bet · GB01SoU25 · 1987-12-31 00:00:00 — Även när det gäller frågan om del finns behov av attutvidga LVM;s tillämpningsområde för att skydda omgivningen mot HIV-smittadenarkotikamissbrukare, delar utskottet propositionens bedömning. Smittskyddetmåste primärt tillgodoses genom smittskyddslagsliflningen. Att uttryckligenbygga in smillskyddsfunktionen i LVM;s rekvisil skulle innebära att LVM :skaraktär av vårdlag lill skydd för människor med svära missbruksproblem till endel skulle gå förlorad. Utskottet är således inte berett att utvidga detpersonliga skyddet för människor i missbrukarens omgivning till andra ännärslående. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionSoU (m) yrkande 1 delvis och motion So4 (m) yrkande 17. Utskottet är inte heller berett att tillstyrka utvidgademöjligheter till tvångsvård på grund av alt en missbrukare uppträder på etl förnärboende kraftigt störande sätt. Utskottet avstyrker alltså även motion Sol2(c)yrkan-de5. I motion Sol4 yrkande I (delvis)av m.fl.//Wylhemställsatt 4 § LVM skall ges en sådan utformning alt tvångsvård skallkunna beslutas om missbruket medför allvarliga sociala skadeverkningar förmissbrukaren eller dennes anhöriga. Enligt motionärerna måste LVM medgemöjlighet till ingripande dä missbruket innebär påtagliga och allvarligasociala skadeverkningar inte bara för missbrukaren själv, utan även föranhöriga. Skyddet för närslående i LVM vilket i propositionenföreslås oförändrat gäller risken att allvarligt skadas av missbrukaren. Medskada avses därvid inte bara fysisk skada (prop. 1981/82:8 s. 76). Även sädanapsykiska lidanden som kanske främst narkomaners familjer ibland utsätts förgenom etl hotfullt, pockande eller hänsynslöst uppträdande kan utgöra grund föringripande, enligt förarbetena till LVM. Enligl utskottets mening är del angeläget all LVM kananvändas för att skydda anhöriga från allvarligt fysiskt eller psykiskt våld av missbrukaren. I sådana fall, i vilka konsekvenserna av våldet kan bli lika tragiska för miss brukaren som för offret, ter del sig naturligt med möjligheten lill LVM-vård för missbrukaren. Utskottet kan emellertid inte förorda en sådan utvidg ning av närsläendeskyddet som föreslås i motionen. Del förhållandet all missbrukarens familj drabbas av sociala skadeverkningar till följd av miss bruket måste lindras på annat sätt, t.ex. genom bistånd enligl socialtjänstla gen. Utskottet vill i sammanhanget dock erinra om att tvångsvård enligt förslaget i propositionen skall kunna beslutas om missbrukaren löper en uppenbar risk all förstöra sitt liv. Härmed avses bl.a. sådana fall där LVM- vården kvarstår som en sista utväg för all rädda det som finns kvar av 'O anknytninglill bostad, arbetsmarknad och normala relationer till anhöriga SoU 1987/88:25 (prop. s. 47), Vid den helhetsbedömning som i det fallet måste skefinns del enligt utskottets mening visst utrymme för att beakta även deanhörigas situation. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionSoU (m) yrkande 1 i här aktuell del. Enligt förslaget i propositionen (s. 52) blir LVM, tillskillnad från , obligatoriskt tillämplig om förutsättningarna för tvångsvårdär uppfyllda. Enligl departementschefen (s. 53) måste del framgå klart avlagen alt samhället har en skyldighet att ingripa om missbrukaren eller hansnärstående befinner sig i en så utsatt situation som lagen anger ochvärdbehovet inte kan tillgodoses enligl socialtjänstlagen eller på annat sätt.Detta bör ske genom att lagen ändras så alt det framgår att tvångsvård skallbeslutas om förutsättningarna för sådan vård är uppfyllda. I motion Sol5av ()yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen lill känna vad som sagts om möjligheter lillfrivillig vård (yrkande 3). Enligt motionären är del olyckligt att tvångsvårdmåste tillgripas när förutsättningar för tvångsvård föreligger. Möjlighetenalt tillgripa andra vårdformer som bygger på frivillighet måste finnas kvar. Utskottet vill stryka under departementschefens ord altdet bör observeras att lagen, även med de föreslagna ändringarna av grundernaför vård, kommer all avse endast sådana situationer där missbruket är såomfattande att allvarliga medicinska eller sociala skadeverkningar är näraförestående. Utebliven vård i de situationer som lagen anger kan således ledatill all missbrukaren dör, ådrar sig obotliga medicinska skador eller slås utsocialt. Utskottet anser i likhet med departementschefen att samhället i ensådan situation bör ha en skyldighet inte bara en befogenhet att se tillatt missbrukaren får behövlig vård. För att undvika missförstånd vill ulskoltetframhålla att en självklar grundförutsättning för tvångsvård vilket ocksåframgår av lagen är att möjligheterna att tillgodose missbrukarens behov avvärd i frivilliga former är uttömda. Mot bakgrund härav avstyrker utskottetbifall till motion So 15 (fp) yrkande 3. Anstånd med verkställighet av ett LVM-beslut Enligt nykierhetsvårdslagen (1954:579) fanns möjlighet föri vissa fall länsrätten och i övriga fall nykterhelsvårdsnämnden att beviljavillkorligt anstånd med verkställighet av beslut om tvångsintagning s.k.vilande resolution varvid den som beslutet avsåg i stället ställdes underövervakning. Om han skötte sig, förföll beslutet . Misskötte hansig, förverkades anståndet. Regler av detta slag saknas i LVM. Enligt 6 § LVM skallvården påbörjas efler det all beslutet om vård vunnit lagakraft. Annars upphör beslutet att gälla. Enligt propositionsförslaget (12 §andra stycket) upphörbeslutet att gälla, om vården inte har påbörjats SoU 1987/88:25 från den dag beslutet vann laga kraft. Socialutskottetuttalade i belänkandet SoU 1982/83:37 s. 24 bl.a.; S.k. vilande resolution liknande den som fidigare fanns inykierhetsvårdslagen ter sig principiellt främmande för socialtjänstlagens ochLVM :s syn på syftet med vården. Vilande resolution fungerade huvudsakligen somen påtryckning genom etl hot om vård. Utskottet ställer sig myckel tveksamtlill om en sådan möjlighet kan förenas med arbetssätt vilket,till skillnad från den gamla nykterhetsvårdens, skall präglas av hänsyn tillden enskildes önskemål och hans frivilliga medverkan. Utskottet utgåremellertid från all socialberedningen om så visar sig påkallat överväger ävendenna fråga. Utskottet har därefter i betänkandena SoU 1983/84:30 ochSoU 1984/85:30 vidhållit detta ställningstagande. 1 motion Sol4 av m.jl. (m) hemställs attriksdagen beslutar om alt en sådan bestämmelse införs i lagen om vård avmissbrukare som ger socialnämnden möjlighet lill anstånd med verkställighet avLVM-beslul i enlighet med de i motionen anförda riktlinjerna (yrkande 3).Enligt motionärerna bör socialnämnden från det domen vannlaga kraft ha möjlighet att ge,anstånd med verkställighet av beslutet om vård. Som uiskottei anfört i det föregående skall LVM-vårdbeslutas om missbruket är så omfattande all allvarliga medicinska ellersociala skadeverkningar är nära föreslående. En grundläggande förutsättningförtvångsvård är vidare att möjligheterna att tillgodose missbrukarens vårdbehov ifrivilliga former är uttömda. Med en sådan konstruktion av förutsättningarnaför vård finns del enligl utskottets mening inte något utrymme för längre dröjsmålmed verkställigheten än som skäligen kan krävas för att eftersöka och inställamissbrukaren för vård. Den i propositionen föreslagna uppbyggnaden av vårdenutgår i stället från att utslussningen i samhället bör ske med bibehållande avvissa tvängsmöjligheter. Så snart det kan ske med hänsyn . lill den planeradevården skall den intagne pä ell LVM-hem,beredas tillfälle alt vistasutanför LVM-hemmet för vård i annan form. Vård i annan form , ett långsiktigt behandlingsprogram på någon institution eller iöppenvård. Genom denna möjlighet kan Ivångsbefogenheterna finnas i bakgrundensom ell stöd även under tid då missbrukaren försöker komma i gång med en vårdsom bygger på hans egen vilja och förmåga att fullfölja programmet. Utskottetavstyrker med det anförda motion SoU (m) yrkande 3. Utredning och ansökan om vård sociala funktion har sedan den 1 januari1984 haft uppgiften att utreda och ansöka om vård enligl LVM samt all föra talan inför rätten. utfördes dessa uppgifter övergångsvis av social nämnderna. Myndigheter som i sin verksamhet regelbundet konimer i kon takt med missbrukare är skyldiga att anmäla till om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt LVM. motsvarandeskyldighet åligger under vissa förutsättningar även läkare. SoU 1987/88:25 Anmälningar kommer i första hand frän socialnämnderna men även frånpolis, skyddskonsulenter och läkare. Har genom anmälan fåll kännedom om ellmisstänkt missbruksfall, gör en utredning. ochandra anmälningspliktiga myndigheter är därvid skyldiga all lämha allauppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. En läkarundersökning ingårsom ett led i utredningen. Om efter utredningen anser att detfinns skäl alt bereda någon vård enligt LVM, skall ansöka om värdhos länsrätten. Ansökan skall innehålla en redogörelse för missbrukarensförhållanden och tidigare vidtagna åtgärder. skall också ange denvård som anser behövlig, var värden bör' påbörjas och i vilkethem intagning kan ske. Denna redogörelse för den planerade vården förutsätteratt samråd sker med socialnämnden. I propositionen (s. 54) föreslås all även ifortsättningen , skall ha ansvaret för utredning och ansökan i ärenden om vårdenligt lagen. skall dock anlita . skall lämna en redogörelse förmissbruka rens förhållanden och för tidigare vidtagna och för planerade åtgärder. I samband med att redogörelsen upprättas skall en tjänsteman hos nämnden utses som skall svara för kontakterna med missbrukaren och med olika vårdgivare. . , I motionerna Sol2yrkande 6 av m.fl. (c).So 14yrkande 5 av m.fl. (inj och So20 yrkande I av DanielTarschys m.jl. (fp) hemställs all beslutar att socialnämnden skallsvara för såväl utredning som ansökan till länsrätten. Enligt motionärerna börsocialnämnden, liksom redan gäller i fråga om vård enligt lagen med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU), ha del fulla ansvaret för utredning ochansökan i LVM-ärenden. I motion SolS av () hemställs altriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom utredningsansvar (yrkande I). Enligtmotionären bör även fortsättningsvis utföra utredningsarbetet. Enligt propositionen måste man slå vakt om en enhetligrättstillämpning när del som här gäller tvångsåtgärder. Även om det slutliga avgörandet vilar på domstolen, kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prio riteringar leda till att del i vissa kommuner blir vanligare med tvångsvård än i andra. Av rättssäkerhetsskäl är det bättre att någon annan än socialnämn den bedömer när möjligheterna att vidta förebyggande och frivilliga åtgär der är uttömda. Del är bättre om en utomstående myndighet prövar kvalite ten på insatserna. Härigenom får den enskilde en ytterligare prövning av ärendet innan det eventuellt förs till domstol. Resultatet kan bli en jämnare standard på den frivilliga vården. Det är också viktigt all signaler från andra myndigheter, som kommer i kontakt med missbrukare, fångas upp och kontrolleras av en utomstående myndighet. Skyddskonsulenler, polis eller läkare kan ha en uppfattning om vårdbehovet som avviker från social nämndens. Del är bra all får tillfälle att granska även sådana 13 fall somav olika anledningar inte har förts fram i socialnämnden, framhål- SoU 1987/88:25 ler departementschefen. Det erinras vidare om att socialnämndernanyligen har befriats frän uppgiften all ansöka om värd och föra talan idomstolarna. Att åter ge dem denna uppgift förefaller olämpligt. Utskottet har vid fiera tillfällen bl.a. i betänkandenaSoU 1983/84:30 s, 30 och SoU 1984/85 ;30s. 21 uUalat att de beslutaderiktlinjerna för utredning och ansökan om värd borde ligga fast.Erfarenheterna skulle få utvisa om det finns anledning att senare ta upp fråganpä nytt. Utskottet anser att de argument för rollsom redovisas i propositionen är bärande. Även ulskoltet anser attdet av rättssäkerhetsskäl är önskvärt all del inte läggs på socialnämnden attsjälv bedöma om möjligheterna att vidta frivilliga åtgärder är uttömda. Del ärviktigt också för all inte socialnämndernas olika prioriteringar och syn påmissbrukarvården skall kunna leda till alt det i vissa kommuner blir mindrevanligt med ansökningar om tvångsvård än i andra. Det är därför bra alllänsstyrelsen genom anmälningar från anhöriga, läkare, skyddskonsulenter ochpolis kan fä tillfälle att granska sädana fall som socialnämnden inte förtfram. Utskottet anser vidare att del i vissa fall kan ha betydelse för vårdenav missbrukaren att någon annan än socialnämnden intar ställning som motpartlill missbrukaren i domslolsprocessen. Utskottet anser del således lämpligast all, såsom föreslagitsi propositionen, uppgiften alt svara för utredning och ansökan om vård,fortfarande åvilar . Utskottet avstyrker till följd av dettaställningstagande motionerna Sol2 (c) yrkande 6, SoU (m) yrkande 5 och So20(fp) yrkande I. I propositionen (s. 56) erinras om all det vid tillkomstenav LVM uttrycktes farhågor för dubbelarbete hos myndigheterna. Enligtdepartementschefen har dessa farhågor i viss mån besannats. Del ärotvivelaktigt sä att i många fall gör en utredning somsocialnämnden har utrett samma sak, 1 propositionen erinras bl.a. omsocialnämndens allmänna utredningsansvar enligt 50 § socialtjänstlagen jämförtmed dess ansvar enligl 11 § socialtjänstlagen för att missbrukarna får stöd ochhjälp. Det konstateras all socialnämnden på grund av dessa bestämmelser redanhar ett eget utredningsansvar när del gäller missbrukare som är aktuella iLVM-ärenden. Del är därför enligt propositionen naturligt att socialnämndenäven utför den egentliga utredningen på uppdrag. Därigenom ökarockså möjligheterna för socialnämnden att tidigt etablera en kontakt medmissbrukaren. Utskottet delar uppfattningen i propositionen att självautredningsarbe tet bör utföras av socialnämnden på uppdrag. Komplette ringar bör vid behov kunna göras av själv. skall stå för insamlandet av faktaundertaget medan det är som svarar för bedömningen av behovet av LVM-vård. Genom all socialnämn den tidigt får kontakt med missbrukaren ökar förutsättningarna för alt soci alnämnden skall kunna planera och genomföra egna insatser för missbru karen. Det är också viktigt att missbrukaren tidigt får en särskild kontakt man hos nämnden som skall ge honom stöd och hjälp samt planera den behandling som behövs. Enligt utskottets mening kan genom förslaget ut- 14 redningslidenutnyttjas för ett förtroendefullt samarbete mellan social- SoU 1987/88:25 nämnden och missbrukaren. Utskottet avstyrker med det anförda motionSolS (fp) yrkande 1. En missbrukare får enligl 8 § LVM omhändertas ,om det är sannolikt att han kan beredas värd med stöd av LVM och rättens beslutom vård inte kan avvaktas. Paragrafen är uppbyggd efler mönster av motsvaranderegel i LVU. Till skillnad frän vad som gäller enligt emellertid inte besluta om omedelbara omhändertaganden enliglLVM. För alt möjliggöra ell snabbt ingripande och eftersom polismyndigheten iallmänhet ändå måste anlitas för all genomföra ell omhändertagande har beslutanderättenlagts på polismyndigheten. Sedan frågan om vård har anhäng-iggjorls hos domstolfår också rätten besluta om omhändertagande. I propositionen (s. 61) föreslås att även socialnämndenskall ges befogen-hel alt besluta om omedelbara omhändertaganden. Som skäl förutvidgningen anförs bl.a. följande. har enligt 3 §socialtjänstlagen jämfört med 11 § samma lag del yttersta ansvaret för allvarje missbrukare inom kommunen får den vård och hjälp hanbehöver. Nämnden har emellertid i princip inte någon annan möjlighet all setill att en missbrukare, som behöver omedelbar hjälp, tas om hand ängenom alt anmäla saken till som i sin tur kan ansöka om vård hoslänsrätten. På grund av den lid delta tar, har det i stället utvecklats enpraxis all socialnämnden förser polismyndigheten med det underlag som behövsför all ell omhändertagande skall kunna ske genom polisens försorg.Systemet bygger på all socialsekreterarna överträder de sekretessbestämmelsersom gäller myndigheter emellan. En sådan ordning kan enligt propositionen integodtas. Vidare är del enligl propositionen betänkligt att anhöriga som vändersig lill akut hjälp med en anförvant, måste hänvisaslill polisen. Pä grund härav föreslås all 13 § LVM skall utformas så att ävensocialnämnden ges befogenhet all göra omedelbara omhändertaganden. I motion Sol 9 av m.fl. /j-yihemställs attriksdagen ej antar 13 §i lagförslaget (yrkande 2). Enligt motionärernaäventyrar utvidgningen den förtroendefulla relationen som är nödvändig mellanmissbrukare och socialnämnd. Ulskoltet anser att den nuvarande ordningen, som bygger påatt social nämnden lämnar ut känsliga uppgifter om enskilda lill polisen, kan skada förtroendet för . Utskottet delar också uppfattningen i propo sitionen all del är olyckligt all anhöriga måste vända sig till polisen istället för när del är fråga om hjälp i en svår social situation.Särskilt för anhöriga lill narkomaner, som ofta är inblandade i narkotika- och för- mögenhelsbrotl, kan del le sig främmande all vända sig till polisen. För all skull kunna la del ansvar för missbrukarna, som ålagts den 15 genom 3och 11 §§ socialtjänstlagen, är det enligt utskottets mening rimligt SoU 1987/88:25 att socialnämnden ges möjlighet alt själv besluta om omedelbaraomhändertaganden. Utskottet avstyrker med det anförda motion Sol9(s) yrkande2. I propositionen (s. 68) föreslås att den längsta vårdtidenenligt lagen utökas från . Del nuvarande förlängningsinslituletföresläs slopat. I motion Sol 7 yrkande I delvis av m.fl(s) och i motion Sol9 yrkande I delvis av m.fl. (jj hemsläl Is attriksdagen beslutaratt inte genomföra regeringens förslag om förlängning avvårdtiden. Även i motion SolS av ///7) hemställs att riksdagenger regeringen till känna all den längsta vårdtiden fortfarande skall vara fyramånader (yrkande 2). I motion So4 yrkande 15 av m.jl. (m)och imotion So 14 yrkande 2 av m.jl. (m) yrkas att vårdtiden skallbestämmas lill högst . Vid tillkomsten av LVM (prop. 1981/82:8 s. 47) ställde sigföredragande departementschefen tveksam till om ens den maximala vårdtiden kunde anses tillräcklig för de svåraste fallen. Tillämpningen avlagen såvitt avsåg vårdtiden måste enligl departementschefen följas noga. I nu förevarande proposition (s. 7071) konstaleras allerfarenheterna visar att nuvarande värdtid inte alltid räcker för att klara LVM:s uppgift att motivera missbrukaren lill frivillig vård. En central punkt iförslaget är vidare all LVM-vården som regel inte bör inskränkas lill självainstitutionsvistelsen. Tanken är alt vårdperioden på LVM-hemmel inom ramen förvårdtiden enligl LVM ofta bör kunna följas av försöksvis anordnad fortsall vårdi andra former. Denna utslussning kan ske såväl till behandlingshem ellerfamiljevård som till vårdinsatser inom den öppna vården. De nuvarandevårdtiderna har visat sig för korta för all man skall kunna åstadkomma ensmidig övergång från LVM-hemmen till andra vårdformer. Departementschefen hänvisar vidare till allsocialberedningen (SOU 1987:22) ansett att del finns skäl som talar för enförhållandevis lång vårdtid. Med hänsyn till lagens karaktär av undanlagslagoch lill det djupa ingrepp som etl frihetsberövande innebär, har beredningenemellertid stannat för att föreslå som en längsta vårdtid.Departementschefen ansluter sig, bl.a. mot bakgrund av all majoriteten avremissinstanserna tillstyrkt förslaget, lill beredningens förslag. Utskottet finner genom redovisningen i propositionen attvårdtiden i vissa fall är för kort för att syftet med vården motivation lill frivillig vård skall kunna uppnås. Enligl utskottets meningbör vårdtiden bestämmas så att det finns realistiska möjligheter att uppnåsyftet med lagen. Annars kan lagen i sig ifrågasättas. Del finns starkabehandlingsmässi-ga skäl som talar för en relativt lång vårdlid. Att upphöramed etl tungt missbruk av alkohol eller narkotika är en långsiktig ochgenomgripande process.Utskottet delar uppfattningen i propositionen all det är de långsik- SoU1987/88:25 liga, frivilliga vårdinsatserna som måste sällas i främsta rummet.LVM-vården skall ses som en utgångspunkt för motivationsarbete och planering avvård- och stödinsatser. Med ell sådant synsätt och då etl frihetsberövandealltid är ett djupt ingrepp i den enskildes liv anser utskottet alt sex månadersom en längsta tid är en rimlig avvägning. Uiskottei vill stryka under vad somsägs i propositionen att för huvuddelen av LVM-klienterna alkoholmissbrukarei åldrarna 30 är och äldre finns i allmänhet inget behov av en långvarig institutionsvistelse.Vårdtiden för dessa bör liksom nu som regel kunna begränsas lill någon ellerell par månader. Del är däremot väsentligt att institutionsvistelsen följs avstöd och behandling i öppna program pä hemorten. För de yngre missbrukarna är detav behandlingsskäl ofta lämpligt med en längre lids vård på ellbehandlingshem. Del förhållandet att av kanomgärdas av tvång enligl LVM bör kunna ge missbrukaren del stöd han behöver förall fullfölja det långsikliga behandlingsprogrammet. Med hänvisning lill det anförda avstyrker utskottetmotionerna So 15 (fp) yrkande 2, SoU (s) yrkande I delvis och Sol9 (s) yrkandeI delvis, vari yrkas en oförändrad vårdtid . Utskottet avstyrkermed samma hänvisning motionerna So4 (m) yrkande 15 och SoU (m) yrkande 2, variföreslås en längsta vårdtid orn . Enligt förslaget (21 §) skall som vårdtid inte räknas denlid då missbrukaren olovligen vistas utanför ell LVM-hem eller är häktad ellerinlagen i kriminalvårdsanstalt. I motion SolS av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen,anförts omtillgodohavande av lid inom kriminal- resp. sjukvård (yrkande 4). Enligtmotionären bör tid då missbrukaren finns inom kriminalvård eller sjukvårdräknas som värdtid enligt LVM. I propositionen (s. 74) sägs all tid då missbrukaren ärinlagen på sjukhus bör inräknas i vårdtiden i enlighet med nu gällande regler.Utskottet konstaterar sälunda att propositionen inte föreslår någon ändringsåvitt avser tid pä sjukhus. Sådan tid skall fortfarande anses som värdtid.Motionen är. säledes redan tillgodosedd i denna del. När detgäller lid då missbrukaren vistas i häkte eller kriminalvårdsan stalt innebär propositionsförslaget en förändring av nu gällande ordning. Sådan lid skall enligt förslaget inte räknas in i vårdtiden. I specialmotive- ngentill2l §(s. 102) anförs bl.a. all del kan le sig självklart all intevistelse i en kriminalvårdsanstalt skall räknas som vårdlid enligl LVM. straff som ådöms enligl har ell helt annat syfte än ell beslut om LVM- vård. Verksamheterna styrs.av olika mål och intressen. Har man funnit situationen vara sådan all LVM-vård måste komma till stånd, skall sådan vård inte kunna ersättas med en vistelse i kriminalvårdsanstalt, i vart fall inte generellt. En annan sak är alt del enskilda fallet ibland kan le sig 17 2 Rik.sdagen 1987/88. annorlunda.En vistelse i en kriminalvårdsanstalt kan leda till att det inte SoU 1987/88:25 finns skäl att efter frigivningen fortsätta LVM-vården. Om manfinner att syftet med LVM-vården har uppnåtts, skall den givetvis upphöra. Utskottet anser inte heller att vistelse i häkte ellerkriminalvårdsanstalt bör räknas som vårdtid enligt LVM. Utskottet avstyrker medhänsyn härtill och till vad som ovan anförtsom lid pä sjukhus motion So 15 (fp)yrkande 4. Vård enligt LVM skall bygga på respekt för den enskildessjälvbestämmanderätt och integritet och skall så långt som möjligt utformasoch genomföras i samverkan med den enskilde. Vården skall inledas pä sjukhus omdel anses lämpligt med hänsyn lill den planerade vården i övrigt och om förutsättningarnaför sjukhusvård är uppfyllda.