bet · GB01LU31 · 1987-12-31 00:00:00 — Med finansieringsverksamhetriktad mot konsument: skall enligt propositionen avses inte bara sådankreditgivning som omfattas av konsumentkreditlagen utan också ställande avgaranti för kredit och förmedling av kredit. För auktorisation skall krävas att vissa formella och kvalitativa kravuppfylls. Förslaget innebär vidare att företagen skall stå underbankinspektionens tillsyn och kontroll och att inspektionen skall kunnaåterkalla en auktorisation. Statsmakternas insatser har emellertid inte bara inriktatspå förebyggan de åtgärder. Också situationen för de konsumenter som råkat i ekonomisk kris har ägnats uppmärksamhet. 1 regeringsuppdrag till konsu- , , mentverketingick således också att söka åstadkomma ett samordnat och aktivt bistånd till konsumenter med betalningsproblem. Förhandlingar rö rande denna fråga ledde till att tog initiativ till bildandet av en kontonämnd. , som inledde sin verksamhet den , är en organisation som har tillskapats i syfte att hjälpa betalningssvaga konsumenter att nedbringa sina låneskulder, i första hand krediter på kontokort, genom av- eller nedskrivning av skulderna. Uppgö relserna tar sig formen av underhandsackord. verksamhet bedrivs tills vidare på försök av 18 månader, räknat frän - den Ifebruari 1987. behandlas ärenden frän fyra socialdistrikti samt från . tog med anledning av motioner uppden mera övergripande frågan om sanering av privatpersoners skuldförhållanden.1 sitt av godkända betänkande (LU 1987/88:12) konstaterade utskottetatt det ligger i sakens natur att en person som ådragit sig så stora skulderatt han rimligen inte kan betala dem är föga motiverad att genom eget arbeteskaffa sig inkomster och att han allmänt sett befinner sig i en svår socialsituation. Av hänsyn till både gäldenären och hans familj ansåg utskottet attdet finns skäl för att han i ömmande fall borde kunna.fä till stånd en saneringav skuldförhållandena. Enligt utskottets mening var tiden mogen för attspörsmålet om införandet i av en möjlighet till skuldsanering blevföremål för en samlad bedömning. Vad utskottet anfört gavs regeringen tillkänna. Enligt vad utskottet har inhämtat har inomjustitiedepartementet arbetet med riktlinjer för en utredning om bl.a.gäldsanering påbörjats. Effekterna av de åtgärder som sålunda redan initierats påkonsumentkre ditområdet bör enligt utskottets mening avvaktas innan andra lösningar tas , upp till prövning. Utskottet vill även understryka att regeringen har riksda- 10 gensbemyndigande att ingripa mot kreditgivningen till konsumenter när LU 1987/88:31det är påkallat av kreditpolitiska skäl och bl.a. föreskriva viss amorteringstid.Enligt vad utskottet erfarit kommer regeringen att i den kommandekompletteringspropositionen ta upp frågan om utnyttjande av bemyndigandet föråtstramning av kreditmarknaden. Utskottet anser således att motionerna L303,L712 och L713 inte påkallar någon åtgärd frän sida. Beträffandeönskemålet i den förstnämnda motionen vill utskottet tillägga att utskottet iandra sammanhang (se bl.a. LU 1980/81:23 och LU 1987/88:12) tagit avstånd fräntanken att kronofogdemyndigheterna generellt skulle prioritera en typ avutsökningsmäl på bekostnad av en annan liksom att den exekutiva verksamhetenskulle begränsas till fordringar överstigande ett visst belopp. Utskottet hardäremot (se LU 1986/87:21) ställt sig bakom att man genom olika förebyggandeåtgärder försöker begränsa mältillströmningen till kronofogdemyndigheterna.Utskottet har därvid ansett det angeläget att myndigheterna kan verka förekonomisk rehabilitering av gäldenärer. Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motionernaL303, L7l2och L713. I motion L701 (fp) tas upp frågan vad den väntadekontokortsökningen och den i samband därmed ökade kontrollen kommer attinnebära för medborgarna när det gäller den personliga integriteten.Motionären nämner särskilt det kontrollsystem som är under uppbyggnad och sommedger att varje säljställe kan kontrollera kontoinnehavarens rättighet attdisponera kontot. Motionären anser att det klarare än nu bör framgå av kontokortsansökanhur kontrollen av saido m.m. kommer att ske och yrkar att fåri uppdrag att se över marknadsföringen av kontokort och att integritetsfrågordärvid ges skärpt uppmärksamhet. Utskottet vill för sin del framhålla att den ökade handelnpå kontokort för med sig att högre krav än förr måste ställas på en effektivkontroll av att kontokort inte missbrukas. Det ligger i konsumenternas intresseatt en sådan kontroll sker. Bl.a. är det angeläget att innehavare av kontokortsom redan är hårt ekonomiskt ansträngda inte förvärrar sin situation genom atttrots att krediten utnyttjats fullt ut fortsätta att använda kontokortet förinköp. är det emellertid viktigt att kontrollen inte sker på ettsådant sätt att den enskildes personliga integritet träds för när. Enligt vadutskottet inhämtat följer man utvecklingen inom såväl justitiedepartementetsom . Frågan behandlades också vid ett möte mellan denordiska konsumentministrarna . Från svensk sida har konsumentverkettagit initiativ till ett av finansierat nordiskt projektangående integritetsskydd vid elektronisk betalningsförmedling. Något särskiltuttalande i saken från sida är därför inte erforderligt, ochutskottet avstyrker bifall till motion L701. I motion L705 (s) framhålls att konsumenternas situationvid köp påtagligt har försämrats sedan handeln infört krav på snabbare betalning, som t.ex. betalning i stället för som tidigare och dröjs- . 1 * * 1987/88. målsräntadebiteras från förfallodagen. Enligt motionären har flertalet LU 1987/88:31konsumenter någon form av månadslön och betalar mycket ofta sinaräkningar via något finansieringsinstitut. För konsumenterna torde det därförvara naturligt att betala räkningarna i samband med löneutbetalningen, menarmotionären, som med anledning därav yrkar ett tillkännagivande om en lagstadgadrätt att få betala . Utskottet vill understryka att enligt allmännacivilrättsliga regler fordringar skall betalas vid anfordran såvida inte enbestämd förfallodag avtalats. Av avtalsrättsliga bestämmelser följer vidareatt en gäldenär inte är skyldig att betala ränta i vidare mån än som följer avett träffat avtal eller i vissa fall av handelsbruk eller sedvänja eller somannars kan utgå enligt lag. I räntelagen (1975:635) regleras borgenärens rätttill dröjsmålsränta. I fråga om fordringar som skall betalas på en i förvägbestämd förfallodag gäller att dröjsmålsränta utgår från förfallodagen. Ärförfallodagen inte bestämd börjar dröjsmålsränta inte utgå förrän gåttfrån det borgenären sänt räkning till gäldenären eller på annat sätt framställtkrav på betalning. Som framgår av det anförda synes motionen bygga på enmissuppfattning om innebörden av gällande rätt. Om parterna inte avtalat omförfallodag och ränteberäkning, har gäldenären alltid en frist på en månadinnan dröjsmålsränta börjar utgå. Att det ändå förekommer att konsumenter utsättsför rättsligt ogrundade krav på dröjsmälsränta och också betalar räntan får iförsta hand ses som ett informationsproblem. och andra organ påkonsumentskyddsomrädet har härvidlag ett ansvar för att den enskildekonsumenten blir medveten om vad som gäller i fråga om betalningsskyldigheten. På anfördaskäl avstyrker utskottet bifall till motion L705. Gränsdragningen mellan egenföretagare och konsument Motion L707 (c) tar upp frågan om vilka som bör betraktassom konsumenter vid tillämpning av konsumentskyddslagstiftningen. Motionärernalämnar fiera exempel på gränsdragningsproblem som lagstiftningen kan medföravid avgörandet av om en person är konsument eller egenföretagare. Vidareframhålls att vid affärstransaktioner med större företag åtminstoneegenföretagarna ofta är i behov av samma skydd som konsumenterna.Egenföretagare bör enligt motionärerna jämställas med konsument i de fallegenföretagarens ställning i ett avtals- eller affärsförhållande i huvudsakmotsvarar konsumentens. 1 sammanhanget bör enligt motionärerna övervägashuruvida denna utvidgning av skyddande regler skall begränsas tillegenföretagare som driver verksamheten i eller i,anslutning till hemmet. Som motionärerna själva påpekar behandlade utskottet isamband med proposition 1986/87:88 om ändring i hemförsäljningslagen (1981:136l) en motion vari togs upp frågan om vilka som bör betraktas som konsumenter vid tillämpning av hemförsäljningslagen. I sitt av godkända be tänkande (LU 1986/87:29) erinrade utskottet om att hemförsäljningslagen enbart gäller försäljning till konsumenter och att med konsument avses en särskild person i egenskap av privatperson. Lagen gäller, fortsatte utskottet, inte varje försäljning till konsumenter utan det krävs dessutom att det som 12 förvärvasskall vara avsett huvudsakligen för enskilt bruk. Sistnämnda krav LU 1987/88:31innebär, menade utskottet, att det som regel inte uppkommer några svårigheteratt avgöra om lagen är tillämplig eller inte. Vidare framhöll utskottet attmotsvarande konsumentbegrepp återfinns i fiertalet lagar på konsumentskyddsområdet,såsom exempelvis konsumentkreditlagen (1977:981) och marknadsföringslagen(1975:1418). Utskottet framhöll också att syftet med konsumenträtten är attsärskilt reglera rättsförhållanden mellan näringsidkare och den enskildamänniskan som konsument. För rättsförhållanden mellan juridiska personer ellermellan rörelseidkare gäller andra regelsystem, slutade utskottet. Enligt utskottet saknas anledning till någon annanbedömning när det som gäller det mera allmänna spörsmålet om avgränsningenav tillämpningsområdet för den konsumenträttsliga lagstiftningen. Det behov avsärskilt skydd som kan finnas för den svagare parten i ett affärsförhållandemellan näringsidkare får tillgodoses genom andra regler än de rent konsumenträttsliga.Utskottet vill peka på att så också har skett bl.a. i fråga om vissa kreditköpgenom införandet av lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkarem.fi. Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L707. I propositionen (s. 32) anförs att börtillföras . från de medel som beräknats för forsknings- ochutredningsarbete under tionde huvudtitelns kommittéanslag för arbetet medkönsdiskriminerande reklam. I motion L706 (s) framhålls att reklammarknadens viljatill självsanering är obefintlig eller i varje fall mycket svag. Enligtmotionärerna föreligger därför behov av lagstiftning om förbud motkönsdiskriminerande reklam, vilket bör ges regeringen till känna. Motionärernai motion L72I (vpk) begär förslag till ändring eller tillägg imarknadsföringslagen så att könsdiskriminerande reklam förbjuds. Enligtmotionärerna förekommer könsdiskriminerande reklam allt oftare vilketmotverkar strävandena mot jämställdhet mellan könen. I motion L727 (yrkande 4)framhålls att alla former av könsdiskriminering bör bekämpas genom bl.a.opinionsbildning. Motionärerna anser att mycket redan har åstadkommits genompåverkan, självsanering och frivilliga överenskommelser inom reklambranschenoch att denna linje bör fortsätta. Motionärerna avvisar förbudslagstiftning. Deyrkar att projekt om könsdiskriminerande reklam skallavvecklas och att några ytterligare medel för projektet inte bör ställas tillverkets förfogande. Som utskottet framhållit dä frågan om förbud motkönsdiskriminerande reklam tidigare varit aktuell (se senast LU 1986/87:22) bör sådana avarter ' inomreklamen som tar sig uttryck i framställningar av könsdiskrimineran de natur och som kan upplevas som kränkande inte få förekomma. Det finns också ett klart avståndstagande från denna form av reklam hos en bred allmänhet, och även näringslivet har vänt sig mot den könsdiskriminerande reklamen. Den typ av annonser som |- exempelvisframställer kvinnor som enbart sexobjekt förekommer dock LU 1987/88:31fortfarande. När en sådan annons dyker upp pä marknaden, möts den nästanomgående av ett kraftigt avståndstagande från en bred opinion, vilket i regelhar sådana negativa effekter för annonsören att annonsen drastillbaka. Ett svårare problem utgör däremot, som utskottet tidigarepåpekat, den schabloniserande reklam som kan sägas avspegla vissa värderingaroch handlingssätt i samhället, som av en del människor kan upplevas som köns- .diskriminerande och av andra som betydligt mer positiva och kanske roande.Utskottet vill ånyo understryka att det är viktigt att reklamen återspeglar ettlivsmönster som bygger på principen orn kvinnors och mäns lika värde och omjämställdhet mellan könen. Utskottet vidhåller sin uppfattning att lagstiftningär ett trubbigt instrument när det gäller att komma till rätta med reklam somavviker från denna grundprincip och bör tillgripas endast om det visar sig attdet inte går att på annat sätt få till stånd en nödvändig sanering av marknaden.I sistnämnda hänseende vill utskottet erinra om att, som påpekas i motion L727,fick i uppdrag av regeringen att dokumentera denkönsdiskriminerande reklamens omfattning och att följa dess utveckling samtatt senast vid utgången av till regeringen redovisa sina erfarenheteroch bedömningar. Verket skall bl.a. arbeta för att skapa debatt, öka kunskapenoch medvetenheten och inte minst fä reklambranschen att vidta egna åtgärder föratt minska den könsdiskriminerande reklamen. För innevarande budgetår harverket tillförts . arbete har enligt vad utskottet inhämtatfortskridit sä långt att verket har sänt ut diskussionsunderlag för bedömningav frågan om förekomsten av könsdiskriminerande reklam till bl.a skolor,organisationer och reklambyråer. Efter olika diskussioner m.m. avser konsumentverketatt avsluta utredningsarbetet med en konferens där man ämnar ta ställning tillgjorda erfarenheter och bedömningar samt att därefter tillregeringen avge redovisning för uppdraget. Enligt utskottets mening är det angeläget attkonsumentverket får slutföra sitt uppdrag och därmed ge regeringen underlagför en bedömning av vilka åtgärder som erfordras på området. bör integenom några uttalanden föregripa regeringens ställningstagande. I enlighet meddet anförda bör motionerna L706, L721 och L727 yrkande 4 avslås. Utbudet av s.k. personlighetskurser Frågan om marknadsföring av s.k. personlighetskurseraktualiserades i med anledning av en motion i ämnet. Isitt av godkända betänkande (LU 1985/86:34) konstaterade utskottet ilikhet med motionärerna att utbudet och marknadsföringen av kurser av det slagsom behandlades i motionen fått en ökande omfattning . Medhänsyn till verksamhetens inriktning på personlighets- och beteendepåverkan,som inte låter sig bedömas efter strikt objektiva kriterier, är det, fortsatteutskottet, ofta förenat med svårigheter att kunna ingripa mot otillbörligmarknadsföring av verksamheten. Det kan också vara sä, framhöll utskottet,att grundlagsskyddet för tryckfriheten och religionsfriheten hind- LU1987/88:31 rar ett ingripande med stöd av marknadsföringslagen. Att marknadsföringsåtgärdernapå detta område likväl ifrågasätts inte så sällan framgick, menade utskottet,inte minst av det stora antal anmälningar som inkommit till konsumentverket.Enligt utskottets mening förtjänade därför marknadsföringen av de s.k.personlighetskurserna och likartad verksamhet att uppmärksammas mera än vad somdittills varit fallet. Utskottet ansåg att det borde ankomma pä regeringen attnoga följa utvecklingen pä området och vidta de åtgärder som kunde visa sig varanödvändiga. gav som sin mening regeringen till känna vad utskottetsålunda anfört med anledning av motionen. I motion L708 (c) framhålls att många människor anser sigha behov av att förbättra sig själva i psykiskt avseende och att det därför ocksåfinns en marknad för olika former av personlighetskurser och beteendepåverkan.Motionären pekar också på att det finns åtskilliga exempel på att personlighetskursersäljs direkt till organisationer som utlovar personlighetsförbättringar avolika slag. Motionären menar att det rimliga i vad som utlovas ofta kanifrågasättas. Enligt motionären har det hänt att människor lurats att låna uppstora summor pengar för att betala dessa personlighetskurser. Oseriös verksamhet när det gäller personlighetskurser börenligt motionären i första hand motverkas genom upplysning ochopinionsbildning. Samhällets insatser pä området bör inskränkas tillingripanden mot ekonomiska och andra oegentligheter och motionären efterlyserregeringens åtgärder i dessa avseenden. Åberopande ovan nämndatillkännagivande frän yrkar motionären att hos regeringenbegär en utredning som syftar till åtgärder mot utbudet av oseriösa s.k.personlighetskurser och annan därmed likartad verksamhet samt att konsumentverketunder tiden får ekonomiska resurser att följa upp verksamheten i fråga. Utskottet vill för sin del slå fast att utskottet intefunnit anledning att frångå sin tidigare inställning i frågan om de s.k.personlighetskurserna. Visserligen har antalet anmälningar till konsumentverketrörande utbudet av sådana kurser sjunkit men härav torde inte kunna dras denslutsatsen att marknaden sanerats. Det är således fortfarande angeläget attmarknadsföringen av kurserna fortlöpande uppmärksammas av regeringen. Utskottet erinrar om att statsrådet besvarade en fråga av motionären, vari hon mot bakgrundav tillkännagivande begärde besked om på vilket sättregeringen följt utvecklingen beträffande marknadsföringen av s.k. personlighetskursersamt om regeringen hade för avsikt att ingripa i de förhållanden som råder iexempelvis scientologikyrkan. I sitt svar framhöll statsrådet att regeringenföljt utvecklingen på området och därvid bl.a. hållit sig underrättad om deanmälningar som gjorts till . Vidare har uppvaktningar som gälltpersonlighetskurser gjorts på social- och , fortsattestatsrådet. Statsrådet påpekade vidare att utöver sättet för marknadsföringfinns det ett fiertal olika aspekter att anlägga på de kurser som det här ärfråga om och att samråd mellan berörda departement också fortlöpande äger rum.Avslutningsvis framhöll statsrådet att han var beredd atttillse att har möjligheteratt fullgöra sina upp- LU1987/88:31 gifter att följa marknadsföringen på detta område. Mot bakgrund av vad statsrådet sålunda anförde utgårutskottet från att regeringen i enlighet med uttalande ävenframdeles noga följer utvecklingen på området och tar de initiativ som kan visasig erforderliga. Någon vidare åtgärd med anledning av motion L708är därför inte påkallad, och utskottet avstyrker bifall till motionen. Förbud mot krigsleksaker m.m. l motion L711 (s) yrkas dels lagstiftning med förbud motförsäljning av krigs- och våldsleksaker, dels en ändring avmarknadsföringslagen så att reklam för vålds- och krigsleksaker förbjuds. Äveni motion L726 (vpk) yrkar motionärerna lagstiftning mot försäljning ochmarknadsföring av krigsleksaker och leksaker som bygger på våld. I motion L7I8(s) yrkas import- och försäljningsförbud av krigsleksakerna. Motionärerna isamtliga tre motioner anför att våldsutvecklingen bland barn och ungdomar måstebekämpas och att ett led i detta arbete är att förhindra en fortsatt försäljningoch marknadsföring av krigs- och våldsleksaker. I motionerna hänvisas till enöverenskommelse som träffades mellan och dåvarandelekmiljörädet ä ena sidan och företrädare för leksaksbranschen å andra sidanom bl.a. förbud mot försäljning av vissa krigsleksaker. Enligt motionärerna ärleksaksbranschen inte beredd att teckna något nytt avtal omfattande även de nyavåldsprodukter som finns på marknaden. För att en rejäl sanering av branschenskall komma till stånd krävs enligt motionärernas mening en lagregleringbeträffande krigs- och väldsleksaker. Motionärerna i motionerna L715 (c) och L719 (fp) anser detbeklagligt att leksaksbranschen inte är beredd att teckna något nytt avtal medbarnmiljö-rädet om att de nya väldsleksakerna på marknaden inkluderas i överenskommelsen.Därför begärs i motion L7I5 regeringens överväganden och eventuella förslag medsyfte att motverka bl.a. marknadsföring och försäljning av vålds- ochkrigsleksaker, och i motion L7I9 begärs tillsättande av en utredning med sammainriktning. I motion L7I0 (s) framhålls att data- och TV-spel är en nyföreteelse på leksaksmarknaden. Många av dessa spel bygger i hög grad på grovtvåld. Motionärerna anser att det behövs lagstiftning rörande våldsförhärligandedata- och TV-spel. I likhet med motionärerna anser utskottet att det ärbetydelsefullt att barn och ungdom inte tillhandahålls leksaker, spel m.m. sompå olika sätt förhärligar krig och annat våld. Oavsett vilken inverkanleksakerna och spelen rent faktiskt kan ha på barns och ungdoms inställningtill våld ger utbudet av sädana produkter i den allmänna handeln lätt ett intryckav att samhället godtar våld, något som givetvis inte är fallet. Som påpekas i motionerna träffades enöverenskommelse mellan och dåvarande lekmiljörädet å ena sidan och vissa före trädare för leksaksbranschen å andra sidan beträffande marknadsföring av leksaker. Överenskommelsen omfattar leksaker, spel och vissa modellbygg satser med militär anknytning, som huvudsakligen hänför sig till krig jg , och innebär bl.a. att sädana produkter inte får saluföras. överenskommelsen är fortfarande gällande och har vilketutskottet LU 1987/88:31 noterar med tillfredsställelse antagitsav ytterligare branschorganisationer. har emellertid nyatyper av leksaker och spel tagits fram på marknaden. Till skillnad från deprodukter som faller års överenskommelse bygger dessa leksaker ochspel inte på krig i ordets egentliga bemärkelse utan på andra former av våld.Särskilt leksakerna har ofta en science fiction-betonad utformning med klaravåldsinslag, och marknadsföringen av dem sker pä ett sätt som också direkt förtanken till våld. När det gäller data- och TV-spelen är måhändamarknadsföringen inte lika effektiv men våldsinslagen i spelen kan vara likaeller ännu mer framträdande. Den allmänna opinionen har i ökande utsträckning vänt sigmot utbudet av nya leksaker och spel som förhärligar eller eljest associerartill våld. I har motioner väckts i ämnet tidigare ochantalet motioner som innevarande väckts i frågan vittnar om denväxande opinionen mot utbudet av våldsförhärligande produkter för barn och ungdom.Spörsmålet har också aktualiserats i . I linje med vad utskottet tidigare anfört i frågan (se LU1986/87:22) anser utskottet det angeläget att marknadsföringen ochförsäljningen av leksaker och spel med klara våldsinslag i största möjligautsträckning förhindras. När det gäller att motverka marknadsföring ochsaluhållande av inte godtagbara produkter är emellertid som utskottet påpekati andra sammanhang lagstiftning inte den lösning som i första hand börtillgripas när de nödvändiga åtgärderna kan komma till stånd genomöverenskommelser mellan berörda parter. Handelns organisationer har ettsärskilt ansvar för att olämpliga produkter rensas ut från marknaden, ochutskottet förutsätter därför att den nödvändiga saneringen kan åstadkommasgenom en överenskommelse efter mönster av vad som skedde . Utskottetvill understryka vikten av att både handelns organisationer och barnmiljörådetsnarast möjligt når en för båda sidor rimlig uppgörelse som medför att nyaleksaker och spel m.m. av utpräglad våldskaraktär försvinner från marknaden.Skulle det visa sig att en godtagbar överenskommelse inte kan nås får frågan omlagstiftning tas upp till prövning. Vad särskilt gäller data- och TV-spelen förtjänar detenligt utskottets mening att uppmärksammas att handeln med sådana spel ärbetydligt mer splittrad än vad som är fallet i fråga om leksaker. Enligt vadsom upplysts inför utskottet saluförs spelen ofta av näringsidkare som inte äranslutna till någon branschorganisation. Det är också enligt uppgift dessanäringsidkare som tillhandahåller de spel som har de mest markantavåldsinslagen. Självfallet kan det inte godtas att vissa företag oavsett vilkarestriktioner handeln i övrigt åläggs skall känna sig fria och oförhindrade attfortsätta med saluförandet av våldsspel. I den mån det visar sig att denoorganiserade handeln inte känner sitt ansvar och frivilligt begränsar utbudetav olika spel till vad som kan anses acceptabelt från samhällets synpunkt börman inte tveka att tillgripa lagstiftning.