot personalen och gentemotmedborgarna som skattebetalare är att en fråga, som tydligen sedan rätt längevar klar inom regeringen, inte meddelades organisationsutredningen så att denfick en ny förutsättning, nämligen antingen att pröva alternativalokaliseringsorter eller - om man var så bestämd angående - angedetta. Dethade kunnat leda till två viktiga slutsatser som en sådan utredning kunde hadragit. Den första slutsatsen skulle gälla att den uppbyggnad på den .existerande personalen som var utgångspunkten för organisationsförslaget intelängre var aktuell. Den kompetens som man skulle behöva bygga upp på nytt i ochmed att den tidigare kompetensen skulle komma att skingras fick till stor delrekryteras från andra håll. Man skulle också ha frågatsig, om det då är lämpligt att lokalisera hela 93 verksamhetenpå ett ställe såsom eller om man skulle överväga KU 1987/88:40 attförstärka den regionala organisationen i form av länsbostadsnämnder och BilagaB 6 planenheter. Skulle man överväga att några av de känsligaste kontaktverksamheternafick säte i , exempelvis som en utbyggnad av i Stockholmslän? Hela förutsättningen för organisationsarbetet förändrades i ett slag.Utgångspunkten var inte längre den kompetens som fanns, utan den kompetens sompå olika sätt skulle byggas upp. Den andra ytterst rimliga slutsats som enorganisationsutredning hade dragit skulle ha varit att man borde vänta medomorganisationen tills flyttningen skulle ske. Genom att man inte gjorde detfick man ett beslut om att en omorganisation skulle ske den 1 juli1988 och en flyttning tidigast . Det visade sig att enlokalfråga som påstods vara löst långt ifrån var löst, så det är osannolikt attden tidsplanen kan innehållas. Det skulle ha varit viktigt dels därför att personaleninte hade känt sig hotad, dels och framför allt därför att man då möjligen hadehaft en chans att arbeta vidare med den kompetens som finns och i lugn och rokunnat överväga och höra på vilket sätt den kunde överflyttas till den nyalokaliseringsorten. Det dubbla beslutet har personalen uppfattat så, att omman söker tjänst vid det nya verket efter , har man också sagtja till att flytta till . Sannolikt kan man därmed inte få hjälp medde rättigheter som trygghetsavtalet innebär, om man inte vill flytta med tillKarlskrona. Det har gjort att vi har fått en personalavgång som inte hadebehövt inträffa om man skjutit på sammanläggningen till den tidpunkt dåflyttningen skall ske. I planverket har 60 av 150 sagt upp sig. Jag har kvaren av nio byråchefer och två avdelningschefer. Det är naturligtvis de som högsta kompetensen som lättast finner en ny arbetsmarknad. Jag måste räknamed att innan vårterminen är slut och planverket läggs ner har kanskeytterligare lika många lämnat verket, och de som står kvar och som har intresseav att söka tjänster i det nya verket med den osäkerhet det innebär blir få. Genom att inte låta vetskapen om utlokaliseringen kommatill uttryck i organisationsarbetet har man förmodligen tappat oerhört mycket mer kompetens än man annars skulle ha gjort, och man har försatt personalen i en otrevlig situation. ' kan ännu inte ta upp frågan om de nyatjänsternas ställning och heller inte om tillämpningen av det trygghetsavtalsom finns, eftersom man först vill avvakta det ordinarie avtalet. nyrekryteringen till det nya verket måste dröja ytterligare. Det innebäratt fler och fler ser sig om efter något annat och bedömer det nya verket somen osäker arbetsgivare. På det sättet menar jag att varken organisationen ellertidpunkten har blivit den lämpliga med hänsyn till en utlokalisering som den hade kunnat bli om regeringen hade vågat tala om - eller hur jag skall uttrycka det - för organisationskommittén att en utlokalisering skulle ske, om den givit utredningen ytterligare några månader att arbeta och om den hemställt hos att organisationerna skulle sammanläggas då utflyttningen skulle ske, vilket jag förmodar att en klok riksdag genast hade fillgodosett. På det här sättet har stor skada drabbat vår personal ochstor skada drabbat . KU 1987/88:40 statsverket genom en alldeles onödig ochplötslig avgång av den kompetens Bilaga B 6 som vi under tillvaro iplanverket och i har byggt upp till en ganska hög nivå. : Vi noterar detta till protokollet. Det ärvärdefullt att det som du delvis har fört fram i artiklar nu också haranförtrotts utskottet. Jagåterknyter till den konstitutionella frågan. Såvitt jagförstår accepterar du vissa informella kontakter med regeringen på dittämbetsområde och betraktar dem som naturliga? : Innebär det att det som kan komma ut avresonemang vid informella kontakter enligt din mening kan jämställas niedfattade regeringsbeslut eller riksdagsbeslut? : Nej, och det är naturligtvis på det som mintveksamhet beror. Men av statsministern fick jag ett otvetydigt svar, att enutlokalisering under alla omständigheter skulle ske - det var regeringen heltpå det klara med. Att den aktuella lokaliseringen ganska ofrånkomligt, som hanuttryckte sig, måste bli visste man ungefär sompropositionen lades fram. Jag tycker det hade varit rimligt både ur personalensoch ur samhällets synpunkt att delge organisationsutredningen den kunskap somregeringen hade, så att utredningen fått det underlag som efterlystes iriksdagsdebatten om utlokalisering. Min uppfattning är alltså att partimotionerna ilokaliseringsfrågan inte alls var orsaken till beslutet om utlokalisering. Dethade regeringen fattat , och , som själv övertogföredragningen i riksdagsgruppen, vädjade till sin grupp att stödja Karlskronasom alternativ. Det skedde innan det hade lagts fram några motioner!. : Vi får göra våra bedömningar sedan vi hartagit in ett allsidigt material. Hans Nyhage: Först bara en kontrollfråga. alltså sin massiva och kraftiga kritik beträffande såvälutlokaliseringen som handläggningen av frågan? : Utlokaliseringen finner jag mig naturligtvisi. Här gäller det handläggningen. Den tycker jag är onödigt nonchalant skött.Den hade kunnat göras oerhört mycket bättre. Hans Nyhage: Vi fick besked om att 60 av ca 150har sagt upp sig. Hade det ändrat någonting om man hade valt i ställetför ? Hade man prövat olikalokaliseringsalternativ, hade uppfattats som betydligt intressantare. Dels är det inte så långt, dels finns där en miljö med sakkunniga inom våra områden som hade gjort det intressantare att vistas där. Det hade givit en viss utbytbarhet mellan myndigheterna. Där finns lantmäteriverket, byggforskningsinstitutet och . Där skulle man kunna tänka sig ett utbyte qr mellandessa fyra myndigheter som hade givit en betydligt säkrare arbets- KU1987/88:40 marknad än där det enbart finns ett enda verk. Det hade säkerligen Bilaga B 6 uppskattats av personalen, och avgången hade blivit mindre. Hans Nyhage: Propositionen bordlades av den 9november 1987. Besöket hos statsministern gjordes . Ipropositionen står ingenting om utlokalisering. Min fråga är om det enligt uppfattning ärhelt klart att beslutet om utlokalisering redan var fattat av regeringen. : Som jag uppfattade statsministern varbeslutet att det skulle utlokaliseras alldeles klart fattat. Vart det skulleutlokaliseras, om det rådde fortfarande diskussion, men där var statsministernsprognos tydlig. Hans Nyhage: Det är alltså helt klart enligt att beslutet om utlokalisering var fattat trots att det inte stod ipropositionen? Hans Nyhage: Enligt bedömning i entidningsarfikel gjorde motstånd mot de övriga statsråden närdet gällde lokaliseringen - jag tror det sades även . Känner några skäl för detta? : Statsministern beskrev situationen iarbetsgruppen på det sättet, att bostadsministern var emot en flyttning frånStockholm. Han lade till - men det hör kanske inte så mycket hit - att eftersomKarlskrona är huvudalternativet, är det särskilt känsligt för Hans Gustafssonatt ansluta sig fill det. : Det är väl fullt klart vid det här lagetatt initiafivet i den här frågan inte har kommit via motionskrav i riksdagen.Det som bostadsministern skriver i en artikel är alltså lögnenligt uppfattning? : De motionerna fanns inte när statsministerngav mig denna information. Den informationen är sen i förhållande till derykten som tydligen talade ganska sant om att frågan hade varit under beredningav denna särskilda arbetsgrupp inom regeringen och att man där ganska tidigtvar klar även beträffande orten. Jag sökte tidigt , och redan dåvar benämningen på utlokaliseringsfrågan. : Enligt våra grundlagar, RF 7:2, skallregeringen vid beredning av ärendena inhämta behövliga upplysningar ochyttranden från berörda myndigheter. Det är uppenbart att planverket är berörtav detta beslut. har uppgivit att efter det att motionernakom in blev det en aktuell fråga, och då tog han upp saken i regeringen. Mangjorde en prövning av olika alternativ, och regeringen beslutade att förorda enlokalisering till . Har det i det sammanhanget förekommit någon kontakt medplanverket för att bereda denna fråga enligt grundlagen? LennartHolm: Det har inte varit någon kontakt med planverket i lokalise- KU1987/88:40 ringsfrågan. Vi har inte haft tillfälle att yttra oss med en meningi den frågan. : Det betyder att inte ens i detta senaskede när regeringen enligt började handlägga den här fråganhar man försökt uppfylla grundlagens krav på att höra berörda myndigheter? : Nej, någon sådan fråga har inte förekommit. : måste det bli en spekulation, men närtror du att regeringen fattade beslutet om utlokalisering? : Det kan jag inte veta. Jag har bara samtaletmed att bygga på. Jag kan upplysa om att och jag sedan mångaår har en förtrolig samtalston oss emellan. Han var en gång bostadsminister,och även har jag haft god kontakt med honom. Vårt samtal förlöptesom ett vänskapligt samtal. Jag ställde inte några hårda och direkta frågor, såjag får tolka detta samtal. Men jag förmodar att utgångspunkten för arbetsgruppen inomregeringen var partikongressens beslut om att man lojalt skulle ställa upp påen ny våg av utlokalisering av statliga myndigheter och att det var detstatsministern refererade till när han sade att samtliga stockholmslokaliserademyndigheter skulle komma att sättas i fråga för en utlokalisering.