bet · GB01FiU20 · 1987-12-31 00:00:00 — Därutöver har detockså, trots det kärva budgetläget, varit möjligt atf vidta en rad andraåtgärder med direkt fördelningspolitiskt syfte. Här kan nämnas atf barnbidragenhar höjts kraftigt; nästan fördubblades de. Statsbidragenfill de kommunala bostadstilläggen har höjts, vilket framför allt gynnar desämre ställda pensionärerna. Delpensionen har höjts. I och med aft karensdagen slopades och den s.k. timsjukpenningengenomfördes höjdes ersättningsnivån för privatanställda arbetare ochklasskillnaderna i sjukförsäkringen kunde elimineras. Utskottet vill ävenframhålla atf för den period som föresfår, med de hot mot en önskad ekonomisktillväxt som kan urskiljas, blir en kraftfull fördelningspolitik av fortsattcentral betydelse för den ekonomiska politiken. Med hänvisning fill vad utskottet här anfört avstyrks,motion Fi214 yrkandena 1, 5-8 samt 10 och 11, motion Fi219, motion Fi227 ochmofion Fi308. I motion Fi220 (c) yrkande 3 krävs att en god miljö skallingå som ett klart uttalat mål för den ekonomiska politiken med motiveringenatt livskvaliteten skall bestämma inriktningen av polifiken. Ett liknande kravåterfinns i motion Fi225 av (), i vilken det heter att enfullvärdig ekonomisk debatt och analys måste handla om ekonomisk utvecklingsett ur alla aspekter och infe ensidigt om traditionell ekonorriisk tillväxt. Utskottet delar motionärernas uppfattning att hänsynentill miljön alltid måste finnas med vid utformningen av den ekonomiskapolitiken. Med hänvisning till aft regeringen senare i vår kommer atf föreläggariksdagen en miljöpolitisk proposition finns det inte anledning att nu göranågot tillkännagivande med anledning av dessa motionsyrkanden. aktualiserar också i mofion Fi220 (c) frågan omlägre moms pä livsmedel. I fördelningspolitiskt syfte föreslår man att mervärdeskatten ' differenfieras i tre nivåer. Momspåslaget på basmat bör därvid sänkas från 23,46.till , dvs. fill den s.k. byggmomsnivån. Det skattebortfall som- uppkommer skall finansieras med en högre moms på mera sällan köpta varor. Enligt skulle det för full finansiering krävas en momssats pä ' pä sådana varor. Som exempel på varor som bör omfattas av den högreskattesatsen anger bilinköp, hemelektronik, möbler och FiU1987/88:20 fritidsartiklar. Utskottet vill med anledning av detta förslag anföraföljande. Livsmedel svarar för närmare 1/5 av den totala konsumtionen. En storandel av övrig konsumtion utgörs av icke-momsbelagda varor och tjänster, t.ex.konsumtion av bostäder. Skall full kostnadstäckning kunna erhållas fordras,såvitt utskoftet kan bedöma, aft man vid en differentiering av momsen antingenbreddar skattebasen i det tredje skiktet eller höjer momspåslaget utöver vadmotionärerna själva angivit. Utskottet vill i sammanhanget också erinra om atffrågan om en differentierad mervärdeskatt tidigare prövats i en särskildutredning (SOU 1983:54). Utredningen konstaterade att fördelningseffekterna aven differentierad moms genomgående var mycket små som ett sådantsystem var förenat med avsevärda negafiva följdeffekter. Kommittén avrådde motdenna bakgrund statsmakterna från att införa ett system med lägre mervärdeskattpå livsmedel. Utskottet delar denna bedömning och avstyrker således bifall tillmotion Fi220 (c) yrkande 5. Riktlinjer för den ekonomiska politiken Sammanfattningsvis konstaterar utskottet aft flerafaktorer pekar mot att tillväxten i världsekonomin kommer att dämpas. Det som är särskilt besvärande för är att viktiga handelspartner, som Förbundsrepubli ken och de skandinaviska länderna, tillhör de länder där tillväxt takten påtagligt avtar. Denna utveckling i vär omvärld sker som den inhemska efterfrågeutvecklingen nu blivit sä kraffig aft ekonomin inom flera områden är överhettad. Därtill kommer att de senaste årens utveckling . hargrundats på en konsumtionsledd tillväxt. Det ekonomiska läget ställer ' sålundautomordentligt stora krav på den ekonomiska politiken. Om en bestående fillväxt skall kunna uppnås krävs en ökadkapitalbildning, vilket innebär att industriinvesteringarna ävenfortsättningsvis måste ligga på en hög nivå. En förutsättning för atfinvesteringarna skall kunna öka som bytesbalansen förbättras är attden privata konsumtionen dämpas. Utskottet vill därför understrykanödvändigheten av en fortsatt stram finanspolitik. Av det anförda följer ocksåatt utrymmet för nominella löneökningar är mycket begränsat under både år 1988och 1989 om reallöneökningar skall bli möjliga aft uppnå. I motionerna Fi223 (m), Fi232 (fp), Fi220 (c) samt Fi214(vpk) föreslås en ekonomisk politik som bidrar till att ytterligare öka deninhemska efterfrågan i ett läge då ekonomin är nära en överhettning. En sådaninriktning skulle bidra fill att kraftigt försvaga bytesbalansen de kommandetvå åren. Utskottet kan ej heller finna aft förslagen i dessa motioner skaparförutsättningar för lugnare avtalsrörelser. Mot här angiven bakgrund avvisar utskottet de alternativtill inriktning av den ekonomiska politiken söm föreslås i dessa mofioner.Detta gäller även de förslag som redovisas i motion Fi224 yrkandena 1 och2avAlf (). Lönebildningen FiU 1987/88:20 Utskottethar i anslutning till riktlinjerna för den ekonomiska politiken behandlatfrågor kring lönebildningen och de allmänna förutsättningarna föravtalsrörelsen. I två av motionerna redovisas emellertid särskilda yrkandenavseende inkomstpolitiken och lönebildningen. Båda yrkandena har behandlats avutskottet . Imotion Fi206 yrkar att regeringen i sina kontakter medlöneförhandlande organisationer inte bör använda s.k. förhandladinkomst-poHfik, Motiveringen fill yrkandet är att statsmakterna vid samråd medarbetsmarknadens parter inte skall försöka påverka parterna genom löften,villkorade eller ej, om förändringar i skatteskalor, transfererinjgar tillhushållen eller andra liknande åtgärder. Ett sådant agerande innebär, menarmotionärerna, en övergång till något slags förhandlad inkomstpolitik, vilketmotionärerna bestämt motsätter sig. Motionärerna avvisar de tankar som förtsfram i den s.k. . senast behandlade denna fråga (FiU 1986/87:10) anförde utskottetföljande. Begreppetförhandlad inkomsfpolifik härrör från den s.k. - Solidaritetför tillväxt och sysselsättning, är en samarbetskom-mitté för desocialdemokratiska partierna och landsorganisationerna i . I eninterpellationsdebatt i (protokoll 1985/86:62 s.63-79) klargjorde finansminister regeringens inställning tillslutsatserna i denna rapport på följande sätt: Densvenska regeringens inställning är att en oundgänglig förutsättning för att enförhandlad inkomstpolitik skall kunna tillämpas är att arbetsmarknadens parterfrivilligt sluter upp kring en sådan polifik. Någon sådan allmän uppslutningfinns inte . Regeringens uppfattning är därför att debatten kring vårastabiliseringspolitiska problem får fortsätta och olika alternativ ställas motvarandra innan ställning kan tas fill om en förhandlad inkomstpolitik kanprövas i vårt land. Utskottetoch ansåg inte att det mot den angivna bakgrunden fanns anledning förriksdagen att vidta någon åtgärd med anledning av motionen. Utskottet haralltjämt samma uppfattning och avstyrker motion Fi206. Iett stort avsnitt i motion Fi220 (c) redovisar motionärerna sin syn på olikaåtgärder för att bromsa den nominella lönekostnadsutvecklingen. Motionärernaupprepar vad regeringen sagt och utskottet vid dessafillfällen ställt sig bakom, Bl.a. avvisar mofionärerna en rad olika alternativför att dämpa lönekostnaderna som t.ex. att genom en kraffig åtstramning avekonomin via en högre arbetslöshet pressa ned inflationen, förstärka-konkurrenskraften genom upprepade devalveringar, ge upp prisstabilitets-måletoch låta växelkurserna fluktuera fritt, genom lagstiftning förbjudalöneökningar eller genom prisstopp förhindra kostnadsökningar. Detta är exempelpå ställningstaganden, som det råder stor, för att inte säga total enighet omoch som utskottet följaktligen inte har anledning att invända emot. Utskottet konstaterarockså att motionärerna har samma uppfattning som 32 regeringenom en lång rad åtgärder som är nödvändiga för att få ned FiU 1987/88:20 För höga löneökningar kommer infe att kunnapareras med devalveringar. Uttaget av arbetsgivaravgifter bör inte Enframtida skattereform måste innebära marginalskattesänkningar. Denoffentliga konsumtionens tillväxt måste begränsas för att ge utrymme Skattetrycket får inte öka. Det är önskvärt med en samordningav olika avtalsperioder även fortsättningsvis. Utskottet kan för sin del inte se att ett bifall tillmotionens yrkande skulle tjäna något reellt syfte. Det är i huvudsak redanfillgodosett genom de ställningstaganden utskottet och gjort desenaste åren. Utskottet, ser därför inte skäl att tillstyrka motion Fi220yrkande 4. godkände vissa rikfiinjer förbudgetpolitiken. Dessa innebär bl.a. att regeringen inför varje avtalsrörelseskall klargöra vilket totalt lönekostnadsufrymme som den anser föreligga förden statliga sektorn (FiU 1986/87:30 s. 53). Innebörden härav är atf varjekostnadsökning som går utöver denna ram skall mötas med effektivitets- ochproduktivitetshöjande åtgärder eller besparingar. I proposifion 1987/88:60 om vissa ekonomisk-polifiskaåtgärder, m.m. , redovisade regeringen aft man i ett uppdrag fill angivit en ram som utgångspunkt för medelsberäkningarna med härisyn till avtal. Regeringen anmälde sin'avsikt att återkomma fill frågan i budgetpropositionen. Av budgetpropositionen framgår aft uppdraget fill statensarbetsgivarverk bl.a. innebär atf förhandlingar skall föras medutgångspunkt i att medelsberäkningar med hänsyn fill avtalet för det statligtreglerade området kommer atf ske inom en ram av . Ramen avser detotala nivåförändringarna av löner och andra anställningsvillkor som avtalas i1988 års avtalsrörelse resp. eventuellt ytterligare år iavtalsperioden. Om avtalsperioden kommer att omfatta avser ramenendast det totala utrymmet och infe fördelningen mellan åren. I proposifionen redovisas vidare hur denna medelsram äravsedd att fillämpas för förvaltningsanslag och de statsbidrag som beräknas pågrundval av de statliga löneavtalen. Ramen skall också på motsvarande sättläggas till grund för beräkningen av stafiiga avgifter. Avsiktenär att utgiftsramen skall börja tillämpas först fr.o.m. /89 trots att statliga avtal kan komma att påverka myndigheter nas löneutgifter redan fr.o.m. innevarande budgetår. Myndigheterna ges härigenom för aft anpassa sin verksamhet till en förändrad resursnivå. Utgiftsramen om är beräknad som ett genomsnitt för det stafiiga området. De statliga avtalen kan dock medföra olika kostnader för myndig heterna beroende på hur parterna fördelar löneökningsufrymmet. Avsikten är emellertid infe att dessa skillnader i löneutfall myndigheterna emellan skall resultera i olika krav på anpassning till en lägre resursnivå för ' myndigheterna. Kravet skall således infe ställas högre på en myndighet som till följd av sin personalstruktur och avtalets konstruktion får en högretotal., lönekosfnadsökning än genomsnittet. Om stafiiga avtal fräffas på en 33 3 1987/88. annan nivåän utgiftsramen bör i princip avfalseffekterna för alla myndighe- FiU1987/88:20 terjusteras med skillnaden mellan genomsnittskostnaden för avtalet och Regeringen tänker sig atf detta prakfiskt kan gå till såatt de belopp som får disponeras under anslagen justeras med belopp sommotsvarar skillnaden mellan ramen och den genomsnittliga kostnaden för avtalen.Sedan denna justering gjorts bör varje myndighet få kompensation för deträffade löneavtalen under löpande budgetär på samma sätt som tidigare, dvs.med hänsyn tagen fill personalstruktur och avfalsuffallefs fördelning. En tillämpning av utgiftsramen enligt denna modell innebäraft justeringen som andel av lönemedlen blir likartad för olika myndigheteroberoende av hur parterna fördelar löneökningsufrymmet. Myndigheterna anvisas normalf medel för ökadelönekostnader under förvaltningsanslaget, dels vid beräkningen avanslagsbeloppen i budgetproposifionen, dels under löpande budgetår för deavtalshöjningar som inte kunnat beaktas vid beräkningen av anslagen. Denföreslagna tekniken innebär följande. Sedan avtal träffats beräknasgenomsnittskostnaden för avtalet. Om denna avviker från utgiftsramen görs endirekt justering i basen av anslagen fill myndigheterna med mellanskillnadenmellan avtalets genomsnittskostnad och ramen. Myndigheterna får därefter -utifrån de justerade anslagsbeloppen - full kompensation för avtalskostnaderna. I propositionen sägs atf för verksamheten inom de civilaoch militära försvarsramarna gäller de särskilt fattade försvarsbesluten.Myndigheter inom försvarsdepartementets område föresläs därför bli undantagnafrån fillämpningen av utgiftsramen för löneökningar. Vidare föreslås atf bidragen till arbetsmarknadspolitiskaåtgärder undantas från tillämpningen av utgiftsramen eftersom dessahuvudsakligen beräknas med utgångspunkt i andra än stafiiga avtalsvillkor. I motion Fi214 (vpk) kritiseras systemet med utgiftsramför löneökningar. Mofionärerna anser det vara en grov inblandning iavtalsrörelsen och ett sätt atf undandra sig ansvar för verksamhetsförändringarsom kan vara nödvändiga. Det finns enligt motionärerna löntagargrupper somförtjänar rejäla lönelyft utöver det tak som regeringen saft. I två motioner berörs särskilt konsekvenserna på skolansområde av utgiftsramen för löneökningar. I motion Fi209 (vpk) anförs atf om löneutvecklingen förlärare går utöver regeringens angivna ramar, får defta återverkningar påverksamhetens omfattning. Motionärerna tolkar detta som atf om regeringenslönepolitik inte följs kommer detta aft drabba eleverna med större klasser somtrolig följd. Mofionärerna anser infe aft det är rimligt att låta utgången avavtalsrörelsen bestämma barnens behov i skolan. bör därför avvisaregeringens förslag. I motion Fi222 av m.fl. (c) ser man också enrisk för atf för höga löneavtal kan resultera i större klasser och nedlagdaskolor. Det är enligt motionärerna infe rimligt atf de beslut kommunerna fattarom skolan skall förändras som ett resultat av avtalsrörelsen. I motion Fi229 av och ()berörs konsekvenserna för den ordinarie polisorganisationen av att utgiftsramar för 34 Motionärerna anser det oacceptabelt att riksdagsbeslut FiU 1987/88:20om antalet poliser skall upphävas om löneramen överskrids i avtalsförhandlingarna.En neddragning av polisens personal skulle få förödande konsekvenser för vårträttssamhälle. bör enligt motionärerna inte medge att regeringen görsådana justeringar av antalet tjänster i polisorgani-safionen som kanföranledas av att löneramen överskrids i avtalsförhandlingarna. Utskottetvill med anledning härav anföra följande. Den offentliga sektorns kvalitet och omfattning harhittills kunnat förstärkas genom atf verksamheten expanderat och skatternahöjts. Denna väg är emellertid inte längre framkomlig. Om reallönerna efterskaft skall kunna stiga, kan inte skattetrycket skärpas ytterligare.Förbättringar av den offenfiiga servicens kvalitet, liksom ytterligarevolymexpansion, måste därför ske främst genom effektivisering, omprioriteringoch förnyelse av verksamheten. Möjligheterna till löneförhöjningar för deoffentliganställda kommer i högre grad än tidigare aft vara beroende avproduktivitetens utveckling i den offentliga sektorn. Skulle statsmakterna i något fall, t.ex. på skolområdet,finna att tillräckliga produktivitetshöjningar inte är möjliga att uppnå ochatt konsekvenserna för verksamheten blir oacceptabla måste omprioriteringar avresurser bli aktuella. Något utrymme för undanfag för vissa områden finns förnärvarande infe utom för, som nämnts, försvarefs myndigheter och statsbidragentill arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa utgifter har bestämts ufifrånandra grunder än de statliga löneavtalen. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Fi209,Fi214 yrkande 4, Fi222 samt Fi229. 1 propositionen berörs också frågan om i vilken utsträckninglönerna inom den offenfiiga sektorn skall påverkas om det visar sig attlöneutvecklingen varit sämre än inom SAF/LO- ochSAF/PTK-omrädena. Enligt ramavtalet för löner 1986-1987 för statstjänstemänm.fl. skall förhandlingartas upp om detta i 1988 ärs avtalsrörelse. Därvidskall, .siigsdet i avtalet, även produktivitetsutvecklingen inom olika sektorerav arbetsmarknaden bedömas. 1 propositionen sägs att fördelningen av löneutrymmet börske sä att statens personalförsörjningsintressen tillgodoses inom den fastlagdaramen. Om det emellertid visar sig atf löneutvecklingen under avtalsperiodenmedfört förvärrade personalförsörjningsproblem inom vissa områden, kansärskilda åtgärder bli nödvändiga. Regeringen begär därför i propositionen ettbemyndigande aft lägga även sädana särskilda ätgiirder till grund förmedelsberäkningarna. I motion Fi220 (c) yrkas att vad motionärerna anför ommedelstilldelningen för särskilda personalförsörjningsätgärder skall gesregeringen till känna. Enligt vad utskottet funnit berörs emellertid inte dennafräga i motionen. Utskottet finner därför för gott att avstyrka motionensyrkande 11. Utskottet har mot denna bakgrund inte något att erinra motpropositionens förslag till bemyndigande. Utskottethar tagit del av vad regeringen anför i bilaga 2 Gemensamma frågor FiU1987/88:20 under punkt 7 pm den allmänna lönenivån för statsanställda m.m. Redogörel- seri föranleder infe någon erinran från utskottets sida. ' Den statsfinansiella utvecklingen under senare hälften av197()-talef och under 198()-falef har medfört att statsskuldspolitiken bliviten viktig del av-den ekonomiska politiken, främst penning- och valutapolitiken.Riksgäldskontorefs skuldhanfering och den statliga upplånirigspolifikén harfått en central roll på kredifmarknaden. Ett nära samarbete mellanriksgäldskonforet, och är nödvändigt eftersom utformningenav statsskuldspoliliken påverkar ränteutvecklingen och avkast-ningssfrukfurenpä finansiella fillgångar. infräffade kraffiga förändringar i den stafiigaupplåningen, främst beroende på den tillfälliga förmögenhetsskatten på livförsäkringsbo- lag m.fl.Under är 1987 minskade statsskulden för första gängen . Statens minskade uppläningsbehov innebar atfmarknadens innehav av statsskuldväxlar och obligationer sjönk under aret. Ävenriksbankens innehav av statspapper minskade-under 1987, huvudsakligen som enföljd av ett betydande netfouttag på olika investeringskonfon . Hushållenbidrog däremot genom premie- och sparobligationer samt allemanssparandet fillatt finansiera statsupplåningen med . Någon nettoupplåningutomlands ägde inte rum. Finansiering av statens lånebehov ,1986-1988fördelat på sektorer Statens kassamässiga saldo' 'Saldotanges här enligt kassamässiga principer, vilket innebär att det ärnågot lägre än det budgetunderskott som redovisar och somredovisas på annat håll I budgetförslaget. Skillnaden beror bl. a. på ändraderegler för statens förskottering av kommunernas kostnader för kommunalabostadstillägg. väntas väsentliga förskjutningar äga rum mellan de olika FiU1987/88:20 upplåningsinsfrumenfen. Inflödet från hushållen viaallemanssparandet är relativt stabilt, men för övriga hushällsinstrunienf -premie- och sparobligationer - förutses en minskning ske. Eftersom vissa avsättningar i päinvesteringskonton, likvidi-telskonfon och förnyelsefonder kommer atf återbetalas1988 beräknas behovet av upplåning på marknaden i form av stat.sskuldväxlar ochriksobli-gationeröka kraftigtår jämfört med . Ökningens storiekbestäms av det totala uppläningsbehovet. I finansplanen antas det kassamässigabudgetunderskottet bli . Osäkerheten i bedömningen äremellertid betydande. Brutfoupplåningen blir dock omfattande beroende på att del av statsskulden förfaller till betalning . I motion Fi223 (m) kritiseras de upplåningsinstrument somriksgäldskonfo-. ret använder gentemot hushällen. Sparobligationerna bör enligtmotionärerna avvecklas som upplåningsform och volymen av premieobligationernabör infe öka eftersom dessa obligationstyper är administrativt krävande. Destatliga sparstimulanserna är enligt motionärerna i alltför hög grad inriktadepä atf underlätta statsuppläningen. Stimulanserna av hushållssparandef bör gesen mer generell utformning. Utskottet delar infe motionärernas uppfattning i dessaavseenden. Inom det skaftesubvenfionerade allemanssparandet behandlas de tvåsparformerna aktier och kontoinlåning skattemässigt likvärdigt..Premieobligationerna är en för staten relafivt billig uppläningsform.Sparobligationerna är. som motionärerna anför, administrativt krävande förriksgäldskontoret. Någon neffoupplåning i denna form förutses inte för ,Den statliga , upplåningen från hushällen sker i former som vid det här lagetär väl etablerade och allmänt kända. De har stor bredd och popularitet.Hushållsupplåningen fungerar enligt utskottet i stort sett bra. Detta hindrarnaturiigtvis inte att det är möjligt att utveckla nya upplåningsformeranpassade till förändringarna på kreditmarknaden. En viktig utgångspunkt förett sådant arbete måste vara aft så många medborgare som möjligt efter sinavarierande förutsättningar får fillgång fill lämpliga sparformer med god ochsäker avkastning. Utskoftet avstyrker med det anförda mofion Fi223 (m) yrkande5. Sfatsskuldspolitikens uppläggning bestäms av densamhällsekonomiska utvecklingen i enlighet med de allmänna riktlinjerna för denekonomiska poHfiken. Därav följer aftupplåningen bör utformas så att den underlätfar verksamhet medkredit- och valutapolitiken. Inom dessa ramar är målet för sfatsskuldspolifikenatf minimera upplåningskostnaderna. aft inte nettolåna utomlands börligga fast. Vad utskottet anfört om statsskuldspolitiken bör riksdagensom sin mening ge riksgäldsfullmäktige till känna. Den kraftiga efterfrågeökningen , som till stordel berodde på en snabb ökning av den privata konsumtionen, har varitavgörande för .i utformningen av penningpolitiken. För att hälla tillbaka denprivata konsum- tionen ochmotverka tendenser till överhettning har marknadsräntorna fått FiU1987/88:20 hållas på en relativt hög nivå, och differenserna i förhällande tillutlandet har varit stora. var avståndet mellantremänaders statsskuldväxlar och eurodollarräntan drygt 4 procentenheter.Differensen minskade dock . Den höga räntedifferensen gentemot utlandet bidrog tillatf utländsk valuta strömmade in . Under de fyra förstamånaderna var inflödet . Detta flöde upphörde därefier, ochför helåret stannade inflödet vid . De tre sistamånaderna 1987 resulterade i ett utflöde med . Som utskottet redovisat ovan väntas en fortsattförsvagning av bytesbalansen 1988. Detta innebär att penningpolitiken återigenmåste utformas med större hänsynstagande till utvecklingen av utrikesbalansen.Det innebär en fortsatt högre inhemsk räntenivå än i omvärlden. Ett alternativ vore en stramare finanspolitik för atthålla tillbaka den inhemska efterfrågan och dämpa påfrestningarna päbytesbalansen. En sådan polifik förordas i niotion Fi220 (c). Utskottet vill med anledning härav framhålla att en stramfinanspolitik inte endast innebär ett lägre budgetsaldo utan framför allt attåtgärder vidtas som dämpar efterfrågan med främst högt iniportinnehåll somt.ex. den privata konsumtionen. Det budgetalternafiv som presenteras i niotionFi22() (c) utvisar emellerfid en påtaglig påspädning av hushällens samladeresurser i form av t.ex. skattesänkningar och vårdnadsbidrag. Dessa åtgärdersägs vara finansierade genom en uranskatt, genom indragningar av bidrag tillkommunerna samt genoni utförsäljning av statliga fillgångar. Dessa åtgärderhar betydligt mindre efterfrägedänipande effekt än den neitostiniulans soriihushällen erhåller enligt motionärernas förslag. Det är således en uppenbarrisk att de föreslagna åtgärderna kraftigt skulle försvaga den svenska bytesbalansenoch därmed framtvinga ytterligare skärpningar av penningpolitiken med höjdränta som följd. Utskottet har i det föregående konstaterat aft detparlamentariska stödet vid vissa fillfällen har saknats för atf genomförafinanspolitiska åtstramningsåtgärder. Det innebär att kraven påpenningpolitiken har skärpts.