bet · GB01JuU3 · 1987-12-31 00:00:00 — om iiuvudföriiandling i brottmål efter rättspsykiatriskundersökning 1 betänkandet behandlar utskottet en motion som gällerhandläggningen i domstol av mål där det har förordnats om rättspsykiatriskundersökning. I motionen föreslås vissa ändringar i den nuvarande ordningen.Motionen har remissbehandlats. Utskottet avstyrker bifall rill motionen med hänvisninghuvudsakligen till vad remissinstanserna anfört om att gällande ordning ärtillfredsställande. I motion 1986/87:Ju708 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring i rättegångsbalkensom föreslås i motionen. De föreslagna ändringarna gäller frågor om handläggningenoch avgörandet av brottmål när den tilltalade har genomgått rättspsykiatriskundersökning. En av huvudprinciperna bakom förfarandet enligträttegångsbalken (RB) är att huvudförhandlingen, där underlaget för rättenskommande avgörande läggs fram, skall hållas på ett sä koncentrerat sätt sommöjligt. Möjligheterna att göra uppehåll i en påbörjad huvudförhandling ärdärför noggrant reglerade. För det första kan förhandlingen avbrytas enligt I kap. 9§ RB. Sådant avbrott, som får göras under i princip iveckan, syftar till aft rätten och parterna skall hinna sköta andra åliggandenunder en långvarig huvudförhandling och till aff även i övrigt en alltförpressande handläggningstakt skall undvikas. För det andra kan enligt (för brottmålens del) 46 kap. 11§ RB en förhandling uppskjutas under normalt sammanlagt. Vidmycket långvariga förhandlingar (minst ) tilläts dock längreuppskov. i /88. om detföreligger synnerliga skäl. för uppskov skall företrädesvis ha JuU1987/88:3 med målets utredning att göra och i lagtexten nämns särskilt atf nyaskäl anförs eller nya bevis kommer fram. Om den tillåtna tiden för avbrottoch/ : i eller uppskov inte överskrids, kan målets handläggning fortgåvid en fortsatt huvudförhandling medan däremot om tiden överskridsförhandlingen måste fas om från början vid en ny huvudförhandling {Ak kap. 13 §RB). Skillnaden mellan fortsatt och ny huvudförhandling ärsåledes att vad som förekommit vid föregående sammanträden är processmaterial(dvs. sådant som får läggas till grund för rättens avgörande) vid en fortsattmen infe vid en ny huvudförhandling. Vid en ny huvudförhandling skall målet pänytt företas till fullständig handläggning; sakframställningar och pläderingarfär upprepas och tidigare förebringad bevisning tas upp ånyo. Nybevisupptagning behöver emellerfid äga rum endast om det bedöms vara avbetydelse i målet. Om bevis infe upptas på nytt, skall beviset förebringasgenom att protokollet frän den tidigare förhandlingen uppläses. Beträffandevittnesmål förekommer i den situationen aft i stället en bandupptagning frånvittnesförhöret spelas upp. När rätten beslutar om uppskov med en förhandling angesregelmässigt handläggningen skall återupptas. är detemellertid svårt aff avgöra när detta kan ske. 1 sädana fall bör rättenvilandeförklara målet, vilket innebär att förfarandet avstannar utan att någonbestämd dag fastställs för dess fortsättande (32 kap. 5 § RB). Vilandeförklaring förekommer framför allt under eff målsberedande. Då så undantagsvis sker först under en huvudförhandling måste dennai regel fullföljas genom en ny huvudförhandling. Ett viktigt exempel härpå ärdef fallet atf den tilltalade i ett brottmål skall undergå rättspsykiatriskundersökning. Här skall nämnas att beslutat omett flertal ändringar i RB och andra lagar som styr förfarandet viddomstolarna (prop. 1986/87:89, JuU 31, rskr. Vissa ändringar har därvidgjorts i 46 kap. 11 § RB. Dessa ändringar innebär vidgade möjligheter att låtaen huvudförhandling fortsätta efter uppehåll. Sålunda slopas det nuvarandekravet pä minst fyra veckors förhandlingstid för att få fortsätta enhuvudförhandling i fall där fristen pä har överskridits. Liksom förnärvarande skall det emellertid krävas synnerliga skäl för atf fortsatthuvudförhandling skall få -hållas efter ett längre uppskov än (prop.1986/87:89 s. 223 f och 236). De nya reglerna träder i kraft den 1 januari1988. Vad gäller tvistemål finns reglerom s. k. meltandonu 17kap. 5 § RB. Genom mellandom kan rätten under vissa förutsättningar döriiaendast i en del av målet medan avgörandet av övriga frågor får anstå. Förbrottmålens del förekommer däremot infe mellandom. Def är således inte tillätetatt först döma i skuldfrågan för att därefter om den tilltalade befinnsskyldig avgöra frågan om påföljd. Rättspsykiatriskundersökning JuU 1987/88:3 Enligt 33 kap. 2 § (BrB) är vissabrottspåföljder uteslutna om brottet har begåtts under inflytande avsinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgåendenatur att den måste jämställas med sinnessjukdom. En av de påföljder som kan kommai fräga i dessa fall är enligt 31 kap. 3 § BrB överlämnande till stulenpsykiatrisk vård enXigt lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatriskvärd i vissa fall. En förutsättning för överlämnande till sluten psykiatriskvärd är atf viss föreskriven medicinsk utredning har ägt rum och atf det avdenna framgår aft den tilltalade kan beredas vård. Bestämmelser angående rättspsykiatrisk undersökning finnsi lagen (1966:301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål och kungörelsen(1966:613) angående tillämpningen av lagen. Enligt 1 § i lagen äger rätten ibrottmål besluta att sådan undersökning skall förefas. Syftet behöver inte varaatt utröna om överlämnande till sluten psykiatrisk värd eller annan vård börske utan en rättspsykiatrisk undersökning kan vara av värde över huvud tagetvid prövningen av brottspåföljd och även i annat hänseende, t. ex. förbedömningen av uppsåtsfrågan. Enligt 2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning är defen förutsättning för beslut om sådan undersökning att den tilltalade antingenhar erkänt gärningen eller övertygande bevisning förebragts aft han begått den. Rättspsykiatrisk undersökning utförs av läkare vidrättspsykiatrisk klinik eller station eller av annan läkare som socialstyrelsenutser. Enligt 4 § lagen om rätfspsykiatrisk undersökning skall undersökningenutföras med största möjliga skyndsamhet. Skriftligt utlåtande överundersökningen skall avges till rätten frän det beslutet omundersökningen kom in till den klinik eller stafion till vilken undersökningenhör. fär medge anstånd i särskilt fall. I 5 §fillämpningskungörelsen anges under vilka förutsättningar anstånd fär medges. I praktiken har def visat sig att den föreskrivnasexveckorsfristen inte har kunnat efterlevas, främst pä grund av långaväntetider för rättspsykiatriska undersökningar. Detta missförhållande harbestått och varit föremål för uttalanden av justitieombudsmannen(senast ) och av (JuU 1986/87:1 y, SoU 1986/87:15, rskr.109 och SoU 1986/ 87:16, rskr. Allvarlig kritik har därvid riktats motrådande förhållanden och frän sida har omedelbara åtgärder krävtsför att avhjälpa dessa. Socialberedningen avlämnade är 1984 betänkandet (SOU1984:64) Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten. Betänkandet innehållerförslag om bl. a. ändrade päföljdsregler för psykiskt störda lagöverträdare ochförslag till en lag om rättspsykiatrisk vård och en ny lag om rätfspsykiatriskundersökning. Betänkandet har remissbehandlats och bereds iregeringskansliet. Som är nämnt tidigare är det rätten som beslutar omrättspsykiatrisk under sökning. Har den tilltalade förnekat gärningen får rätten som regel förord- 3 I* 1987/88. na omsådan undersökning först sedan det har hållits huvudförhandling i JuU1987/88:3 skuldfrågan och rätten funnit övertygande bevisning föreligga atf dentilltalade begått gärningen. Blir detta fallet vilandeförklaras målet ochförordnas om rättspsykiatrisk undersökning. Det finns inte någon särskild bestämmelse som ger rätt attöverklaga ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Enligt 49 kap. 6 § RBfår emellertid part föra talan mot ett beslut som innebär att hans mål onödigtuppehålls. Denna rätt att överklaga ett beslut är inte inskränkt till visstid. Då den rättspsykiatriska undersökningen har avslutats ochutlåtandet häröver inkommit till domstolen återupptas målets handläggning viden ny huvudförhandling. Vid denna skall rätten inte bara avgöra påföljdsfråganutan även fatta definitivt beslut i skuldfrågan. Som framgått av den tidigareredogörelsen kan rätten enligt 46 kap. 13 § RB underlåta att vid en ny huvudförhandlingpå nytt uppta bevisningen i t. ex. skuldfrågan. Denna bestämmelse har ansettsge möjlighet för rätten att då ny huvudförhandling äger rum efter det atträttspsykiatrisk undersökning genomförts underlåta att åter uppta förutupptagen bevisning (se t. ex. , Rättegäng V, 5 uppl., s. 163 f och Bergm.fi.. Kommentar till III, 3 uppl., s. 235; se också JO 1986/87 s.66-69). I sammanhanget kan nämnas att frågan om tidigare upptagenbevisning skall upptas på nytt vid ny huvudförhandling berördes i förarbetenatill lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål. Sålunda ifrågasattes(prop. 1966:60 s. 19) om det i RB borde införas en bestämmelse som motsvarade41 a § i den då gällande sinnessjuklagen (1929:321). Enligt denna bestämmelsebehövde bevisningen inte upptas på nytt vid den nya huvudförhandlingen såvidainte särskilda skäl förelåg. Med hänvisning till bestämmelsen i 46 kap. 13 §RB och den ditfillsvarande tillämpningen av den bestämmelsen ansågs det intevara nödvändigt med någon ny bestämmelse motsvarande 41 a § sinnessjuklagen.Det framhölls särskilt att därmed infe åsyftades någon ändring i domstolarnaspraxis i fråga om bevisupptagning vid ny huvudförhandling i mål därrättspsykiatrisk undersökning företagits. Enligt motionären framstår kravet på att rättegången skalltas om frän början inte som meningsfullt med hänsyn till att domstolen redanfunnit den tilltalade skyldig till brottet. Nuvarande ordning med dubblarättegångar bör därför omprövas. Mofionären föreslär följande. Den första huvudförhandlingen bör avslutas med ensakerförklaring och beslut om att påföljdsfrågan skall avgöras först sedanrättspsykiatrisk undersökning utförts. Beslutet i skuldfrågan(sakerförklaringen) skall kunna överklagas till hovrätten på vanligt sätt.Sedan utlåtandet över den rätfspsykiatriska undersökningen kommit domstolentill hända avkunnar domstolen dom. Domstolen skall då om möjligt ha sammasammansättning som vid den föregående förhandlingen. En annan möjlighet kanvara att uppskov som föranleds av rättspsykiatrisk undersökning oavsettuppskovets längd inte behöver innebära att ny huvudförhandling måste hållasutan att def i sådana fall blir möjligt att hålla fortsatt huvudförhandling. Remissyttranden JuU 1987/88:3 Utskottet har inhämtat remissyttranden över motionen fränriksåklagaren, , hovrätten för , hovrätten för ÖvreNorrland, , , och Sverigesadvokatsamfund. Endast en remissinstans har instämt i förslaget att införaen särskild sakerförklaring (mellandom). Beträffande förslaget att vidgamöjligheterna att hålla fortsatt huvudförhandling är ett par remissinstanserpositiva till att frågan blir föremål för ytterligare utredning medan övrigainte anser att det finns skäl att i enlighet med motionsförslaget utvidga dessamöjligheter. Så gott som samtliga remissinstanser har i sina yttrandenframhållit vikten av att tiden för genomförandet av rättspsykiatriskaundersökningar förkortas. Remissyttrandenahar fogats som bilaga till betänkandet. I detta betänkande behandlar utskottet en motion somgäller handläggningen i domstol av mål i vilket det efter en huvudförhandlinghar förordnats att den tilltalade skall genomgå rättspsykiatrisk undersökning. En sådan undersökning får om den tilltalade inte harerkänt beslutas endast om domstolen har funnit övertygande bevisningföreligga för den tilltalades skuld. Detta innebär att tingsrätten kan fattabeslut om rättspsykiatrisk undersökning först efter det att bevisningen imålet har gåtts igenom vid en huvudförhandling. Genomförandet av en rättspsykiatrisk utidersökning tarregelmässigt sä i anspråk att det inte är möjligt för domstolen att i enlighet med bestämmelsen härom i 46 kap. 11 § (RB) återuppta handläggningen av målet vid en fortsatt huvudförhandling. Enligtbestämmelsen får i princip fortsatt huvudförhandling hållas endast omuppskovet inte överstiger . I stället måste domstolen förordna om en nyhuvudförhandling. Vid denna skall enligt huvudregeln i 46 kap. 13 § andrastycket första punkten RB som regel allt vad som förekommit vid den förraförhandlingen tas om på nytt. Enligt andra punkten behöver dock bevisningen tasupp endast om def bedöms vara av betydelse för målet. Bevisningen skall dockockså i sädana fall förebringas. Detta kan ske t. ex. genom att enbandupptagning från det första rättegångstillfället spelas upp. 1 praktikenanvänder sig domstolarna ofta av denna möjlighet. 1 den nu aktuella motionen hävdas att det nämnda kravet påatt rättegången i princip skall tas om från början vid den nya förhandlingeninte är meningsfyllt, eftersom domstolen vid den förra förhandlingen redanfunnit att den tilltalade är skyldig. Denna ordning med "dubblarättegångar" bör enligt motionären omprövas. I motionen föreslås därför i första hand att domstolenvid den första förhandlingen skall fatta definitivt beslut i skuldfrågan. Dettaskall ske genom ett avgörande som kan överklagas för sig, dvs. landom.Vid den efterföljande förhandlingen skall sedan återstå för dom- JuU 1987/88:3stolen atf på grundval av bl. a. den räftspsykiafriska undersökningen bestämmavilken påföljd som den tilltalade bör ådömas. I andra händ föreslär motionärenatt uppskov, som föranleds av en rättspsykiatrisk undersökning, interegelmässigt skall behöva innebära att en ny huvudförhandling måste hållas utanatt det i ett sådant fall blir möjligt att oavsett uppskovets längd hållafortsatt huvudförhandling. Motionen har remissbehandlafs. Förslaget aff domstolengenom mellandom skall definitivt avgöra skuldfrågan vid den förstaförhandlingen avvisas av samtliga remissinstanser utom en. Flertalet instanserställer sig avvisande också till def i ändra hand framförda motionsförslaget.I eft par remissvar uttalas dock aft detta förslag förtjänar att utredasytterligare. Utskottet kan för sin del till en början konstatera attutgångspunkten för motionen inte synes vara korrekt. a. remissvarenframgår nämligen att domstolarnas tillämpning är sådan att man infe med fog kansäga atf den innebär ett system med "dubbla rättegångar", där densenare rättegången skulle vara i huvudsak överfiödig. Enligt remissinstansernaär det sä aft domstolarna som regel inte tar om förhandlingen på nytt. Med stödav den nämnda undantagsbestämmelsen avstår domstolen oftast från t. ex. förnyadevittnesförhör. I stället föredras utskrifter av bandupptagningar från förhör somägt rum vid def första förhandlingstillfällef. I något av remissyttrandenaomnämns för övrigt att def inte sällan anses vara tillräckligt att vid densenare förhandlingen redovisa endast en sammanfattning av den vid den förstaförhandlingen upptagna bevisningen, men att Öetta i så fall förutsätter attparterna inte har något att invända mot eft sådant förfarande. Vad sedan gäller det första motionsförslaget attskuldfrågan skall kunna avgöras genom mellandom vill utskottet hänvisa till atten sä gott som enig remissopinion har avvisat detta förslag, och utskottet kanför sin del i allt väsentligt instämma i den kritik som därvid framförts motförslaget. Utskottet vill framhålla att den föreslagna ordningen framstår somolämplig redan av den anledningen aft den skulle innebära atf domstolen vid denandra förhandlingen skulle vara förhindrad att ompröva det tidigare avgörandeti skuldfrågan även om nya omständigheter framkommit som gör att domstolen haranledning anta att den tilltalade är oskyldig. Också omständigheter som är avbetydelse för uppsåtsfrågan eller för brottsrubriceringen kan för övrigtframkomma som ett resultat av den genomförda rättspsykiatriska undersökningen. Som framgått av remissvaren kan även annan krifik riktasmot förslaget. Den splittring av processen som förslaget innebär skulle t. ex.kunna medföra ett ökat antal överklaganden och därmed ge negativa effekterfrän processekonomiska utgångspunkter. Utskottet kan således inte ställa sig bakom motionensförslag om införande av en möjlighet till mellandom. Beträffande det i motionen i andra hand framfördaförslaget gör utskottet samma bedömning som fierfalef av remissinstanserna.Domstolarnas tillämpning av bestämmelserna om när bevisningen behöver tas upppå nytt vidden nya förhandlingen synes sålunda i linje med de tidigareredovisade uttalandena lagstiftningsärende ha utvecklats pä eftända- Denna utveckling har enligt utskottets mening lett fill en i JuU1987/88:3 stort sett väl fungerande ordning med ett regelsystem som gör detmöjligt för domstolarna att i nu aktuella situationer anpassa den fortsattahandläggningen efter omständigheterna i det enskilda fallet. Genom de nyligenbeslutade ändringarna i tingsrättsförfarandet som träder i kraft den 1januari 1988 har för övrigt vissa bestämmelser,i RB anpassats till denutveckling som skett i praxis, bl. a. görs det nu uttryckligen möjligt att vidden nya förhandlingen förebringa t. ex. tidigare upptagen vittnesbevisning påannat sätt än genom att föredra bandufskriffer. Ufskottet avstyrker således också det i mofionen i andrahand framlagda förslaget. 1 sammanhanget finner utskottet det angeläget att rnedskärpa framhålla nödvändigheten av aft åtgärder vidtas för att förkorta de långa väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar. Som ddigare framhållit vid fiera fillfällen kan den nuvarande situationen inte accepteras, och som riks dagen i samband därmed har uttalat måste omedelbara åtgärder vidtas för att komma till rätta med rådande missförhållanden. attriksdagen avslår mofion 1986/87 :Ju708. Pä justitieutskottets vägnar . Närvarande: (), (), HansPettersson i (s), (), (), Ulla-BrittÅbark (s), (), (), (),(), (), (), (), () och Ingbrift Irhammar (c) Remissyttrandenöver motion 1986/87:Ju708 JuU 1987/88:3 Om domstol vid huvudförhandling beslutat om rättspsykiatriskundersökning kan i regel målet inte återupptas inom den för fortsatthuvudförhandling stadgade fristen varför ny huvudförhandling måste äga rum. Det förutsätts visserligen, att domstolen vid den förstahuvudförhandlingen funnit övertygande bevisning föreligga att den tilltaladebegått den gärning för vilken han är åtalad, men något avgörande av frågandärom har icke träffats. Domstolen kan tvärtom finna att den tilltalade börfrikännas emedan brottsrekvisiten icke är uppfyllda. Det kan nämligen av denmedicinska utredningen framgå, att den tilltalade icke handlat med uppsåteller, om def är oaktsamhet som fordras, atf gärningen icke kan läggas honomtill last såsom oaktsam. 1 46 kap. 13 § finns en generellbestämmelse av innehåll, att bevis som upptagits vid tidigare handläggningskall tas upp på nytt vid ny huvudförhandling om sådant upptagande finnes varaav betydelse i målet och hinder därför ej föreligger. Denna bestämmelse ger vidhanden, aft tidigare upptagen bevisning inte alltid behöver upptas vid nyhuvudförhandling. Bestämmelsen har ansetts ge tillräcklig möjlighet att i fallvarom nu är fråga underlåta aff återuppta förut upptagen bevisning (prop.1966:20 s. 19). I regel sker ej heller någon förnyad bevisupptagning i dessafall utan det anses vanligtvis tillräckligt med föredragning avfonogramutskrifter eller uppspelning av ljudband. Självfallet kan någon gångundantag vara påkallat t. ex. om nya omständigheter tillkommit som inverkar påvärderingen av den tidigare förebringade bevisningen. Som framgår av det ovan sagda torde ett system med enfristående saker-förklaring enligt den modell motionären förespråkat varamindre ändamålsenligt redan av den anledningen aft förutsättningarna försakerförklaringen i vissa fall kan tänkas bli undanröjda genom resultatet avden rättspsykiatriska undersökningen. Ej heller synes de olägenheter som kanvara förknippade med nuvarande ordning vara så uttalade att det finnstillräckliga skäl aft enbart för nu ifrågavarande fall överge de grundläggandeprinciper om omedelbarhet och koncentration som ligger till grund för den irättegångsbalken gjorda gränsdragningen mellan ny och fortsatt huvudförhandling. På grundav vad jag anfört avstyrker jag bifall till motionen. Hovrätten delar motionärens uppfattning att nuvaranderegler om brott- mälsförfarandet inte är ändamålsenliga för det fall att beslut om sinnesun dersökning av den tilltalade meddelas. Hovrätten tillstyrker därför att frå gan om en ändring av dessa regler undersöks närmare. Hovrätten vill emel lertid understryka aft den vikfigaste reformen på detta område är att se till att tiderna för utförandet av de rättspsykiatriska undersökningarna ned bringas. Den förenkling som mofionären förespråkar skulle förnärvarande bero- JuU 1987/88:3 ra mellan 400 och 500 mål (mål därdomstolen, en Bilaga tingsrätt, förordnat om rättspsykiatriskundersökning efter en fullständig huvudförhandling). Ofta tarhuvudförhandlingen inte i anspråk. Men i de fall dähuvudförhandlingen pågår i fiera dagar, ibland veckor, medför givetvis dennuvarande ordningen med dess krav på ny huvudförhandling ofta en onödig omgång.Hovrätten ställer sig trots detta tveksam till den av motionären förordadeordningen. Förslaget innebär att domen på sakerförklaring skall kunnaöverklagas i vanlig ordning, vilket medför att målet i den delen kan komma atfbehandlas medan den rätfspsykiatriska undersökningen pågår eller medan fråganom påföljd behandlas i tingsrätten. Den splittring av processen i hovrätten somdetta medför, i vart fall om den tilltalade är häktad och målet i hovrättenmåste avgöras , är inte invändningsfri. Möjligen kan den också inverkastörande pä den rättspsykiatriska undersökningen. Alternativet att domen iskuldfrågan får anstå i månader efter huvudförhandlingen för att meddelasförst efter den fortsatta huvudförhandlingen i påföljdsdelen strider motgrundläggande principer för processförfarandet. Det förekommer ibland aft denrättspsykiatriska undersökningen är av betydelse för bedömningen avuppsåtsfrågan och att av detta skäl domstolens ställningstagande i skuldfråganbör anstå till dess undersökningsresultatet föreligger. Även detta förhållandebidrar till tveksamheten om den radikala lösning motionären föreslår ärtillrådlig. En förenkling som dock borde kunna övervägas vore attutvidga undantagsregeln i 46 kap. 11 § andra stycket ,varigenom domstolen medges att hålla fortsatt huvudförhandling trots att detförekommit ett avbrott i förhandlingen på . Denna förlängdatidsfrist kan lämpligen bestämmas med utgångspunkt frän den frist om sex veckorför undersökningens utförande som anges i 4 § lagen (1966:301) om rättspsykiatriskundersökning i brottmål. överskrids ofta denna frist. Det äremellertid ett oeftergivligt rättssäkerhetskrav att en ändring kommer fillstånd på denna punkt. Dessa frågor borde lämpligen bedömas i anslutning tilldet pågående reformarbetet ifråga om den straffrättsliga bedömningen avpsykiskt störda lagöverträdare. En lagrådsremiss i ärnnet har aviserats tillsommaren 1987. Den aktuella bestämmelsen i (46 kap. 13 §andra stycket) tillämpas enligt hovrättens erfarenhet inte på det sätt som beskrivs i motio nen. Det förhållandet att domstolen vid den nya huvudförhandlingen har aff ta definitiv ställning i skuldfrågan torde som regel inte föranleda att bevisningen i denna fråga återupptas (jfr JO 1986/87 s. 68). Skäl för åter upptagande torde främst anses föreligga om det har framkommit något som antas kunna inverka på värderingen av den tidigare upptagna bevisningen. Denna praxis har utvecklats i överensstämmelse med förarbetena till lagändringar. Den synes också ha godtagits av rättegångsutredningen (SOU 1982:25-26) och i den nu aktuella propositionen 1986/87:89 "EU 5 reformeratringsrättsförfarande"; någon ändring av 46 kap. 13 § andra styc- JuU1987/88:3 ket i nu berörd del föreslås inte.