bet · GB01SfU27 · 1987-12-31 00:00:00 — En krigsvägrare skall inte utan särskildaskäl vägras rätt att vistas här. 6 S utlänningslagen avser s. k. defaclo-flyktingar eller B-flyktingar. Med detta uttryck avses en utlänning sominte är flykting enligt men som ändå på grund av de politiskaförhållandena i sill hemland inte vill återvända dit och som kan åberopa tungtvägande omständigheter till stöd för detta. Som förutsättning gäller enliglalla tre paragraferna att utlänningen behöver skydd här. Utom i dessa fall kanuppehållstillstånd enligl 31 S utlänningsförordningen (1980:377) ges enutlänning bl. a. om det är motiverat av humanitära skäl eller om utlänningenhar familjeanknyining till en person som är bosalt här eller annars harsärskild anknytning till . m. fl. anför i motion Sf534 att det medhänsyn till den tekniska översyn av utlänningslagen som just slutförts bordevara lämpligt att nu göra en bred översyn av lagen. Denna översyn skullekoncentreras på principerna bakom lagen, dess syfte och klarlägganden för attuppnå en mera enhetlig tillämpning. Eftersom människor tvingas lämna sinahern-lånder av många andra skäl än individuell förföljelse och ofta får skyddav "flyktingliknande skäl" kommer flyktingdefinitionenligl motionärerna snart att bli delvis överspelad. Utformningen av den s. k. B-flyktingparagrafenbör därför övervägas med hänsyn tagen till den afri- SfU 1987/88:27 kanskaflyktingdefinitionen. I yrkande 18 begär motionärerna ett tillkännagivande ombehovet av en bredare översyn av utlänningslagen i enlighet med det anförda. Som anförs i motionen har utlänningslagen settsöver. Betänkandet (SOU 1988:1) Översyn av utlänningslagen bereds förnärvarande inom tillsammans med bl. a. asylärendeulredningensbetänkande (SOU 1988:2) Kortare väntan. Utskottet, som anser del väsentligtatt detta beredningsarbete liksom del pågående arbetet med en ny organisafionför invandrarverket - kan slutföras, finner inte alt någon bredareöversyn av utlänningslagen bör företas nu och avstyrker därför bifall tillmotion Sf5.34 yrkande 18. I motion Sf531 tar i upp dehomosexuellas situation och begär dels i yrkande 1 förslag till förändring av3 S utlänningslagen så att del blir fullt klart att homosexuella omfattas avflyktingbegreppet, dels i yrkande 2 ett tillkännagivande om behovet avinternationella initiativ i frågan om homosexuella flyktingar. behandlade de frågor som tas upp i motionensenast vid förra årets med anledning av proposition 1986/87:124 om dehomosexuellas situation i samhället jämte motioner. redogjordedärvid i sitt av godkända belänkande SoU 1986/87:31 för gällande lagstiftningoch dess förarbeten (bl. a. prop. 1983/84:144, SfU 30) samt konstaterade atten homosexuell person som förföljdes i sitt hemland på grund av sinhomosexuella läggning i praxis beviljades uppehållstillstånd i avhumanitära skäl enligl 31 S ullänningsförordningen medan 3 S utlänningslageninte var tillämplig. Enligt socialutskottets uppfattning erbjöd tillämpningenav ullänningsförordningen i praktiken ett tillfredsställande skydd förhomosexuella som av sådana skäl behövde en i . Anledningsaknades enligt socialutskottet att närmast av formella skäl göra ett ingrepp iflyktinglagstiftningen och därmed skapa ett svenskt flyktingbegrepp som intehar någon motsvarighet i . delade vidare den oro som kommit tilluttryck bl. a, i en motion över att förföljelse mot homosexuella från tid tillannan förekom i vissa länder men ansåg det uppenbart att, om en uttaladförföljelse mol homosexuella just på grund av deras sexuella läggning skulleuppstå i något land, det var möjligt alt erbjuda en i ulanändring av gällande bestämmelser. ville fästauppmärksamheten på all förföljelse uppstod på samma sätt på olika håll ivärlden mot många grupper människor. Det var därför viktigt att ha en allmänberedskap för all vid behov kunna agera för människor som var i behov av enfristad på grund av förföljelse i sitt hemland. Utvecklingen i andra ländermåste av dessa skäl följas noga. utgick från att regeringenföljde såväl tillämpningen av utlänningslagstiftningen som utvecklingen iländer där politisk förföljelse förekom eller kunde befaras uppstå. Av detanförda följde enligt socialutskottets mening att del också ankom på regeringenatt ta de internationella initiativ som visade sig påkallade för att lösahomosexuellas flyktingproblem. ansåg inte att del fanns behovav något uttalande i den frågan. anser inte att det finns skälför att StU 1987/88:27 uttala annan uppfattning i fråga ommöjligheten att bereda homosexuella skydd mot förföljelse och om behovet avinternationella initiativ i detta avseende än som gjordes vid förra åretsriksmöte. Utskottet avstyrker därför bifall till motion Sf53l yrkandena I och2. I motion Sf529 begär och etttillkännagivande om att en vädjan till invandrarverket från en kommun därasylsökande vistas bör väga myckel tungt i bedömningen av deras rätt att fåstanna i , Enligt utskottets uppfattning bör all relevant informationbeaktas vid bedömning av frågor om uppehållstillstånd. Något särskilt kommunaltinflytande i sådana frågor kan utskottet emellertid inte förorda. Utskottetavstyrker bifall till motion Sf529. Principen om första asyllandm.m. En asylsökande som behöver skydd skall enligl gällandebestämmelser om asyl i princip ha rätt all stanna i . Så är fallet omsökanden kommer direkt från hemlandet eller annars från ett land där häriförföljs eller trakasseras eller löper risk att sändas till ett land där hanlöper risk för förföljelse. Varken flyktingar, krigsvägrare eller utlänningar somavses i 6 S utlänningslagenhar emellertid en oinskränkt rätt att fä stanna i . Inte ensen flykting anses ha rätt att välja vilket land han skall få skydd i. Orn denasylsökande under färden till har uppehållit sig i ett annat land därhan är skyddad mot förföljelse och vidaresändning till förföljelselandet ansesi praxis att han kan avvisas till det landet (första asylland- ' principen). Första asylland-principen kommer till uttryck i lagtextengenom att rätlen . att få stanna knutits till att utlänningen behöver skydd här. Sä anses inte vara fallet om något annat land är första asylland. Om den asylsökande efter , flykten från förföljelselandet vistals i, mer än ett land är varje sådant s. k, tredjeland att betrakta som första asylland i förhållande till del land han sistkommer till, 1 motion Sf534 kritiserar m. fl. Sverigestillämpning av första asylland-principen. De begär i yrkande 3 ett tillkännagivande dels om ' - ' att principen inte bör få tillämpas om den asylsökandes vistelse i det första landet är av genomresenatur och dels om att det. för att en asylsökande skall få avvisas med stöd av principen, bör krävas att det är utrett att den asylsökandeår en konventionsflykting och att första asyllandel verkligen konimer attbevilja asyl. 1 motion Sf525 yrkande 2 begär etttillkännagivande om att inte bör betraktas som första asylland förflyktingar från , - j Utskottet behandlade frågan om första asylland i sitt avriksdagen god kända betänkande SfU ' 1983/84:30 med anledning av proposition 198.3/ 12 heten attden asylsökande, sedan han lämnat hemlandet, hade rest genom SfU 1987/88:27 ettannat eller andra länder på vägen hit och där tillfälligt stannat till som ettled i resandet, inte skulle hindra alt hans asylansökan prövades i . Enasylsökande skulle inte heller avvisas om han hade viss starkare anknytningtill men inte hade någon sådan anknytning till det land till vilket hankunde avvisas. Vidare skulle utfärdas föreskrifter om polismyndigheternasskyldighet att överlämna ärenden om tillämpning av första asylland-principentill invandrarverket. Sådana föreskrifter har regeringen också utfärdat (se 66b S utlänningsförordningen). Ulskoltet underströk, såvitt gällde tillämpningen i praxisav principen om första asylland, att den inte fick tillämpas på ett sådant sättatt resultatet framstod som stötande för rättskänslan och att principen inteheller fick tillämpas på ett sätt som kunde anses strida mol de humanitäraprinciper som bekände sig till. Utskottet vidhöll denna uppfattning i sitt av riksdagengodkända betänkande SfU 1986/87:21. Utskottet - som utgår från att i varjeasylärende bedöms huruvida den asylsökande i del ifrågasatta första asyllandetär skyddad på grund av landets lagstiftning, internationella åtaganden ellerkända praxis anser inte heller nu att det finns anledning till annatuttalande i frågan. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaSf534 yrkande 3 och Sf525 yrkande 2. I två motioner las upp frågor om förhållandena i olikaländer som människor flyr från. m.fl. begär i motion Sf5()4 altregeringen vidtar åtgärder vid mottagandet av flyktingar från så att debedömningar som görs inte grundas på uppgifter enbart från turkiska myndigheterunder sken av att demokrati råder i landet. 1 motion Sf533 anför m,fl, att kurderna - eftersom de ofta tvingas fly mellan de olika länderna i denregion de kommer ifrån - hinner passera vad som kallas förstaasylland, innan de kommer till , och alt prövningen av kurdiskaflyktingars rätt att få asyl i på grund av den vetskap vi har omkurderna och deras situation i dessa länder måste genomföras med särskildomsorg. Regeringen och invandrarverket bör enligt motionärerna noggrantuppmärksamma dessa förhållanden. Motionärerna begär att regeringen vidtaråtgärder så att den speciella situation som kurdiska flyktingar befinner sig iuppmärksammas bättre när de söker asyl i . Frågan om inhämtande av information för att bedömaenskilda asylärenden har berörts av såväl utrikesministern som statsrådet i fråge- och interpellationssvar . Därvid har betonats attall relevant information som finns tillgänglig givetvis beaktas, saml attsådan information kan inhämtas i rapportering från ambassader ellerfrån internationella organisationer som FN;s flyktingkommissarie eller olikafrivilligorganisationer. Betydelsen av frivilligorganisationernas verksamhethar särskilt understrukiis. Enligl utskottets mening är det vid bedömningen avenskilda asylärenden nödvändigt med djupa kunskaper om situationen i de länderfrån vilka flyktingarna kommer. Mot bakgrund av ovan redovisade uttalandenförutsätter utskottet att relevant information inhämtas och beaktas i varjeenskilt 1'" 1987/88. ärendesamt att delta görs på etl sätt som inte skadar den enskilde vid ett SfU1987/88:27 eventuellt avslag på asylansökan. Någon åtgärd medanledning av motionerna Sf5()4 och Sf533 år därför inte påkallad. Som berörts i ett tidigare avsnitt får uppehållstillståndenligl 31 § utlänningsförordningen ges en utlänning bl. a. om han eller honhar familjeanknytning till en person som är bosatt här. Tillstånd att bosåtta sig här beviljas enligt praxisregelmässigt make/maka eller sammanboende, minderåriga barn,"hemmavarande" ogifta barn un-tler , som inte följde med närföräldrarna invandrade till , saml en person - i undantagsfall tvåpersoner vars samtliga släktingar finns i . Dessutom kan beviljasuppehållstillstånd för föräldrar till den som redan bor här. Sammanfattningsvisinnebär praxis i fråga om föräldrar följande. Ensamstående förälder utanmedföljande barn beviljas uppehållstillstånd för bosättning hos här i landetbosatt barn. Detsamma gäller i allmänhet ensamstående förälder med minderårigtbarn. om majoriteten av de vuxna barnen är bosatta i , Föräldrapar somhar samtliga sina barn i beviljas uppehållstillstånd om de är 60 åreller om det föreligger starka humanitära skäl. Beträffande föräldrar i övrigtsker en bedömning av en rad förhållanden, såsom om de har barn med sig ellerinte. antalet barn i , föråldrarnas ålder och hälsotillstånd saml föreliggandehumanitära skäl. I motion Sf521 av m. fl. a.att invandrarverkets tillämpning av principerna om uppehållstillstånd föranhöriga det senaste årel blivit mer restriktiv." och motionärerna begären studie och redt)visning av rättstillämpningen i familjeåterföreningsfall. I proposition 1983/84:144 om invandrings- och flyktingpolitikenansåg föredragande statsrådet alt de gällande principerna för beviljande avuppehållstillstånd för make, maka eller minderåriga barn till den som ärbosatt h;ir borde bibehållas och att någon generell utvidgning av anhöriginvandringeninte kunde komma i fråga. Någon nämnvärd förändring av gällandetillståndspraxis ansåg hon inte heller påkallad, utan det borde ankomma påinvandrarverket att i möjlig mån ta ökad hänsyn till fall där udda och ömmandeomständigheter åberopas, 1 samband med behandlingen av propositionen var utskottet(se SfU 19S.VS4:30) mot bakgrund av tidigare gjorda uttalanden om en fortsattreglering av invandringen inte berett att förorda någon generell utvidgning avpraxis för vissa grupper. Utskottet anslöt sig till de överväganden som gjortsi propositionen men betonade att prövningen skulle göras i en huma-niUir anda. Utskottet utgår från att tillämpningen av de av riksdagenuttalade principerna följs och ser inte skäl för niigon åtgärd medanledning av motion Sf521. Viseringsregler SfU 1987/88:27 Enligt folkrätten bestämmer varje stat själv vilka reglersom skall gälla för inresa på dess territorium. Någon generell rätt för enutlänning att besöka en stat finns således inte. Enligt huvudregeln i svensk rätt skall en utlänning hapass och visering (24 S ullänningsförordningen) eller uppehållstillstånd (30 Sullänningsförordningen) för att få resa in i och uppehålla sig i Sverige.Regeln är emellertid försedd med omfattande undanlag, framför allt i fråga omviseringslvånget, Visering till innebär rätt att resa in i ochvistas i landet under en viss . Visering kan ges såväl för renaluristbesök som för besök hos släktingar eller för att arbeta. Del kan ocksåges för alt resa genom till ett annat land. För att visering skallmedges krävs i praxis att utlänningen kan försörja sig här, inte kan antaskomma all begå brott och inte bryta mot utlänningslagens bestämmelser. Viseringmedges inte om utlänningen inte har uppehållstillstånd men kan antas ha föravsikt att bosätta sig här. Grunderna för att neka visering överensstämmer istort med de materiella grunderna för avvisning. I motion Sf534 av m. fl. hänvisas till deriktlinjer som har slagit fast för asylpolitiken. Motionärerna pekarpå att ett viseringslvång för flyktingar är oförenligt med flyktingbegreppetoch menar att regeringen genom överenskommelser med DDR hindrar flyktingar, somsaknar inresevisum till , alt komma hit. Detta är enligt motionärernaoförenligt med våra internationella förpliktelser. De begär därför i yrkande 1att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs omviseringslvång för flyktingar och i yrkande 2 att begär att regeringenpå lämpligt sätt informerar DDR om alt asylsökande inte avkrävs visum för attresa in i . 1 motion Sf54l yrkande 4 begär uppsägning avavtalet med om kontroll av visering hos genomresande. Såsom anförts reglerar varje stat själv tillträdettill sitt territorium. Någon grund som ger en annan stal rätt alt kräva altsådana regler ändras finns inte. I anges vilkarättigheter och förmåner en konventionsslat är skyldig att tillförsäkra flyktingarsom vistas inom dess område. Bl.a. gäller alt en flykting inte får avvisaseller utvisas till gränsen mot ett område där han riskerar politiskförföljelse. Däremot innebär inte konventionen någon förpliktelse att hjälpaflyktingar att komma till ett land där flyktingen kan få asyl. Några sådanaskyldigheter finns inte heller i någon av behandlade vid 1985/ingående vadsom föreva rit mellan Sverige.och (DDR) med an ledning av den omfattande tillströmning av asylsökande som skett via DDR till . Frågan behandlades både av (KU 1985/86:25) och soeialförsäkringsutskottet (SfU 198.5/86:21). Konstitutions utskottet konstaterade i sitt av godkända betänkande att något avtal med DDR som i strid mot den fastlagda invandrarpolitiken och föreliggande konventioner m.m. hade hindrat flyktingar från att komma till ,r Sverigevia DDR inte hade träffats, ulan att DDR hade anslutit sig till SfU1987/88:27 internationell praxis så till vida alt det numera beaktades om densom önskade transitera genom DDR till hade svenskt inresevisum när såerfordrades. återgav i sitt likaledes avriksdagen godkända betänkande den redogörelse som uiskottei erhållit fråndåvarande statssekreteraren . arbetsmarknadsdepartenientet, omvilka kontakter som hade förekommit mellan och DDR. Utskottet ansågalt någon invändning inte kunde riktas mot regeringens handlande i frågan. Utskottet ansåg vid förra årets (se SfU1986/87:21) att det inte fanns anledning för all ändra uppfattning ifrågan. Utskottet ansåg vidare att eftersom något avtal i frågan inte fanns medDDR borde etl föreliggande motionsyrkande om uppsägning av avtalet inte hellerföranleda någon åtgärd saml alt del inte heller fanns anledning altinitiera några ytterligare kontakter med DDR. Utskottet, som konstaterar att det utan viseringskravetskulle vara förenat med stora svårigheter att reglera invandringen, vidhållersin tidigare uppfattning och avstyrker bifall till motionerna Sf534 yrkandena1'och 2 samt St'541 yrkande 4. m, fl, begär i motion Sf503 yrkande 2 etttillkännagivande om att visumbestämmelser inte bör användas pä ett sätt somhindrar utländska medborgare från att träffa i bosatta släktingar. Som berörts kan visering medges bl. a. för besök hossläktingar. I proposition 1983/84:144 om invandrings- och flyktingpolitikenkonstaterade föredragande statsrådet att invandrarverkets praxis iviseringsärenden och i förhållande tifl medborgare i vissastater hade blivit mer restriktiv än vad som kunde anses önskvärt samt uttaladeatt en förändring mot en generösare viseringspraxismåste ske ulan dröjsmål, framför allt i fråga om släktbesök, hade, inteminst som undertecknare av men också i övrigt, ett ansvarför att den förda invandringspolitiken inte ledde till splittring av familjer,genom att anhöriga förlorade varje möjlighet att träffas. I särskild gradgällde detta i sådana fall, ' där den härvarande inte kunde återvända tillhemlandet. Enligl statsrådets mening var det inte lämpligt all för allasituationer använda samma bedömningsgrund, I de fall då del t. ex. var frågaom myckel nära anhöriga och omständigheterna framstod som särskilt ömmandeborde viserings-frågan bedömas enligt principen att visering för släktbesök börbeviljas, om det inte framstår som uppenbart all avsikten med besöket är enannan. I mindre behjärtansvärda fall kunde del däremot finnas anledning altfölja principen att visering skallbeviljas om del inte framstår som sannolikt att avsikten med besöket år enannan än den uppgivna. Någon anledning att mera konkret lägga fast regler idetta hänseende förelåg inte enligt statsrådet. I stället bordeinvandrarverkets styrelse leda utvecklingen av verkels viserhigspolitik.Utgångspunkten borde därvid vara de synpunkter på en generös viseringspraxissom getts uttryck i propositionen. Utskottet instämde i sitt betänkande SfU 198.3/84:30 i deni propositionen gjorda bedömningen och ville för sin del framhålla den utomordentliga- -. betydelsedel har för invandrarna i vårt land alt kunna ta emot sina släkting- SfU1987/88:27 ar och anhöriga på besök. Att sä kan ske var enligt utskottetviktigt inte minst mol bakgrunden av alt möjligheterna till bosättning hosanhöriga i trots allt är begränsade för vad som enligt vårkulturuppfatlning uppfattas som mer avlägsna släktingar. De av antagna principerna förbesöksvisering bör enligt utskottets mening alltjämt äga giltighet även omdetta innebär att släktbesök kan komma all förhindras genom kravet på visum.Motion Sf503 yrkande 2 bör enligt utskottets uppfattning inte föranleda någonriksdagens åtgärd. En utlänning får enligl 50 S utlänningslagen tas i förvarom det är sannolikt att beslut kommer att fattas om alt han skall avvisas ellerutvisas enligt vissa bestämmelser, eller om del är aktuellt att verkställa ettsådant beslut. Därutöver krävs alt del skäligen kan befaras alt utlänningenkommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet eller alt hansidentitet är okänd. Barn får tas i förvar endast om del föreliggersynnerliga skäl för det. Detsamma gäller för åtminstone en av barnetsvårdnadshavare. Om det bedöms tillräckligt kan utlänningen, i stället föratt tas i förvar, ställas under uppsikt genom alt åläggas anmälningsskyldigheteller föreskrivas villkor. Vad gäller utformningen av beslutat förvar finnsföreskrifter i den av regeringen beslutade ullänningsförordningen. Enligl 81 Sullänningsförordningen skall en utlänning som har tagits i förvar tas in ikriminalvårdsanstalt, allmänt häkte eller polisarrest eller omhändertas påannat sätt som bedöms lämpligt. Lagen (1976:371) och förordningen (1976:376) ombehandlingen av häktade och anhållna rn. fl, gäller enligl 82 S ullänningsförordningeni fråga om behandlingen av ullånningar som hålls i förvar. Utlänningar fårdärutöver beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn tillordning och säkerhet inom den institution där utlänningen placerats samtförvaringens syfte. I motion Sf534 hänvisar m. fl. till attdiskrimineringsombudsmannen (DO) kritiserat behandlingen av förvarstagnautlänningar, bl. a. att de nekats alt la emot besök. Motionärerna begär iyrkande 6 ett tillkännagivande att regeringen genom kontakter med berördamyndigheter bör åtgärda missförhållandena. DO har, enligl vad utskottet inhämtat, i en skrivelse tillkriminalvårdsstyrelsen påtalat vissa brister i behandlingen av förvarstagnautlänningar vid allmänna häktet i . DOhar vidare föreslagit styrelsen diskussion om åtgärder för att förbättraförhållandena för utlänningar och invandrare i de anstalter styrelsen haransvar för. Utskottet konstaterar att ansvarig myndighetuppmärksammats på eventuella missförhållanden och all åtgärder harföreslagils. Utskottet anser därför inte all motion Sf534 yrkande 6 påkallarnågon åtgärd. Genom en ändring i 81 S utlänningsförordningen råder sedanden 1987 absolut förbud mol att la in förvarstagna barn under16 år i kriminal- 17 vårdsanstalteller allmänt häkte. Barnet får las in i polisarrest men endast SfU1987/88:27 om det finns synnerliga skäl för det och omhändertagandet där kanantas bli mycket kortvarigt. Om barnets vårdnadshavare hålls iförvar, skall denne eller om båda hålls i förvar - åtminstone den ena avdem omhändertas tillsammans med barnet, I regeringens förordningsmoliv (1987:3) framhålls medhänvisning till tidigare riksdagsutlalanden att barn. då de i undantagsfall tasi förvar, bör placeras i för ändamålet särskilt iordningställda lokaler.Ibland, när det av tidsskäl eller av andra skäl av praktisk natur är ogörligtatt föra över ett barn och dess vårdnadshavare till särskilda lokaler, måstedet undanlagsvis accepteras att barn placeras i polisarrest, 1 motiven betonasall en sådan placering får ske endast när del är fråga om mycket kortvarigaomhändertaganden och när någon alternativ placering inte rimligen kan ordnas. För förvar av barn finns särskilt iordningställda lokalerbl, a. vid invandrarverkets förläggning i . Förvar i dessa lokalerinnebär att lokalernas ytterdörr är låst och att bevakning finns. Familjer hållssamman och för barn finns möjlighet till vistelse och lek utomhus underbevakning. Frågan om att ta barn i förvar las upp i flera motioner. 1motion Sf5l7 yrkande 5 av m. fl, begärs förslag om införande avförbud mot att ta barn i fångsligt förvar. I motion Sf534 yrkande 11 av BengtWesterberg m. fl. begärs beslut om förbud mot att barn tas i förvar, I motionSf541 yrkande 8 (delvis) begär förslag som gör alt förvarslagandeav barn blir exceptionella undantag. Frågan berörs också i ett antal andramotioner ulan något uttryckligt yrkande i frågan. Utskottet har under en följd av år behandlat liknandemotioner, senast i det av godkända betänkandet SfU 1987/88:9.Utskottet konstaterade då med tillfredsställelse all förbud nu råder mot attplacera barn i kriminalvårdsanstalt eller häkte samt underströk än en gångvikten av att barn endast undantagsvis tas i förvar. Utskottet ansåg vidare attresultatet av en justiliekanslerns (JK) utredning borde avvaktas.