bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — Förseningenhar varierat upp till hela . Utskottet finner mot angiven bakgrund att förhållandenaunder föregående inte varit fullt tillfredsställande. Jämfört medtidigare år har dock en viss förbättring skett. De åtgärder som vidtagits iregeringskansliet i syfte att erhålla rimligare arbetsförhållanden iriksdagen har sålunda haft viss framgång. De avstatsrådsberedningen fastställda riktlinjerna för upprättande avpropositionsförteckning och tidsplanering I propositionsavlämnandet fogas sombilaga ASB till detta betänkande. Under slutet av och lämnades intemjndre än 14 propositioner vilket i dessa fall innebar att motionstid pågicksamtidigt med den allmänna motionstiden . Detta förhållande har tagits uppi en särskild granskningsanmälan. Utskottet noterar i denna del att talmanskonferensenvid ett sammanträde behandlat problemet och uttalat atttalmannen inför motionstiden skall samråda med de valda ledamöterna avtalmanskonferensen för bordläggning av sådana propositioner för vilkamotionstiden helt eller delvis sammanfaller med allmänna motionstiden. Dettabör innebära att motionstiden i praktiken förlängs och utgår först i början avfebruari månad. Utskottet vill understryka vikten av förbättrad planering frånregeringskansliets sida på denna punkt. Utskottet har även granskat frågan om tiden förremissbehandling av några centrala utredningsbetänkanden som ligger till grundför energipropositionen 1987/88:90. Det gäller sex utredningar för vilkaremisstiden var förhållandevis kort, dvs. tiden mellan ochden . Även denna fråga har tagits upp i en granskningsanmälan.Utskottet har från statsrådsberedningen erhållit vissa upplysningar omanledningen till den korta remisstiden, se bilaga A 5 C. bakgrund av de särskildaomständigheterna i dessa fall inte anledning till KU 1987/88:40 någotsärskilt uttalande. Konsfilufionsutskoltetaktuahserade granskningsbetänkande (KU 1979/80:50) frågan om behovetav ett särskilt register över bemyndiganden i normgivningshänseende.Den närmare utformningen av ett sådant register behandlades senast i förraårets granskningsbetänkande (KU 1986/87:33 s. 12). Statsrådsberedningen harupprättat en förteckning per över vissanormgivningsbemyndiganden, som överlämnats till utskottet. Avsikten är attförteckningen skall hållas aktuell genom halvårsvisarevisioner. Utskottetuttalade att det är önskvärt att registret kan komma till praktiskanvändning . För del skulleregistret användas i samband med granskning och kontroll pånormgivningsområdel. Utskottet förutsatte att registret även kunde vara tillpraktisk nytta för andra utskott i . Detär enligt utskottets mening värdefullt att detta normgivningsregisterupprättats och att det fortlöpande hålls aktuellt. Registret har i sin helhetfogats till detta betänkande, se bilaga A 6. Regeringens åtgärder med anledning av mordet på statsminister Fråganbehandlades vid 1986 och granskning (se KU 1985/86:25 s. 3-, KU1986/87:33 s. 14-23). uttalade utskottet att det kunde finnasanledning att återkomma i ärendet sedan både juristkommissionen och denparlamentariska kommissionen slutfört sitt arbete. Detta har skett ochutskottet har beslutat att ta upp frågan på nytt. I1986 års granskning behandlade utskottet endast själva proceduren i samband medregeringsskiftet. granskning var främst inriktad på regeringenskontakter med polis och åklagare och på besluten om omorganisation avutredningen. Motbakgrund av det ansvar som regeringen har för rikets säkerhet fann utskottetdet riktigt att regeringen via justitieministern höll sig informerad omspaningsarbetet. Eftersom behovet av information främst gällde säkerhetsfrågorvar det i första hand polisens bedömningar i just detta avseende som var avintresse för regeringen. När det gäller formerna för informationsöverföringenmellan spaningsledningen och regeringen fick dessa enligt utskottet i dettaunika fall främst bedömas från praktiska utgångspunkter. Här förelåg ett behovav mer eller mindre daglig informationsförmedling, irån denna synpunkt fannsenligt utskottet inget att invända mot ordningen med en tjänsteman som varnärvarande vid spaningsledningens möten. Beträffandesamarbetssvårighelerna mellan polis och åklagare gjorde regeringen enligtutskottet stora ansträngningar för att förmå de ansvariga tjänstemännen att biläggadessa. Då detta inte visade sig möjligt blev KU 1987/88:40 regeringen nödsakadatt ingripa. Delta skedde i nära samråd med de berörda myndigheterna och medoppositionsledarna. Den lämpligaste fidpunkten för omorganisationen kundeenligt utskottet naturligtvis diskuteras. Det handlade emellertid om en svårbedömningsfråga där utskottet på grundval av föreliggande material inte fannanledning att rikta kritik mot regeringen. reservafion (m, fp, c) uttalades att ordningen med en tjänsteman som varnärvarande vid den s.k. spaningsledningens möten fillkom på mordnatten i denextraordinära situafion som då rådde. När förhållandena stabiliserats bordedenna ordning ha frångåtts. Den innebar nämligen en stor risk för engrundlagsstridig inblandning i polismyndighetens åtgärder från regeringens ochregeringskansliets sida. Enligt reservanterna kom regeringen på detta sätt attförknippas med polissidan och misstankar uppkom om en otillbörlig styrning avutredningsarbetet från regeringens sida. Vidareframhölls i reservationen att regeringen genom sina ensidiga kontakter medpolissidan kom att minska sina möjligheter att objektivt kunna bedöma hurorganisationen av utredningsarbetet fungerade. Regeringen fick härigenomalltför sent klart för sig hur allvarliga problemen i utredningsarbetet var.Regeringen borde på ett fidigare stadium ha kunnat vidta åtgärder som lett tillett fungerande samarbete mellan poUs och åklagare. Regeringensagerande under förspelet till omorganisationsbeslutel var enligt reservanternaockså ägnat att förvåna. En av parterna i konflikten, länspolismästaren, gavssärskilda möjligheter att påverka den nya organisationen. Härigenom fickdenna, på den punkt som gällde den särskilda s.k. stabsgruppen, en oklarutformning. Sammanfattningsvisframhölls i reservationen att jusfilieministern och regeringen i sin helhetinte kunde undgå kritik för dessa åtgärder med anledning av mordet påstatsminister . ställde sigbakom utskottsmajoritetens uttalanden. Juristkommissionenredovisade sin granskning av händelserna efter mordet på statsministern i tvådelar. Den första delen (SOU 1987:14) som kom avsåg delspolisarbetet , deb de centralasamhällsfunktionerna, deb skyddet av offentliga personer. I avsnitten om decentrala samhällsfunktionerna behandlas även regeringens och regeringskanslietsarbete efter mordet. Beträffanderegeringsarbetet konstaterar kommissionen att det kom i gång snabbt eftermordet och att någon tvekan aldrig behövde uppstå hos allmänheten om att riketsfaktiska ledning fungerade. förberedda jour- ochberedskapssystem kom dock inte att i alla delar tillämpas på det sätt som varitavsett. Utanför det förberedda systemet vidtogs emellerfid åtgärder för. attregeringen skulle få information till ledning för sina beslut. Kommissionenanser att det med hänsyn till det oklara säkerhetsläget var en allvarlig brist att inte underrättade försvars- 11 makten.Det hade varit naturligt om information också hade lämnats till KU1987/88:40 länsstyrelserna. Underrättelsen till statschefen om mordet blev också fördröjd men visar inte på några allvarligare brister i sambandetmellan kungen och den övriga statsledningen. Kommissionen har också iakttagit att inga särskildaåtgärder vidtagits från säkerhetssynpunkt när regeringen sammankallades. Det ärenligt kommissionen anmärkningsvärt att de flesta statsråden begav sig tillRosenbad i taxi helt utan polisskydd. Rutinerna för att i kritiska lägen skärpabevakningen och skyddet av bör därför ses över. Del 2 av juristkommissionens rapport (SOU 1987:72), som ärdaterad , behandlar brottsutredningen från den 1 mars 1986t.o.m. Kommissionen noterar att regeringen följdeutredningsarbetet nära och att justitieministern och olika företrädare förregeringskansliet agerade i syfte att bilägga tvistermellan åklagarna och polisen. Det var genom ett beslut av regeringensom en omorganisation kom till stånd men också vissa tidigare åtgärder avregeringen hade betydelse för myndigheternas handläggning. Regeringen följde arbetet i brottsutredningen genom attplacera en observatör i polisens ledningsgrupp och genom regelbundnaföredragningar av länspolismästare inför justitieministern.Kommissionen kan inte finna att placeringen av en observatör i ledningsgruppeneller observatörens verksamhet innefattade någon otillbörlig påverkan avpolismyndighetens arbete. Inte heller de initiativ som togs från regeringensoch sida och i syfte alt undanröjasamarbetssvårigheterna innebar någon inblandning i myndighetensbeslutsfattande eller på annat sätt någon otillbörUg påverkan. Kommissionen har inte funnit att regeringen eller någonföreträdare för regeringen faktiskt handlade jjartiskt i förhållandet mellanåklagare och polis. Kommissionen menar att det i alla händelser är viktigt att sökaförekomma missförstånd om man som i detta fall väljer att till övervägandedelen inhämta information om brottsutredningen från polisen i stället frånförundersökningsledaren. Kommissionen konstaterar alt vad som kommit fram undergranskningen inte ger stöd för att justitieministern ellerjustitiedepartementet borde ha ingripit tidigare än som skedde i början avdecember 1986'. Den parlamentariska kommissionens rapport (SOU 1988:18)avlämnades . Liksom juristkommissionen har den parlamentariskakommissionen behandlat regeringens öch åtgärder i sambandmed mordet, dels de centrala samhällsfunktionernas beredskap ochsäkerhetsskydd, dels kontrollen och tillsynen av brottsutredningen. Kommissionen konstaterar att det joursystem som fanns istatsrådsbered ningen inte fungerade under mordnatten. Den översyn äv joursystemet som gjorts efter mordet anses heller inte tillräcklig. Kommissionen föreslår därför att statsrådsberedningens jourverksamhet organiseras så att ständig jour upprätthålls genom alt en befattningshavare, som skall svara för att åtgärder 12 vidtas ibrådskande fall, alltid finns på plats i . KU1987/88:40 Regeringen föreslås vidare låta utreda möjligheterna att för vissanyckelbefattningar ha ett alternativt kommunikationssystem. Härvid bör ävenuppmärksammas möjligheterna att få direkt kontakt med statsråden även vid derasresor såväl inom som utom riket. Enligt kommissionen förekom under mordnatten brister iinformation och kontakt med andra samhällsorgan. Även i fråga om skyddet avstatsråden och av i konstateras brister. I dessafrågor förklarar sig kommissionen godta de nya rutiner som upprättats eftermordet. I fråga om regeringens och åtgärder medanledning av mordutredningen konstaterar kommissionen att det är uppenbart attregeringen för att kunna utföra sina grundlagsenliga uppgifter hade både rättoch skyldighet att skaffa sig fortlöpande och detaljerad information ombrottsutredningen. Mordutredningen hade samband med frågor som hade betydelseför såväl rikets som regeringens säkerhet. Vidare var enligt kommissionenutredningen så betydelsefull och så omfattande att det var viktigt att tillseatt myndigheterna hade förutsättningar att lösa sina uppgifter. Kommissionendelar juristkommissionens uppfattning att varken placeringen av en observatöri ledningsgruppen eller observatörens verksamhet innefattade någon otillbörligpåverkan av polismyndighetens arbete. Denna metod att inhämta information frånregeringens sida bör dock endast användas för mycket speciella situationer.Utredningen av mordel på statsministern var en i flera avseenden exceptionellsituation där det åtminstone får anses ha varitmotiverat att genom en observatör i ledningsgruppen nära följa arbetet medutredningen. Kommissionen anser vidare att de försök att undanröjasamarbetssvårigheterna i utredningen som regeringen tog inifiativ till intehar inneburit något ingrepp i myndigheternas självständiga ställning vidhandläggning av enskilda ärenden. Försöken aft lösa dessa svårigheter måsteses även mot bakgrund av reglerna om ledning av förundersökning. Polisledningeni hade i frågor som rörde förundersökningen att följa åklagarnasbeslut när åklagarna var förundersökningsledare. Kommissionen framhåller attpolisledningen, när samarbetssvårigheterna kom , borde ha erinrats omreglerna i av exempelvis justitieministern. Frågan om reglernas efterlevnad ställdes enligtkommissionen tydligast på sin spets i samband med omorganisationen. När Holmérefter de s.k. förhandlingarna mellan polisledningen och åklagarna lämnadejustitiedepartementet besked om att polisledningen inte kunde komma överensmed åklagarna borde man enligt kommissionens mening från justitiedepartementetssida ha förklarat för att han enligt gällande regler var skyldig attfölja förundersökningsledarens beslut och anvisningar. I stället fortsatte manatt försöka finna en lösning på samarbetssvårigheterna som kunde accepterasäven av polisledningen i . Ser man på problemen med den utgångspunktenatt det var fråga om samarbetssvårigheter kanske det var naturligt. Men enligtkommissionen gällde det polisledningens bristande respekt för rättegångsbalkensregler om ledning av förundersökning. Utskottet KU 1987/88:40 uppfattning är det värdefullt att utredningen av mordet påstatsminister har fått en så ingående belysning som skett genom debåda kommissionernas arbete. Enav de frågor som uppmärksammades av utskottet vid förra årets granskning varden roll som s.k. observatör i polisens ledningsgruppspelade. Ingen av de båda kommissionerna har funnit att detta arrangemanginnefattade någon otillbörlig påverkan av polismyndighetens arbete. Utskottetdelar denna uppfattning. Den parlamentariska kommissionen framhåller därutöveratt det var den exceptionella situationen som åtminstone under den första fidenefter mordet motiverade att regeringen följde arbetet med utredningen genom enobservatör. Metoden bör enligt kommissionen endast användas för mycketspeciella situationer. Utskottet anser att de preciseringar som gjorts genomkommissionens påpekanden är värdefulla. Ingenav de båda kommissionerna anser att jusfilieministern handlade partiskt då hantill övervägande delen hämtade sin informafion om brottsutredningen frånpolisen. För detta fanns goda skäl eftersom behovet av information främstgällde säkerhetsfrågor. Såsom juristkommissionen framhållit hade det dockvarit av värde om regeringen sökt förekomma missförstånd öm anledningen fillalt kontakterna skedde med polisen i stället för med förundersökningsledaren. Närdet gäller samarbetssvårigheterna mellan polis och åklagare uttalar den parlamentariskakommissionen att justitieministern redan tidigt borde ha erinrat polisledningenom reglerna i om ledning av förundersökning. Under dediskussioner som föregick omorganisationsbeslutet då polisledningen enligtkommissionen visade bristande respekt för dessa regler, borde man frånjusfifiedepartementets sida ha förklarat för länspolismästaren att han varskyldig att följa förundersökningsledarens beslut och anvisningar. Utskottetdelar denna uppfattning. Ifråga om beredskaps- och säkerhetsfrågor finns det enligt utskottet anledningför regeringen att noga pröva de förslag som de båda kommissionerna lagt frampå detta område. Som framhållits är det viktigt att rufinerna för beredskap ochsamband fortlöpande ses över och att utbildning, kontroll och övningar anordnasså att beredskapen inte försämras under lugnare perioder. Utskottet avser attfölja dessa frågors vidare behandling i regeringen. I övrigt ger utskottetsgranskning inte anledning till något uttalande. Utskottethar vid åtskilliga tillfällen tagit upp krigsmaterielexportfrågor till granskning, senast i förra årets granskningsbetänkande (KU 1986/87:33, s. 23 ff.). Särskild uppmärksamhet ägnades i första hand åt svensk vapenexport fill . I det första fallet gällde det om ett regeringsbeslut KU1987/88:40 och motiveringar för detta överensstämde med reglerna ochriktlinjerna för dispens från det principiella förbudet mot export av svensktkrigsmateriel. Granskningen av utförseln till hade sin bakgrundi uppgifter om vidareexport av krigsmateriel från detta land. Utskottetuttalade i den delen bl.a. att det inte framkommit någon omständighet som gettbelägg för att det i kretsen av regeringsledamöter hade funnits vetskap omoegenlligheter. I efterhand var det emellertid lätt att konstatera att deundersökningar och kontrollåtgärder som vidtagits inte hade varit tillräckligtlångtgående. Det var enligt utskottets mening nödvändigt att från grunden seöver den rådande ordningen för fillstånd till och kontroll avkrigsmaterielexport från . Utskottet, som framhöll att granskningen intevar heltäckande, förklarade sig ha för avsikt att på nytt ta upp frågan närpågående rättsliga förundersökningar avslutats och medborgarkommissionenredovisat sina bedömningar. Åtal har väckts med anledning av utförsel av krut ochsprängämnen, medan förundersökningar i vissa andra avseenden alltjämt pågår.Medborgarkommissionen under ambassadören ledning har tilluppgift att skapa största möjliga klarhet kring de händelser som sedan år 1970har gett upphov fill uppgifterna om olaglig svensk vapenexport. Kommissionenkommer att redovisa sitt arbete . Utskottet avser att återkommatill vapenexportfrågorna sedan utskottet fått tillfälle att närmare studerabl.a. Årets granskning innefattar fill en början en uppföljningav påståenden om export till länder till vilka utförseltillstånd inte harbeviljats. I denna del har uppgifter om att det statligaaffärsverket FFV (tidigare försvarets fabriksstyrelse) med början harexporterat sådan materiel och upplåtit fillverkningsrättigheter (licenser) tillStorbritannien tilldragit sig betydande uppmärksamhet eftersom avtalen harinnefattat rätt till vidareförsäljning till ett stort antal länder. Utskottethar granskat detta med utgångspunkt bl.a. i reglerna förtillstånd till och kontroll av krigsmaterielexport. Den och AB ingick ett avtalom leverans m.m. av fälthaubits 77 B. Parterna slöt också ett avtal omsamarbete i olika hänseenden. På grund av uppgörelsens osedvanligt storaomfattning har regeringen medverkat genom att understödja bolagetsansträngningar att få till stånd ett avtal samt genom beslut om krediter ochkreditgarantier. Vidare har regeringen med tillämpning av reglerna ochriktlinjerna för krigsmaterielexport prövat tillåtligheten av leveranserna ochsamarbetet. I samband med detta har en bilateral överenskommelse (Memorandum ofUnderstan-ding, MoU) ingåtts mellan och . Utskottet har följt upp sin granskning från somgällde ett regeringsbeslut om tillstånd till utförsel avmarinluftvärn till . Slutligen har utskottet tagit upp avgränsningenav vad som är att anse som krigsmateriel. Bakgrunden är export till avlyftkranar och till av patrullbålar, som inte har klassificerats somkrigsmateriel. Till grund för granskningen av de olika frågorna har legatett omfattande, i betydande utsträckning sekretessbelagt skriftligt underlag,bl.a. regeringsbeslut och visst aktmaterial i ärendena samt inom regeringskanslietmed anledningav granskningen nu och vid tidigare fillfällen upprättade prome- KU1987/88:40 morior, samt ambassadrapporter m.m. Tyngdpunkten är material som harupprättats inom () ochkrigs-materielinspekfionen (KMI). För att lämna upplysningar har, nämnda i den ordningutfrågningarna har ägt rum, inför utskottet företrätt ordföranden iexportkreditnämnden , statssekreteraren - åtföljdav rättschefen och departementssekreteraren , UDH-, generaldirektören , FFV, verkställande direktören ,FFV Ordnance, och internrevisionschefen , FFV, generaldirektören,förre rätts- och expeditionschefen i UDH , statsrådet , statsministern - åtföljd av ambassadören , SB -, statsrådet - tillsammans med rättschefen och departementssekreteraren , UDH -, ambassadören,krigsmaterielinspektören , utrikesministern -tillsammans med rättschefen, ambassadören och kanslirådetSven-Olof , UD -, f.d. tekniske direktören ochdirektören , FFV Ordnance -tillsammans med företagsjuristen , FFV-samt, i egenskap av förutvarande handelsministrar, rektornStaffan , riksdagsmannen och landshövdingen . från dessa offentliga utfrågningar utgör bilagorna B 5, 8och 10-20. En icke offentlig utfrågning har ägt rum med direktören direktören , AB , åtföljda av advokaterna resp. , bilaga B 21. har slutligen lämnatvissa ytterligare uppgifter vid ett slutet utskottssammanträde. 8.2.1 Gällande ordning i huvuddrag I 1986/granskningsbetänkande (KU 1986/87:33, s. finns en redogörelse för gällande regler och riktlinjer för tillstånd tillkrigsmaterielexport samt för regeringens handläggning av dessa frågor. I har alltsedan rått ettgenerellt förbud mot export av krigsmateriel. För att till rimliga kostnadervidmakthålla en hög nivå vad gäller kunnande och resurser i försvarsindustrin,och därigenom bibehålla en tillfredsställande självförsörjningsgrad, har exportav krigsmateriel i viss omfattning ansetts nödvändig. Denna syn har legat tillgrund för de försvarspolitiska övervägandena (FöU1986/87:11, s. 127, jfr prop. 1987/88:154, s. 13). Dispens från förbudet kanbeslutas av regeringen i enlighet med av fastlagda riktlinjer (prop.1971:146, UU 21, rskr. 343 och prop. 1981/82:196, UU 26, rskr. Beslut iärenden rörande utförsel i mindre omfattning eller där dispensfrägan på annatsätt inte är av större vikt fattas dock av utrikeshandelsministern. Beredningenav ärendena sker inom KMI. Gällanderiktlinjer för krigsmaterielexport innebär - bortsett från s.k. 16 ovillkorligahinder för utförsel - i korthet att vid export utanför och neutrala stater i Europamåste från fall till fall bedömas om mot KU 1987/88:40 bakgrund av vår utrikes-och neutralitetspolitik bör tillåta export av vapen. En övergripande princip äratt restriktivitet skall iakttas. beviljas för export tillstat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, stat som är invecklad iinternafionell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt, stat som harinre väpnade oroligheter eller stat som kan komma att använda materielen för attundertrycka mänskliga rättigheter. Reglerom exporten finns i lagen (1982:513) om förbud mot utförsel av krigsmateriel,m.m. Till lagen anknyter en förordning 1982:1062 i samma ämne. Där anges bl.a.vad som avses med krigsmateriel i detta sammanhang. Äventillverkning av krigsmateriel kräver regeringens tillstånd. Denna ordningfillkom , då KMI inrättades. Den utgör en enhet inom UDH. Chef förinspektionen är krigsmaterielinspektören. KMI är även kontrollmyndighet ifråga om fillverkning m.m. inom riket av krigsmateriel (lagen 1983:1034 ochförordningen 1983:1036, båda om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel,m.m. Utskottetförutsatte vid föregående års granskning (s. 49) att KMI:s dubbla roll somtillsyns- och beredningsorgan skulle övervägas. Ett sådant initiativ hade dåredan tagits genom en administrativ översyn och utvärdering av verksamheten.Den var klar . Inspektionen, som ännu var enenmansmyndighet, har förstärkts i enlighet med utredningens förslag. Där finnsnu, utöver inspektören, tre handläggare, en kanslisekreterare och tvåassistenter. utsågs ambassadören tillkrigsmaterielinspektör, den förste civile innehavaren av befattningen. I bilagaA 7 redovisas vilka personer som fidigare har varit krigsmaterielinspektörer.Regeringen har i samband med ett förslag fill ny lag om förbud mot utförsel avkrigsmateriel m.m. (prop. 1987/88:154, s. 61 ff.) inte funnit skäl till någonändring vad gäller KMI:s roll som berednings-och tillsynsorgan. Samfidigtframhålls att det har bedrivits ett intensivt arbete för attförbättra rutinerna för handläggningen av ärenden inom KMI. Avbudgetpropositionen (prop. 1987/88:100, bil 5, s. 125 f.) framgår att denparlamentariskt sammansatta rådgivande som rörkrigsmaterielexport har sammanträtt åtta gånger. Dettekniskt-vetenskapliga rådet, som biträder KMI vid bedömningen av frågor omavgränsningen mellan civil och militär materiel, har sammanträtt en gång.