bet · GB01SfU13 · 1987-12-31 00:00:00 — I ett första steg skallsjukvårdsförsäkringen omfatta den öppna vården, i ett andra steg även vårdenvid sjukhem och vårdhem för att fullt utbyggd även omfatta sjukhusvården.Avgifterna till försäkringen bör därvid erläggas av den enskilde och varaproportionella mot inkomsten. Ersättningen från försäkringen skall utges tillvårdgivaren och vara likvärdig för vård i offentlig och privat regi. m.fl. begär i mofion Sf207 ett förslag till en allmän ochobligatorisk sjukvårdsförsäkring, där försäkringen följer patienten också vidval av alternativa sjukhem med t.ex. inriktning. Utskottet vill med anledning av de nu nämnda yrkandenainledningsvis erinra om vad utskottet anförde i samband med sittställningstagande till överenskommelsen för . Utskottet påpekade i sittav godkända betänkande SfU 1986/87:1 att bestämmelser bl.a. omersättning till olika vårdgivare för hälso- och sjukvård återfinns i 2 kap.lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) samt att gemensamt för dessaersättningar är att regeringen bemyndigats att fastställa grunderna för dem.Utskottet konstaterade att regeringen således hade bemyndigande att träffa detslag av överenskommelse som var i fråga, såvitt den inte förutsatte någon ändringi AFL eller i annan lag. Mot den bakgrunden ansåg utskottet att inteborde gå in i prövning av de grunder för ersättning som överenskommits mellanföreträdare för regeringen och . - Den redovisadebedömningen äger alltjämt giltighet. Utskottet finner således att riksdageninte kan gå in i prövning av de grunder för ersättning som överenskommitsmellan företrädare för regeringen och 1988 och1989. I fråga om framtida överenskommelser vill utskottet erinraom sitt principiella ställningstagande i samband med att det nya ersättningssystemet infördes (se SfU 1983/84:31). Utskottet ansåg därvid att förändringarna låg i linje med strävandena att med försäkringsmedel bättre fördela och förstärka utbudet av den öppna vården och att de borde kunna medverka till att hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) målsättning om en god hälso- och sjukvård för alla medborgare på lika villkor skall kunna uppfyllas och att underlätta sjukvårdshuvudmännens planering av vården. Mot bakgrunden av att ansvaret för befolkningens hälso- och sjukvård lagts på sjukvårdshuvudmän nen ansåg utskottet det både riktigt och rimligt att dessa har ett inflytande över hur de trots allt begränsade ekonomiska och personella resurserna fördelas, såväl mellan de olika sjukvårdshuvudmännen som inom resp. geografiska områden. Utskottet framhöll vidare att det fria läkarvalet i verkligheten är förbehållet pafienterna i vissa storstadsområden, eftersom den offentliga vården i dessa områden har god tillgång på läkare och det övervägande antalet privatpraktiker etablerat sig där. Genom att resurserna styrs jämnare över hela landet ansåg utskottet att ett fritt läkarval kunde bli en realitet även för den övriga befolkningen. Utskottet hänvisade vid sin senaste behandling av dessafrågor (se SfU SfU 1987/88:13 1986/87:1) till sitt principiellaställningstagande och har inte heller nu någon anledning att frångå dennauppfattning. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaSfll yrkandena 1 och 3, Sfl2 yrkande 2, Sf237 yrkande 3, Sf240 yrkande 1 ochSf321 yrkande 1. I fråga om ändrad finansiering av sjukvården har riksdagenvid ett flertal fidigare tillfällen på förslag av utskottet avslagit motionerom utredning och förslag härom (se senast SfU 1986/87:1). Utskottet har härvidframhållit att om en större del av sjukvårdens kostnader skulle betalas viasjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt skulle detta innebära enavsevärd förändring av landstingens roll och ansvar beträffande hälso- ochsjukvården. Beträffande en individualisering av sjukförsäkringsavgifterna harutskottet hänvisat fill att de fidigare individuella premierna slopades genomden s.k. Hagaöverenskommelsen mellan och socialdemokraterna, ochutskottet har för sin del inte funnit anledning frångå denna överenskommelse. Med det anförda avstyrker utskottet bifall även tillmotionerna Sf240 yrkande 3 och Sf207. I motion Sfl2 yrkande 5 av m.fl. yrkarmotionärerna med hänvisning till sitt avståndstagande i övrigt frånDagmarsystemet avslag på förslaget till omläggning av systemet för ersättningfill organisationer som bedriver preventivmedelsrådgivning m.m. Utskottet, som konstaterar att denna fråga är den enda ipropositionen som förutsätter lagändring och således godkännande,anser att samma ersättningssystem bör gälla för den ersättning som lämnasorganisationer för födelsekontrollerande verksamhet som för annan öppen hälso-och sjukvård. Utskottet tillstyrker därför propositionens förslag och avstyrkerbifall fill motion Sfl2 yrkande 5. I motion Sfl2 kritiserar m.fl. att regeringenträffat överenskommelsen med först i ställetför, som bort ske, . Med hänsyn till att överenskommelsen skall träda ikraft är detta enligt motionärerna inte acceptabelt, och debegär i yrkande 1 ett tillkännagivande härom. I fråga om tidsåtgången för att nå en överenskommelse föråren 1988 och 1989 vill utskottet först erinra om att regeringen, enligt vadutskottet tidigare framhållit, har rätt att själv fastställa grunderna förersättningen. Det är naturligt att regeringen därvid söker samförstånd medsjukvårdshuvudmännen. Utskottet förutsätter att det ligger i parternas egetintresse, att överenskommelsen träffas i god fid innan den börjar gälla och attparterna därför strävat efter detta. Något uttalande i frågan finner utskottetdärför inte påkallat och avstyrker bifall till motion Sfl2 yrkande 1. m.fl. begär i motion SflO yrkande 2 etttillkännagivande om att beslutet att slopa det s.k. avgiftsfria året isjukvården bör upphävas. Som angivits i propositionen har givit regeringenfill känna att det avgiftsfria året vid sjukhusvård bör slopas förålderspensionärer och ett nytt system med vårdavgifter för dessa pensionäreroch utförsäkrade förtidspensionärer införas (prop. 1986/87:100, SfU:14, rskr.234). 1 * * 1987/88.11 saml. en avseratt återkomma till med en särskild proposition om detta i SfU1987/88:13 sådan tid att ändringar kan ske . Utskottet finnerinte skäl att frångå den uppfattning i fråga om det avgiftsfria året somutskottet uttalade i betänkandet SfU 1986/87:14 och avstyrker därför bifalltill motion SflO yrkande 2. I några motioner tas upp frågan om en mer direkt kopplingmellan sjukförsäkringen och sjukvården och om försöksverksamhet på området. m.fl. pekar i motion Sf237 på olika idéersom presenterats, bl.a. att staten, landstingen och kommunerna gemensamt skulleskjuta till medel fill en särskild rehabiliteringsfond i varje kommun. Ensärskild rehabiliteringsgrupp med företrädare för , arbetsförmedlingenoch skulle därvid lägga upp individuella handlingsprogram. Ett annatalternativ är att låta sjukförsäkringen finansiera all sjukhusanknu-tensjukvård och begränsa landstingens roll till själva produktionen av sjukvård.Motionärerna är medvetna om att vissa av frågorna utreds avrehabiliteringsberedningen men anser emellertid att tiden är mogen för en mergrundläggande och förutsättningslös prövning av relationerna mellan sjukvården ochsjukförsäkringen. De begär därför i yrkande 1 att en parlamentarisk utredningtillsätts för denna uppgift. vill motionärerna att försöksverksamhetkommer till stånd såväl enligt det s.k. som medrehabiliteringsfonder i några utvalda kommuner. I yrkande 2 begär motionärernasådan försöksverksamhet med närmare koppling mellan sjukförsäkringen ochsjukvården. och framför liknandesynpunkter i motion Sf314. Motionärerna nämner som en modell för ett effektivarevård-och rehabiliteringssystem att de sjukförsäkringsavgifter som arbetsgivarebetalar samlas i en fond inom varje landstingsområde. Fonden skulle förvaltasav och tillsammans. Dessa skulle gemensamt görasatsningar på förebyggande vård, speciella vårdinsatser och rehabilitering.Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande om att en parlamentariskutredning tillsätts för att utreda en framtida modell av lokalasjukförsäkringsfonder. Vidare begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om värdetav försöksprojekt i för att komma till rätta medsjukvårdsköerna. I motion Sf340 yrkande 3 begär m.fl.förslag om överföring av medel från socialförsäkringssektorn att användas föratt minska vårdköerna. Utskottet vill i detta sarrimanhang erinra om det arbetesom pågår inom kommittén (S 1985:02) för översyn av sjukförsäkringens roll närdet gäller förebyggande åtgärder och i samband med rehabilitering(rehabiliteringsberedningen). Kommittén har bl.a. till uppgift att pröva omdet finns behov av och förutsättningar för att lämna ersättning frånsjukförsäkringen i förebyggande syfte och om det går att samordnarehabiliteringsinsatserna på ett bättre sätt än . Enligt direktivenär kommittén vidare oförhindrad att ta upp åven andra frågor som kan ha sambandmed uppdraget, och enligt vad utskottet inhämtat är de i motionerna berörda frågornaföremål för överväganden inom kommittén. - Beredningen beräk- SfU1987/88:13 nas slutföra sitt arbete . Enligt utskottets mening bör rehabiliteringsberedningensarbete avvaktas, och motionerna Sf237 yrkandena 1 och 2, Sf314 yrkandena 1 och2 samt Sf340 yrkande 3 bör därför inte föranleda någon åtgärd, I tre motioner, som väckts med anledning av propositionen,tas upp frågor som rör läkarförsörjningen framför allt i glesbygd. m.fl. anför i motion Sfl2 att läkarbristen iunderförsörjda områden kan motverkas på i huvudsak två sätt. För yrkespraktikerbör särskilda glesbygdstillägg och andra stimulansinsatser, t.ex. investerings-och utbildningsstöd, prövas. Vidare bör en särskild glesbygdsförhöjning avsjukförsäkringens ersättningstaxa införas utöver en mer generellt tillämpadavtrappningsbar etableringstaxa. Enligt motionärerna bör dessutom entaxehöjning genomföras. Förutom stimulanser av skilda slag anser motionärernaatt sjukvårdshuvudmännen, fram till dess att läkarförsörjningen är godtagbar ihela landet, måste visa stor återhållsamhet med att inrätta nya tjänster,främst i orter med läns- och regionsjukhus. Detta förutsätter dock enligtmotionärerna fri etableringsrätt för privatpraktiker och fri anslutningsrätttill sjukförsäkringen av fritidspraktiker. Med hänvisning till det anfördabegärs i yrkande 3 ett skyndsamt förslag till åtgärder som verksamt främjarrekryteringen av yrkespraktiker i första hand till underförsörjda områden och iyrkande 4 ett tillkännagivande om nödvändigheten av att komma till rätta medsnedfördelningen inom den offentliga vården. Även m.fl. begär i motion Sfll yrkande 2förslag till åtgärder för att stimulera läkarrekryteringen till läkarglesaområden. Motionärerna konstaterar att den regionala obalansen inte har kunnaträttas till genom Dagmarsystemet. Det är enligt motionärerna en illusion atttro att etableringskontroll för privatpraktiker kan leda till ett ökat antalläkare i läkarglesa områden. För läkarfördelningen är det enligt motionärernaav väsentligt större betydelse hur många tjänster som inrättas i olika delar avlandet. Motionärerna konstaterar att det inrättatsväsentligt fler läkartjänster än vad som motsvaras av antalet utexamineradeläkare och att detta försvårar rekryteringen i regioner med olika rekryteringssvårigheter.Det finns därför anledning att iaktta återhållsamhet med nya läkartjänster sålänge det är brist på läkare. Motionärerna anser vidare att man för att stimuleraläkarförsörjningen i läkarglesa områden måste införa positiva åtgärder,exempelvis genom att ge ett särskilt investeringsstöd, en högre ersättningfrån sjukförsäkringen och en möjlighet till avskrivning av studieskulden förläkare som arbetar i dessa områden. m.fl. kritiserar i motion SflO den ojämnaläkarförsörjningen, vars bakgrund är den snabba utbyggnaden av storsjukhusenoch det stora antal läkartjänster detta skapat. Motionärerna anser att desjukvårdsansvariga måste avstå från att inrätta nya tjänster innan de vakantahar besatts och begär i yrkande 1 att läkarförsörjningens ojämnhet analyseras och förslag läggs fram föratt lösa frågan om en rättvis läkarfördelning över StU lyö7/öö:I3 landet. Utskottetbehandlar i detta sammanhang även två under den allmänna motionstiden väcktamotioner. CarlBildt m.fl. begär i motion Sf240 yrkande 2 ett tillkännagivande om behovet aven sådan förbättring av sjukförsäkringens läkartaxa som innebär dels engenerell, permanent förhöjning och en allmän rekryteringsstimulans föryrkespraktiker, dels en differentiering som särskilt stimulerar etablering iglesbygd. m.fl. pekar i motion Sf287 på betydelsen av att förbättra möjligheternaför mindre vårdinrättningar och för hemläkare att etablera sig i glesbygd.Detta skulle enligt motionärerna kunna ske genom att ge en högresjukvårdsersättning för vård på landsbygden. I motionen begärs ett tillkännagivandeom vad som anförts om socialpolifikens inriktning. Fråganom läkarförsörjningen har senast behandlats av socialutskottet i betänkandetSoU 1986/87:37. lämnade därvid en omfattande redovisning för deolika utredningar och rapporter vari läkarförsör jningspro-blematikenuppmärksammats. framhöll att det stora materialet liksom ocksåmotionsförslagen i frågan gjorde att det var svårt att bilda sig en uppfattningom vilka åtgärder som var mest adekvata och om den samlade effekten av olikaåtgärder. ansåg därför att läkarför-sörjningsfrågan måsteövervägas mera samlat och i ett sammanhang så att det blev möjligt att få enhelhetsbild av situationen. Enligt socialutskottets mening borde därförregeringen göra en samlad översyn av problematiken kring läkarförsörjningen ochförutsättningslöst överväga olika tänkbara åtgärder. Regeringen borde därefter,så snart det kunde ske, återkomma till med förslag om åtgärder.Riksdagen gav som sin mening regeringen till känna vad socialutskottet anfört. Iavvaktan på de förslag som sålunda begärt anser socialförsäkringsutskottetinte att motionerna Sfl2 yrkandena 3 och 4, Sfll yrkande 2, SflO yrkande 1,Sf240 yrkande 2, och Sf287 bör föranleda någon åtgärd. Utskottet vill dock idetta sammanhang erinra om att parterna i överenskommelsen varit överens omatt snedfördelningen av läkarresurser över landet är ett stort problem och attgemensamt arbeta för att utveckla styrmedel som bättre än de nuvarande gerbristlänen förutsättningar att öka sin läkarandel. I överenskommelsen nämnsockså att och , i syfte attåstadkomma en båttre rekrytering av privatläkare över landet, överenskommit atti en gemensam arbetsgrupp vidare utreda och bedöma inom vilka läkarglesaområden utanför stödområdena en fri läkaretablering skulle kunna vara motiveradsamt behandla andra frågor av gemensamt intresse inom den privata vårdsektorn. m.fl. påtalar i motion SflO att enligt redovisningen i propositionenav primärvårdens utveckling under den senaste 10-årsperio-den har antalet besökhos distriktssköterskor minskat. Motionärerna begär i yrkande 4 att orsakentill minskningen utreds. Enligtredovisningen i propositionen har det skett en betydande ökning av besöksvolymerna inom primärvården medan antalet besök per 24 distriktsläkare ochdistriktssköterska har minskat. Redovisningen bygger på SfU 1987/88:13 denuppföljning av verksamhet och resursanvändning varom staten ochLandstingsförbundet varit överens inför förändringen av ersättningssystemet år1985. I den överenskommelse som låg till grund för förändringen angavs attsocialstyrelsen i samråd med till hälso- och sjukvårdsberedningenårligen borde redovisa en sammanställning och analys av de förändringar somskett inom de områden för vilka ersättning utgick. Utöver dessa årligaredovisningar skulle tre huvudområden, bland dem primärvårdens utveckling,närmare analyseras med avseende på faktisk och planerad utveckling. Bl.a.studien avseende primärvården har enligt propositionen redovisats tillregeringen av . I propositionen uttalas att genomfördauppföljningar givit både regeringen och övriga organ verksamma inom hälso- ochsjukvården ett värdefullt underlag för överväganden. Fortsatta uppföljningaranges vara angelägna för att ge underlag för regeringens ställningstaganden ianslutning till ersättningarna. Motbakgrund av det anförda anser sig utskottet kunna utgå från att frågan omeffektivaste resursutnyttjande inom primärvården vederbörligen uppmärksammas.Motion SflO yrkande 4 behöver därför enligt utskottets uppfattning inteföranleda någon åtgärd. Utskottetbehandlar i detta sammanhang åven tre motionsyrkanden som berör bl.a.läkartaxan och taxan för sjukvårdande behandling. BengtWesterberg m.fl. anför i motion Sf237 att det är en brist i läkartaxan attersättningen till privatläkare som arbetar utanför låkarhus är väsentligt lägreän för läkare som arbetar i låkarhus. Enligt motionärerna finns det därför skälför regeringen att se över läkartaxans utformning och de begär i yrkande 4 etttillkännagivande härom. Utskottetbehandlade ett motsvarande motionsyrkande i betänkandet SfU 1986/87:1.Utskottet anförde därvid följande. Enligtbeslut av riksdag bestäms fr.o.m. arvodet tillprivatpraktiserande läkare som är anslutna till den allmänna sjukförsäkringenav reglerna i läkarvårdstaxan (1974:699). Taxan fastställs av regeringen efterförslag från . För att undvika att övergången tilltaxebindning skulle medföra en oskälig inkomstminskning för enskilda läkare somfidigare fillämpat en högre arvodesnivå ån vad taxan medgav infördes vid de nyabestämmelsernas tillkomst övergångsvis en möjlighet för läkarna att efterindividuell prövning ta ut ett förhöjt arvode. Bl.a. fick läkare vidgruppmottagning etablerad utan särskilt beslut tillämpa enarvodeshöjning . Även efterträdare till sådan läkare kunde under vissförutsättning få rätt till samma arvodeshöjning. Reglerna var avsedda attfillåmpas övergångsvis och skulle avvecklas. Nivån på arvodeshöjningenför läkare vid gruppmottagning har härefter successivt minskat och uppgårft.o.m. Såsomovan framgår har avsikten hela fiden varit att avveckla arvodeshöjningen för läkare i gruppmottagning, och den medgivna höjning en har i konsekvens härmed minskat undan för undan. Med hänsyn härfill anser sig utskottet inte kunna förorda en sådan åtgärd för att minska skillnaderna i arvode för läkare i resp. utanför låkarhus som begärts i motionen, nämligen en generell arvodeshöjning för läkare utanför låkarhus, utan frågan om kommande taxehöjningar får prövas i sedvanlig ordning, ._ Utskottet,som konstaterar att nivån på arvodeshöjning för läkare vid 1987/88:13gruppmottagning nu ytterligare minskat och uppgår till25 %, vidhåller sin ovan redovisade ståndpunkt och avstyrker bifall även tillmotion Sf237 yrkande 4. I motion Sf292 begär m.fl. snara åtgärderför att förbättra de ekonomiska möjligheterna för sjukgymnaster att bedrivaprivat vårdverksamhet. m.fl. begär också i motion Sf320yrkande 2 ett tillkännagivande om att tvånget att ha en remiss från läkare föratt erhålla sjukgymnastisk behandling bör slopas. Regeringen fastställer enligt 2 kap. 1 § AFL det högstaarvode som får tas ut av en vårdgivare som är ansluten till sjukförsäkringen.Nuvarande bestämmelser om arvode för sjukvårdande behandling gäller tillsvidare, dock längst till utgången av . Enligt vad utskottet erfaritavser dock regeringen att redan fr.o.m. höja arvodet försjukvårdande behandling med . I den mån ytterligare åtgärder behövervidtas i fråga om privatpraktiserande sjukgymnasters ekonomiska situationförutsätter utskottet att regeringen tar erforderliga initiativ härtill. Motbakgrund av det anförda anser utskottet att något uttalande medanledning av motion Sf292 inte är påkallat. Utskottet kan inte heller tillstyrka yrkandet i motionSf320 om att systemet med remiss från läkare för att erhålla sjukgymnastiskbehandling generellt skall slopas eftersom systemet innebår en medicinskkontroll. Patientavgifterna inom den offentliga vården grundas påöverenskommelserna mellan staten och sjukvårdshuvudmännen och regleras iförordningen (1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudman frånsjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Avgifterna ärför närvarande högst . vid läkarvård och högst . vid annan vård änläkarvård. Gör en läkare hembesök utgår ett tillägg med . Ger läkaren rådper telefon är avgiften högst . Patientavgifterna hos privatpraktiker är för närvarandehögst . vid läkarbesök och högst . vid annan vård. Om en läkare görhembesök utgår tillägg med . Vid rådgivning per telefon får avgift om 20kr. Enligt överenskommelsen skall de nuvarande högstaavgifterna i offentlig vård, som varit oförändrade , varaoförändrade och höjas för . Avgiften vid läkarvård och vidannan vård höjs då med . Tilläggsavgiftenför hembesök och avgiften för telefonrådgivning höjs med . fill 30 kr.resp. Departementschefen har i propositionen åven aviserat enhöjning av de högsta patientavgifter som får tas ut av privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster med . per besök eller behandling fr.o.m. den 1januari 1988. kommer, enligt vad utskottet erfarit, arvodena atthöjas med motsvarande belopp. m.fl. yrkar i motion Sf9 avslag på de anmäldahöjningarna av patientavgifterna i offentlig vård. I tvåmotioner, Sf329 (yrkande 3) av m.fl. och Sf349 (yrkande 8) av MargaretaAndrén m.fl., föreslås i besparingssyfte höjningar SfU 1987/88:13 avpafientavgifterna. I den förstnämnda motionen begärs ett tillkännagivande omatt patientavgiften vid läkarvård bör höjas med . och vid sjukvårdandebehandling med . i såväl offentlig som enskild vård fr.o.m. den 1 januari1988. I mofion Sf349 begärs en höjning av patientavgiften vid läkarvård till 65kr. Denna höjning bör enligt motionärerna kombinerasmed en ändring av högkostnadsskyddet av innebörd att kostnader för sjukresainkluderas i skyddet och att tolv läkarbesök/läkemedelsinköp berättigar tillkostnadsbefrielse. Utskottet återkommer till frågorna om högkostnadsskydd ochsjukresekostnader i ett senare avsnitt av betänkandet. Vidfastställande av grunderna för sjukförsäkringens ersättningar till vårdgivarnakan regeringen enligt 2 kap. 1 § AFL bl.a. bestämma den högsta patientavgiftensom vårdgivaren får ta ut i såväl offentlig som privat vård. I den förevarandeöverenskommelsen regleras patientavgifternas storlek i offentlig vård för åren 1988och 1989. Bestämmandet av avgifterna för offentlig vård har alltså ingått somett led i överenskommelsen. Mot bakgrund härav avstyrker utskottet bifall tillmotion Sf9 och fill motionerna Sf329 yrkande 3 och Sf349 yrkande 8 såvitt avserpatientavgifterna i offentlig vård. Såvittgäller pafientavgifterna för privat vård har regeringen, som ovan nämnts,bemyndigande att fastställa även dessa. Såsom förutskickas i propositionenkommer avgifterna att höjas med . fr.o.m. och samtidigtskall en motsvarande arvodeshöjning ske. Enligt utskottets mening är de nämndahöjningarna väl avvägda. Utskottet avstyrker därför bifall fill motionernaSf329 yrkande 3 och Sf349 yrkande 8 även i nu behandlad del. Rättentill läkemedelsförmåner regleras i lagen (1981:49) om begränsning avläkemedelskostnader m.m. Förmånerna utges i form av antingen kostnadsfriheteller prisnedsättning för läkemedel eller skydd mot höga kostnader förläkemedel och sjukvård. Med läkemedel förstås sådana varor fillämplig. Prisnedsättningen gäller också vissalivsmedel till barn enligt vad som finns angivet i en särskildförordning - förordningen (1979:1132) om prisnedsatta livsmedel vid vissasjukdomar. Kostnadsfria läkemedel utges till den som lider av långvarig ochallvarlig sjukdom i enlighet med vad som anges i förordningen (1981:353) medförteckning över kostnadsfria läkemedel. Härutöver tillhandahålls kostnadsfriaförbrukningsartiklar till personer som på grund av allvarlig sjukdom ellerbehandling av sådan sjukdom är i behov härav. Omfattningen av dennakostnadsfrihet anges i kungörelsen (1972:189) om kostnadsfriaförbrukningsartiklar vid sjukdom. Prisnedsättningpå läkemedel sker genom att den kostnad som vid varje expeditionstillfälle överstiger . ersätts av den allmänna försäkringen.