bet · GB01LU4 · 1987-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskoffef fre mofioner medyrkanden om förändringar inom skadesfändsrättens område. I en mofion (fp) fas upp frågan om skadeersättning börutgå till den som skadas under def aff han begår brott. I den andra mofionen(fp) begärs en översyn av de ideella skadestånden till brottsoffer. I dentredje motionen (s) tas upp frågan om föräldrars skadeståndsansvar för sinabarns brottsliga handlingar borde utökas. Ufskottet avstyrker bifall till de fre mofionerna. Enreservation (fp, c) ges fill förmån för den förstnämnda motionen. Motion 1986/87:L601 av () vari yrkasatf hos regeringen begär förslag fill sådan ändring iskadeståndslagen (1972:207) atf de lagliga möjligheterna att jämka skadeståndvidgas i enlighet med vad som anförs i mofionen. Motion 1986/87:604 av m.fl. (fp) vari -med hänvisning fill vad som anförts i motion 1986/87:Ju403 - yrkas atfriksdagen hos regeringen begär förslag fill hur skadestånd fill enskilda ochersättning från brottsskadenämnden skall kunna utgå enligt mer generösabedömningar än . Motion 1986/87:L614 av () vari-medhänvisning fill vad som anförts i mofion 1986/87:Ju816 - yrkas aff riksdagensom sin mening ger regeringen fill känna vad som i motionen anförts omföräldrars skadeståndsansvar. Skadestånd till skadelidande brottsling I motionen hävdas aft en tjuv som har skadats t.ex. genomhalkning eller av eff vaktdjur vid inbrott i en bostad eller annan lokal kanvara berättigad fill skadestånd av bostadens eller lokalens innehavare och atfdenna rätt fill skadestånd är alltför omfattande. Visserligen är def,framhåller mofionären, möjligt aft jämka skadeståndet, även fill noll, om denskadelidande av uppsåt eller grov oaktsamhet har medverkat fill skadan. 1 1987/88. användssällan av domstolarna, fortsätter mofionären, som också menar atf HJ1987/88:4 allmänhetensuppfattning är att ohederligf folk favoriseras på hederliga Motionären föreslår atf de lagliga möjligheterna atf jämkaskadeståndet bör vidgas i de fall där skada har drabbat en person vid obehörigteller i vart fall brottsligt tillträde fill annans bostad eller lokal. sådana fallbör frihet från skadeståndsansvar föreligga, anför mofionären. Den grundläggande regeln om skadeståndsansvar i 2 kap. 2§skadeståndslagen (1972:207) innebär att var och en som uppsåtligen eller avvårdslöshet vållar person- eller sakskada skall ersätta skadan. Enligt vissaspecialförfattningar föreligger ett s.k. strikt skadeståndsansvar, dvs.skyldighet aft ersätta skada oberoende av vållande. Hit hör bl.a. lagen(1943:459) om tillsyn över hundar som ålägger hundägare eff strikt ansvar förskador som hunden orsakar. Hundägaren har dock rätt att återkräva den utgivnaersättningen från den som vållat skadan. Skadeståndet kan jämkas under vissa förutsättningar.Enligt 6 kap. 1 § skadeståndslagen (SkL) gäller därvid att skadestånd med anledning av personskada kan jämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller av grov vårdslöshet har medverkat till skadan. Skadestånd med anledning av sakskada eller ren förmögenhetsskada kan jämkas redan om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. För samtliga skadefyper gäller att jämkning skall ske efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Reglerna om jämkning på grund av medvållande kan vara fillämpliga även i situationer av strikt skadeståndsansvar. Skadeståndslagen innehåller inga särskilda bestämmelser omskadestånd till den som har skadats vid utövandet av broftslig eller annanotillåten handling. 1 sådana fall blir vanliga skadeståndsräftsliga principerfillämpliga. Den som t.ex. är ansvarig för säkerheten i en fastighet, vid ettbygge e.d. kan bli skadeståndsskyldig inte bara mof den som är behörig atfkomma dit utan även mot andra. Är risken för skada stor för behöriga besökandekan också en obehörig besökare erhålla skadestånd om han skadas. Som exempelkan nämnas följande rättsfall. NJA 1973 s. 141. En person begav sig in på en i mörkerförsänkt byggnadsplats för att kasta vatten och föll därvid ned i ett öppethisschakt och skadades. De anordningar som avskilde byggnadsplatsen från gatanvar otillräckliga och hisschaktet hade lämnats öppet vid arbetets slut. Denskadade erhöll skadestånd från byggnadsentreprenören. Trots att han obehörigenbegett sig in på byggnadsplatsen ansågs hans handlande ej "ha innefattaten sådan kränkning av bolaget eller dess rätt som skulle ha kunnat frja bolagetfrån vårdslösheten". Att den skadade under angivna omständigheter begettsig in på den i mörker försänkta byggnadsplatsen var emellertid atf anse sommedvållande fill skadan. Entreprenören fick därför svara för två tredjedelar avskadan. Rättsfallet har under senare fid kommenterats avjustitierådet Berfil (Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 206).Bengtsson anför bl.a. följande. Vad ensådan kränkning skulle gå uf på som befriar från culpaansvar är \\j 1987/88:4oklart. Den skadades handlande får fall antas ha utgjort (lindrigt)olaga intrång enligt 4 kap. 6§ andra stycket , och då bör väl ivarje fal! vissa lindriga hemfridsbroff liksfällas härmed - säkert ocksåtagande av olovlig väg (12 kap. 4§ BrB). I dessa fall skulle en inkräktarealltså kunna kräva skadestånd. Däremot är det tänkbart aff otillåtetinträngande i en byggnad, som infe står öppen för allmänheten, innebär enkränkning av avsett slag, vare sig det gäller bostadshus eller annan lokal; härskulle den skadelidande få reda sig utan ersättning. Detsamma måsfe antas gällaskador i samband med sföldförsök eller liknande även om skadan infe inträffarinomhus; en inbrottstjuv, som halkar på trappan till den villa där han tänkt fasig in, lär knappast ha rätt till skadestånd, även om motsatsen iblandpåståtts. Förutsättning för atf talan skulle ogillas på angiven grund tordeemellerfid vara att hans brottsliga avsikt klart framgår av omständigheterna. Sammanfattningsvis anför atf gränsdragningenöver huvud taget är tveksam. Vanligt förde vara atf den omständigheten, atfutomstående inte har på platsen att göra, medför atf innehavaren infe kan ansesha varit oaktsam genom atf underlåta åtgärder mof risken. Han får dock alltidbeakta möjligheten att lekande barn tar sig in på lockande områden. NJA 1973 s.141 visar atf en innehavare under vissa förhållanden får vara beredd också påandra intrång, avslutar . Ett motionsönskemål med i stort sett samma innebörd somdef nu aktuella behandlades av . Efter aff ha redogjortför gällande räff, bl.a. avgörande av högsta domstolen, redovisadelagutskottet i sitt av godkända betänkande denuppfattningen atf det av def refererade rättsfallet kunde dras den slutsatsenatt om den skadelidandes handling, dvs. det obehöriga inträngandet, innebär enverklig kränkning av ägaren eller hans rätt, så skulle skadestånd infe dömasuf. Om t.ex. en villaägare i samband med reparation tar upp ett hål i golvetoch en inbrottstjuv därefter ramlar ned i hålet och bryter benet torde därförmed all sannolikhet inbrottstjuven infe bli berättigad till skadestånd, anfördeutskottet. Utskottet stödde sig därvid också bl.a. på vissa redovisadeuttalanden av professorn i Skadeståndsansvar, tredje uppl. Med hänsyn till det anförda fanns det enligt utskottets mening inte någotbehov av aft i SkL införa en bestämmelse som utesluter skadeståndsansvar vidskada som tillfogats den som utövat brottslig handling i enlighet med det dåaktuella mofionsyrkandet. Utskottet avstyrkte bifall till mofionen (LU1980/81:26 s. 4-5 samt 17). 1 motionen, vars motivering finns i motion 1986/87:Ju403,lämnas flera förslag om hur brottsoffrens ställning skall stärkas. I anslutninghärfill anför mofionärerna aft ersättningsbeloppen för sveda öch värk fill demsom åsamkaspersonskada genom brott är låga. Främst kritiserar motionä- LU 1987/88'4rerna broftsskadenämndens praxis men också domstolarnas praxis ansermotionärerna vara otillfredsställande då def gäller bestämmande av skadeståndfrån gärningsmannen till den skadelidande, t.ex. vid våldtäkt och grovmisshandel. Def svenska rättsväsendet bör ompröva sin inställning fillskadestånden och verka för aft dessa kan höjas, menar mofionärerna. En bättrekoppling mellan brottets karaktär och def skadestånd som avser aff varaersättning för "sveda och värk" bör eftersträvas. bördärför begära atf regeringen studerar de normer som gäller vidberäkning av skadestånd fill enskilda och vid ersättning från broftsskadenämnden,anför motionärerna, som också menar aft regeringen bör lämna förslag fillriksdagen hur ersättningen skall kunna göras generösare. Regler om bestämmande av ersättning vid personskada finnsi 5 kap. SkL. Bestämmelserna som fick sin nuvarande utformning genom enlagändring (prop. 1975:12, LU 16) bygger liksom övriga regler i SkL påprincipen atf en skadelidande skall få full ersättning för sina skador. De ärfillämpliga såväl då en skada orsakats genom eft brottsligt förfarande som dåskade-sfåndsskyldighef eljest föreligger. Enligt 5 kap. 1 § SkL kan den som hartillfogats personskada få ersättning både för ekonomisk och för s.k. ideellskada. Som ekonomisk skada ersätts sjukvårdskostnader och andra utgifter tillföljd av skadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtida inkomstförlust.Ideell skada gotfgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte ellerannat stadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljder medan lyte och men omfattar bestående lidande eller obehag. Tillideell skada hänförs även vissa ölägenheter i övrigt till följd av skadan. Ideell skada kan ersättas även i vissa fall när enpersonskada inte föreligger. Sålunda skall enligt 1 kap. 3 § SkL bestämmelsernaom skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande somnågon tillfogar annan genom brott mof den personliga friheten, genomärekränkning eller genom vissa andra angivna brott mot den personligaintegriteten. Ett utmärkande drag inom den svenska skadeståndsräffen äratt ersättningsnivån vid ideella skador i hög grad besfämts genom ett samspelmellan domsfolspraxis och försäkringspraxis. Skadestånd för sveda och värk samtlyte och framfida men fastställs i praktiken med ledning av tabeller som uppfarschablonbelopp vid olika grader av lidande och olika typer av skador.Tabellerna anger riktpunkter, och varje skadeärende bedöms efter en prövning avförhållandena i det enskilda fallet. Tabellerna används av både domstolar ochförsäkringsbolag. Att tabellerna fått denna genomslagskraft hänger samman medatt en rättstillämpning grundad på sådana normer uttryckligen godtogs underförarbetena till ändringar i SkL (prop. 1975:12 s. 109-111, 149) ochmed atf högsta domstolen i flera domar stött normerna (se NJA 1982 s. 793). De tabeller som allmänt används har utarbetats avTrafikskadenämnden, vars verksamhet är förfatfningsreglerad. Nämnden är liksomandra skade- prövningsnämnderfrämst eft rådgivande organ. LU 1987/88:4 Eft av syftena med de ändringar som genomfördes iSkL var aff ersättningsnivån för ideell skada skulle höjas. Lagändringenföranledde också en viss höjning av schablonbeloppen för sveda och värk samtför lyte och framtida men. Höjningen innebar att beloppen anpassades fillförändringarna i penningvärdet och i viss utsträckning även fill den allmännastandardökningen i samhället. Sedan slutet av 1970-falef har vidare de nämndaschablonbeloppen kontinuerligt justerats med hänsyn till förändringarna ipenningvärdet, senast . Någon motsvarande justeringhar inte skett i fråga om ersättningen för ölägenheter i övrigt. En mycket utförlig redogörelse för ersäftningspraxis ifråga om ideella skadestånd med redovisning bl.a. av de olika hjälpfabellernahar lämnats i lagutskottets betänkande LU 1986/87:3 till vilket kan hänvisasför en fylligare beskrivning. När def gäller ersättning enligt 1 kap. 3 § SkL förpsykiskt lidande till följd av brott är praxis infe lika väl utvecklad som vidpersonskadeersättning. Några normer motsvarande dem som fillämpas inomförsäkringsbranschen finns inte och domstolarna har endast i begränsadutsträckning fått ta ställning till ersättningskrav som grundats på psykisktlidande. Kraven har i några fall gällt skadestånd för psykiskt lidande somföljt av våldtäkt eller annat sexuellt tvång. har i ett sådantfall bestämt ersättningen för psykiskt lidande till . (NJA 1986 s. 127).I ett annat fall har bestämt skadeståndet till . (Rättsfall från hovrätterna 1984, RH 135:84). , som i ett fallfunnit atf otuktsbroff som begåtts mof två syskon utgjort ofredande som avses i1 kap. 3§ SkL, har bestämt skadestånden för lidande fill 10000 resp. . (NJA 1986 s. 319). Vidare har hovrätten över och iett fall av detta slag utdömt . i skadestånd (Avd. 4, dom nr DT4088).Def bör framhållas aft målsägandena i de relaterade fallen infe yrkade högreskadestånd än de som domstolarna bestämde samt aff de förhållanden ochomständigheter som låg fill grund för domstolarnas ställningstaganden var avolika slag. Under vissa förutsättningar finns möjlighet för den somhar skadats fill följd av brott aft få ersättning av statliga medel.Bestämmelser härom ges i brottsskadelagen (1978:413) och innebär såvitt gällerrätten till ersättning för personskada i huvudsak följande. Skadan skall ha uppkommit till följd av brott.Ersättningen bestäms enligt de normer som anges i 5 kap. 1-5 §§ SkL och avseralltså sjukvårdskostnader och andra utgifter, inkomstförlust, sveda och värk,lyte eller annat stadigvarande men samt ölägenheter i övrigt fill följd avskadan. Ersättningen för sveda och värk samt lyte och men bestäms i prakfikenmed ledning av tabeller. Däremot ger brottsskadelagen infemöjlighet atf lämna ersättning av statsmedel för endast psykiskt lidande tillföljd av sådana integritetskränkande brott, t.ex. våldtäkfsbroff, som avses i 1kap. 3 § SkL. Vid bestämmande av broftsskadeersättning skall skadestånd som har betalatseller bör kunna bli betalat till den skadelidande räknas av. Dessutom avräknasannan ersättning på grund av skadan som den skadelidande har rätt på grund av allmänna eller privata försäkringar. Vidare avräknas eff lU 1987/88:4 självriskbelopp,som uppgår fill . föreliggerkan dock avdrag av självrisk underlåtas. maximerade.Vid personskada kan ersättning i form av engångsbelopp utgå medmaximalt 20 gånger det basbelopp som gäller när Ersättningsanspråk prövas av broftsskadenämnden, som regelbestående av en ordförande, tvä vice ordförande och fre andra ledamöter.Ordföranden och vice ordförandena skall vara lagfarna och ha erfarenhet somdomare. Nämndens beslut kan inte överklagas. Från nämndens, praxis, senast redovisad i protokoll frånpraxisdiskussion , har inhämtats bl.a. att antalet avgjordasexualbroffsären-den ökat kraftigt . Vidare framgåratt ersättningen i 11 av 18 ärenden rörande våldtäkt har överstigit den"normalersättning" (.) för sveda och värk som nämnden eljesttillämpar. I de åtta fall rörande ersättning på grund av incest som bedömtsunder perioden har i fyra fall ersättning för sveda och värk bestämts till mellan25 000 och . och i fyra ersättning för sveda och värk samt framtidalyte och men fill . Vid 1986/behandlade tvåmofionsyrkanden angående en höjning av ersättningsnivån vid ideell skada.Motionerna, som remissbehandlades, föranledde lagutskottet aft göra en mycketgrundlig genomgång av def gällande rättsläget på området (sé LU 1986/87:3 s.1-12). I sitt betänkande i ärendet framhöll utskottet atf denersättningsnivå som då gällde på personskadeområdet fick anses innebära en istort sett rimlig avvägning mellan de motstridiga intressen som gjorde siggällande på området. Utskottet ansåg därför aft def inte fanns behov av meragenomgripande ändringar av ersättningssystemet. Däremot kunde det enligtutskottet finnas anledning aft närmare överväga om infe en viss höjning aversättningsnivån vid ideell skada kunde vara befogad. Det kunde också, ansågutskoffef, finnas skäl atf överväga i vad mån ersättningsnivån står iöverensstämmelse med den allmänna rättsuppfattningen. Det var enligt utskottettänkbart att ersättningsnivån allmänt anses för låg-och infe ger tillräckligkompensafion för förluster av olika livskvaliteter. Utskottet ansåg sigemellerfid infe utan en närmare kartläggning kunna ta någon slutlig ställning idenna fråga. Sammanfattningsvis ansåg utskottet aff de skadelidandesställning när def gäller ideell skada borde förbättras i vissa avseenden. Defsaknades dock i ärendet eff fillfredsställande underlag för ett ställningstagandefill frågan i vilken mån sådana förbättringar kan genomföras. Frågan bordedärför anförde utskottet bli föremål för en översyn, och det borde ankomma påregeringen aft bestämma formerna för översynsarbefef. Ufskottet framhöll dock ilikhet med remissinstanserna atf något behov av ändring av bestämmelserna iSkL infe förelåg. Lagstiftning är, menade utskottet, eft trubbigt instrumentnär det gäller frågor om storleken av skadeståndsbelopp; sådana frågor avgörssmidigast och bäst i praxis. Lagstiftarens uppgift får därför. anfördeutskottet, i likhet med vad som skedde vid ändringar i SkL LU1987/88:4 begränsas fill allmänna uttalanden till vägledning förrättstillämpningen. Enligt utskottets mening borde därför översynsarbefef iförsta hand inriktas mot att åstadkomma erforderliga förbättringar inom ramenför gällande regelsystem. Utskottet pekade på att i sittremissyttrande framhållit aft vissa frågor om ersättningsnivån vid ideellskada redan aktualiserats inom nämnden. Skulle det emellertid visa sig atf defönskvärda resultatet inte kan uppnås utan en lagändring bordelagstiftningsfrågan övervägas på nytt, avslutade ufskottet, som ocksåhemställde aff som sin mening skulle ge regeringen till känna vadutskottet anfört. biföll hemställan (rskr. Som ett resultat av redovisade begärantill regeringen om en översyn av ersättningssystemet vid ideell skada hölls den15 på initiativ av överläggningar medrepresentanter från bl.a. försäkringssektorn, fackliga organisafioner,skaderegleringsnämnderna samt de juridiska fakulteterna vid ochStockholms universitet. Även överläggningar mellan representanter för denordiska justitieministe-rierna har hållits. Det har för utskottet upplysts atf def inomjustitiedepartementet pågår arbete med kommittédirektiv fill en utredning omolika skadesfåndsfrågor. Direktiven beräknas kunna bli beslutade av regeringenvid . Även brottsskadelagens ersättningssystem är för närvarandeföremål för översyn. I promemorian (Ds Ju 1987:1) Översyn av brottsskadelagenhar utredaren (rikspolischefen ) föreslagit bl.a. att det ersättningsbaraområdet enligt brottsskadelagen skall vidgas och avse, om det finns särskildaskäl, också vissa fall som omfattas av 1 kap. 3 § SkL (ersättriing för lidandepå grund av vissa integritetskränkande brott). Främst har utredaren avsett attöppna möjlighet till ersättning vid olika slag av sexuella övergrepp.Promemorian har remissbehandlafs och är föremål för övervägandeni . En proposition kan enligt uppgift förväntas bliförelagd . Motionären framför - i motion Ju816 - ett flertal förslagom åtgärder mof kriminaliteten. Därvid gör han bl.a. gällande att det i mångafäll döms uf stora skadestånd som den skyldige infe har möjlighet atf betala.Skadeståndet får därför ingen preventiv effekt. För atf i viss mån fåföräldrarna atf fa ett större ansvar för sina minderåriga barn bordeföräldrarnas skadeståndsansvar ses över, framhåller mofionären. Gällandeordning LU 1987/88:4 Inom skadeståndsräffen gäller som en huvudregel aft endastden som genom en aktiv handling orsakat en skada är skyldig aff utgeersättning. En tillämpning av denna huvudregel i de fall då barn förorsakar skadorleder till aft något ansvar infe kan åläggas föräldrarna. I betydandeutsträckning förekommer def emellerfid aff underlåtenhet aff handla kanföranleda skadeståndsansvar. Ansvaret i dessa fall brukar härledas ur en pliktför vederbörande atf handla. I många fall är skyldigheten att handlaföreskriven i lag eller annan författning och underlåtenheten medför dåskadeståndsskyldighet om den som inte fullgjort sin handlingsplikf varitvårdslös eller handlat uppsåtligen. Är underlåtenheten straffbelagd gällerliksom vid andra brott den allmänna principen aft brottsliga handlingar somorsakar skada medför skyldighet atf ersätta denna. Även utan särskiltlagstadgande kan def emellertid föreligga en plikt atf förhindra skador.Sålunda anses exempelvis atf föräldrar har en plikt aff se till sina barn såaff dessa infe vållar skador (se s. 76 och 225).Den tillsynsplikten har stöd i (FB). Enligt 6 kap. 2§ andrastycket FB skall nämligen eff barns vårdnadshavare ansvara för aff barnet fården fillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övrigaomständigheter. Bestämmelsen, som fick sin nuvarande avfaftning , avseri första hand vårdnadshavarens skyldigheter mof barnet, men den anger ävenvilken uppsikfsskyldighef över barnet som vårdnadshavaren har i förhållandetill utomstående (se prop. 1981/82:168 s. 23 samt NJA 1976 s. 458 och 1977 s.186). Av lagrummets utformning följer aff vårdnadshavarens tillsynspliktförändras alltefter barnets ålder och mognad för att helt upphöra då barnetfyllt . Genom 23 kap. 6 § har vårdnadshavarenstillsynsplikt fått en särskild straffsanktion. Enligt lagrummet kan föräldrareller andra uppfostrare eller förmyndare dömas fill straff om de underlåteraff hindra den som står under deras vård eller lydnad från aff begå brott. Enförutsättning är dock att def skall ske utan fara för dem själva eller derasnärmaste och utan anmälan till myndighet. För föräldrar gäller vidare liksomför andra aft underlåtenhet aff anmäla eller eljest avslöja brott ärstraffbelagt i vissa fall. En ytterligare förutsättning för strafflwrhet är atfden gärning "som var å färde" fortskridit så långt aft straff harkunnat följa på den. I fråga om vårdnadshavarnas straffansvar finns vidarebestämmelser i viss specialstraffräffslig lagstiftning. Sålunda gäller enligt3§ tredje stycket förordningen (1959:312) om förbud mot innehav av vissastiletter m.m. att en vårdnadshavare som har vetskap om aft ett barn under 15år innehar springstilett eller springkniv skall dömas till böter, omvårdnadshavaren inte har gjort vad som ankommer på honom eller henne för atfförhindra innehavet. Vidare föreskrivs i 34 § körkorfslagen (1977:477) affvårdnadshavaren döms till böter, om ett barn för moped ellerferrängskoter och vårdnadshavaren har underlåfif aft göra vad som har ankommitpå honom eller henne för aff hindra förseelsen. Av def sagda följer aff föräldrar som underlåtit aft följaen sfraffsankfione-rad plikt atf handla kan bli skadesfåndsskyldiga på sammasätt som i allmänhet gäller vid brottsliga gärningar. Har föräldrarna brustit isin allmännaplikt att utöva fillsyn över barnet kan skadeståndsansvar för LU 1987/88:4barnefs handlande uppkomma om deras underlåtenhet varit vårdslös elleruppsåtlig. I rättspraxis har i åtskilliga fall förutsättningarna för föräldrarsskadeståndsansvar vid bristande tillsyn ansetts uppfyllda när det gällt mindrebarn. I de fall skador orsakats av äldre barn har däremot föräldrarna bedömtsinfe ha brustit i sin fillsyn (se exempelvis NJA 1957 s. 254 och 1970 s. 68 och463). Def skadeståndsansvar som föräldrarna har för sitt barns handlande ärsjälvständigt och förutsätter inte aft barnet självt kan åläggasersättningsskyldighet, något som är av särskild betydelse när barnet av olikaskäl inte kan förpliktas utge skadestånd. Barn har enligt 2 kap. 2§ SkL endast ett begränsatskadeståndsansvar. Sålunda skall den som infe har fyllt och som vållarsak- eller personskada ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn tillhans ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkringoch andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter. En omständighetsom alltså har betydelse är om skadeståndsansvaret täcks av enansvarsförsäkring. I så fall kan barnet åläggas eff större skadeståndsansvar äni andra fall. Def kan anmärkas aft en hemförsäkring enligt försäkringsvillkorentäcker skadestånd som åvilar infe bara försäkringstagaren själv utan ocksåbl.a. hemmavarande ogifta barn.