bet · GB01AU8 · 1987-12-31 00:00:00 — Detär riktigt som erinrar om i sin kommittémotion att huvuddelen avden nu gällande arbetsrättsliga lagstiftningen kom till med tyngdpunkt på1970-talets första del. Men därefter har skett en fortlöpande utveckling. Detförhåller sig så, som utskottet även har framhållit, att det är ettframträdande drag hos de arbetsrättsliga lagarna att de i viktiga delar bestårav ganska allmänt hållna grundregler som kan jämkas och utvecklas genom avtalför att anpassa tillämpningarna till förhållandena t.ex. i en viss branscheller på en viss arbetsplats. Sådana avtal har ingåtts i betydande omfattning. Vidde hearings som utskottet har hållit om i första hand medbestämmandelagen har- trots den kritik som rests mot enskildheter i lagen - inte framställts kravpå någon mer genomgripande omarbetning av lagen av det slag som från skildautgångspunkter begärs i motionerna från moderata samlingspartiet ochvänsterpartiet kommunisterna. Tvärtom ansågs det vara en fördel att den snabbatakten omfattande uppbyggnad av det arbetsrättsliga regelverketinte har fått en efterföljd , varigenom det har varit möjligtatt låta detta regelverk stabiliseras. Från både arbetsgivar- ocharbetstagarhåll har vidare markerats fördelen med att önskvärda förändringargörs avtalsvägen, varvid som ett ytterligare skäl för en sådan ordningåberopades att man efter ett ingånget avtal får förutsätta att båda parterkommer att positivt medverka till att avtalets intentioner förverkligas. Vadnu anförts betyder inte att det är utskottets mening att lagstiftningsåtgärderi alla lägen skall undvikas. I själva verket har den arbetsrättsligalagstiftningsprocessen fortsatt under hela den aktuella perioden, låt vara iett lugnare tempo. Utskottet kan som exempel peka på att det tidiga 1970-talets arbetstids- ochanställningsskyddslagar ersattes av nya lagar. Det är nu aktuellt attersätta lagstiftningen om arbetstagarnas representation ibl.a. aktiebolags och bankbolags styrelser med en ny lag i ämnet. 1977 årssemesterlag är föremål för översyn av en statlig utredning, arbetstidsfrågornalikaså. Den inom pågående arbetsrättsligaöversynen har resulterat i förslag om ändringar i föräldraledighetslagenoch i anställningsskyddslagen. Motden ovan angivna bakgrunden kan utskottet inte ställa sig bakom förslaget i denmoderata kommittémotionen A734 om ett tillkännagivande till regeringen ominriktningen på det fortsatta översyns- och utvecklingsarbetet inomarbetsrätten i enlighet med motionens riktlinjer. Utskottet avstyrker sålundamotionen i den delen. Motionärernabetonar starkt att de enskilda arbetstagarnas lagstadgade rättigheter på arbetsplatserna inte bör knytas till medlemskap i en facklig organisation. Med anledning härav vill utskottet för tydlighetens skull tillägga att ett sådant samband inte föreligger i flertalet arbetsrättsligalagar. Oavsett medlemskap i en facklig organisation omfattas arbetstagarna sålunda av lagarna om anställningsskydd, anställningsfrämjande åtgärder, semester, arbetstid och olika slag av ledigheter. Däremot kan det sägas att 1" arbetstagarnasrätt till medinflytande och information enligt medbestäm- AU 1987/88:8mandelagen och lagarna om styrelserepresentation kanaliseras via de fackligaorganisationerna. Frågan om formerna för att utöva rätten till medinflytandeoch information har motionärerna själva konkretiserat i förslag beträffandemedbestämmandet i de mindre företagen. Utskottet återkommer därför till densaken i det närmast följande avsnittet. Vad utskottet ovan anfört har i vissa delar äventillämpning på yrkandet i vpk;s partimotion A718 att ersättamedbestämmandelagen med en ny lagstiftning om demokratiska rättigheter iarbetslivet. Förslaget har sin utgångspunkt i att vpk, såsom direkt framgår avmotionen, inte vill acceptera själva begreppet medbestämmande, utan detta börersättas av en kamplinje i vilken bl.a. skall ingå rätt för arbetstagarna attäven lokalt tillgripa stridsåtgärder när helst detta synes påkallat och oavsettingångna avtal. Som utskottet har framhållit i tidigare sammanhang ligger det isjälva benämningen medbestämmandelagen att det är begrepp som samverkan ochmedinflytande som skall styra den utveckling mot demokrati på arbetsplatsernasom lagen vill främja. Detta gruiidläggande synsätt som präglar medbestämmandelagenoch övrig arbetslagstiftning bör inte överges till förmån för den linje vpkförespråkar. Motion A718 avstyrks för den skull av utskottet. I vad sedan gäller yrkandena i vpk-motionen A719 omteknikanvändning vill utskottet konstatera att den snabba tekniska utvecklingenvållar problem både genom strukturförändringar med det ofta minskadesysselsättningsbehov som bUr följden och genom att tekniken kan betyda enlångtgående specialisering mot arbeten med ensidigt och enformigt innehåll. Åändra sidan medverkar den tekniska utvecklingen också till att skapa nya arbetsuppgifteroch till att förbättra arbetsmiljön, t.ex. genom att farliga och ohälsosammaarbetsuppgifter utförs av industrirobotar eller i andra automatiseradeprocesser. Vidare måste man hålla i minnet att den tekniska utvecklingen ärgrunden för den ekonomiska tillväxten i samhället. Denna är i sin tur en avförutsättningarna för att uppehålla den fulla sysselsättningen. Det bör därtillunderstrykas att den snabba tekniska utvecklingen ställer stora krav på att deanställda får möjligheter till medinflytande vid anskaffande av utrustning ochbeslut om dess användning m.m. Det ligger i båda parters intresse attinförandet av den nya tekniken sker i en förtroendefull samverkan påarbetsplatserna. Frågor som hänger samman med den tekniska utvecklingen harockså uppmärksammats särskilt i mellan SAF, LO och PTKliksom i tidigare slutna medbestämmandeavtal. Ovan redovisade synpunkter är en sammanfattning av vadutskottet tidigare anfört i frågan om ny teknik och arbetets organisation.Utskottets uppfattning är att man i överläggningar parterna emellan får lösa defrågor som hänger samman med den tekniska utvecklingen. En utvecklad vetorättoch ett av regeringen utarbetat program för facklig kontroll över teknikensanvändning framstår inte som den bästa vägen att gå för att öka de anställdasinflytande. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker därför ävenmotion A719. Arbetsrättenoch de mindre företagen AU 1987/88:8 I fyra motioner förordas ändring av MBL i fråga om förhandlingaroch information i småföretag. Arbetsgivarens informations- och förhandlingsskyldighetskall enligt MBL fullgöras i första hand mot den lokalaarbetstagarorganisationen. () m.fl. framhåller i motion1986/87:A734 att det på de större företagen som regel ankommer på fackklubbarnaatt förhandla och ta emot information enligt MBL. På mindre företag utanfackklubb blir det de centrala och regionala fackliga organen som avgörhuruvida de anställda skall representeras av ett ombud på den egnaarbetsplatsen eller inte. Detta leder ofta till att arbetstagarna representerasav en facklig ombudsman utan anknytning till det egna företaget. Det finns inteheller någon skyldighet för en sådan facklig representant att samråda med deanställda. Ordningen innebär att förhandling och information mellan parterna påett olyckligt sätt har lyfts över huvudet på dem som känner de lokalaförhållandena och den strider mot lagens syften att ge ökat inflytande åt deanställda på arbetsplatserna. Motionärerna föreslår att det uppdras åtregeringen att lägga fram förslag till ändring av MBL så att de anställda på desmå företagen garanteras deltagande i och ansvar för förhandlingar ochinformation. Garantin bör också omfatta rätt för de anställda att anlita fackligtombud om de så önskar. m.fl. (fp) föreslår i motion1986/87:A715 ett tillkännagivande till regeringen om behovet av en översynvarigenom den arbetsrättsliga lagstiftningen bättre skall anpassas tillförhållandena i de mindre företagen. Enligt motionärerna motiverar de speciellaförhållandena i dessa företag med nära samarbete mellan ägare och anställda får friare regler. m.fl. (c) hemställer i motion 1986/87:A751att hos regeringen skall begära förslag till ändring i MBLbeträffande formerna för förhandling och information i småföretag. Syftet medlagändringen skall enligt motionärerna vara att stärka de lokalt anställdasinflytande genom ett decentraliserat och smidigt beslutsfattande sombehovet av centrala fackliga ombud minskar. Ett i sak likadant yrkande framställs av . (c) i motion 1986/87: A747. De hemställer att skall anta ett avdem i motionen framlagt förslag till ändring av 14 och 20 §§ MBL beträffandefullgörandet av förhandlings- och informationsskyldigheten i företag utan lokalarbetstagarorganisation. En annan väg att lösa frågan om förhandlings- ochinformationsskyldighe tens fullgörande, nämligen genom ändring av förtroendemannalagen ifråga om de små arbetsplatserna, förespråkas i tre socialdemokratiska motioner. Bakgrunden till dessa förslag är att Nya arbetsrättskommittén (NARK) lade fram ett förslag till ändringar av lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroendemannalagen). Ändringarna syftade bl.a. till en regional organisation med fackliga förtroendemän. Häri ingick att sådana förtroendemän skulle ha tillträdesrätt till arbetsplatserna. Enligt den ordning som fortfarande gäller omfattar nämligen förtroendemannalagen enbart förtroendemän som är anställda på de arbetsplatser där uppdraget j2 NARK hade ocksåförslaget att den regionala ombudsverksamhe- AU 1987/88:8 teninledningsvis skulle finansieras av statsmedel. och () föreslår i motion 1986/ 87:A713 etttillkännagivande till regeringen om att NARK:s förslag beträffande fackligverksamhet i småföretag bör genomföras beträffande de regionalaförtroendemännens rätt att få tillträde till de berörda arbetsplatserna föratt bedriva facklig verksamhet. Kostnaderna bör betalas genomarbetsgivaravgifter. Bengt-OlaRyttar (s) föreslår i motion 1986/87:A710 attriksdagen skall ge regeringen tillkänna behovet av en ändring i förtroendemannalagen av innebörd att det blirmöjligt att finansiera regionala fackliga förtroendemän, särskilt i branschermed många små och spridda arbetsplatser. m.fl. (s) vill i motion1986/87:A721 att skall uttala att det är utomordentligt angeläget attberedningen av NARK:s förslag slutförs inom och attförslag i ämnet föreläggs . Utskottet gör följandebedömning. Deovan refererade motionerna anvisar som nämnts olika vägar för att lösa förhandlings-och informationsfrågorna i de mindre företagen. I de fyra första motionernafrån moderata samlingspartiet, och förordas ändring av MBLsom öppnar möjlighet för arbetsgivarna att i de fall fackklubb saknas iföretagen förhandla och informera direkt med de anställda på företaget. Närliknande förslag har framförts har utskottet anlagt följandesynsätt: Medlagens utformning är medbestämmandet en del av den fackliga verksamheten. Hurdenna skall läggas upp och genomföras bör bestämmas av arbetstagarna och defackliga organisationerna. Det bör följaktligen överlåtas åt parterna påarbetsmarknaden att avtalsvägen ange de lämpliga formerna för förhandling ochinformation med utgångspunkt i den allmänna grundsatsen att huvudpunkten imedbestämmandet skall ligga på den lokala nivån. I mellanSAF, LO och PTK har särskilt framhållits att formerna för samverkan ochmedbestämmande skall anpassas till de lokala förhållandena ute påarbetsplatserna. Beträffande mindre arbetsplatser utan lokal fackligorganisation förutsätter avtalet att det skall kunna utses kontakt- ellerarbetsplatsombud. Tilldetta skall fogas att vid utskottets hearings upplyste LO-företrädarna attkontaktmän numera regelmässigt utses i enlighet med och attverksamheten med dessa kontaktombud på det hela taget synes fungera väl. MBLliksom annan arbetsrättslig lagstiftning är, som förut nämnts, enramlagstiftning som parterna kan utfylla genom bransch- eller företagsanpas-sadeavtal. På den nu aktuella punkten föreligger genom en avparterna träffad överenskommelse. Utskottet anser för sin del att det intefinns skäl att genom lagstiftning sätta avtalet i denna del ur spel. Med hänsynhärtill och till de övriga aspekter som ovan anförts anser utskottet att detinte är påkallat för att ta initiativ till en lagändring i denriktning motionärerna önskar. Med det anförda avstyrker utskottet motionernaA715, A734, A751 och A767 i förekommande fall i aktuella delar. När det sedan gäller desocialdemokratiska motionerna om regionala 13 fackliga förtroendemän,bör erinras om att förtroendemannalagen inte AU 1987/88:8 utesluter fackligverksamhet som bedrivs av andra fackliga företrädare än anställda påarbetsplatsen. Deras behov att komma in på arbetsplatserna ifrågasätts normaltinte, även om de saknar en lagfäst rätt till tillträde. Inom stora delar avarbetsmarknaden har dessutom frågan lösts genom kollektivavtal. Utskottetutgår från att kvarvarande problem med tillträdesrätten till arbetsplatsernaför utomstående fackliga företrädare uppmärksammas i det arbetsrättsligaberedningsarbetet i . De finansieringsfrågor som berörs imotionerna har statsfinansiella aspekter som bör prövas i ett vidare sammanhangän det föreliggande. Utskottetsslutsats av det anförda är att det inte är påkallat med något initiativ frånriksdagens sida med anledning av motionerna A710, A713 och A721, utan deavstyrks av utskottet. Facklig verksamhet i transnationella företag och (vpk) föreslår i motion 1986/ 87:A703 attriksdagen skall ta initiativ till lagstiftning som ålägger svenska transnationellaföretag samt utländska transnationella företag verksamma i att betalade fackliga organisationernas samarbete inom koncernerna. Motionärernaframhåller bl.a. att transnationaliseringen av industrin ställer stora krav pådet fackliga arbetet. För de svenska koncernernas del går utvecklingen mot attde har nästan lika många anställda utomlands som i , och när det gällerutländska företag verksamma i fattas ofta 'viktiga beslut i utlandetutan att de anställda som berörs får möjlighet till insyn, information ochförhandling. har behandlat liknande motionsyrkanden har utskottetkonstaterat att svårigheterna att bedriva fackligt samarbete av det slag dethär gäller inte enbart kännetecknar multinationella företag utan ocksåförekommer inom koncerner i allmänhet. Denna uppfattning har bekräftats vidutskottets hearings, vid vilka samtliga tre organisationer på arbetstagarsidansom en brist i förhandlingssystemet påtalade svårigheterna att i vissa fall kommatill tals med de verkliga beslutsfattarna. Detta belystes med olika exempel påkomplicerade ägarstrukturer. När det gäller fackhgt samarbete över gränsernahar utskottet hänvisat till det projekt om facklig verksamhet inordiska företag som bedrivs i Nordiska ministerrådets regi. Detta projektfördes på tal vid utskottets hearings liksom utsikterna att avtalsvägen lösaproblemet för de nordiska ländernas del. Med hänvisning härtill och dåutskottet utgår från att koncernfrågorna är föremål för fortsatt uppmärksamheti det arbetsrättsliga beredningsarbetet i avstyrker utskottetmotion A703. Mednegativ föreningsrätt avses rätten att stå utanför en förening. Den nya arbetsrättskommittén (NARK) anförde i sitt betänkande (SOU 1982:60 S.278 f.) att man i likhet med den förra arbetsrättskommittén hade funnit att det saknas anledning att föreslå lagregler som tar sikte på den negativa föreningsrätten och föreningsrättsskyddet för arbetssökande. användningen av s.k.organisationsklausuler i kollektivavtal - som kan AU 1987/88:8 innebära attarbetsgivare inte får anställa någon oorganiserad eller någon som tillhör enannan facklig organisation - underströk kommittén betydelsen av att en fackliganslutning skall vara frivillig och bero av den enskildes bestämmanderätt.Detta innebär emellertid inte att kommittén ville förorda ett lagfäst förbudmot organisationsklausuler. Fråganom en medlems rätt att träda ut ur en facklig organisation har ocksåaktualiserats i arbetsdomstolen. I ett mål som gällde utträde ur (dom nr 1980) ansåg domstolen att medlemmar av det aktuella förbundetmåste anses ha rätt att säga upp sitt medlemskap utan hinder av att förbundetsstadgar saknade bestämmelser härom. En uppsägningstid måste dock iakttas. Desslängd fick bestämmas av vad som efter en mer fri bedömning var skälig. I dettafall fastställdes uppsägningstiden . Hithörandefrågor tas upp i fem motioner med yrkanden om att en lagfäst negativföreningsrätt skall införas. m.fl. anför i kommittémotionen1986/87:A734 att den piositiva föreningsrätten, dvs. rätten att få ansluta sigtill och tillhöra en förening, finns inskriven i grundlagen och i MBL. Medrätten att tillhöra en förening bör självklart också följa rätten att slippatillhöra en förening. Vidare bör organisationsklausuler i kollektivavtalförbjudas. Sådana klausuler kan betraktas som en form av yrkesförbud och innebärett otillbörligt ingrepp i den enskildes integritet. harutträdesrätten inte varit någon självklarhet i . LO-kongressbeslutade visserligen att utträdesrätt skall medges för medlemmar i de anslutnaförbunden, men ännu återstår att utröna de praktiska konsekvenserna av dessabeslut och de eventuella villkor som kan bli förknippade med ett utträde urförbunden. Därjämteanförs i motionen följande: För att garantera medlemmarnas kontroll överinbetalningen av medlemsavgifter och möjligheten att förhindra att inbetalningav medlemsavgifter sker trots anmälan om utträde, bör rätt för en arbetsgivareatt göra avdrag på lönen för fackföreningsavgifter endast kunna medges genomfullmakt från varje enskild arbetstagare. Motionärerna begär att vad de anförtom löneavdrag i dessa fall skall ges regeringen till känna. Medhknande motiveringar begärs lagstiftning om negativ föreningsrätt och förbudmot organisationsklausuler även i motionerna 1986/887: A736 av ElverJonssonm.fi. (fp), 1986/87: A751 av m.fl. (c)samt i de likalydande motionerna 1986/87: A723 och 1986/87: A746 av FilipFridolfsson m.fl. (m,fp,c). Föregen del får utskottet anföra följande. Deföreningsrättsliga bestämmelserna i ger rätt åt arbetsgivare ocharbetstagare att tillhöra en arbetsgivar- eller en arbetstagarorganisation.Detta är den positiva föreningsrätten. Denna rätt skall vara okränkt.. Därmedförbjuds exempelvis att en arbetstagare blir uppsagd eller avskedad för att haneller hon har anslutit sig till en facklig organisation. Närdet gäller den omvända rätten att utträda ur en facklig organisation, är den rätten fastslägen genom arbetsdomstolens ovannämnda dom. Man kan i c också uttrycka saken så,att detta led i den av motionärerna begärda negativa AU 1987/88:8föreningsrätten redan är upphöjd till gällande rätt, och det behövs alltså intenågon lagstiftning för att fastställa själva rättsläget i den delen. Annorlundaförhåller det sig med en annan och i debatten ofta återkommande sida av dennegativa föreningsrätten, nämligen föreningsrättsskyddet för arbetssökande ochden därmed sammanhängande frågan om organisationsklausuler. Dessa problemdiskuterades ingående i NARK:s betänkande. Kommitténs överväganden mynnade uti att man borde avstå från att ingripa med lagstiftning om den negativaföreningsrätten och bruket av organisationsklausuler. Utskottet har i tidigarebetänkanden anslutit sig till denna uppfattning och vidhåller sin inställning.De problem som kan föreligga och som utskottet bedömer vara av begränsadomfattning bör kunna lösas på annat sätt än genom lagstiftning. Vadslutligen beträffar den i motion A734 föreslagna begränsningen av möjligheternaatt göra löneavdrag för fackföreningsavgifter vill utskottet erinra omföljande. Arbetsgivarnas medverkan till avgiftsuppbörden bygger på åtagandengenom kollektivavtal. Den ordning motionärerna förordar tillämpas för övrigtredan i dag på så sätt att den enskilde arbetstagaren i samband med inträde ien facklig organisation lämnar organisationen fullmakt att hos arbetsgivarengenom löneavdrag uppbära medlemsavgiften. En lagreglering skulle därför enligtutskottets uppfattning vara en onödig inskränkning i parternas avtalsfrihet. Meddet anförda avstyrker utskottet motionerna A723, A734,, A736, A746 och A751, iförekommande fall i aktuella delar. Arbetsdomstolenhar genom tre domar slagit fast att en arbetsgivare ärskyldig att föra förhandlingar enligt 11 § MBL före beslut om att tillsättachefsbefattningar. I motion 1986/87:A734 av m.fl. (m) föreslåsatt förhandlingspHkten vid chefstillsättningar oberoende av företagets storlekskall ersättas med information och samråd. Genom lagändring bör fastslås attutseende av chefer är arbetsgivarens rätt. I motionen erinras om att en chefutgör arbetsgivarens förlängda arm och ofta företräder denne i förhandlingarmed de anställda och deras organisationer. Att det är arbetsgivarens sak attutse chefer bör dock inte förhindra samråd med eller information till de lokalafackliga organisationerna i de fall detta är möjligt. Härvid erinrarmotionärerna om det sedvanliga kravet på sekretess vid en nyanställning på denprivata sektorn, där det enligt dem kan vara direkt olämpligt attvidga den krets som känner till vilka som har sökt en viss befattning. Äveninom den offentliga verksamheten bör förhandlingsrätten avskaffas. Däremot börde anställda i denna verksamhet ha rätt till information. Förhandlingspliktenvid chefstillsättningar berördes endast i förbigående vid utskottets hearings. TCO-företrädarna anförde den som ett exempel på fall där arbetsdomstolens praxis har varit till förmån för arbetstagarsidan. Frågan har däremot varit uppe till behandling i utskottet . Utskottet har avstyrkt att man genom en specialregel i MBL avskaffarförhandlingsrätten vid chefstillsättningar. Utskottet vidhåller sin AU1987/88:8 uppfattning och anser att det inte heller har tillkommit några nyaomständigheter som skulle motivera en annan ståndpunkt. I vad sedan gäller chefstillsättningarna på den offentligasektorn har motionärernas önskemål om att förhandlingsrätten skall ersättas meden rätt till information i ett viktigt avseende blivit tillgodosedda. Enligtdet från gällande nya avtalet om medbestämmande vid beredningenav regeringsärenden har personalorganisationerna i princip endast rätt tillinformation om regeringens beslut om bl.a. tjänstetillsättningar. Med det anförda avstyrker utskottet motion A734 i denföreliggande delen. Facklig vetorätt vid entreprenader Bestämmelserna i 38-40 §§ MBL ålägger arbetsgivarna att förhandlamed de fackliga organisationerna i de fall då arbetsuppgifter avses bli utlagdapå entreprenad eller som uppdrag. Om man inte kommer överens vid förhandlingarnahar den fackliga organisationen möjlighet att förbjuda att entreprenaden(motsv.) kommer till stånd, men det förutsätter att det arrangemangarbetsgivaren vill genomföra kan antas leda till att lag eller kollektivavtalåsidosätts eller att detta på annat sätt skulle strida mot vad som är godtagetinom parternas avtalsområde. Används vetot på obefogat sätt kan det medföraskadeståndsskyldighet för den fackliga organisationen. Skadeståndsskyldighetkan också uppstå för den arbetsgivare som bryter mot bestämmelserna. Vetorättenutövas normalt av den centrala fackliga organisationen. Den fackliga vetorätten vid entreprenader behandlas i sexmotioner. I fem av dem föreslås att vetorätten upphävs eller i varje fallbegränsas; i den sjätte motionen föreslås å andra sidan att vetorättenutvidgas. m.fl. (m) framhåller i motion 1986/87:A734att avsikten med bestämmelserna om den fackliga vetorätten aldrig har varit attde skulle hindra seriösa entreprenörer. Det sker dock i många fall till följdav att de fackliga representanterna vill utöka arbetsuppgifterna på den egnaarbetsplatsen. Ännu allvarligare är att vetorätten utnyttjas för att utestängaföretagare som på godtyckliga grunder betraktas som icke seriösa. Detförekommer att enmansföretagare regelmässigt svartlistas eller accepterasendast på vissa villkor. I praktiken har de fackliga organisationerna därmedskaffat sig möjlighet att utfärda näringsförbud. Motionärerna anför vidare att de fackliga organisationernai vissa fall, särskilt bland kommunerna, utvidgat vetorätten att omfatta upphandling i allmänhet.