bet · GB01LU33 · 1987-12-31 00:00:00 — Den förälder som är vårdnadshavare och har blivitfråntagen sitt barn, genom att den andre föräldern obehörigen har tagit med sigbarnet till ett annat land eller olovligen hållit det kvar där, kan vända sigtill för att få hjälp att få tillbaka sitt barn. 1avsaknad av internationella överenskommelser har emellertid departementetbegränsade möjligheter att lämna biträde i dessa fall. I motion L412 (fp) påtalas, utöver vad som återgivits iföregående delar av betänkandet, att det ökande antalet fall av olovligtbortförande av barn utgör ett tilltagande problem i internationella rättsförhållanden.Problemet består främst i att en förälder utan lov för med sig barnet till ettannat land för att undanhålla den andra föräldern vårdnaden om barnet. Hit höremellertid också fall då en förälder håller kvar barnet i ett annat land efterumgängestidens utgång eller efter det att domstol har anförtrott vårdnaden åtden andra föräldern. Motionärerna framhåller att den ökade rörligheten övergränserna medför ett allt större behov av en internationell reglering påområdet och att det ärsärskilt viktigt att få till stånd ett samarbete mellan länder. Det är LU1987/88:33 emellertid så. konstaterar motionärerna, att anslutning tillinternationella konventioner i dessa frågor inte föreligger från de stater medvilka de största problemen föreligger. Det är därför angeläget att Sverigeverkar för bilaterala avtal med dessa länder. Enligt motionärerna är det också angeläget attinternationella organ som är verksamma i det land dit barnet bortförts,exempelvis Rädda barnen och Röda korset, automatiskt kopplas in för att igörligaste mån ge hjälp och stöd samt kontrollera t. ex. barnetshälsotillstånd. Motionärerna anser att det är mycket viktigt att dessa organupprättar kontakt med den i kvarvarande föräldern, så att dennes känslaav övergivenhet minskar och barnets återflyttning till underlättas. Motionärerna yrkar (yrkande 2) att vad i motionen anförtsom bortförande av barn ges regeringen till känna. Frågor om olovligt bortförande av barn behandlas i en inomjustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1986:7) Olovligt bortförandeav barn i internationella förhållanden. 1 promemorian föreslås att ansluter sig dels tillEuroparådskonventionen om erkännande och verkställighet avavgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn, delstill om de civila aspekterna påinternationella bortföranden av barn. Genom att ansluta sig till dessa konventionerkan komma med i ett internationellt samarbete som syftar till attmotverka olovliga bortföranden av barn i internationella förhållanden. En anslutning till skulle innebäraatt sådana avgöranden rörande vårdnaden om och umgänge med barn eller rättenatt ta vård om barn som har meddelats i en konventionsstat kan erkännas ochverkställas i . På samma sätt kan avgöranden av detta slag som harmeddelats här i landet få verkan i de andra konventionsstaterna. Även i de fallen förälder har vårdnaden om sitt barn direkt på grund av lag och barnetolagligen förts bort till en annan konventionsstat kan överflyttning från dennastat komma i fråga. En anslutning till skulle innebära att detblir möjligt konventionsstaterna emellan att få överflyttat ett barn somolovligen har förts bort från den stat där barnet hade sitt hemvist vidbortförandet eller som olovligen hålls kvar i en annan konventionsstat. Promemorians förslag innebär att konventionerna införlivasmed svensk rätt genom att bestämmelserna i konventionerna tas in i en ny lag omerkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och omöverflyttning av barn. En proposition på grundval av promemorian beräknas bli avlämnadtill . Tidigareriksdagsbehandling LU 1987/88:33 Motioner med liknande syfte som den nu väckta behandladesav . I sitt av godkända betänkande med anledningav motionerna framhöll lagutskottet (LU 1986/87:25) att s. k. internationellabarnarov utgjorde ett synnerligen allvarligt samhällsproblem. Når ett barnolovligen bortförs eller kvarhålls utomlands får det oftast tragiska konsekvenserför både barnet och den kvarvarande föräldern. Den ovisshet om t.ex hur och närden ofrivilliga separationen skall upphöra, som såväl barnet som förälderntvingas leva i, medför vidare stora påfrestningar för dem. Eftersommöjligheterna att återföra ett barn som bortförts till eller kvarhålls i ettannat land, i avsaknad av internationella överenskommelser, är starktbegränsade kan föräldern inte heller påräkna någon effektiv hjälp från vare sigsvenska eller utländska myndigheter. Det sagda gäller i vart fall närkvarhållandet inte direkt strider mot det landets lagstiftning. Visserligenkan, fortsatte utskottet, en vårdnadshavare vars barn olovligen hålls kvar iett annat land vända sig till för att få hjälp med att fåtillbaka sitt barn. Antalet framställningar till hade dockenligt utskottet fortlöpande sjunkit, troligen till följd av departementetsbegränsade möjligheter att lämna biträde i dessa fall. Enligt utskottets mening var det angeläget att man frånsvensk sida kraftfullt engagerade sig i kampen mot det problem som deinternationella barnaroven utgör. Utskottet noterade med tillfredsställelse attfrågan om tillträde till och Haagkonventionenövervägdes inom . Utan att vilja föregripa ettställningstagande i tillträdesfrågan kunde utskottet dock konstatera att ensvensk anslutning till konventionerna innebar en lösning endast i förhållandetill de övriga konventionsstaterna. Som hade framhållits i departementspromemoriani ämnet var det inte realistiskt att räkna med att konventionerna skulle fånågon större anslutning från de stater i förhållande till vilka problemet ärstörst. Utskottet ville därför understryka det angelägna i att tog uppförhandlingar med dessa länder i syfte att få till stånd överenskommelser somkunde motverka internationella barnarov. Med hänsyn till att det i många fallkunde visa sig svårt att nå en tillfredsställande lösning förhandlingsvägenvar det viktigt att man också prövade andra vägar. Möjligheterna för Sverigeatt inom olika internationella organisationer verka för att olovligt bortfördabarn återförs till sina föräldrar borde sålunda uppmärksammas och prövas.Utskottet underströk vidare vikten av att svenska myndigheter genomdiplomatiska kanaler eller på annat sått i största möjliga utsträckningförsöker bistå vårdnadshavarna i deras strävan att återfå sina barn. Exempelvisborde vårdnadshavaren få hjälp med att anskaffa advokat och annat bistånd somkan behövas för att vidta rättsliga åtgärder. Med hänsyn till frågans stora betydelse förklarade sigutskottet utgå från att regeringen skulle ta de initiativ som var påkallade föratt problemet med de internationella barnaroven skulle kunna undanröjas eller ivart fall minskas. Något särskilt uttalande från sida med anledningav motionerna ansåg utskottet därför inte vara erforderligt. Vissauttalanden i LU 1987/88:33 Justitieministern har i besvarat eninterpellation om rättsskyddet för barn i äktenskap mellan svenskar ochinvandrare (rd 1987/88:103). I sitt svar hänvisar justitieministern till attregeringen kommer att till lagrådet remittera det ovannämnda förslaget om anslutning till Europaråds- och Haagkonventionen.Om förslaget genomförs skulle enligt justitieministern möjligheterna att förhindraolovliga bortföranden av barn i internationella förhållanden öka. Vissa stater,bl. a. en del av de stater med vilka har de största problemen, kommerdock att stå utanför det internationella samarbetet. Enligt justitieministernarbetar regeringen med att få till stånd lösningar också i dessa fall. I sittsvar framhöll justitieministern vidare att det för att hindra olovligabortföranden självfallet var viktigt att det också fanns tillräckligteffektiva straffbestämmelser. I samband med en inom justitiedepartementetpågående allmän översyn av straffskalorna för olika brott kommer även straffskalanför brottet egenmäktighet med barn att övervägas. I anslutning härtillförklarade justitieministern, med hänvisning till några aktuelladomstolsavgöranden, att det inte fanns behov av nya straffreglerför det fall att den som fört bort barnet inte medverkar till att barnet förstillbaka. Justitieministern försäkrade att hon såg mycket allvarligt påsistnämnda problem och att hon, om den nuvarande lagstiftningen skulle visasig otillräcklig, givetvis var beredd att ta upp saken på nytt. har utrikesministern i besvarat enfråga om för handlingar om återförande av barn som olovligen bortförts till (rd 1987/88:111). I svaret konstaterade utrikesministern att det inte beror på brist på agerande från eller den svenska ambassa dens i sida att de ifrågavarande vårdnadsärendena inte kunnat lösas. Problemet låg enligt utrikesministern i olikheterna i rättsuppfattning mellan och . Utrikesministern framhöll att en grundregel i den tunisiska lagstiftningen är att fadern ensam har den juridiska vårdnaden om barnen. Det förhållandet att president i två vårdnadsärenden tagit direkt kontakt med de svenska kvinnorna visade emellertid att de internationella vårdnadsfrågorna fått uppmärksamhet i landets regering. Utrikesministern framhöll att man från sida givetvis skulle fortsätta att följa frågan främst genom ambassaden i , som var engagerad i dessa ärenden. Han hoppades vidare att de inter nationella konventioner om olovliga bortföranden av barn m.m., som rege ringen kommer att föreslå att ansluter sig till, vinner en bred internationell anslutning och gör det möjligt att undvika vårdnads tvister mellan länderna. var, förklarade utrikesministern, departementets möjligheter att bistå i rättsligt hänseende begränsade till att föreslå en lämplig advokat som ombud på platsen. Utrikesministern för klarade vidare att man självfallet också kunde verka på diplomatisk väg, men att man då skulle komma ihåg att barnet oftast är medborgare i det andra landet och att ett sådant agerande kan uppfattas som en inblandning i de nationella domstolarnas handläggning. En motsvarande inblandning _,_ skulleinte accepteras från svensk sida. Slutligen framhöll utrikesministern /88:33 att han hade stor förståelse för den oerhört svåra situation som dedrabbade mödrarna befinner sig i samt att frågorna tyvärr var mycketkomplicerade allra helst som ländernas rättssystem av bl. a. kulturella,religiösa och historiska skäl är så olikartade. 1 betänkandet behandlar utskottet nio motioner som påolika sätt berör förhållandet mellan särboende föräldrar och deras barn. I motionerna tas upp frågor om bl. a. förutsättningarna för vårdnad och umgänge i vissa fall, domstols sammansättning i mål om vårdnad och umgänge och juridiskt biträde åt barnet i sådana mål samt vidare spörsmål om interimistiska beslut, vårdnadsutredningar, samarbetssamtal och handläggningen av verk ställighetsfrågor ävensom om resekostnader m.m. vid utövande av umgänge med barn. Två av motionerna berör också reglerna om underhållsbidrag och ' i en avmotionerna tas upp problemet ined olovliga bortföranden av barn iinternationella förhållanden. Vidare behandlar utskottet en motion omsituationen för ensamstående män. Som en allmän bakgrund till motionsyrkandena villutskottet erinra om att den svenska familjerätten sedan början av 1970-talethar varit föremål för en fortlöpande reformering. Är 1973 ändradesföräldrabalkens (FB) regler om vårdnad om barn (prop. 1973:32, LU 20). a. att frågan om vem av makarna som bär skulden till en skilsmässainte får tillmätas betydelse vid avgörandet av vem av dem som skall få vårdnadenom barnen. ändrades reglerna om vårdnad av barn till ogifta föräldrarså att föräldrarna likställdes när det gäller möjligheten att efter särskildprövning få vårdnaden om barn. Ett aniiat viktigt steg i reformarbetet togs år1976 (prop. 1975/76:170, LU 33) då det infördes en möjlighet för föräldrar, sominte är gifta med varandra eller som har skilt sig, att efter prövning avdomstol få gemensam vårdnad om sina barn. företogs en genomgripande reform avunderhållsreglerna i FB som bl. innebar att dessa liksom bestämmelserna ombidragsförskott anpassades till de nya vårdnadsreglerna (prop. 1978/79:12, LU9). 1 fattade beslut om ändringari bl. a. om vårdnad och umgänge (prop. 1981/82:168, LU1982/83:17). Genom lagändringarna blev det bl. a. möjligt för makar att efterskilsmässa gemensamt utöva vårdnaden om sina barn utan särskilt domstolsbeslut.Vidare förenklades förfarandet i fall då ogifta föräldrar som bor tillsammansmed sina barn vill få gemensam vårdnad om barnen. antog också ändringar i FB:sbestämmelser om verkställighet av allmän domstols avgöranden om vårdnad ochumgänge (prop. 1982/83:165, LU 41). Ändringarna innebar bl. a: attmöjligheterna att besluta om polishämtning av barn begränsades och attlänsrättens befogenhet att vägra verkställighet i viss män utökades. År 1977tillsattes utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt med uppdrag 28 attöverväga olika åtgärder för att stärka barns rättsliga ställning. Ut- LU1987/88:33 redningen skulle enligt direktiven själv kartlägga problemområdetoch ange i vilka ämnen lagändringar borde komma i fråga. I delbetänkandet (SOU1979:63) Om föräldraansvar m.m. lade utredningen fram förslag om bl. a. reglerom vårdnad, umgänge och överlämnande av barn. Vissa av förslagen kom att liggatill grund för de ändringar i FB som genomfördes . Betänkandet innehöllockså förslag om talerätt och representation för barn i mål om vårdnad m.m. År1982 och 1984 flck utredningen tilläggsdirektiv för sitt arbete. Sålunda skulleutredningen bl. a. undersöka om - och i så fall i vilken utsträckning - barnskall ha talerätt i mål om vårdnad m.m. Utredningen skulle även utredahuruvida domstolarna vid handläggningen av sådana mål bör tillförasbarnpsykologisk sakkunskap. Utredningen, vars återstående uppgifter numeraöverförts till förmynderskapsutredningen (Ju 1984:07), avgav i början av år1987 sitt tredje och sista delbetänkande (SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Om barn ivårdnadstvister talerätt för barn m.m., vari bl. a. de angivna frågornabehandlas. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs inomjustitiedepartementet. anordnade en hearing omvårdnads-och umgängesfrågor. Syftet med hearingen var enligt vad utskottetinhämtat att departementet skulle få underlag för en bedömning av hur vårdnads-och umgängeslagstiftningen fungerar och om några ändringar i denna lagstiftningbehövs. På begäran av (SoU 1985/86:29) tillkalladeregeringen en kommitté med uppgift att göfa en översyn avreglerna för underhållsbidrag och bidragsförskott. begäranföranleddes av revisorers förslag (förs. 1985/86:17) angåendestatens utgifter för bidragsförskott m.m. samt motioner angående olika frågorom underhållsbidrag och bidragsförskott. En närmare redovisning av direktivenför översynsarbetet har lämnats ovan (s. 4 f). Frågor om vårdnad och umgänge m.m. Regler om vem som skall ha vårdnaden om ett barn finns i 6kap. Den grundläggande bestämmelsen är att barnet från födelsen står undervårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, och i annat fallav modern ensam. Ingår föräldrarna senare äktenskap med varandra står barnetfrån den tidpunkten under vårdnad av båda föräldrarna. Den gemensammavårdnaden fortsätter i princip att gälla också efter äktenskapsskillnad mellanföräldrarna. Ogifta föräldrar kan om inte domstol tidigare beslutat ivårdnadsfrågan genom en anmälan till pastorsämbetet få gemensam vårdnad omsina barn. Om föråldrarna har gemensam vårdnad om barnet skall rätten påbegäran av någon av föräldrarna besluta att vårdnaden skall anförtros endasten av dem efter vad som är bäst för barnet. Inom ramen för ettäktenskapsskillnadsmål kan rätten fatta ett sådant beslut även utan yrkande, omgemensam vårdnad uppenbart är oförenligt med barnets bästa. Har endast den enaföräldern vårdnaden om barnet kan vårdnaden överflyttas till den andra om dettaär bäst för barnet. Om någon av föräldrarna vid utövandet av vårdnaden gör sigskyldig till missbruk eller försummelseeller i övrigt brister i omsorg om barnet på ett sått som medför LU1987/88:33 bestående fara för barnets hälsa eller utveckling skall rättenbesluta om ändring i vårdnaden. Är båda föräldrarna på angivet sätt olämpligasom vårdnadshavare skall vårdnaden överflyttas till en eller två särskilt förordnadeförmyndare. FB innehåller också bestämmelser om att barnetsvårdnadshavare har ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder sominte är vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om barnets vårdnadshavaremotsätter sig det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare,skall rätten på begäran av den föräldern besluta i umgängesfrågan efter vad somär bäst för barnet. I mål om vårdnad eller umgänge får rätten, för tiden tilldess att ett lagakraftvunnet avgörande föreligger, besluta om vårdnad ellerumgänge efter vad rätten finner skäligt. Innan ett sådant interimistiskt beslutfår meddelas skall motparten ha haft tillfälle att yttra sig. Rätten kan ocksåinhämta upplysningar i frågan från socialnämnden. Ett interimistiskt beslut fårverkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft men kan när somhelst ändras av rätten. Rätten är skyldig att se till att vårdnads- ochumgängesfrågorna blir utredda i erforderlig omfattning. Före det slutligaavgörandet av saken skall socialnämnden höras eller, om det är tillräckligt,beredas tillfälle att yttra sig. Barnet får höras inför rätten, om särskildaskäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det.Vidare kan domstolen förklara ett mål om vårdnad eller umgänge vilande omsamtal i syfte att nå enighet i frågan har inletts mellan parterna genomsocialnämndens eller något annat organs försorg. Mål om vårdnad och umgänge handläggs av allmän domstol,dvs. i första instans av tingsrätt med möjlighet för den förlorande parten attöverklaga avgörandet till hovrätt och därefter, under vissa förutsättningar,till högsta domstolen. I vissa fall kan allmän domstol, på yrkande av part,kombinera ett avgörande om vårdnad eller umgänge med ett föreläggande vid viteför motparten att lärnna ifrån sig barnet. Mål om verkställighet av sådana avgöranden av allmändomstol som rör vårdnad och umgänge handläggs av allmän förvaltningsdomstol,dvs. i första instans av länsrätt, vars avgöranden kan överklagas tillkammarrätt, och därefter, under vissa förutsättningar, till regeringsrätten.Når förvaltningsdomstolen förordnar om verkställighet kan den förelägga viteeller, under särskilda förutsättningar, besluta om polishämtning. Länsrättenfår innan den förordnar om verkställighet uppdra åt en lämplig person att verkaför ett frivilligt överlämnande. Om barnet har fyllt skall dess viljabeaktas i verkställighetsmålet. Detsamma gäller om barnet inte har fyllt tolvår men nått sådan mognad att dess vilja bör beaktas. Länsrätten kan vägra verkställighet om det är uppenbartatt förhållande na har ändrats sedan allmän domstol fattade sitt beslut och det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnad eller umgänge tas upp på nytt. Om länsrätten på nu angivna skål vägrar verkställighet skall vårdnads- eller umgängesfrågan tas upp av allmän domstol om den som har sökt verkställighet, dennes motpart eller socialnämnden gör ansökan härom, 30 Däremotkan länsrätten inte själv påkalla att saken prövas i allmän domstol. LU1987/88:33 Även i andra fall kan länsrätten vägra verkställighet, nämligen omdet flnns risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsligahälsa skadas. Allmän förvaltningsdomstol handlägger också mål enligtsocialtjänstlagen (1980:620) och lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU). I dessa mål skall domstolens bedömning avse bl. a. fråganom det föreligger risk som inte är ringa för att ett barns kroppsliga ellersjälsliga hälsa skadas i vissa angivna situationer. I samtliga nu angivna måltyper har domstolarna möjlighetatt förordna sakkunnig att avge yttrande. Den som förordnats som sakkunnig kanockså höras inför rätten. En sakkunnig ingår inte i domstolen utan utgör blottett bevismedel. I motionerna L402 (c) och L412 (fp) tas upp vissa frågorom förut-sätlningarna för vårdnad och umgänge. I motion L402 anförs att det förekommit fall då en mandömt s till fängelse för sexuellt utnyttjande av sitt barn men trots detta avdomstol tillerkänts umgänge med barnet. Med hänvisning härtill yrkar motionärenatt ändras så att en far som sexuellt utnyttjat sitt barn aldrigkan få vårdnaden om barnet. I motion L412, vari hänvisas till motiveringen i motionSo236 om barns livsvillkor, kritiseras reglerna om umgänge med barn. Enligtmotionärerna leder reglerna till en alltför schematisk rättstillämpning ochtill alltför kategoriska beslut om umgänge i enskilda fall. a. till det i motion L402 nämnda rättsfallet. Ett sätt attförbättra reglerna skulle enligt motionärerna vara att ersätta formuleringen i6 kap. 15 § FB om att barnets behov av umgänge skall "så långt möjligttillgodoses" med uttrycket "tillgodoses efter vad som år bäst förbarnet". I lagrummet skulle vidare en precisering kunna ske av olikaomständigheter som skall beaktas vid bedömningen av vad som är bäst förbarnet. Det skulle då främst gälla barnets ålder och mognadsgrad, denkänslomässiga anknytningen mellan barnet och umgängesrättsföräldern, barnetsegen inställning samt föräldrarnas inbördes förhållande. Motionärerna yrkaratt förslag till ändring av FB föreläggs (yrkande 1 delvis). Även i motion L410 (s) kritiseras tillämpningen avumgängesreglerna som varande alltför schematiska dock utan att något yrkande isaken framställs. Utskottet erinrar om att de ändringar i FB som trädde ikraft (prop. 1981/82:168, LU 1982/83:17) gav uttryck för en iväsentliga avseenden ny syn på frågan om umgänge med barn. Umgänget mellanbarnet och den förälder som inte har vårdnaden om barnet hade dittillsbetraktats som en rättighet för föräldern men blev genom lagändringen betecknatsåsom i första hand ett behov för barnet, som det ankommer på vårdnadshavarenatt tillgodose så långt det är möjligt. I den nya lagstiftningen framhävsbarnets intresse också på det sättet, att vid tvist rörande umgänget rätten haratt besluta i frågan efter vad som är bäst för barnet. Enligt utskottets mening får umgängesreglerna i sig ansesha en i väsent liga avseenden lämplig utformning. Den kritik mot reglerna som framförs i motionerna riktar sig också främst mot den praktiska tillämpningen av bestämmelserna. Synpunkter liknande motionärernas framkom även då 31 utskotteti samband med ett studiebesök i samman- LU 1987/88:33träffade med företrädare för tingsrätterna i och ,länsrätten i och socialförvaltningarna i de båda kommunerna.Utskottet kan ha förståelse för att schablonmässiga umgängesbeslut av innebördexempelvis att barnet skall umgås med den inte vårdnadshavande föräldern vartannatveckoslut, viss angiven period och vid större kan orsakasvårigheter då umgänget skall utövas i praktiken, detta särskilt med hänsyntill att besluten ofta gäller . Stereotypa beslut av denna artmedger sålunda inte att umgänget anpassas till parternas växlandeförhållanden. Inte heller kan de anses tillgodose barnets intresse av attnågorlunda regelbundet få tillfälle till en längre tids umgänge med denförälder som barnet inte normalt bor hos. Det finns också en risk för att enschabloniserad bedömning av umgängesfrågor leder till att umgänge någon gångtillerkänns en förälder trots att något umgänge över huvud taget inte börförekomma med hänsyn till barnets bästa. Utskottet kan därför instämma i uppfattningenatt en större flexibilitet och anpassning till förhållandena i det enskildafallet är önskvärd vid avgörande av umgängesfrågor. Något uttryckligt förbudmot umgänge i fall dä en förälder gjort sig skyldig till ett allvarligt brottmot barnet något som motionären i motion L402 närmast synes åsyfta - kanutskottet i linje med det sagda inte förorda. En sådan regel skulle innebäraatt barnet under hela sin uppväxttid betogs möjligheten till umgänge médföräldern.