bet · GB01SoU10 · 1987-12-31 00:00:00 — Sådana uppgifter omfattas dock av hälso- ochsjukvårdssek-reiessen och är inte tillgängliga för t.ex. målsägande. Införandet av utvidgade möjligheter till tvångstestningför HIV är en synnerligen ömtålig fråga. Ulskoltet vill bl.a. peka på de möjliga psykologis ka effekterna av sådana bestämmelser, vilka t.ex. skulle kunna bidra både lill en överdriven rädsla att bli smittad med HIV i olika situationer och till en fördomsfull inställning lill smittbärare i allmänhet. Del bör också framhållas att blodprov tagel på t.ex. en våldtäktsman som är bärare av HIV inte ger 25 svar påfrågan om offret smittats vid övergreppet. Den som utsatts för brottet SoU1987/88:10 måste i alla fall avvakta resultatet av det egna HIV-testet, vilketsjälvfallet upplevs som mycket påfrestande. Utskottet anser det sammanfattningsvis nödvändigt att fåen ingående belysning av alla aspekter" av en eventuell lagstiftning omutvidgade möjligheter till tvångslestning innan ställning kan las. Utskottetförutsätter därför att regeringen överväger dessa frågor i samband medberedningen av förslaget till ny smiltskyddslag eller i annat lämpligtsammanhang, t.ex. i samband med översynsarbetet på det straffrättsliga området. Med det anförda avstyrker utskottet motion So4 (m) yrkande9, motion So7 (c) yrkande 5 i här aktuell del och motion So8 (c) yrkande 5. I motion 1987/88:So494 av () hemställsall hos regeringen begär en utredning om HIV-tester'vidorgantransplantationer. Enligt motionären bör det utredas om Hl V-lesler görsföre transplanlalioner och om de i sä fall görs med tillförlitligatestmetoder. . , har i sina föreskrifter och allmänna rådangående AIDS (SOSFS 1985:4) föreskrivit att organ eller annat biologisktmaterial från levande eller avliden person för behandling av sjukdom ochkroppsskada hos annan inte får las från någon som tillhör någon av deriskutsatta grupperna. Däri uttalas vidare att givareri bör vara prövad iserologiskt test avseende antikroppar mot HIV. Motsvarande anges förspermadonalorer. Information om smittrisken skall lämnas även till kvinnor somkan tänkas anlita utländska spermagivafe. Enligt vad utskottet erfarit testas alla införtransplanlalioner. Detta gäller även transplanlalioner som måste ske skyndsamt.Teslen anses tillförlitliga i så måtto att risken för falskt HlV-posiliväsvaranses avsevärt större än risken för falskt negativa sådana. I fråga om spermatillämpas i praktiken dessutom viss karenstid. Sålunda fryses sperman varefter nytt blodprov tas från donatorn. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion1987/88:So494 (fp) inte , påkallar någon åtgärd frän sida.Motionen avstyrks. Flera motioner tar upp frågor som berör behovet av en nysmiltskyddslagstiftning. I motion 1987/88:So3 (fp) hemställs all hosregeringen skall begära en parlamentarisk översyn i syfte att utarbeta en"lex HIV" (yrkande 5). Enligl motionärerna föreligger trots mångagenomförda lagändringar fortfarande stora brister i lagstiftningen kringHIV-epidemin. De särskilda problem som HIV-epidemin aktualiserar kan endast medsvårighet hanteras inom en enhetlig och allomfattande smiltskyddslag. Enparlamentarisk översyn av de lagfrågor som aktualiserats av epidemin bör, anförmotionärerna, komma till stånd. Uiskotteigör följande bedömning, , ' ' SoU 1987/88:10 Sjukdomstillståndet AIDS beskrevs i den medicinskalitteraturen första gången . HIV kunde identifieras som infektiösorsak till sjukdomstillståndet. I diagnosticerades de förstasjukdomsfallen . Del är mol denna bakgrund inte särskilt förvånande attbrister kan konstateras både i smittskyddslagsliflningen och annan lagstiftningsom skall tillämpas på sjukdomen AIDS och HIV-infektion. Åtskilligabestämmelser har ändrats i strävan mot en bättre anpassadlagstiftning. Den tillsatta smittskyddskommitlén avlämnade iaugusti 1985 . belänkandet (SOU 1985:37) Om smittskydd.Smillskyddslagsliftningen har övervägts i regeringskansliet.Utskottet har i flera sammanhang betonat viklen av att arbetet med en nysmiltskyddslagstiftning måste bedrivas skyndsamt. En proposition om en ny smittskyddslaghar aviserats lill innevarande . Uiskottei är vid sådant förhållandeinte berett att nu ta initiativ till ett nytt utredningsarbete om AIDS och HIV,vilket skullle kunna ytterligare försena en angelägen reform avsmillskyddslagsliftningen. Motion So3 (fp) yrkande 5 avstyrks. I motion 1987/88:So7 (c) hemställs att hosregeringen skall begära förslag om srnittskyddsläkarorganisationens ställning(yrkande 6). Motionärerna anser att smillskyddsläkaren bl.a. har alltförbegränsade möjligheter att bedriva etl effektivt smitlspårningsarbele. Hansställning måste därför förstärkas. Även i motion 1987/88:So4 (m) betonas viktenav all smittskydds-läkarens roll förstärks (yrkande 12). Där anförs vidare attden nya lagen måste underlätta kommunikation mellan smittskyddsläkaren ochsocialtjänsten. Lagen skall motverka diskriminering och slå vakt omintegriteten. Den måste också, anförs det vidare, la hänsyn tillHlV-infeklionens komplexa karaktär och spridningssätt. I propositionen anförs (s. 45) att ett förslag om enförstärkning av smitlskyddsläkarens, roll kan förväntas i det lagförslag sominom kort kommer att föreläggas , Én av grundtankarna är, anförs det,att smillskyddsläkaren såväl formellt sorn reellt skall spela en central roll ismittskyddsarbelel. Utöver mera övergripande uppgifter skallsmittskydds-läkaren leda smittskyddsarbelel vid epidemier samt vid behov även ienskilda fall. Smittskyddsläkaren bör få besluta om vissa tvångsåtgärder motenskilda. Föredragande statsrådet uttalar vidare all varje verksam läkareliksom bör få uppgifter inom smittskyddet, såsom bl.a. att sökautreda sjukdomens ursprung och smittvägar. Uttalandena i den aktuella propositionen 1987/88:79överensstämmer sålunda i stor utsträckning med vad som anförs i motionerna. Medhänvisning härtill avstyrker utskottet motionerna 1987/88:So7 (c) yrkande 6och,So4 (m) yrkande 12. I motion l987/88:So4 (m) begärs ett tillkännagivande fillregeringen alt smittskyddet även i fortsättningen bör vara en statligangelägenhet (yrkande Föredragande statsrådet hänvisar i den aktuellapropositionen 1987/88:79 27 till detaviserade förslaget om en ny smittskyddslag och anför alt hon i detta SoU1987/88:10 kommer att förorda alt del huvudsakliga ansvaret för smittskyddetläggs på landstingskommunerna och att detta ansvar bör omfatta undersökning ochbehandling av sjuka och andra smittbärare, förebyggande åtgärder, övervakningav smittskyddssituationen, smittspårning saml andra epidemiologiska åtgärdersom kräver medicinsk kompetens. Liksom skall det i varje landsting finnasen särskilt utsedd smittskyddsläkare. Kommunernas miljö-och hälsoskyddsnämnderkommer att föreslås all liksom nu ha ansvaret för att smittspridning förhindrasfrån livsmedel, vattentäkter, avloppsvatten, ventilationsanläggningar ochliknande smittkällor. Del kommande lagförslaget kommer också all innehållabestämmelser om samverkan mellan de lika ansvariga instanserna. Utskottet har i tidigare sammanhang (se bl.a. SoU1985/86:15 s. 24) uttalat att kampen mol AIDS och HIV-epidemin i och för sigmåste anses utgöra en nationell angelägenhet och att staten på grund härav harett särskilt ledningsansvar. Utskottet vill därutöver erinra om all utskottetvid flera tillfällen betonat vikten av en väl fungerande tillsyn för hälso- ochsjukvården (senast i SoU 1986/87:16 s.9 f.). Utskottet kommer i senaresammanhang att behandla motioner som mera direkt tar upp denna fråga. När del gäller del mer konkreta arbetet med smittskyddetdelar utskottet uppfattning som uttalas i propositionen att ansvaret för deltaliksom i första hand bör åvila sjukvårdshuvudmännen och särskiltsmitlskyddsläkar-organisationen. Del är emellertid självklart att staten härhar ett övergripande ansvar, liksom på hälso- och sjukvårdsområdet i övrigt.Särskilt markerat blir statens ansvar till följd av att AIDS och HIV påkallarsåväl lagstiftningsåtgärder som särskilda nationella insatser bl.a. på delepidemiologiska området. Utskottet utgår från att staten även i fortsättningenmåste ta ett samlat ansvar för kampen mot AIDS och HIV. Frågan om ansvaret försmittskyddet får i övrigt anslå till dess har all la ställning lillkonkreta förslag från regeringen. Utskottet återkommer nedan under avsnittetMedelsanvisningar till frågan om statsbidrag lill landsting och kommuner försmittskyddsarbelel. Med hänvisning lill det anförda avstyrker utskottet motion1987/88:So4 (m) yrkande 11. 1 motion l987/88:So4 (m) tas också upp frågan om straffför spridande av HIV-smitta (yrkande 13). Enligl motionärerna är del nödvändigtall snabbi överväga sådana åtgärder att straff kan ådömas den person sommedvetet och/eller ansvarslöst sprider . Slraffbarheten understrykerbåde den rättsliga och moraliska skyldigheten för en smittad alt på förhandunderrätta en sexualpartner om sin smitta. Den tidigare gällande straffbestämmelsen ismiltskyddslagen (1968:234) upphävdes genom beslut av (SoU 1985/86:4, RD 33, rskr. Den sålunda upphävda 26 § smiltskyddslageninnehöll en bestämmelse av innebörd alt den som led av venerisk sjukdom och medvetskap eller misstanke om det hade könsligl umgänge kunde dömas till bötereller fängelse i högst . Detsamma gällde om den som med uppsåt eller oaktsamhetpå annat sätt utsatte någon annan för risk att smittas av venerisk I den proposition där bl.a. förslaget att upphäva 26 §smittskyddslagen SoU 1987/88:10 (prop. 1985/86:13) lades fram anfördes bl.a.att straffbestämmelserna i den aktuella paragrafen försvårade ett effektivtsmittskyddsarbete. Propositionen pekade på att det fanns andra bestämmelser ilagen som hade en bättre preventiv verkan när det gällde att förhindrasmittspridning. Del hänvisades till att del också var mycket sällsynt att någonfälldes lill ansvar för brott mot 26 § smittskyddslagen. Ett upphävande av smitlskyddslagens straffbestämmelseskulle dock enligt propositionen inte innebära att könsligl umgänge vidvenerisk sjukdom inte längre kunde vara straffbart. Propositionen hänvisadetill flera olika bestämmelser i som beroende på omständigheterna idet särskilda fallet kan vara tillämpliga. Sålunda hänvisades till 3 kap. brottsbalkenoch dess bestämmelser om brott mot liv och hälsa samt 13 kap. somgäller allmänfariiga brott. Särskilt nämndes bestämmelserna om misshandel i 3kap. 5 § (alt. grov misshandel i 6 §), vållande lill kroppsskada eller sjukdomenligt 8 §, framkallande av fara för annan i 9 §, spridande av gift ellersmitta enligl 13 kap. 7 § och vårdslöshet med gift eller smittämne enligl 13kap. Utskottet hade ingen erinran mot propositionens förslagatt upphäva straffbestämmelsen i smiltskyddslagen (SoU 1985/86:4 s. 7). Utskottet gör följande överväganden. Det yttersta syftet med en straffbestämmelse av häraktuellt slag är att förhindra smittspridning. Kunskap om hur smittan spridsoch om hur man kan skydda sig mot smitta kommer alltid att vara det främstamedlet för att uppnå detta mål. När det trots allt är nödvändigt atttvinga en individ att avstå från ett beteende som innebär risk för alt andramänniskor skall smittas ger smittskyddslagsliflningen vissa möjligheter tilltvångsvård eller isolering. Motsvarande möjligheter måste finnas även i en nysmiltskyddslagstiftning. Utskottet vill dessutom erinra om alt en del av dehandlingar som här framstår som straffvärda eller angelägna att motverka kanbeivras med stöd av bestämmelser. Utskottet avstyrker med hänvisning till del anförda motionSo4 (m) yrkande 13. Kontaktspårning vid Hl V Kontaktspårning, dvs. eflerforskande av hur och varförsmitta uppkommit och till vilka den kan ha spridits, är en viktig åtgärd inomsmittskyddet. Syftet är framför allt att minska risken för ytterligaresmittspridning. De samlade erfarenheterna av kontaktspårning bidrar också tillalt öka kunskaperna om befingelserna för smittspridning. Kontaktspårning ärdärför en mycket viktig åtgärd när del gäller bekämpningen av AIDS och HIV. 1 motion 1987/88:So3 (fp) begärs ett tillkännagivande lillregeringen om smittspårning (yrkande 3). Motionärerna anser att smitlspårningenmåste intensifieras och att det behövs specialiserade experter som på heltidängar sig åt smittspårning. Enligt motionärerna bör särskilda tjänster inrättasför Även imotion So7 (c) begärs ett tillkännagivande om smitlspårningen (yrkande7). Enligt motionen behövs del en på samma gång intensiv och SoU1987/88:10 Ett effektivt uppspårande arbete förutsätter ett förtroendefulltsamarbete mellan den smittade och sjukvårdens personal. Motionenbetonar också vikten av all smittskyddsläkarnas ställning förstärks ' (se ävenovan s.). Även i motion So4 (m) betonas viklen av kontaktspårning , och allarbetet härmed kräver skicklighet och erfarenhet (yrkande .10 Vissa bestämmelser om kontaktspårning finns ismillskyddslagsliftningen. Av 7 § tredje stycket smiltskyddskungörelsen(1968:234) framgår all, behandlande läkare är skyldig att försöka få uppgiftfrån den sjuke om vem som smittat honom och till vem han kunnat överförasmitta. Arbetet med kontaktspårning kan dock delegeras, något som inte sällansker vid de större venereologiska klinikerna, där kuratorerna ofta har denstörsta erfarenheten. har under del senasle året vidtagitåtgärder för att förstärka kunskaperna om kontaktspårning. Sålunda behandladeskonlaklspårningens betydelse vid smillskyddsläkarmöle. Socialstyrelsenuppdrog vidare ål en särskild arbetsgrupp att dels samla och redovisa dekunskaper och erfarenheter som finns hos hälso- och sjukvårdspersonal, dels lämnaett förslag till en redovisning om hur kontaktspårning bör bedrivas. Arbetsgruppenhar redovisat sitt arbete i en särskild skrift som ingår i serienSocialstyrelsen redovisar (nr 1987:13, Kontaktspårning vid sexuellt överförbarainfektioner). Utskottet delar uppfattningen i motionerna attkontaklspårningen utgör ett viktigt led i AIDS-bekämpningen. Den kunskap somdenna verksanihet ger bör tillvaratas och analyseras. Utskottet vill samtidigtframhålla att ett effektivt smitlspårningsarbele kräver att patienten kännerförtroende för den personal som skall utföra smitlspårningsarbetel. Kontaktspårning ställer stora krav på utbildad och erfarenpersonal. Utskottet ser positivt på de åtgärder som nyligenvidtagit för all förslärka kunskaperna om bl.a. kontaktspårning. I propositionen understryks att smittspårning bör bedrivasmer effektivt. Utskottet vill starkt understryka viklen av attkontaklspårningen utbyggs. Enligt utskottets mening finns anledninganta att syftet med motionerna kommer att tillgodoses i det fortsalla arbetetmot AIDS och HIV. Något särskilt inlialiv från sida kan därför inteanses erforderligt. Utskottet avstyrker med hänvisning lill del anfördamotionerna So3 (fp) yrkande 3, So4 (m) yrkande 10 i här aktuell del och So7 (c)yrkande 7, I motion 1987/88:So4 (m) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om expertis för kontaktspårning, stöd och rådgivning i varje landsting (yr/crt/if/e/O rfe/i'/i), Motionärernapekar på all del på landets mottagningar för sexuellt överförda sjukdomar finns en unik kompetens och stor erfarenhet av rådgivnings-, informations- och smittskyddsarbete. Dessa mottagningar skulle enligt motionärerna bl.a, kunna utgöra centra för information, kontaktspårning, stöd och rådgivning för smittade inom resp. landsting. Enligt motionärerna bör del i varje 30 landstingfinnas ett eller flera centrum med sådan expertis. SoU 1987/88:10 Liknande synpunkter las upp i motion 1987/88:So7(c) ivilken begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionenom nya vårdformer i sjukvården (yrkande 13 delvis). Motionärerna lar bl.a. uppfrågan om en särskild dispensärverksamhel med specialistutbildad personal medetl totalt omhändertagandeansvar för patienternas vård, liknande den somtidigare fanns för de människor som drabbades av tuberkulos. En liknandeverksamhet bör enligt rnotionärerna prövas i arbetet med att bekämpa AIDS. Motionärernatar också upp frågan om s.k. egenblodgivning. Denna fråga har redan behandlatsav utskottet (se ovan s. 14-15). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet delar uppfattningen i motionerna att del inomvarje landsting och nära de HIV-smittade och AlDS-drabbade patienterna mästefinnas människor med särskild kunskap om HIV och AIDS. Många HIV-smittade kan leva utan särskilda symtompå sin sjukdom eller smitta. Efter kan den smittade,utveckla olikasymtom på kroniska sjukdomar. När immunförsvaret har skadats alltför svårtuppträder sjukdomstillståndet AIDS. Varje patient har, vilket också framhållitstidigare av utskottet i olika sammanhang, rätt till en god vård och ett gottomhändertagande under smitlans och sjukdomens olika faser. Vård måste kunna gessåväl patienter som bor kvar i sill hem som patienter som behöver tas in påsjukhus. Arbetet med att förhindra smittans spridning i samhället kräverinsatser av kunnig och erfaren personal inom olika vårdområden. I betänkandet SoU 1986/87:19 uttalade utskottet bl.a. attutskottet ansåg det betydelsefullt att beakta den resurs som den kurativa delenav mottagningarna för sexuellt överförda sjukdomar utgör när det gällerarbetet med AIDS och HIV. Utskottet delar motionärernas syn på betydelsen avatt läkare och annan vårdpersonal vid behov kan vända sig lill mera erfarenpersonal som då kan fungera som expertis. vill dock utskottet betonaalt goda kunskaper krävs hos alla dem som har att la del i vården av smittadeoch sjuka. 1 propositionen anmäler socialministern att hon i denaviserade propositio-, nen om ny smittskyddslag avser att föreslå enförstärkning av smittskyddslä-karorganisalionen. 1 avvaktan härpå anserutskottet inte att har anledning alt la några initiativ som rörsmittskyddets lokala organisation. Motion So4 (m) yrkande 10 och So7 (c) yrkande 13 i häraktuella delar avstyrks sålunda. Skyddet för Utsatta personalgrupper I motion So4 (iii) hemställs att hos regeringenbegär förslag till sädanaförfattningsändringar som syftar lill att bättre skydda särskilt utsatta personalgrupperi enlighet med vad i motionen anförts (yrkande 7). motionenanförs bl.a. att hälso- och sjukvårdspersonal som har eller har haft sådan kontaktmed en patient att blodsmitta kan uppkomma rhåste kunna få , informationom att patienten är HIV-positiv, Patienterna bör dessutom vara -i skyldigaalt uppge HIV-smitta för behandlande hälso-och sjukvårdspersonal SoU1987/88:10 Även inom andra yrkesområden måste det vara möjligtför personal all i vissa fall kunna få sådan information. förutsätteratt delta behandlas i den aviserade propositionen om ny Utskottet har behandlatfrågan om HIV i arbetslivet. I betänkandet SoU 1985/86:15 påtalade utskottetbehovet av riktad information bl.a. till olika personalgrupper inom hälso- ochsjukvård, socialtjänst och kriminalvård. Utskottet pekade också på behovet avpsykosocial stödverksamhet för bl.a. personal som svarar för vården av de sjuka(se betänkandet s. 24 och 25). 1 betänkandet SoU 1986/87:19 uttalade utskottet att delvar viktigt att inte dröja med att igångsätta arbetet med dessa frågor.Utskottet anförde vidare all en strategi måste utformas för hur samhället skallhanlera de risker som sjukdomen och dess följdverkningar kan medföra i vissayrken och funktioner och att detta var etl arbete i vilket arbetsmarknadensparter måste la del. Utskottet pekade på AIDS-delegationens betydelsefulla rollmed dess övergripande samordningsansvar för samhällets åtgärder mot AIDS ochdess skyldighet att bedöma och påtala behovet av åtgärder. Omfattande insatser har under del vidtagitsför att förbättra informationen och kunskaperna om AIDS,och HIV i arbetslivet.När det gäller vissa personalgrupper, som i sitt arbete kan komma i kontakt medHIV-smitta, har föreskrifter om skydd mot blodsmilla jämte allmänna råd utfärdalsav arbetarskyddsstyrelsén (AFS 1986:23). Föreskrifterna trädde i kraft den 1april 1987, har också utfärdat föreskrifter och allmänna rådangående AIDS (SOSFS (M) 1985:4), Vidare har givit utmeddelandeblad och olika upplysningsbroschyrer som särskilt berör yrkesgruppersom i sitt arbete kommer i kontakt med smittade och sjuka. Den pågåendeinformationskampanjen har också varit inriktad på att informera omHIV-infeklionen i arbetslivet. AlDS-delegation har tillsatt en särskildreferensgrupp om HIV i arbetslivet. 1 referensgruppen finns företrädare förbåde statliga, privata och kommunala arbetsgivare samlarbetstagarorganisationerna. Särskilda insatser har initierats från t.ex.arbetarskyddsnämnden och statens arbetsmiljönämnd. Många fackliga organisationeroch enskilda privata företag har påbörjat viktiga informationsinsatser. Utskottet gör följande bedömning. Uiskottei vill inledningsvis slå fast alt risken altsmittas i arbetslivet är försvinnande liten. I , där ett mycket stort antal personer med AIDS vårdals, har den personal inom sjukvården som utsatts för arbetsskador i form av t.ex. nålstick följts upp. Undersökningarna har klarlagt att smittris ken i samband med vårdarbete och annat arbete som leder till kontakt med blod är utomordentligt liten. I hela världen har endast ett tiotal fall avsmitta konstaterats där smittan antas härröra från sjukvården. Utskottet vill dessutom erinra om de säkerhetsföreskrifter som finns och som måste iakttas vid alla ingrepp där risk för kan föreligga. Trots all risken att smittas i arbetslivet sålunda är myckel begränsad finns 32 det, soriiockså påpekas den aktuella motionen, en utbredd oro hos SoU 1987/88:10' arbetstagareatt kunna bli smittade av HIV i sin yrkesutövning. måste intedesto mindre las på allvar och får inte negligeras. oro harkunnat förmärkas hos personal som arbetar i nära kontakt med gruppersom är eller kan niisstänkas vara HIV-smittade. informationoch upplysning om smittrisker och om hur man skyddar sig mot smittabehövs uppenbarligen på många häll inom hälso- och sjukvården, Den som smittas med HIV befinner sig i en mycket ömtåligsituation. Skyddet för den personliga integriteten är särskilt framträdandeinom hälso-och sjukvården och . Då HIV-smittade människor intesällan riskerar negativa reaktioner från en okunnig omvärld är det viktigt attden stränga hälso- och sjukvårdssekretessen verkligen kan upprätthållas. Åandra sidan finns situationer när personal kan ha befogade krav på information.Skyddet för uppgifter som rör den personliga integriteten måste i vissasituationer vika när del t.ex. gäller all skydda andra människors liv o(;hhälsa. Det bör t.ex. vara en självklar sak för var och en som vet med sig attden kan bära på HIV-smitta att informera sjukvårdspersonalen inför störreoperativa ingrepp eller andra situationer då blodsmilla kan uppkomma.Informationen om HIV/AIDS måste i ökad utsträckning ta upp och diskutera ocksåsådana konflikter rnellan det personliga intresset av sekretess och den riskdet kan innebära för andra i omgivningen att vara okunniga om smittrisken. Utskottet konstaterar vidare alt det i propositionenbetonas att insatser måste göras för yrkesgrupper som arbetar i nära kontaktmed grupper som är eller kan misslänkas vara HIV-smillade för all ge demkunskaper och på annat sätt skingra deras oro. Med hänvisning härtill och lilldet ovan anförda anser utskottet att syftet med motionsyrkandet kommer alt blitillgodosett ulan något intitiativ från sida. Utskottetavstyrker sålunda motion So4 (m) yrkande 7, I motion 1987/88:So4 (m) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om behovet av en förstärkning av resurser förAIDS-arbetet (yrkande 1). Motionärerna anför att ledningsansvaret för olikaverksamhels-områden och aktiviteter när det gäller HIV och AIDS måste blitydligare fördelat och klarare uttalat. Tillräckliga resurser måste slå lillförfogande. Motionärerna anser att resurser för AIDS-arbetetmåste förstärkas för alt skall kunna fullgöra sitt centralaansvar för tillsyn, planering, samordning och uppföljning av AIDS-frågorna inomhälso- och sjukvården samt . är eller har varit föremål för ettflertal utredningar och studier.