bet · GB01KU40 · 1987-12-31 00:00:00 — krigsmaterielinspektionenfår de resurser som behövs för att fullgöra sin KU 1987/88:40betydelsefulla uppgift. I 1986/granskningsbetänkande uttalade utskottet attdet inte fanns belägg för att det i kretsen av regeringsledamöter hade funnitsvetskap om oegenlligheter på vapenexportområdet, men att det med facit i handkunde hävdas att regeringarna på ett tidigare stadium bort misstänka att alltinte stod rätt till och således ha vidtagit mer kraftfulla åtgärder. Dettaintryck har förstärkts under årets granskning. Enligt konstitutionsutskottetkan sålunda nu i efterhand konstateras att regeringarna inte varit tillräckligtobservanta på hur krigsmaterielinspektionen utövat sin verksamhet. Det har i olika sammanhang påståtts att kännedom om olagasvensk vapenexport funnits inom regeringen. Utskottet har förutomutfrågningarna med ansvariga statsråd och tjänstemän tagit del av ett omfattandeskriftligt material bl.a. ur de rättsliga förundersökningar som pågår.Företrädare för svensk vapenindustri har av utskottet beretts tillfälle attlämna sin syn i delta avseende. Den förnyade granskningen har inte gett beläggför att det i kretsen av regeringsledamöter skulle ha funnits vetskap omoegenlligheter på detta område som föranleder utskottet att ändra debedömningar som gjordes föregående år. Utskottet får med hänvisning till det anförda starktbetona vikten av att samhällskontrollen över hela vapenexportområdet skärps.Härvidlag har regeringen och krigsmaterielinspektionen ett avgörande ansvar.Det är från synpunkt av synnerlig vikt att den lagstiftning och deriktlinjer om restrikfivitet och återhållsamhet som gäller vid svensk vapenexportfill alla delar iakttas vid prövning av utförseltillstånd. De svenska företagsom producerar krigsmateriel för export måste få helt klart för sig vilkaförutsättningar som fastställt på delta område. Det ankommer påregeringen att se till alt respekten för lagar och förordningar återställs samtatt samhällets kontroll får en utformning så att detta syfte tillgodoses. Avslutningsvis vill utskottet uttala att det är utskottetsavsikt att återkomma till krigsmaterielexportfrågorna sedan utskottet fåtttillfälle att studera den särskilda medborgarkommissionens rapport ochresultatet av pågående rättsliga förundersökningar föreligger. Den livstidsdömde spionen avvek i sambandmed en permission . Del inträffade föranledde en omfattandedebatt bl.a. i om orsakerna fill att han kunde rymma och vem ellervilka som bar ansvaret för detta. Lflskoltet har till granskning tagit uppregeringens roll och ansvar i detta sammanhang. Med anledning av flykt log regeringen initiativtill vissa utredningar och översyner. Justitiekanslern fick i uppdrag attutreda ansvarsförhållandena på myndighetsnivå, främst förhållandena inom kriminalvårdsstyrelsen.Ambassadören har utrett säkerhetsavdelning- säkerhetspolisens - ansvar med anledning av 1987/88:40permissioner och avvikande. I ärendet har upprättals en kanslipromemoria, till vilkenhar fogats bl.a. en av förre jusfifieministern lämnad skriftligredogörelse, bilaga A 8. Mot bakgrund av flykt anordnades den 20 oktober1987 en särskild riksdagsdebatt. Händelsen har även föranlett interpellationeroch enkla frågor i samt utfrågningar inför justitieutskottet ochriksdagens revisorer. Utskottet har hållit utfrågningar med , förregeneraldirektören vid samtlänspolismästaren i dennes egenskap av förutvarandeavdelningschef vid , bilaga B 1-3. dömdes till livstids fängelseför bl.a. grovt spioneri. Under straffverkställigheten beviljades frånfebruari 1985 fill 15 permissioner. I början var permissionernabevakade. Sedermera medgavs vissa lättnader i tillsynen. Efter det att Berglingi smugglat ut ett brev, i vilket han ansetts ha gett uttryck ålflyktplaner, skärptes villkoren och permissionerna blev åter bevakade. ,juni, fick på nytt s.k. beledsagade permissioner.Vid de tre senaste stod emellertid inte under kontinuerlig tillsyn.Vid flykttillfället hade lämnats utantillsyn. Regeringens befattning med fallet Regeringen har haft att pröva frågor av betydelse förBerglings straffverkställighet i två sammanhang. meddeladeregeringen av hänsyn till rikets säkerhet särskilda restriktioner för Berglingsbrevväxling, besök och telefonsamtal. I beslutet föreskrevs att rikspolis- ochkriminalvårdsstyrelserna skulle samråda vid tillämpningen av dessaföreskrifter. avslogs en begäran om upphävande avrestriktionerna. När avvek bereddes i en nyansökan i dessa avseenden. , som yttrat sig i ärendet, hadeingen erinran. Vidare har regeringen och inte funnitskäl att bevilja nåd från livstidsstraffet. Besluten har, i enlighetmed den praxis som tillämpas i sådana ärenden, inte motiverats. Vid bådatillfällena tillstyrkte ansökningen, under det attrikspolisstyrelsen och överbefälhavaren motsatte sig nåd. I lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt finns -utöver den tidigare berörda regleringen om restriktioner - bestämmelser ompermissioner. Det ankommer på kriminalvårdens organ att besluta i de senarefrågorna. Besluten kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringenhar däremot inte befogenhet att besluta i permissionsärenden. JK riktar kritikmot det sätt på vilket permissionsfrågorna har handlagts, bl.a. vad gällersamrådet mellan kriminalvårds- och rikspolisstyrelserna. har i sinutredning - utan att lägga något formellt ansvar på säkerhetspolisen - kritiseratdenna för att ha brustit i samarbetet med försvarsstaben och KU 1987/88:40kontakterna med regeringen. Det bör i delta sammanhang erinras om att regeringennyligen (prop. 1987/88:130) föreslagit vissa lagändringar vilka bl.a. innebärskärpt behandling av vissa intagna som avtjänar längre fängelsestraff. Enligtförslaget skall särbehandling kunna förekomma i fråga om placering i anstalt.Vid vistelse utom anstalt förutsätts att vederbörande står under bevakning.Kriminalvårdsstyrelsens avgöranden i frågor om vistelse utom som enligt regeringens förordnande omfattas av särskilda restriktionerskall överklagas hos regeringen och inte vid allmän förvaltningsdomstol. Vidareskall regeringen få rätt att i särskilda fall - bl.a. om det är påkallat medhänsyn fill rikets säkerhet - besluta att frågan om den intagnes vistelse utomanstalt skall överlämnas till regeringen för prövning. I propositionen (s. 28) betonar justitieministern detangelägna i att hänsynen till rikets säkerhet uppmärksammas särskilt i de falldär regeringen har meddelat särskilda restriktioner och att samråd mellanberörda myndigheter - även med den militära säkerhetstjänsten - äger rum. har anfört all han inte före Berglingsavvikande hade någon kännedom om vare sig planeringen eller genomförandet avpermissionerna , . Vidare har förklaratsig dela ÖB:s uppfattning, att alltjämt utgjorde en säkerhetsrisk. Enomständighet som har väckt särskild uppmärksamhet är att det visat sig att deti fanns uppgifter som gavvid handen att hade haft och kunde påräkna ytterligare permissionerutan kontinuerlig tillsyn. Detta var enligt en av orsakerna somledde honom till den personliga bedömningen att han borde lämna regeringen.Avgången betingades även av andra skäl. hadesom departementschef framför sig en rad olika lagstiftningsprojekt som skullegenomföras. Till detta kom uppgiften alt återställa förtroendet förrättsväsendet efter vad som hänt i samband med spaningarna efter och efter Berglingaffären. kom till den insikten att hanskulle bli starkt beskuren tidsmässigt, fysiskt och även politiskt av attförklara och reda ut alla dessa förhållanden. Enligt bör myndigheterna självständigt skötasina uppgifter - och ha ett odelat ansvar - särskilt i ärenden som gällermyndighetsutövning mot enskild. Från regeringens sida måste man varautomordentligt återhållsam med att utan förekommen anledning gå in i enskildaärenden. Detta hade emellertid i del aktuella Berglingfallel inte hindrat atthan, för det fall han känt till de anmärkningsvärda förhållandena, meddelatmyndigheterna regeringens allmänna syn på hur permissionerna borde anordnas.Regeringens övergripande ansvar för rikets säkerhet samt för myndigheternasoch anseende hade gjort detta befogat. hade dock intenågon rimlig anledning att räkna med att permissionerna skulle skötas såsomskett. Regeringens bedömning av som en säkerhetsrisk kom till uttrycki beslutet samt i de två avslagna nådeansökningarna. Vidare hade Berglingså sent som smugglat ut ett brev till en främmande makt. I brevetställde han sina tjänster till förfogande och det framgick att han var bereddatt rymma. Grunderna för att inte bevilja nåd var såledessåväl allmänpreventiva skäl som bedömningen alt alltjämt KU1987/88:40 utgjorde en säkerhetsrisk. har i allt väsentligt bekräftat vad StenWickbom uppgett samt instämt i dennes bedömning att regeringen inte kan lastasför det inträffade. Vid utfrågningarna har vidare framkommit attjustitieministern en gång eller oftare har fått information isäkerhetsfrågor av rikspolischefen och chefen för säkerhetspolisen. Vid ettsammanträffande , i anslutning till yttrandet över nådeansökan,berördes syn på som säkerhetsrisk. Sven-ÅkeHjälmroth har uttalat att de särskilda restriktionerna med hänsyn till riketssäkerhet i allmänhet bör gälla ett par . Man tillstyrkte därför år 1985att de skulle upphävas, men läget ändrades efter det att på höstensamma år smugglat ut ett brev. Restriktionerna förlorade dock sedermera sin aktualitet.Sommaren 1987 betraktades inte längre av säkerhetspolisen som ensäkerhetsrisk. Utskottet får anföra följande. För bedömning avansvarsfrågan är reglerna i 1 kap. 6 § saml 11 kap. 6 och 7 §§ regeringsformen(RF) av betydelse. I det förstnämnda stadgandet slås fast att regeringen styrriket och är ansvarig inför . I regeringens styrande funktion liggersjälvfallet uppgiften att uppmärksamma missförhållanden i samhället och tainitiativ till förändringar. Därvid står flera instrument till förfogande.Regeringen kan förelägga förslag till lagändringar och kan självinom vissa i grundlagen angivna gränser begagna sig av sin förordningsmakt.Till della kommer regeringens ansvar för utnämningspolitiken, de statligamyndigheternas organisation m.m. Av grundlagsbestämmelserna följer vidare att de statligamyndigheterna lyder under regeringen, men också att ingen myndighet, alltsåinte heller regeringen, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall i särskiltfall besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rörfillämpning av lag (den s.k. begränsningsregeln i 11 kap. 7 § RF). Det ärenligt grundlagspropositionen framför allt när det gäller myndighetsutövningmot enskild som det är ett starkt rättssäkerhetsintresse att förvaltningsmyndigheternaär fullt självständiga i förhållande till överordnade organ (prop. 1973:90, s.398). De nu aktuella frågorna behandlades av utskottet senastvåren 1987 (KU 1986/87:29) med anledning av proposition 1986/87:99 om ledningen av den statliga förvaltningen. Därvid berördes bl.a. regeringens styrningsmöjlighe ter, bl.a. informella kontakter mellan och myndigheterna samt ansvarsförhållandet dem emellan. Utskottet framhöll alt del otvivelak- figt i olika sammanhang föreligger ett stort behov av kontakter mellan förvaltningsmyndigheterna och . Allmänt sett kan sålunda konstateras att en smidig och väl fungerande förvaltningsapparat kräver kontakter av olika slag. Det finns emellertid enligt utskottets mening en rad principiella problem förenade med dessa kontakter. Den frågan kan ställas hur långt enskilda statsråds och ansvar sträcker sig för myndigheternas agerande på olika områden. Beaktas bör t.ex. risken för s.k. 46 Kontakternabör därför vara inriktade mera på information än KU 1987/88:40 på direktstyrning. Statsministernhar inför utskottet i samband med utfrågning i ett annat ärende gett uttryckför samma uppfattning och därvid pekat på att regeringen och dess kansli skallkoncentrera sig på de tunga, viktiga och principiella ställningstagandena,medan verkställigheten av besluten skall ankomma på myndigheterna. Somnyss sagts lägger bestämmelsen i RF 11 kap. 7 § ett absolut hinder förregeringen att bestämma hur en förvaltningsmyndighet i särskilt fall skallbesluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rörtillämpning av lag. Omsatt på det nu aktuella fallet kan frånkonstitufionella utgångspunkter någon kritik i handläggningshänseende interiktas vare sig mot regeringen eller det statsråd, dvs. justitieministern, somhar det övergripande ansvaret för kriminal- och polisväsendet. Utskottetanser emellertid att den omständigheten att det i detta fall rörde sig om enlivstidsdömd spion, som av bl.a. försvarsledningen bedömts som en allvarligsäkerhetsrisk, krävde särskild uppmärksamhet från sida.Genom de beslut som fattades av regeringen om avslag på nådeansökningar ochansökningar om lättnader i vissa restriktioner i behandling understraffverkställigheten gjordes en markering från regeringens sida om att manfortfarande betraktade som en säkerhetsrisk. Del hade därför varitnaturligt om regeringen varit orienterad om hur tillsyn var anordnad.Detta hade också gjort det möjligt för regeringen att hålla försvarsledningeninformerad. Utskottet noterar att fallet var en av orsakerna tilljustitieministerns avgång. Enligt utskottets mening borde de av regeringenfattade besluten ha lett till att inte skulle ha beviljatspermissioner på sätt som skedde. Avslutningsvisvill utskottet uttala att det är värdefullt alt vissa initiativ tagits frånregeringens sida. Det gäller bl.a. justitiekanslerns granskning och ambassadörLidboms översyn av säkerhetspolisens roll i sammanhanget. Utöverdet anförda har utskottet inte funnit anledning till något uttalande i ärendet. Utskottethar till granskning tagit upp frågor om regeringens befattning med vissasäkerhetsfrågor, i första hand i anslutning fill tillämpningen av reglerna oms.k. Vidgranskningen föregående år (KU 1986/87:33, s. 74 ff.) lämnades en ingående redogörelse för personalkonlrollkungörelsen(1969:446, omtryckt 1983:764 och ändrad senast 1986:614, PKK). Vidare redovisades promemo rior från samt uppgifter inhämtade vid utfrågningar. Till grund för årets granskning, som även omfattar regeringens kontakter med () säkerhetsavdelning, har legat bl.a. en offentlig utfrågning med justitieministern , bilaga B 9. Därutöver har avdelningschefen vid RPS säkerhetsavdelning lämnat upplysningar inför utskottet om personalkontrollen. I denna del har också sekretessbelagt material funnits tillgängligt vid granskningen. Utskottet tar i detta sammanhang även upp viss utredningmed anledning KU 1987/88:40 av uppgifter om otillåten inrikes verksamhetvid SSI, sektionen för särskild inhämtning av militära underrättelser. Deningår i överbefälhavarens stab och har bl.a. till uppgift att inhämtaunderrättelser som berör rikets yttre säkerhet. Denna fråga redovisas i bilagaA 9. Personalkontrollsyslemet innebär att vissa myndigheter ochbolag kan få upplysningar från RPS bl.a. om sökande till eller innehavare avtjänster som, med hänsyn till rikets säkerhet, har placerats i s.k.skyddsklass. Syftet är alt säkerställa att endasl personer som är pålitligafrån säkerhetssynpunkt får anställningar vilka är av betydelse förtotalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt. Det finns tre skyddsklasser - 1 A, 1 B och 2 - där densenare omfattar de mindre känsliga tjänsterna. Efter förändringar i PKK år 1983bestämmer regeringen vilka tjänster som skall höra till klasserna 1 A och 1 B,under det att myndigheterna får besluta om inplacering i klass 2. En avavsikterna med förändringarna var att minska antalet skyddsklassplaceradetjänster. Vid utfrågningen erinrade om att denparlamentariska utredning, under ambassadören ordförandeskap, somtillsattes har till uppgift att - utöver en översyn avsäkerhetspolisens inriktning och organisation - förutsättningslöst utvärderaden nuvarande ordningen för personalkontroll. Vidare skall utredningen läggafram förslag om hur systemet för denna kontroll bör vara utformat i framliden(dir. 1987:41). framhöll att systemet i vissa enskilda fallinte har fungerat tillfredsställande. Ett exempel är att det ibland kanföreligga svårigheter för en myndighet att göra en självständig bedömning iförhållande till RPS:s uppgifter. Vidare finns varken i ellerinom RPS:s säkerhetsavdelning uppgifter om det totala antalet tjänster iskyddsklass 2. Sådana uppgifter bör finnas i sä attpersonalkontrollverksamheten kan följas. Det är däremot inte rimligt attregeringen, som fallet var före ändringarna , beslutar i dessa frågor. En av utredningens viktigare frågor är enligt Anna-GretaLeijon avvägningen mellan å ena sidan den kontrollerades intresse av att fådel av för honom belastande uppgifter och å andra sidan behovet av sekretessbeträffande uppgifterna i fråga. I RPS:s register finns sekretessbelagtmaterial av två slag. Uppgifter om begångna brott delges i princip den enskildenär det gäller anställningsfrågor. Vissa undanlag finns i samband medkrigsplaceringar. Vidare finns uppgifter av betydelse för säkerhetsbedömningensom grundas på t.ex. spaningsarbete. Det ligger enligt isakens natur att dessa uppgifter inte kan delges den som är föremål förpersonalkontroll. I den allmänna debatten har inte allfid denna skillnadobserverats. Utredningen har att överväga alternativa lösningar för att öka denenskildes rättstrygghet i denna del. En möjlighet kan vara att uppgifter urRPS:s register underställs eller överprövas av ett fristående organ. Därigenomskulle också det problem som kan ligga i att olika myndigheter skall göra en iförhållande till RPS:s uppgifter självständig bedömning falla bort. Utöver vad som framkommit vid utfrågningen bör erinras omatt RPS när det gäller skyddsklass 1 får lämna ut alla uppgifter ur sinaregister till arbetsgivaren.Avser begäran om uppgifter en tjänst i skyddsklass 2, får KU 1987/88:40 däremotendast anteckningar om dom eller brottsmisstanke som gäller brott mot rikets säkerhetm.m. och vissa uppgifter ur del särskilda registret (spaningsuppgifter m.m.)lämnas ut (8 och 9 §§ PKK). För några tjänster i skyddsklass 2, som innefattarbevakningsuppgift m.m., får enligt 10 § PKK uppgifter om brott lämnas ut i envidare omfattning. RPS beslutar om kommunikation i ärendet skall ske med denkontrollerade. Av personalkontrollkungörelsen framgår att innan uppgift lämnasut skall den som berörs ges tillfälle att skriftligen eller muntligen yttrasig. Det finns dock undantag med hänvisning till sekretesslagen. I en reservation (fp, c, vpk) till förra årets granskningkonstaterades att personalkontrollsyslemet har betydande svagheter fråneffektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt. Någon uppfattning om antaletskyddsplacerade på myndigheter går ej att få. Kommunikation med dekontrollerade förekommer inte. Anställningsmyndighelerna lever inte upp tillsilt ansvar att göra en självständig prövning av uppgifterna från RPS. Dessutomsaknas det möjlighet att överklaga ett beslut i ett personalkontrollärende. Det kan erinras om att justitieutskottet, med hänvisningtill det pågående utredningsarbetet, har avstyrkt mofiönsyrkanden om en översynoch nyreglering av personalkontrollen (JuU 1987/88:23). Vidare kan nämnas attutredningsdirektiven även omfattar frågan om eventuell utvidgning avpersonalkontrollen. Bl.a. har tagits upp kommunala tjänster, nämndemän ochoffentliga försvarare vid vissa rättegångar samt skyddet mot terrorister. har i sitt avgivna betänkande (SOU 1988:18, s.155) på den punkten hänvisat fill den pågående utredningen. har framhållit säkerhetspolisensbetydelsefulla roll för att värna demokratin. utredning har somsin viktigaste uppgift att lägga fram förslag som är ägnade att stärkaverksamhetens demokrafiska förankring. Dessutom behöver samordningsfrågorna iförhållande fill de olika departementen diskuteras. föreliggerinte något enhetligt system härvidlag. har överläggningarmed säkerhetspolisen minst en gång . har som ett särskilt uppdrag haft att utredasäkerhetspolisens roll i samband med flykt. I det avseendetpåvisades i utredningen vissa brister i säkerhetspolisens kontakter medregeringen. har inför utskottet redovisat vissauppgifter om hur personalkontrollsyslemet fungerar i praktiken samt lämnat endel synpunkter på rättssäkerheten och effektiviteten i systemet. Såsom utskottet uttalade är personalkontrollenen ofrånkomlig del av det s.k. infiltrationsskyddel. Det förekommer emellertidsituationer då sekretessintresset i sådana sammanhang ochrättssäkerhetssynpunkter bryts mot varandra. Det gäller bl.a. den enskildesmöjligheter att ta del av och bemöta uppgifter som finns registrerade hossäkerhetspolisen. En annan fråga är myndigheternas förutsättningar att i ettpersonalkontrollärende göra en självständig bedömning av de uppgifter somsäkerhetspolisen lämnar. har framhållit att utredningen har tilluppgift att la upp regleringen av de berörda rättssäkerhetsfrågorna. 4 1987/88. uppgifter i ettpersonalkontrollärende underställs eller överprövas av ett KU 1987/88:40fristående organ. Konstitutionsutskottetfår med hänvisning till vad som framkommit under granskningen - även om fråganfrämst hör fill justitieutskottets beredningsområde - konstatera att det ärvärdefullt att personalkontrollsystemet nu ses över. Från de utgångspunkterkonstitufionsutskottet har som granskningsorgan finns det anledning framhållaatt det i samband med de överväganden som föreslår kan finnas skäl attsäkerställa att det i finiis uppgifter om det totala antalettjänster i skyddsklass 2, vilket också bör vara , ägnat att förbättraregeringens möjligheter att följa frågor om personalkontrollsystemetstillämpning. Vadslutligen gäller de övriga i detta sammanhang fill granskning upptagna-frågorna har utskottet inte funnit anledning till något uttalande. Utskottethar vid ett flertal tidigare tillfällen granskat regeringens handläggning avutlänningsärenden, bl.a. besvärsärenden rörande, avvisning och utvisning samtverkställighet av sådana beslut (KU 1979/80:50, 1981/82:35,1982/83:30,1983/84:30,1984/85:35,1985/86:25 och 1986/87:33). Granskningenförra året föranledde utskottet att hänvisa till tidigare uttalanden om viktenav att fortsatta ansträngningar görs för att under beaktande avrätlssäkerhetsaspekterna komma till rätta med handläggningsfiderna iutlänningsärendena. Ocksåvid årets granskning har en uppföljning gjorts av handläggningstiderna iutlänningsärendena. Vidare har regeringens praxis i vissa utvisningsärendengranskats. Tillämpningen av de särskilda bestämmelserna om avvisning ochutvisning av presumfiva, terrorister (terroristbestämmelserna) har, liksom vidtidigare granskningstillfällen, tagits upp. Dessutom har tillämpningen avutlänningslagstiftningens bestämmelser om förvarstagande , av barnuppmärksammats. I en granskningsanmälan har påtalats vissa offenfiigauttalanden av invandrarministern. Utskottethar erhållit tre promemorior från . I en promemoriabehandlas dels frågan om vad som i allihänhet utgör underlag för regeringensbeslut i utvisningsärenden, dels frågan om förvarstagande av barn. I de tvåövriga promemoriorna redogörs för underlaget för , och uppföljningen av vissa utvisningsbeslul[bilagorna A 10 A-C). En offentlig utfrågning har ägt rum inför utskottet medstatsrådet , åtföljd av expeditionscheferna ochErik Lem-pert, bilaga B 4. Antaletutlänningar som kommit till på egen hand och sökt asyl har under 1987fortsatt att öka. Totalt har ca 18 000 personer sökt asyl i landet.Motsvarande antal asylsökande 1986 var ca 14 500. 16 545 flykfingar och medflyktingar jämställda personer beviljats uppehålls- KU 1987/88:40tillstånd, vilket innebär en ökning med ca 3 500 personer . Detstora antalet asylsökande har medfört långa handläggningstider i tillståndsärendena.Inte sällan tar det mer än från det ansökan görs hos polisen filldess invandrarverket fattar beslut. Om beslutet , överklagas blir väntetidenfrån det ansökan görs hos polisen till dess regeringen meddelar sitt beslut i allmänhetomkring . I alltför många fall har, enligt vad regeringen gett uttryckför, de sökande fått vänta på ett slutligt beslut.