bet · GB01SoU16 · 1987-12-31 00:00:00 — I motion l987/88:So419 av JohnAndersson m.fl. (vpk) hemställs att hos regeringen begär förslag omalt öka tillgången på läkare och annan vårdpersonal i glesbygd. I motion1987/88:So426 (m) hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om åtgärder från sjukvårdshuvudmännens sida isyfte att åstadkomma en bättre läkarförsörjning i glesbygd (yrkande 3).Motionärerna tar upp sådant som behovet av återhållsamhet med att inrätta nyatjänster, större möjligheter för fritidsprakfiker, differentieradesjukvårdslaxor, lokaliseringsbidrag och olika insatser på utbildningsområdet.Liknande synpunkter framförs i motion 1987/88:So442 (fp), i vilken hemställsatt hos regeringen begär , förslag till i motionen angivna åtgärderför alt stimulera rekrytering av läkare och annan sjukvårdspersonal ibristområden (yrkande 4). I motion 19871 88:So474 av m.fl (c)slutligen hemställs att begär att regeringen lämnar förslag tillläkarrekryteringsfrämjande åtgärder i enlighet med motionen. Motionärernaföreslår bl.a. öronmärkning av särskilt prioriterade tjänster i landsorten ochkontraktsanställning på sådana samt avskrivning av studieskulder. Utskottethar vid åtskilliga tillfällen behandlat frågan om läkarförsörjningen i landetoch därvid konstaterat att det - trots att olika åtgärder vidtagits under årenslopp för att få till stånd en jämnare fördelning av vårdresurserna, särskilt ifråga om läkartillgången - är svårt att rekrytera läkare tillbristområden och att det därför fortfarande råder en både verksamhets-niässigoch geografisk snedfördelning av läkarresurserna. Läkarförsörjningsfråganbehandlades senast av utskottet i betänkandet SoU 1986/87:37. Utskottethänvisar till den omfattande redovisning av utredningar, arbetsgrupper,rapporter och uttalanden som finns i det nämnda betänkandet. I övrigt kanföljande redovisas; Ibudgetpropositionen (bil.7) konstateras att möjligheterna att rekrytera och behålla kompetent personal är av avgörande betydelse för att en god hälso- och sjukvård skall kunna förverkligas. Där hänvisas bl.a. till den arbetsgrupp som tillsattes av den tidigare hälso- och sjukvårdsberedningen och som analyserar förutsättningarna att öka rekryteringen av läkare till allmänmedicin och glesbygd. Vidare anförs att regeringen överväger olika åtgärder som kan främja en tillfredsställande personalförsörjning inom såväl hälso- och sjukvården som . Det anses också viktigt alt mot bakgrund av de regionala och sociala skillnaderna både vad gäller hälsa och tillgång på hälso- och sjukvård ägna särskild uppmärksamhet åt förebyggan- 10 deinsatser och åt att vårdresurserna fördelas rättvist. Det erinras om attden SoU 1987/88:16 nya hälso- och sjukvårdsberedningen med statsministernsom ordförande särskilt skall arbeta med frågor inom hälso- och sjukvården somär av stor vikt från nationell synpunkt. Frågan om den regionala obalansen i läkartillgångendiskuterades vid det senaste sammanträdet i hälso- och sjukvårdsberedningen(). Även frågan om en eventuellt utbyggd läkarutbildning i Umeåberördes. Beredningen beslutade att frågan om läkartillgång, vakansproblem ochregional obalans skall tas upp på nytt efter det att bl.a. socialstyrelsentagit fram ytterligare underlag för att bereda frågan. Utredningen om läkarnas specialistutbildning m.m. framladei betänkandet (SOU 1987:53 och 54) Kompetensutvecklingen eflerläkarexamen. Utredningen föreslår bl.a. en betydande förnyelse och enavreglering av läkarnas vidareutbildning. Utredningens experter var eniga omförslagen i betänkandet utom på en punkt. Utredningsmannen har sålundaföreslagit att läkare under specialiseringstjänstgöringen i huvudsak skall varatillsvidareanställda. Detta har statens representanter i utredningen opponeratsig emot med motiveringen att det skulle äventyra genomströmningen i systemetoch avhända staten möjligheterna att leva upp fill sitt ansvar förförsörjningen av läkare inom olika specialiteter. Utredningens förslagremissbehandlas och kommer därefter att beredas iregeringskansliet. och träffade isamband med det senaste en särskild överenskommelse om att bildaen gemensam arbetsgrupp som bl.a. skall utreda och bedöma inom vilka läkarglesaområden utanför stödområdena en fri läkaretablering skulle kunna varamotiverad. uppvaktade i december 1987utbildningsministern och socialministern och uttryckte därvid önskemål omytterligare 20 platser fill läkarutbildningen i . harerfarit att utbildningsutskottet behandlar ett antal motionerom läkarutbildningen och därvid kommer att ta frågan om ökat antal platser förläkarutbildning i under särskilt övervägande. Vid sin senaste behandling av läkarförsörjningsfrågan (SoU1986/87:37) hänvisade utskottet inledningsvis fill hälso- och sjukvårdslagens(1982:763) målsättningsparagraf enligt vilken målet för hälso- och sjukvårdenär en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen (2 §). Utskottetframhöll att för att hälso- och sjukvårdslagens mål skall kunna uppfyllas ärdet vikfigt att vårdresurserna fördelas rättvist över hela landet och ärtillgängliga för var och en oberoende av var man bor i landet. Andra viktigaförutsättningar är god kontinuitet i vården och att patienterna kan fåbehandling när de behöver det och utan alltför långa väntetider. Utskottetanförde att de stora problem som fortfarande råder när det gäller att rekryteravårdpersonal och framför allt läkare till mindre attraktiva verksamhetsområdenoch orter är förhållanden som inte i längden kan accepteras. Utskottethänvisade så till det omfattande material som lagts fram i en rad 1 * 1987/88. olikautredningar, rapporter, uttalanden osv. Utskottet anförde vidare (bet.- SoU1987/88:16 s. I dessa och även i de nu aktuella motionerna läggs fram enrad olika förslag. Dessa berör egentligen många ansvarsområden och därmed ävenflera av regeringens departement och utskott. Ett omfattande erfarenhetsmaterialfinns också i de redovisade utredningarna och rapporterna. Det stora materialet liksom också förslagen ger emellertiden splittrad bild, och det är svårt att bilda sig en uppfattning om vilkaåtgärder som är mest; adekvata och om den samlade effekten av olika åtgärder.Utskottet anser mol denna bakgrund att läkarförsörjningsfrågan nu måsteövervägas mera samlat och i ett sammanhang så att det blir möjligt att få enhelhetsbild av situationen. Enligt utskottets mening bör därför regeringen göraen samlad översyn av problematiken kring läkarförsörjningen ochförutsättningslöst överväga olika tänkbara åtgärder. Del omfattandekunskapsmaterial soiri föreligger bör kunna bilda utgångspunkt för dessaöverväganden. Regeringen bör därefter så snart det kan ske återkomma lillriksdagen med förslag om åtgärder. Vad utskottet i dessa delar anfört beslutade riksdagensedermera ge regeringen fill känna (RD 1986/87:135-136, rskr. Utskottet vidhåller den sålunda uttalade uppfattningen.Utskottet finner det anmärkningsvärt att regeringen ännu inte vidtagit någraåtgärder med anledning av fidigare beslut i denna fråga. Vad utskottet nu anfört medanledning av motionerna So419 (vpk), So426 , . (m) yrkande 3, So442 (fp) yrkande 4 och So474 (c) bör ge regeringen fill känna. Bosättning och vårdansvar inom långvården I motion 1987/88:So473 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om rättentill bosättning för personer som vårdas inom långvården. Motionärerna ärkritiska till de nuvarande reglerna som bygger på ett avtal mellan landstingenoch som har innebörden att landstingen måste vara ense för att en långtidssjukpafient skall kunna flytta från det landsting där vederbörande är bosatt tillett annat. Motionärerna anser alt detta förbehåll utgören oacceptabelbegränsning av den enskilda vårdtagarens beslutanderätt över sin egenbosättning. Liknande synpunkter framförs även i motion 1987/88:So451 avCharlotte och . I denna begärs sålunda etttillkännagivande till regeringen om att en ändring i riksavtalet för hälso- ochsjukvården måste komma till stånd. Enligt 3 § hälso- och sjukvårdslagen skall varjelandsfingskommun erbjuda hälso- och sjukvård åt den som är bosatt inom landstingskommunen. för bestämmelsen är folkbokföringslagens (1967; 198) regler om att en person , anses bosatt på och skall vara kyrkoskriven på den fasfighet där han regelmässigt tillbringar sin dygnsvila (11 och 12 §§ folkbokföringslagen). ' En intagning på sjukvårdsinrättning ändrar inte den intagnes kyrkobokfö ringsort. I de fall en patients kyrkobokföringsort ändras av folkbokförings-, myndigheterna medan patienten är inskriven vid en sjukvårdsinrättning 22 medför detta enligtlandsfingens tillämpning av hälso- och sjukvårdslagen SoU 1987/88:16 inteatt ett nytt landsfing skall svara för vården. Förändringen beaktas först sedanpatienten definitivt skrivits ut. Idet s.k. riksavtalet för hälso- och sjukvården, som träffats mellansjukvårdshuvudmännen, regleras landstingens samverkan i olika frågor såväl inomsom utom sjukvårdsregionerna. I avtalet finns även bestämmelser om samarbetenär det gäller sådan icke akut vård som motiveras främst av andra skäl än rentmedicinska. Genom avtalet ges en möjlighet att remittera en patient fill ettsjukhus inom ett annat landsfing, även om likvärdiga vårdmöjligheter finns ihemlandstinget. Remissmöjlighelen skall enligt avtalet bl.a. kunna utnyttjasför patienter som är i behov av långvarig sjukhus- eller sjukhemsvård och somav främst humanitära skäl bör flyttas till sjukhus eller sjukhem inom énlandstingskommun där de närmast anhöriga ärbosatta. Utskottetbehandlade en mofion av liknande innebörd i betänkandet SoU 1984/85:2. Därvidkonstaterade utskottet att frågan är av stor mänsklig betydelse och anfördebl.a. att det för ganila människor som måste vårdas på långvårdsklinik kaninnebära ett stort lidande att inte få vårdas nära sina anhöriga eller i kändmiljö. Utskottet noterade med tillfredsställelse bestämmelsen om "ickeakut vård i övrigt" i det då nya riksavtalet och den möjlighet som enligtdetta finns att flytta en långvårdspatient till annat landsting, förutsatt attde båda landsfingen enas om detta. Utskottet ansåg sig kunna utgå från attlandstingen skulle komma att tillämpa regeln generöst och med de intagnapatienternas bästa för ögonen. Utskottet ansåg det inte påkallat med någotinitiativ från sida i den aktuella frågan. Ibetänkandet SoU 1987/88:6 behandlade utskottet ett rnotionsyrkande ommöjligheten för äldre och handikappade att få servicebostad i en kommun där deinte är mantalsskrivna. Motionen hade remissbehandlats. Flertaielremissinstanser var positiva till motionen. Svenska kominunförbundel hadeförklarat sig positivt till en kartläggning av problemet och en analys avmöjliga lösningar. Utskottet ansåg att regeringen borde pröva vilka åtgärdersom kan vidtas för att möjliggöra för handikappade och gamla att fåservicebostad i annan kommun. beslöt sedermera att som sin mening geregeringen fill känna vad utskottet anfört (rskr. Utskotteterinrar om de uttalanden som utskottet gjort i tidigare samman hang om den stora vikten av att gamla, sjuka och handikappade människor får möjlighet ätt bo nära sina anhöriga. Att fritt kunna välja bostadsort måste vara en självklar rättighet för alla och måste även gälla den sorri under långtid skall vårdas på institution. Praktiska svårigheter bör hår inte få lägga hinderi vägen. Utskottet vill därför understryka betydelsen av att sjukvårdshuvudmännen fillämpar riksavtalets bestämmelser generöst och alltså försöker ordna så att långvårdspatienter som så önskar kan vårdas inom etl annat landsting. Patienternas bästa måste vara vägledande vid handlägg ningen av sådana frågor. Utskottet, som förutsätter all detta beaktas av sjukvårdshuvudmännen, anser inte att har anledning att nu ta något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker sålunda motionerna So473 (s) och So451 (fp). Informationom organdonation SoU 1987/88:16 I motion 1987/88:433 av () och IngaLantz (vpk) hemställs att 'som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ett informationsmaterial om organdonafionför aktiv lansering i gymnasieskolan, värnpliktsutbildningen och körkortsutbildningen.Motionärerna pekar på den stora betydelsen av att var och en under sin livstidverkligen tar ställning till om man vid sin död är beredd att donera organ ochatt man verkligen får en möjlighet att göra det. För att dessa frågor skall fåden uppmärksamhet de förtjänar krävs enligt motionärerna en aktiv informationutöver det informationsmaterial om den nya lagen om dödskriterier somsocialstyrelsen tagit fram. Motionärerna anser att gymnasieskolan,värpliktsutbildningen och körkortsutbildningen är lämpliga mål för en sådanakfiv information. Informationen bör utformas som etl material omtransplantationsverksamheten och förutsättningarna för denna. Utskottet har vid åtskilliga tillfällen under senare årbehandlat olika transplantationsfrågor. Särskilt aktuell har frågan omorgandonation varit i samband med införandet av hjärnrelaterade dödskriterier.Den 1 januari trädde den nya lagen (1987:269) om kriterier för bestämmandeav människans död i kraft. Vid sin behandling av den aktuella propositionenframhöll utskottet behovet av en saklig, uttömmande och balanserad informafionom innebörden av hjärnrelaterade dödskriterier. Utskottet konstaterade attomfattande information förbereddes såväl inom regeringskanshet söm avsjukvårdshuvudmännen (SoU 1986/87:25). Regeringen fillkallade en särskild utredare meduppdrag att se över transplantationslagen m.m. Utredaren skall enligt sinadirektiv (dir. 1987:21) överväga och lämna förslag fill vilka krav på samtyckesom bör ställas för att man skall få ta organ för transplantalion. Utredarenskall också överväga om någon form av registrering av samtycke tillorgandonation bör införas och i så fall föreslå hur en sådan registrering börutformas och administreras. I direktiven anges också att utredaren bör övervägavilka insatser som behövs från samhällets sida för att fånga upp och beredasådana frågor kring transplantationer som kan ha etiska konsekvenser. Utredarenskall arbeta utåtriktat och på olika sätt medverka till att frågor kringdonation av organ förs ut till debatt. har utarbetat ett antal olika skrifter omde nya dödskriterierna. Bl.a. har en informationsbroschyr (När hjärnan dör,dör människan) tagits fram för informafion till allmänheten och en annan (Närdöden blir ett faktum) för informafion till anhöriga till patienter somdrabbats av total hjärninfarkt. Informationsmaterialet behandlar ocksåtransplantationsfrå-gorna. Styrelsen har även utfärdat föreskrifter och allmänna rådom tillämpning en av lagen om kriterier för bestämmande av människans död (SOSFS 1987:32) och allmänna råd till den från gällande lydelsen av 7 § transplantationslagen (SOSFS 1987:17). Allmänna råd 1987:7 Människans död - Information till vårdpersonal tar också upp frågor om organlransplantation. Utskottet gör följandebedömning. SoU 1987/88:16 Mångasvårt sjuka människor kan räddas fill livet eller få en bättre hälsa tackvare transplanterade organ. I transplantationslagen finns klara bestämmelserför när organ får tas. Dessa bestämmelser är föremål för enöversyn. Den särskilde utredaren skall enligt sina direktiv arbeta utåtriktatoch på olika sätt medverka till att frågor kring donation av organ förs ut tilldebatt. Utskottet, som erinrar om att frågor om organdonafion också tagits uppi många sammanhang i samband med informationen om hjärnrelateradedödskriterier, anser därför inte att har anledning att ta någotinifiativ i frågan. Utskottet avstyrker sålunda motion 1987/ 88;So433 (s, vpk). Imotion 1987/88:So457 av och (båda fp)hemställs att hos regeringen begär att får i uppdragatt utreda ansvarsförhållanden vid "återanvändande" av pacemaker.Enligt motionärerna förekommer det en viss återanvändning av hjärtstimulatorervid en del sjukhus och ansvarsförhållandena vid sådan återanvändning behöverklargöras. Utredningenom den medicintekniska säkerheten avlämnade betänkandet (SOU1987:23) Medicinteknisk säkerhet. Utredningen föreslår att kraven påmedicinteknisk säkerhet och fillförlitlighel skall fastställas i en sårskildlag om kontroll av medicintekniska produkter. Utredningen föreslår att allamedicintekniska produkter skall föras in i en av tre kontrollklasser, där densträngaste klassen är numrner tre. Till den skall enligt förslaget föras bl.a.respiratorer och hjärl-lung-maskiner. Föratt kunna spåra implantat föreslår utredningen att dessa skall märkas ochregistreras, så att de kan spåras infill efter det de satts in på enpafient. För hjärtstimulatorer och hjärtklaffar föreslås att ett nafionelltregister upprättas i syfte att möjliggöra för läkare att snabbt kunna nåpatienter med pacemaker som är i behov av utbyte av implantatet. Utredningenbedömer att implantat av denna typ bör hänföras fill klass 3 eller i vissa fallklass 2, med hänsyn fill att de inopereras för permanent bruk med småmöjligheter för läkare att kontrollera deras säkerhet och tillförlitlighet. Förslagenfrån utredningen om den medicintekniska säkerheten bereds iregeringskansliet. Återanvändningav hjärlsfimulatorer förekommer enligl vad utskottet erfarit endast i mycketbegränsad omfattning i . Det har inte förekommit något fall vare sig iSverige eller såvitt känt utomlands, där en patient kommit till skada i sambandmed återanvändning av pacemakers. Återanvändning förekommer inte alls när detgäller den vanliga och enklare typen av pacemaker. Hjärtstimulatorer bytsregelmässigt ut på patienterna långt innan det finns någon risk förfunktionsstörningar. Endast i enstaka fall har återanvändning skett när detgällt vissa högteknologiska, omprogram-merbara och därför mycket dyrbarahjärtstimulatorer. Utskottetgör följande bedömning. SoU 1987/88:16 Användningen av medicinteknisk utrustning inom sjukvårdenhar ökat kraftigt under . Verksamheten har endast i begränsad omfattning reglerats av myndigheterna. Utvecklingen och de problem som i , följt avdenna har emellertid följts av såväl centrala myndigheter, somsjukvårdshuvudmän och institutioner. Utskottet vill här endast fastslå att den medicinlekniska utrustning som används i vårmoderna sjukvård måste uppfylla mycket högt ställda säkerhetskrav. trygga kraven på medicinlekniska produkters säkerhet och tillförlitlighettillkallades också den ovan redovisade utredning som avlämnat sittförslag till regeringen. I den konkreta frågan om återanvändning avhjärtstimulatorer delar utskottet givetvis den grundläggande uppfattningen i motion So457 (fp) att , , endastfullt fillförlitliga stimulatorer får opereras in på patienter. Det äremellertid inte en uppgift för att bedöma vilka rriedicinska och''' ' tekniska säkerhetskrav som här måste uppställas. Som ovan framgått har utredningen om den medicintekniskasäkerheten lagt fram förslag fill säkerhetsåtgärder beträffande bl.a.pacemakers. Ärendet bereds nu i . Utskottet anser därför inteatt det är påkallat med något initiativ från sida. Utskottetavstyrker med hänvisning härtill motion So457 (fp). Statsbidrag för förebyggande åtgärder mot klamydia I motion 1987/88:So4I2 av Margö och (båda vpk) hemställs att hos regeringen begär förslag till statsbidrag för förebyggandehälsoarbete mot klamydia enligt motionens förslag. För att sjukdomen klamydiaskall kunna bekämpas behövs omfattande förebyggande åtgärder. Då denförebyggande verksamheten enbart är rekommenderande är risken enligtmotionärerna stor för att det förebyggande arbetet helt underordnaslandstingens ekonomi. Motionärerna anser att det behövs ett särskiltstatsbidrag till landstingen under etl uppbyggnadsskede. Detta bör baseras påantalet ungdomar/yngre vuxna i åldern . uttalade med anledning av ettantal motioner att klamydia bör hänföras till de veneriska sjukdomarna enligtgällande smittskyddslagstiftning (SoU 1987/88:1, rskr. Regeringen hardärefter, , förordnal om ändring i bl.a. 6 § smittskyddskungörelsen(1968:234) så att klamydia numera räknas upp bland de sjukdomar som utgör deveneriska sjukdomarna. Den nya lydelsen av ö'§ smiltskyddskungörelsen träder ikraft (SFS 1988:59). har beslutat all utfärdaallmänna råd om förebyggande åtgärder mol klamydia. En begränsad förutgåva ävdessa har distribuerats. Enligt kostnadsberäkningar som bifogas deallmänna råden beräknas de ökade insatserna mol klamydia kosta 40-80 milj. kr.per år. Klamydia anses dock orsaka äggledarinflammalioner, sterilitet ochutomkvedshavandeskap som kostar minst 200 milj.kr. Landsfingsförbundethar efter samråd accepterat allmän- SoU 1987/88:16 na råd.Förbundet har i yttrande till aviserat att frågan omhuvudmännens kostnader pä kort sikt kommer att tas upp i kommandeDagmar-förhandlingar med regeringen. Utskottetunderströk så sent som betydelsen av åtgärder för att minskaspridningen av de sexuellt överförbara sjukdornarna. Enbart klamydia ansesförorsaka kostnader på minst 200 rnilj.ki". Det mänskliga lidandesom följer i klamydias spår kan inte uppskattas i pengar. Utskottet delargivetvis motionärernas bedömning att förebyggande åtgärder mot klamydia Hksommot andra sexuellt överförbara sjukdomar måste ha hög prioritet. Närdet gäller frågan om ett statsbidrag lill sjukvårdshuvudmännen konstaterarutskottet alt aviserat att man avser att ta upp denna frågavid kornmande Dagmar-förhandlingar med regeringen. Utskottet vill därför försin del endast framhålla att kostnaderna för effekfiva förebyggande insatsermot en sådan sexuellt överförbar sjukdom som klamydia väl kan uppvägasav minskade sjukvårdskostnader och mindre lidande för enskilda individer. Med det anförda avstyrkerutskottet mofion 1987/88:So412 (vpk). Legitimering av kiropraktorer och naprapater Imotion 1987/88:So421 av () hemställs att hosregeringen begär skyndsamt förslag till legitimering av Drs. of Chiropracticmed åtföljande rätt för patienterna att omfattas äv sjukförsäkringssystemet. Imotion 1987/88:So484 av () hemställs att som sinmening ger regeringen fill känna vad i motionen anförts om legitimering avnaprapater. Motionären anför att både samhället och den enskilde individenskulle kunna få stor nytta och glädje av att en legifimering av naprapaterinförs. Sjukfrånvaron och medicineringen skulle minska och produktionen öka.Den enskildes kostnader skulle också minska. Även i motion 1987/88:501 avElisabeth och (båda m) begärs ett tillkännagivandetill regeringen om vad som anförs i motionen om legitimation av naprapater. Mofionärernaanser inte att det bör göras någon skillnad mellan dessa och de i utbildadekiropraktorerna. Riksdagenhar under en lång rad av år behandlat olika yrkanden om den s.k. alternativamedicinens olika tillämpningsformer. Yrkanden som gällt kiropraktorerbehandlades senast i betänkandet SoU 1985/86:13 och frågan om legitimering avnaprapater i SoU 1986/87:16.1 de nämnda betänkandena finns också hänvisningartill tidigare uttalanden av utskottet. (S 1984:04) avlämnade delbetänkandet (SOU 1987:12) Legitimafionför vissa kiropraktorer. Kommittén föreslår i betänkandet att vissakiropraktorer - gruppen-Drs. of' Chiropractic - skall kunna få legitimation ochanslutas till sjukförsäkringssystemet i . Kommittén avser att i sittslutbetänkande återkomma fill frågan om övriga kiropraktorer. Kommittén kommerdå också att behandla frågan om legitimation för naprapater. skallenligt planerna läggas fram under slutet av eller SoU1987/88:16 1989. Utredningens förslag när det gäller gruppen Drs. ofChiropractic har remissbehandlats och bereds iregeringskansliet. En proposition har aviserats till senare detta år.Utskottet finner mot den bakgrunden att något initiativ från sidainte erfordras med anledning av motion So421 (m) vilken sålunda avstyrks. Närdet gäller frågan om legitimation för naprapater anser utskottet att kommitténsöverväganden bör avvaktas. Utskottet avstyrker sålunda även motionerna So484(s) och So501 (m). I motion 1987/88:So490 av () hemställsätt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom privatanställda barnmorskors förskrivningsrätt.