bet · GB01LU33 · 1987-12-31 00:00:00 — Sålunda kan ett ärende rörande ett barn prövasav olika instanser och med tillämpning av skiftande regler. Flera, processerkan också pågå . Enligt motionärerna behövs en bättre samordning ochen begränsning av antalet processer. En ordning bör tillskapas som germöjlighet att på ett mera definitivt sätt avgöra frågan om var ett barn skallvistas med hänsyn tagen till samtliga omständigheter. I motionen framhålls attdet inte finns någon enkel eller självklar lösning på problemet och att detkrävs en genomgripande översyn av de processrättsliga och administrativaförutsättningarna för en samordnad prövning. I motion L4I9 (m) framhålls att det i många familjerinträffar tragedier på grund av att en förälder som är fullt lämplig att tahand om sina barn vägras umgänge med dem. enligt motionären, varafallet om en vårdnadsutredning eller en barnpsykiatrisk utredning drar ut påtiden och den icke vårdnadshavande föräldern tvingas avstå från kontakt medbarnet. Även en utdragen vårdnadsprocess kan enligt motionären leda till attden tid under vilken en förälder inte får ha kontakt med sitt barn utsträcks.Sistnämnda förhållande kan, framhåller motionären, utnyttjas som ett argumentmot att den föräldern skall tilldömas vårdnaden. Även efter det att domstolbeslutat om umgänge kan vårdnadshavaren motverka detta umgänge. Sålunda kanvårdnadshavaren göra sig oanträffbar eller flytta till avlägsen ort eller ändratidpunkterna för umgänget. påpekar motionären, begäran omverkställighet framställas hos länsrätten, men även en sådan process kanförhalas av vårdnads-" havaren och således dra ut . Omvårdnadshavaren inte efterkommer länsrättens beslut om vitesföreläggande måsteden umgängesberättigade återkomma med en ansökan om utdömande av vitet. ömvårdnadshavaren har dålig ekonomi har vitet heller inte någon effekt.Motionären påpekar att länsrättens beslut om verkställighet är tidsbegränsadevilket kan leda till att föräldrar får komma in med nyaansökningar om verkställighet. Processerna medför också kostnader som kan blibetungande för den som söker verkställighet. De påtalade hindren för en förälder att utöva sinumgängesrätt visar enligt motionären att åtgärder måste vidtas i syfte att skapa goda för hållanden för berörda parter efter separationen. Man bör exempelvis ta < större hänsyn till barnens uppfattning. Ett sätt att ta till vara de yngre barnens intressen skulle vara att tillsätta en ombudsman för barn , vilken skulle kunna framföra barnens synpunkter vid vårdnadstvister. Vidare bör domstolarna, vid bedömning av vårdnadstvister, lägga större ' vikt änhittills vid att barnen kan upprätthålla goda relationer till båda LU1987/88:33 föräldrarna. Motionären påtalar också att de underhållsskyldigasförening krävt att tiden för utredning och skriftväxling i verkställighetsmålskall begränsas från det talan anhångiggjordes, alternativt att,om så ej kan ske. tingsrätts dom om umgänget skall gälla fram till dess attlänsrätten fällt sin dom i målet. Motionären yrkar att vad som anförts om åtgärder för attsäkra föräldrars och barns rätt till umgänge med varandra efter separationskall ges regeringen till känna. I motion So504, som innehåller motiveringen till yrkandeti motion L42l(fp). anförs att det måste bli mer naturligt för män att fortsättaatt vara "nära pappor" även efter en separation. Motionärenframhåller att många separationer urartar i svåra vårdnadstvister, där mannentill slut ändå drar det kortaste strået. Motionären hänvisar till att det iandra länder, bl. a. , fordras att makarna är överens om hurvårdnaden om barnet skall ordnas innan de kan ta ut skilsmässa. Enligtmotionären skapar en sådan lagregel förutsättningar för samarbete, och det börövervägas att införa en liknande regel för svenskt vidkommande. Motionärenyrkar att vad hon i motionen anfört om konstruktiva separationer skall ges regeringentill känna. Motiveringen till motion L422 (m) återfinns i motion So642angående familjepolitiken. I sistnämnda motion framhålls att de problem som imånga fall vidlåder de underhållsskyldiga föräldrarnas möjlighet att ha umgängemed sina barn måste lösas. Motionärerna begär att regeringen ges i uppdrag attutreda denna fråga och lägga fram förslag till . Frågornas tidigare behandling i Som inledningsvis nämnts genomfördes ändringar iFB:s regler om vårdnad och umgänge. Med anledning av motioner som syftade förstärkning av umgängesmöjligheterna i olika avseenden erinrade utskottet ilagstiflningsärendet (prop. 1981/82:168, LU 1982/83:17) om vad utskottettidigare framhållit, nämligen att det är viktigt attbarnet ges tillfälle till ett väl tilltaget umgänge med den av föräldrarna somär skild från vårdnaden. Utskottet underströk att samhället därför måste seallvarligt på åtgärder från vårdnadshavarens sida som syftar till attomintetgöra eller försvåra för den umgängesberättigade att träffa barnet. Atten förälder konsekvent vidtar åtgärder med åsidosättande av barnets intresse idetta hänseende talade enligt utskottet för att hans eller hennes lämplighetsom vårdnadshavare kan behöva omprövas. Umgängets betydelse borde, fortsatteutskottet, uppmärksammas vid valet av vårdnadshavare, och domstolen borde,såsom också hade framhållits i propositionen, till vårdnadshavare förordna denav föräldrarna som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge mellanbarnet och den andra föräldern, såvida inte andra omständigheter talar för enannan Ipsning. Utskottet ansåg dock på närmare anförda skäl att de då aktuellamotionerna inte borde föranleda någon åtgärd från sida. Ilagstiftningsärendet hade utskottet att ta ställning också till en i pro- positionenföreslagen ändring beträffande reglerna om interimistiska beslut i LU1987/88:33 1 syfte att bredda underlaget för domstolens interimistiskabeslut hade sålunda i propositionen föreslagits att det i 6 kap. 20 § FBtogs in en bestämmelse av innebörd att domstol innan sådant beslut meddelaskan inhämta upplysningar från vederbörande socialnämnd. departementschefenvar tanken bakom förslaget inte att socialnämnden på dettastadium skulle göra någon mera omfattande utredning, utan yttrandet fickoftast inskränka sig till upplysningar om sakförhållanden. lämnande avupplysningar borde enligt propositionen kunna begränsas till I sitt nämnda betänkande erinrade lagutskottet om attunderlaget för domstolens interimistiska beslut i vårdnads- och umgängesmål somregel var magert. hade domstolen inga andra uppgifter än de som parternasjälva lämnat. På grund av vårdnadsutredning m.m. kunde det sedan förflytalång tid innan ett slutligt avgörande kom till stånd. Erfarenhetsmässigt stämdedet slutliga avgörandet oftast överens med det interimistiska beslutet. var det obestridligt att föräldrar som skilts från vårdnaden genomett interimistiskt beslut ofta ansåg sig ha ett sämre utgångsläge inför detslutliga avgörandet av vårdnadsfrågan än den förälder som förordnats somvårdnadshavare. De kände sig också utpekade som olämpliga somvårdnadshavare. I sammanhanget anmärkte utskottet att utredningen om barnensrätt hade föreslagit att domstolen skulle få möjlighet att beslutainterimistiskt enbart om bostaden för barnet och därmed inte behöva avskäranågon av föräldrarna från vårdnaden. Förslaget hade dock avvisats ipropositionen med hänvisning bl. a. till att om föräldrarna inte kan enas ifrågan om var barnet skall bo, det knappast är troligt att de efter ett sådantbeslut kan samarbeta i övriga frågor som rör vårdnaden. Utskottet framhöll vidare i betänkandet att det varangeläget att domstolens bedömning grundas på ett så fylligt underlag sommöjligt. Utskottet såg därför med tillfredsställelse att möjlighet öppnades attinhämta snabbyttrande från socialnämnden. Även efter ett sådant yttrande kandock, framhöll utskottet, domstolens underlag vara bristfälligt. En möjlighetför domstolen att inskränka det interimistiska beslutet till att avse enbartbarnets bostad skulle därför kunna vara av värde. Genom ett sådant beslutskulle det gå att undvika ett mer eller mindre prejudicerande beslut ivårdnadsfrågan i ett stadium då utredningen ännu är ofullständig. mening borde man inte heller bortse från att ett sådant begränsatbeslut kanske också kan öka möjligheten för parterna att bli ense om hurvårdnaden om barnet skall ordnas. Utskottet ansåg därför att frågan om att päangivet eller på annat motsvarande sätt begränsa det interimistiska beslutetförtjänade att övervägas ytterligare. Utskottet förklarade sig förutsätta attså skulle komma att ske inom utredningen om barnens rätt och i regeringenskansli. I betänkandet behandlade utskottet också den mera allmännafrågan om möjligheten att genom stöd- och hjälpinsatser av olika slag åstadkomma samförståndslösningar mellan parterna i vårdnads- och umgängestvister. Utskottet konstaterade därvid att en äktenskapsskillnad endast undantags- 11 vis tordekunna genomföras i samförstånd och helt utan svårigheter för LU 1987/88:33föräldrarna och barnen. är konflikterna mellan föräldrarna djupaoch-uppslitande, något som påverkar också barnen negativt. Detsamma tordegälla vid en separation mellan ogifta föräldrar med gemensam vårdnad. Föräldraroch barn i konflikt-eller problemsituationer kan emellertid erbjudasbetydelsefulla stöd- och hjälpinsatser. I första hand nämnde utskottetsocialnämndernas ansvar enligt socialtjänstlagen för att de som vistas ikommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Utskottet hänvisade tillvad som i propositionen anförts om att en kontaktperson enligtsocialtjänstlagen kan utses t. ex. då en vårdnadshavare begär att få hjälp vidutövandet av vårdnaden. Flera kommuner drev enligt utskottet försöksverksamhetmed samarbetssamtal för att vid skilsmässokonflikter och i liknande situationerhjälpa föräldrarna att bearbeta sina konflikter och i samförstånd sökalösningar för framtiden. Utskottet framhöll vidare att betydelsefulla insatserockså gjordes vid bl. a. familjerådgivningsbyråerna och av den psykiska barn-och ungdomsvården samt ätt även t. ex. medlare, läkare, advokater, kyrkligaföreträdare och privata organisationer utförde betydelsefulla uppgifter påområdet. Som ovan nämnts antog ändringarockså i om verkställighet av allmän domstol s avgörande angåendevårdnad eller umgänge (prop. 1982/83:165, LU 41). I propositionen föreslogs attverkställighetsmålen även i fortsättningen skulle handhas av länsrätten.Propositionen gick härutinnan emot ett av utredningen om barnens rätt framlagtförslag (SOU 1979:63) om att dessa mål skulle flyttas från länsrätterna till deallmänna domstolarna. Enligt utredningen skulle fördelarna med en sådanordning vara bl. a. att domstolen självmant skulle kunna ta upp frågan omvårdnad eller umgänge och att muntlig förhandling regelmässigt skulle kunnaförekomma i målen. I anslutning till propositionens förslag i den nu berördafrågan framhöll lagutskottet att vissa fördelar skulle kunna uppnås om verkställighetsfrågor na handlades av allmän domstol. Bl.a. skulle muntlig förhandling som regel förekomma. Utskottet erinrade vidare orri att utskottet tidigare vid flera tillfållen hade uttalat att umgängessabotage från vårdnadshavarens sida kan visa att denne är olämplig som vårdnadshavare och att en omprövning av vårdnaden därför kan vara påkallad. Mot en överflyttning talade emellertid att det förelåg en risk för att verkställighetsmålen skulle kompliceras och försenas om med verkställighetsfrågan själva frågan om vårdna den och umgänget på nytt skulle prövas. Det hade också visat sig att det i det stora flertalet mål om verkställighet inte var påkallat att allmän domstol omprövade det tidigare avgörandet om vårdnad eller umgänge. Att det i vissa fall kunde finnas ett behov av omprövning utgjorde enligt utskottets mening inte vägande skäl för att också verkställighetsmålen bör prövas av allmän domstol. Av stor betydelse var vidare det faktum att länsrätterna hade erfarenhet av såväl verkställighetsmålen som närliggande mål rörande sociala frågor. Länsrätternas organisation var dessutom, vilket även utredningen om barnens rätt hade framhållit, väl anpassad för praktis ka verkställighetsfrågor och för en skyndsam handläggning. Härtill kunde enligt utskottet läggas att behovet av muntliga förhandlingar i verkställig- 12 hetsmålentillgodosågs genom en i propositionen föreslagen regel om att LU1987/88:33 länsrätterna skall hålla sådana förhandlingar om det inte äruppenbart obehövligt. Sammanfattningsvis ansåg utskottet att övertygande skälanförts för ståndpunkten att verkstållighetsmålen alltjämt borde handläggas avlänsrätterna. Beträffande propositionens förslag i övrigt framhöllutskottet vikten av att man i verkstållighetsmålen i första hand strävar efteratt få till stånd ett frivilligt överlämnande av barnet och att, om tvångsmedelmåste användas, vitesföreläggande bör vara det huvudsakliga tvångsmedlet. De ipropositionen föreslagna inskränkningarna av möjligheterna till polishämtninginnebar enligt utskottet att verkställighetsreglerna skulle komma att få enväl avvägd utformning. 1 sammanhanget underströk utskottet vikten av att beslutom hämtning, sedan möjligheterna till frivillig fullgörelse uttömts, verkställsså snart som möjligt. Fördröjningar av själva verkställigheten på kanske fleramånader måste nämligen vara synnerligeri påfrestande både för parterna iärendet och, inte minst, för barnet. Utskottet framhöll slutligen att de nyareglerna om förfarandet i länsrätten gav goda förutsättningar för att barnetfrivilligt överlämnas men att risken kunde öka för långt utdragnaverkställighetsförfaranden. Utskottet förklarade sig förutsätta att regeringenmed uppmärksamhet följde tillämpningen av förfarandereglerna och tog deinitiativ som kunde visa sig erforderliga. Vid 1984/behandlade utskottet en motionmed liknande syften som den nu aktuella motionen L414. I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1984/85:5) erinrade utskottet om att det underförarbetena till den införda lagstiftningen om vårdnad och umgänge samtom verkställighet av sådana avgöranden befunnits föreligga övervägande skäl föratt verkställighetsmålen också i fortsättningen borde handläggas avförvaltningsdomstol. Utskottet pekade vidare på att man måste skilja denrättsliga vårdnaden om ett barn från den faktiska vården av barnet. Ingethindrar att den faktiska vården utövas av annan än vårdnadshavaren. Denne kanexempelvis överlämna den faktiska vården till fosterföräldrar utan att dethärigenom sker någon ändring i hans eller hennes rättsliga vårdnad. Isocialtjänstlagen, som i princip bygger på frivillighet, regleras bl. a. förfarandenai samband med att ett barn tas emot och vårdas i ett annat hem änvårdnadshavarens. Ett barn kan också utan vårdnadshavarens samtycke beredasvård utanför det egna hemmet, om det brister i omsorgen om barnet. I anslutning till vad som hade anförts i motionen framhöllutskottet att både bestämmelserna i om vårdnad m.m. och reglerna i socialtjänstlag stiftningen om vård kan bli aktuella beträffande ett och samma barn. Utskottet delade uppfattningen att systemet kunde verka förvirrande och skapa osäkerhet hos'inblandade parter. Systemet kunde också missbrukas av t. ex. föräldrar som år oense i vårdnadsfrågan. Det saknades uppgifter om hur pass vanligt det var att processer rörande ett barn drevs genom instansordningarna enligt ett lagkomplex eller parallellt med varandra enligt de båda lagkomplexen. Enligt utskottets uppfattning lät sig emellertid par terna i övervägande antalet fall nöjas med tingsrättens resp. länsrättens avgörande. Detta hindrade dock inte att utskottet såg allvarligt på sådana 13 fall därsystemet uppenbart missbrukas genom att man i strid mot barnets LU1987/88:33 intressenöverklagar eller begär omprövning i mål om vårdnad om eller vård Utskottet förklarade sig därför ha förståelse för syftet bakom motionen.Med hänvisning till det arbete som bedrevs av utredningen om barnensrätt och de tilläggsdirektiv som utredningen erhållit samt under uttalandeatt resultatet av utredningens arbete borde avvaktas avstyrkte dockutskottet bifall till motionen. behandlade utskottet ett flertal motioner sompå olika sätt anknöt till frågor om vårdnad och umgänge med barn. I motionernatogs upp jämte annat frågor om handläggningen av mål rörande vårdnad ochumgänge samt om samarbetssamtal vid vårdnadstvister. I två av de nämnda motionerna restes krav på medverkan avbl. a. barnpsykiatrisk expertis vid handläggningen av vårdnads - ochumgänges-mål. I sitt av godkända betänkande (LU 1986/87:25) erinradeutskottet i det sammanhanget om de förslag som lagts fram av rättegångsutredningeni betänkandet (SOU 1987:13) Expertmedverkan och specialisering samt avutredningen om barnens rätt i betänkandet SOU 1987:7. Enligt vad lagutskottet uttaladei sitt betänkande borde regeringens ställningstagande till de båda nu nämndautredningsförslagen och vad som kunde framkomma vid remissbehandlingen av deminte föregripas genom något uttalande från sida. Utskottet avstyrktedärför bifall till motionerna. I betänkandet behandlade lagutskottet också en motion medsamma innehåll som den nu väckta motionen L419 angående föråldrars och barns möjligheter till umgänge med varandra efter skilsmässa och separation. Utskottet framhöll att det för att ett barn skall få en trygg uppväxt och en god utveckling är av väsentlig betydelse att barnet har nära och goda relationer med båda sina föräldrar. Det sagda gällde inte minst barn till föräldrar som inte bor tillsammans. Det ligger således helt i barnets intresse, framhöll utskottet, att dess behov av kontakt med båda föräldrarna kan tillgodoses. Samhället måste därför se allvarligt på åtgärder från vårdnads havarens sida som syftar till att omintetgöra eller försvåra för den um gängesberättigade att träffa barnet. Utskottet hänvisade till att i FB intagits en uttrycklig bestämmelse om vårdnadshavarens ansvar för att barnets behov av umgänge tillgodoses och erinrade om vad utskottet tidigare fram hållit i frågan (LU 1982/83:17). Utskottet förklarade sig ha stor förståelse för syftet med motionen men ansåg att motionärens önskemål vad gällde umgängets betydelse för avgöranden i vårdnadsfrågor torde vara tillgodo sett genom gällande regler. Däremot var det otvivelaktigt så att de pro cessuella reglerna kan missbrukas av föräldrar som är oense i vårdnads- och umgängesfrågan genom att de i strid med barnets intressen t. ex. förhalar och fördröjer avgörandet i vårdnads- eller umgängesmål samt i verkställig hetsärenden. Utskottet hänvisade i det sammanhanget till de förslag till regeländringar som framlagts av utredningen om barnens rätt i dess be tänkande SOU 1987:7. Enligt utskottets mening fick utredningens förslag anses i väsentlig mån tillgodose motionärens önskemål. Eftersom regering ens ställningstagande till förslagen inte borde föregripas borde motionen i förevarande del inte föranleda någon åtgärd. I en annan motion, som behandlades av utskottet i sammabetänkande. LU 1987/88:33 hade begärts utredning dels huruvida frivilligtingångna överenskommelser skapar bättre förutsättningar hos föräldrar attfullfölja det ekonomiska föräldraansvaret än beslut fattade av myndighet, delsvilka besparingar som skulle kunna göras om ett större antal vårdnads- ochumgängeskonflikter löstes genom samarbetssamtal i stället för juridisktprocessande. Mot bakgrund av bl. a. vad utskottet tidigare anfört ombetydelsen av samförståndslösningar fann utskottet att det skulle vara avvärde om en sådan utvärdering som hade begärts i motionen kom till stånd. 1sammanhanget ville utskottet hänvisa till att utredningen om barnens rätt isitt nyssnämnda betänkande åter tagit upp frågor om samarbetssamtal ochförslagit att sådana samtal, i de fall där förutsättningar finns för det,normalt skall föregå domstolshandläggningen av vårdnads- och umgängestvistersamt att domstolen skall ges rätt att initiera samarbetssamtal. Även medhänsyn till det sålunda framlagda förslaget framstod den av motionärernabegärda utvärderingen som befogad och utskottet ansåg regeringen borde ges iuppdrag att genomföra den. Vad utskottet anfört med anledning av motionen gavsregeringen till känna. Frågan om expertmedverkan i de allmänna domstolarna harövervägts av rättegångsutredningen. I betänkandet (SOU 1987:13) Expertmedverkanoch specialisering föreslår utredningen att tingsrätterna och hovrätterna skallfå en generell möjlighet att förordna en expert som särskild ledamot i rätten.Reglerna i FB om rättegången i vårdnads- och umgängesmål föreslås ändrade såatt expert kan medverka vid avgörande av sådana mål. Rättegångsutredningensförslag har remissbehandlats och övervägs inomjustitiedepartementet. Utredningen om barnens rätt föreslog i sitt andra delbetänkande(SOU 1979:63) omfattande ändringar i regler om vårdnad, umgängeoch överlämnande av barn. Förslagen lades till grund för ny lagstiftning omvårdnad och umgänge m.m. (prop. 1981/82:168 och 1982/83:165, LU 1982/83:17 och41). Vissa av utredningens förslag ansågs dock böra övervägas ytterligare. a. frågan om talerätt och representanter för barn i mål om vårdnadm.m. 1 tilläggsdirektiv gavs utredningen i uppdrag attfullfölja arbetet med frågan om talerätt och representanter för barn ivårdnadsmål m.m. Utredningen skulle också överväga hur barns rättsligaställning kan stärkas i mål och ärenden enligt socialtjänstlagen och LVU.Vidare lades en del ytterligare uppgifter på utredningen. Det gällde dels enutvärdering av förmynderskapslagstiftning och frågor i övrigt rörandelagstiftningen om förmynderskap och godmanskap, dels en översyn avlagstiftningen om adoption, dels vissa frågor om skydd för ofödda och omäktenskap med minderåriga. Utredningen fick nya tilläggsdirektiv. Enligtdessa skulle utredningen i fortsättningen överväga frågor om talerätt ochrepresentation för barn imål om vårdnad m.m., barns rättsliga ställning enligt social- LU1987/88:33 tjänstlagen m.m., handläggningen av mål eller ärenden om vårdnadom , eller vård av barn och sekretesskydd för barn. I direktiven angavsnärmare utredningens uppgifter i dessa delar. Dessutom skulle utredningenfullfölja sitt tidigare uppdrag beträffande vissa frågor om adoption. 1 tilläggsdirektiven angavs bl. a. att utredningen bordeöverväga i vad mån man bör vidta särskilda åtgärder för att tillföradomstolarna barnpsykologisk sakkunskap vid handläggningen av särskiltkomplicerade mål eller ärenden om vårdnad om eller vård av barn och attutredningen i nämnda frågor skulle samråda med rättegångsutredningen, somenligt uppgift i direktiven, i sitt fortsatta arbete"torde komma in pånärgränsande frågor. Utredningen om barnens rätt avgav som inledningsvis nämntsi sitt tredje delbetänkande (SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Öm barn i , , värdnadstvister- talerätt för barn m.m., vari bl. a. läggs fram förslag i de av utredningentidigare behandlade frågorna om barn i vårdnadskonflikter och barns rättsligaställning i mål som rör barns personliga angelägenheter. I betänkandet föreslåsbl. a. att barnet får talerätt i mål om vårdnad och umgänge, dvs. blir en medföräldrarna i princip likvärdig part i sådana mål, att barnet fr. o. m. tolvårs ålder får rätt att självt föra sin talan, att barn skallkunna få ett offentligt biträde som i egenskap av dess särskildaställföreträdare tär föra barnets talan inför domstolar och andra myndighetersamt att också barn skall ha möjlighet att få stöd ochhjälp av ett offentligt biträde. Vidare föreslås att det sekretesskydd somrättsordningen tillförsäkrar varje medborgare i fråga om barn skall gälla ocksåi förhållande till vårdnadshavaren i vissa fall,och att barn under tolv årunder vissa förutsättningar skall ha möjlighet att få socialt bistånd även omvårdnadshavaren inte samtycker till det. Utredningen uppmärksammar också frågan om deinterimistiska,beslutens styrande inverkan på de slutliga avgörandena ivårdnadstvister. För att motverka sådana effekter föreslår utredningen attdomstolen så långt det är möjligt försöker undvika att meddela interimistiskabeslut om vårdnad.