bet · GB01UU4 · 1987-12-31 00:00:00 — om mänskliga rättigheter och rätten till självbestämmande Nedanståendemotioner behandlar olika aspekter på mänskliga rättigheter och rätten tillsjälvbestämmande och hur dessa frågorbör drivas inom de multilaterala organ somär ansvariga för det internationella främjandet av mänskliga rättigheter ochsjälvbestämmande; FN och samt Konferensen om säkerhet och samarbetei ESK. Utskottet har valt att behandla dessa motioner i ett gemensamtbetänkande. Iett första avsnitt (A) lämnas en allmän redogörelse för de internationellainstrument som finns till främjandet av de mänskliga rättigheterna samt arbetetpå att få dessa instrument respekterade. Kortfattad redogörelse lämnas även fördet svenska arbetet internationellt på att främja mänskliga rättigheter. Iett andra avsnitt (B) behandlas de olika specifika frågor rörande mänskligarättigheter och rätten till självbestämmande som tagits upp i motionerna enligtföljande uppställning: 1.Inrättandet av särskild kommissarie för mänskliga rättigheter (MR). (U531yrkande 4) 2a) Förstärkta resursertill FN:s arbete för MR. (U531 yrkande 1) 2b) Stöd till länder därfolkrätten hotas (U531 yrkande 5) 2c) Initiativ till ettFN-universitet för demokrati och MR. (U531 yrkande 7) ratifikation av art-25 om individuell klagorätt. (U531 yrkande 8) Frågor om barns rättigheter och barnarbete. (U531yrkande 9 och 10, U535 och U536 yrkande 1) Kvinnor - Rapportör för att undersöka förtryck ochvåld mot kvinnor. Konvention om tvångsförsvinnanden. (U533, U537 ochU538) Avskaffande av dödsstraff. (U531 yrkande 2 och 3) Mänskliga rättigheter i . (U520 ochU521) Mänskliga rättigheter i . Stöd till detkurdiska folket. (U514 yrkande 1, 2 och 4) I 1987/88. UU 1987/88:4 I motion 1986/87:U514 av m.fl. (vpk) yrkandena1, 2 och 4 hemställs 1. att riksdagenhos regeringen hemställer om initiativ till att ta upp den kurdiska frågan i FNeller i andra sammanhang enligt utrikesutskottets uttalande förra,året, somciterats i motionen, 2. att riksdagenhos regeringen hemställer om svenska initiativ mot regimerna i och Iranför att förbättra förhållandena för de kurdiska minoriteterna i dessa länder, 4. att hos regeringen hemställer att kurdiskaflyktingars situation måste beaktas särskilt med hänsyn till den förföljelse deutsätts för i sina resp. länder. I motion 1986/87:U516 av ochBirgitta Rydle (båda ' m)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att i FN skall verka för att en särskild FN-rapportör utsesför att undersöka och till FN rapportera om förtryck och våld motkvinnor i olika länder. I motion 1986/87:U519 av () hemställsatt begär att regeringen undersöker möjligheterna att i FNaktualisera en särskild rapport om efterlevnaden i av FN:skonventioner och deklaration om de mänskliga rättigheterna. I motion 1986/87:U520 av m.fl. (m, s,fp, c, vpk) hemställs att begär att regeringen pä lämpligt sätt förSovjetunionens statsledning understryker 1. att den som ett led i sitt lovvärda arbete förvärldsfred måste visa respekt för de mänskliga rättigheterna sä som de stadfästs i olika internationella överenskommelser, 2. att den i humanitär anda och såsom ett första stegmåste förhindra framtida rättegångar mot oliktänkande, frige samvetsfångar öch låta dem och f.d. samvetsfångar utvandra, när de så önskar. I motion 1986/87:U521 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts om desovjetiska judarnas situation. I motion 1986/87:U531 av i m.fl. (c)yrkandena 1-5 och 7-10 hemställs 1. att begär att regeringen verkar förförstärkta resurser till FN :s arbete för skydd av mänskliga fri- och rättigheter, 2. att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om att som ett första steg verka för ett fritt från dödsstraff, 3. att hos regeringen begärförnyade initiativ för att få till stånd en internationell överenskommelse omavskaffande av dödsstraff, 4. att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts beträffande fortsatta svenska insatserför inrättande av en särskild kommissarie för mänskliga rättigheter, 5. att som sin mening ger regeringen till kännavad som i UU 1987/88:4 motionen anförts om stöd till länder där folkrättenhotas, 7. att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om nordiskt initiativ till ett FN-universitet för demokrati och mänskliga rättigheter, 8. att begär att regeringenverkar för att skal' ratificera artikel 25 om individuell klagorätt iEuropakonventionen, 9. att begär att regeringenvidtar åtgärder i syfte att ge ett skydd för barn i krig i enlighet medmotionen, 10. att som sin mening ger regeringen till kännavad som anförts om åtgärder mot barnarbete. I motion 1986/87:U533 av m.fl. (fp, c, vpk)hemställs att begär att regeringen undersöker förutsättningar att fåtill stånd en särskild om tvångsförsvinnanden. I motion 1986/87:U535 av och MarianneAndersson (c) hemställs 1. att hos regeringen begäratt arbetet med en konvention för barn ges hög prioritet, 2. att som sin mening gerregeringen till känna att en konvention om barns rättigheter måste skärpasjämfört med den nuvarande . 1 motion 1986/87:U536 av m.fl. (vpk) yrkande 1hemställs 1. att begär att regeringen i årets GATT-rundatar initiativ för att bekämpa barnarbetet som en form av dumping. I modon 1986/87:U537 av m.fl. (vpk) hemställs 1. att hos regeringen begäråtgärder för att bekämpa systemet med "försvinnanden" som används avallt fler stater, 2. att hos regeringen begärinitiativ i FN för att en konvention mot sådana försvinnanden upprättas, I motion 1986/87:U538 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om behovet av en om tvångsförsvinnanden. I tidigare betänkanden från utrikesutskottet (senastUU1985/86:23) har gjorts en genomgång av de internationella konventioner ochinstrument som finns och vars syfte är att öka respekten för mänskligarättigheter. Det folkrättsliga instrument som år grundläggande för detinternationella samfundets skyldigheter vad gäller respekten för människorsrättigheter är FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna frän 1948som sedermera kompletterades med de två bindande konventionerna av ommedborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter. har sedan utvecklats ett regelverk avolika konventioner och deklarationer som är ägnade åt att skydda vissaspeciella grupper eller intressen. För är här av särskild betydelse deneuropeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och I* 1987/88. degrundläggande friheterna som framlades 1950. Även slutdokumentet UU1987/88:4 från konferensen om säkerhet och samarbete i (ESK) har, trotsatt det inte är juridiskt bindande, fått stor betydelse i praktiken. De konventioner som är särskilt aktuella för demotionsyrkanden som utskottet nu har att behandla är konvention omavskaffande av alla former av rasdiskriminering, konvention omavskaffande av allt slags diskriminering av kvinnor, 1951 årslikalönskonvention, konvention om barnarbete, konvention mottortyr och om krigets lagar (tilläggsprotokoll om barn iväpnade konflikter). Under utarbetande är en konvention om barns rättigheter.Det finns ingen konvention om förbud mot dödsstraff. Liksom folkrätten i övrigthar de nämnda konventionerna begränsningar i sin räckvidd. De är endastbindande för de länder som undertecknat dem. Även gentemot de stater somundertecknat dem är det svårt att genomdriva en effektiv tillämpning eftersommänga av konventionerna saknar effektiva kontrollbestämmelser. Den europeiska konventionen har däremot försetts med enkontrollmekanism genom den europeiska kommissionen för de mänskligarättigheterna, den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna samtgenom . Samtliga medlemmar i äranslutna till . Två typer av mål kan anhängiggöras införkommissionen; mellanstatliga mål och enskilda klagomål. Det sistnämnda kanendast föras mot konventionsstater som erkänner kommissionens behörighet attpröva enskilda klagomål. Yttersta sanktionsmöjlighet vid mellanstatliga mål äruteslutning från . Det organ som inom FN-systemet har den centrala rollen föratt främja respekten för de mänskliga rättigheterna är Kommissionen för demänskliga rättigheterna som utses av FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC).Det finns även en kommission för kvinnofrågor och en kommission för narkotikafrågorsom tillsätts på samma sätt. Svårigheterna att på ett effektivt sätt tillämpa dekonventioner rörande mänskliga rättigheter som antagits, gäller i ännu högregrad alla de resolutioner och förklaringar som antagits inomFN-systemet eftersom de inte är bindande. Exempel på förklaringar ochresolutioner som har relevans för de motioner som utskottet nu har att behandlaär Förklaringen om avskaffande av alla former av religiös ofördragsamhet (1981)och resolutioner om avskaffande av dödsstraff. Under utarbetande är endeklaration om rätten att främja och försvara de mänskliga rättigheterna.Denarbetsgrupp som 1985 fick i uppdrag att utarbeta en deklaration, sammanträddeför första gången . Möjligheterna för FN:s kommission för de mänskligarättigheterna att övervaka att konventionsbestämmelserna om mänskligarättigheter respekteras är begränsade till en granskningsfunktion, som bestårav en procedur för behandling av klagomål (den s.k. 1503-proceduren) och ettantal rapportörer som på uppdrag av Kommissionen för mänskliga rättigheter kanundersöka hur olika stater uppfyller sina åtaganden inom vissa områden. Dessas.k, "tema"-undersökningar av situationer i vilka upprepade och grovabrott mot mänskliga rättigheter konstaterats har utförts på följandeområden; Tortyr, försvinnanden, oegentliga rättegångsförfaran- den,minoritetsfrågor, religiös ofördragsamhet. Härtill har tillsatts rapportö- UU 1987/88:4 rer somskall undersöka förhållanden i enskilda länder där brott mot de mänskligarättigheterna bevisligen är vanligt förekommande (, ,, och ), Dessa rapportörer redovisar till Kommissionen.Själva offentliggörandet av förhållanden som strider mot mänskligarättigheter samt frågornas behandling inom Kommissionen och eventuelltvidare inom FN-systemet år dock den enda formen av sanktion som finns.Kommissionen kan knappast framtvinga någon form av rättelse mot denberörda statens vilja. Samma svårigheter har de olika organ som har upprättatsför att granska tillämpningen av mänskliga rättighetskonvendoner.Detta gäller såväl mänskliga rättigheterna som upprättatsenligt konventionen om de politiska och medborgerliga rättigheterna som denkommitté som skall granska genomförandet och efterlevandet av konventionen omekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Denna kommitté hade sitt förstamöte . Dessa kommittéers mandat har försvagats ytterligare genom attkommittén för de mänskliga rättigheterna endast kan pröva klagomål mot enkonventionsstat som genom anslutning till ett frivilligt protokoll har godtagitkommitténs kompetens att pröva klagomålet. har endast 39 stateranslutit sig. Motsvarande frivilligt protokoll har inte tillförts konventionenom ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Andra särskilda kommittéer har upprättats för att granskaefterlevnaden av konventionerna mot rasdiskriminering resp. diskriminering avkvinnor. En motsvarande kommitté förutses skapas för att granska tillämpningenav konventionen mot tortyr som trädde i kraft . Genom att granskningskommittéer tillsätts finns det ettkontrollsystem men, såsom ovan påpekas, dessa system är ofullständiga genom sinoförmåga dels i vissa fall att ens pröva en fråga, dels i andra fall att kunnavidta sanktioner. Konventionsbestämmelser om skydd för de mänskligarättigheterna kan inte bli effektiva utan ett kontrollsystem som övervakarefterlevnaden av dessa bestämmelser. Just häri ligger det stora problemet förFN i dess arbete att förbättra respekten förde mänskliga rättigheterna runt omi världen. Med de ofullständiga verkställighetsbestämmelser som finns och medden otillfredsställande anslutning till de internationella instrument somredan skapats blir FN:s möjligheter att ingripa mot de regeringar som kränkermycket små. Som exempel på den låga anslutningsgraden till konventionerna ommänskliga rättigheter kan nämnas att har endast ca hälften av FN:smedlemsstater undertecknat de två konventionerna om mänskliga rättigheter frän1966 och endast 39 stater anslutit sig till det fakultativa protokollet varikommittén för mänskliga rättigheter ges kompetens att granska klagomål frånenskilda att deras rättigheter kränkts av konventionsstaten i fråga. Vidare harhittills endast 24 stater anslutit sig till konvention mot tortyr, 123stater har anslutit sig till konvention mot rasdiskriminering och 33till konvention om barnarbete. Till detta hinder för ett effektivt främjande av demänskliga rättigheterna UU 1987/88:4 får läggas motvilligheten hos olikaberörda stater att låta FN-systemet granska hur de uppfyller de åtaganden somde gjort. Motståndet mot tillsättandet av en kommissarie för mänskligarättigheter - en fråga som drivit inom FN - hänför sig justtill vad dessa länder ser som en inblandning i deras inre angelägenheter.Utskottet återkommer till frågan om en kommissarie längre fram i betänkandet. Denna motvilja mot att schavottera inför detinternationella samfundet har gjort det allt svårare förKommissionen för mänskliga rättigheter eller för att taupp hur enskilda länder respekterar sina förpliktelser på mänskligarättighetsområdet. Det blir allt svårare att fä kommissionen enig om atttillsätta nya rapportörer för att undersöka förhållanden rörande mänskligarättigheter i ett särskilt land. Orsaken härtill synes vara en ökad regionalsammanhållning mot vad som ses som yttre inblandning i inre angelägenheter.Liknande orsaker hämmar kommissionens övriga möjligheter att granskasituationer som utmärks av grova och systematiska kränkningar av mänskliga rättigheter,t.ex. tillsättande av en särskild undersökningskommitté. En väg att granska brott mot mänskliga rättigheter i olikaländer som däremot fortfarande anses som framkomlig och förhållandevis effektivär att ta upp teman för undersökningar och där se till att de länder därkränkningar äger rum noggrant studeras. Exempel på sådana teman är tortyr ochtvångsförsvinnanden. Det implementeringssätt som utnyttjas inom FN-systemet ochsom huvudsakligen går ut på att länderna rapporterar till Kommissionen förmänskliga rättigheter eller Generalförsamlingen och redogör för hur de följerupp de olika konventioner som antagits befinner sig just nu i kris. Inte heller granskas de inkomna rapporterna i tid.Detta har lett till en kraftig försening i granskningen av hur ett antalkonventioner tillämpas. Till dessa problem som begränsar FN-systemets möjligheteratt effektivt och snabbt verka för mänskliga rättigheter kommer även att det äralltför många ämnen som tas upp vid de olika kommittéernas och kommissionernasmöten, och det är alltför många studier som begärs. Ett särskilt ochtilltagande problem är de begränsade finansiella resurser som FN som helhet nuhar att röra sig med. Trots alla tillkortakommanden går dock arbetet inom FN utpå att utveckla och tillämpa normsystemet för de mänskliga rättigheterna saktaframåt och det har, och kommer fortsatt att ha, starka stöd. har i olika internationella sammanhang arbetat förett utökat skydd för individernas rättigheter baserat på uppfattningen att demänskliga rättigheterna endast kan hävdas och försvaras på ett meningsfulltsätt, och kränkningar påtalas om det definitionsmässigt är den enskilde som ärbärare av rättigheterna. Med detta följer den svenska uppfattningen att det aldrigkan vara en stats ensak hur den behandlar sina medborgare eller andra människorsom befinner sig på dess territorium. I stället är skyddet av mänskligarättigheter en angelägenhet för det internationella samfundet, och det kanaldrig betraktassom odllåten inblandning i en stats inre angelägenheter att påtala UU1987/88:4 kränkningar av mänskliga rättigheter var de än sker. Stärkandet av skyddet för de mänskliga rättigheterna ingårsom en central del i svensk utrikes-och biståndspolitik. Det är också enpolitik som har starkt stöd av den svenska opinionen. Från svensk sida anser vi dock att lika viktigt som attförstärka och utvidga normsystemet inom FN avseende mänskliga rättigheter, äratt tillse att de normer som redan finns verkligen respekteras i praktiken. Detär därför, enligt utskottet, viktigt att regeringen fortsätter att arbeta föratt allt fler stater godtar de beflntliga procedurerna för prövning av klagomålöver kränkning av mänskliga rättigheter. Vidare bör arbetet på att effektivisera rapporterings-ochuppföljningsprocesserna inom ramen för Generalförsamlingen och Kommissionenför de mänskliga rättigheterna fortsätta. I syfte att bistå de länder som i ökad grad önskar främjamänskliga rättigheter och demokrati utan att därför ha dllräckliga medel ellerkunskap, har Kommissionen för mänskliga rättigheter upprättat ett program förtekniskt bistånd. Biståndet skall bl.a. användas till utbildning av personaloch rådgivning i frågor om mänskliga rättigheter. stöder detta programsedan dess tillkomst. Frågan om främjandet av mänskliga rättigheter inom ramenför svenskt utvecklingsbistånd har givits särskild betoning . Enarbetsgrupp skall tillsättas inom utrikesförvaltningen (UD) med syfte attprimärt i ett FN-perspektiv, se över den svenska politiken vad avser mänskligarättigheter. Arbetsgruppen kommer också att få till uppdrag att se övermöjligheterna att inom FN:s ram bistå utvecklingsländerna i främjandet avdemokratisk utveckling och respekten för de mänskliga rättigheterna. Vad gällerdet bilaterala svenska biståndet, pågår gemensamt inom UD:s avdelning förinternadonellt utvecklingssamarbete och på SIDA en översyn av hur demokrati ochmänskliga rättigheter bättre skall kunna främjas såväl i de allmännaländerprogrammen som i anslagsposten Särskilda program. Genom det humanitära biståndet till och SödraAfrika går redan en stor del av det svenska biståndet till att främja respektenför de mänskliga rättigheterna och till en demokratisk samhällsutveckling. Inrättandet av en särskild kommissarie för de mänskligarättigheterna Frågan om en kommmissarie för mänskliga rättigheter somväcks i modon U531 yrkande 4 har tidigare behandlats i utskottet, senast ibetänkandet UU 1985/86:23. tog och i FN:sgeneralförsamling upp behovet av att inrätta en post som kommissarie för att geytterligare tyngd åt främjandet av de mänskliga rättigheterna. Förslaget fickdock inte stöd av Generalförsamlingen. Frågan har sedan tagits upp regelbundeti FN utan framgång. Det är framför allt och som ärmotståndare till en kommissarie eftersom de befarar inblandning i vad de anservara inre angelägenheter. 1** 1987/88. utskottet UU 1987/88:4 Utskottet står fast vid sin tidigare uppfattning att enkommissarie för mänskliga rättigheter skulle kunna förstärka de instrument somfinns inom FN för främjandet av de mänskliga rättigheterna och ge ytterligaretyngd åt den viktiga uppgift som bl. a. ligger i att tillse att de bestämmelsersom regeringarna själva enats om verkligen respekteras i praktiken.Det ärbeklagligt att det fortfarande inte finns tillräckligt stöd bland FN:s medlemsländerför en dylik befattning. Utskottet utgår ifrån att regeringen fortsätter attundersöka möjligheterna att inrätta en befattning som kommissarie för mänskligarättigheter. Det är dock angeläget att befattningen får auktoritet och stöd aven stor majoritet. Yrkande 4 i motion U531 får därmed anses besvarat. 2a) Förstärkta resurser till FN:s arbete för skydd avmänskliga fri- och rättigheter 2b) Stöd till länder där folkrätten hotas 2c) Initiativ till ett FN-universitet för demokrati ochmänskliga rättigheter I innevarande års biståndsproposition betonas särskiltfrämjandet av demokrati och mänskliga rättigheter. I det utskottsbetänkandesom låg till grund för beslut UU1986/87:10 konstateras att"just dessa frågor var huvudteman i samtliga partimotioner samt attbetoningen av demokratifrågorna i vid mening ligger väl i linje med deintentioner regeringen redovisar i propositionen". arbetar aktivt för att inom bl. a. FN:s ramarförstärka och utvidga skyddet för mänskliga rättigheter och främja demokratinsutbredning. Svensk utrikespolitik har varit inriktad på att stödjafolkrättens grundtankar. Detta är en av tankarna som framförs i motion U531:"har tillsammans med de nordiska länderna en lång tradition avdemokrati. Vi har också rätten och skyldigheten att föra vidare demokratins idéoch praktiska utformning". I det bilaterala biståndet visas det svenska engagemangetför främjande av demokrati och mänskliga rättigheter genom bl. a. dethumanitära stödet till och till . Härtill har i detbilaterala utvecklingsanslaget avsatts medel ägnade åt främjandet av demokratioch mänskliga rättigheter under anslagsposten Särskilda program. Exempel på åtgärder som stötts har varit anordnandet avseminarium rörande legala rättigheter för fattig landsbygdsbefolkning iu-länderna, en serie seminarier rörande jurister och domares oberoende iu-länder samt stöd till utbildning av s.k. "barfotajurister". Inom ramen för FN finns två universitet; FN-universiteteti (UNU) samt fredsuniversitetet i . i sin verksamhet. Denna har inriktats på tre prioritetsområden;världssvälten. socialutveckling och användandet av naturresurser. finan- UU 1987/88:4sieras med frivilliga bidrag. Under skapades 1986 i . Detta finansieras huvudsaklingenav finska regeringen. Ett fredsuniversitet upprättades i 1980 påinitiativ av landets dåvarande president. Som redan nämnts i det allmänna bakgrundsavsnittet tilldetta betänkande kommer arbete att igångsättas inom utrikesförvaltningen med enöversyn av politik rörande främjandet av demokrati och mänskligarättigheter primärt i ett FN-perspektiv. pågår redan arbete inom UD:savdelning för internationellt utvecklingssamarbete och SIDA med syfte att sehur demokrati och mänskliga rättigheter bättre skall kunna tillgodoses i detbilaterala biståndet. I SIDA:s anslagsframställning föreslås en utvidgning avdelposten för demokrati och mänskliga rättigheter under anslagsposten Särskildaprogram. Utskottet får anledning återkomma till denna fråga vid nästa ärsbetänkande rörande det svenska utvecklingsbiståndet. Förutom översyner för att på ökaeffektiviteten och räckvidden i det internationella arbetet på det här områdetsträvar efter att stärka det existerande normsystemet genom att främjaefterlevnaden. Exempel pä detta arbete är återkommande resolutionsförslag iFN:s generalförsamling, vilka syftar till att göra efterlevnaden avkonventionerna bättre. Vid förra årets generalförsamling framlades med svensktstöd t.ex. resolutionsförslag som krävde att staterna uppfyller sinaskyldigheter vad avser rapportering om mänskliga rättigheter i det egna landet,att FN:s mänskliga rättighetsarbete får ökad publicitet samt påtryckningar föratt få fler stater att tillträda de folkrättsliga instrument som finns. Detta arbete ingår även som ett led i strävandena att ialla sammanhang slå vakt om folkens rätt dll oberoende och självbestämmande.Folkrätten är, som framförs i motion U531, en betydelsefull sida av demänskliga rättigheterna. I yrkande 7 i motion U531 föresläs ett nordiskt initiativför att FN skall inrätta ett universitet för demokrati och mänskligarättigheter. Ett initiativ i denna fråga skulle ligga väl i linje meddet allmänna starka stödet som vi från svensk sida givit FN:s arbete på attfrämja demokrati och mänskliga rättigheter. Det skulle även kunna bliytterligare ett sätt att stödja den demokratiska utvecklingen i tidigarediktaturländer och ett sätt att på lång sikt sprida en demokratisk ochhumanitär grundsyn till människor i de länder där detta inte är ensjälvklarhet, såväl som kunskap om människors demokratiska coh mänskligarättigheter. Det behövs praktisk kunskap om institutionsbyggande,system för rättssäkerhet, inflytandefrågor, allmänna val m.m. Här spelarutbildning och information en stor roll.