bet · GB01FiU30 · 1987-12-31 00:00:00 — Det saknar numera betydelse och borde kunna ersättasmed den jämförelseränta, STIBOR (Interbank Offered Råtes), som numeranoteras. Utskottethar vid tidigare fillfällen då dessa frågor behandlats framhållit attkassakvotskravet inte skall ses som en placeringsform utan som ettkreditpolitiskt medel. Frågan om ränta på kassakravsmedel bör därför prövas påpenningpolitiska gmnder av . Utskoftethar också fidigare konstaterat att diskontot genom de förändringar som skettpå kreditmarknaden inte längre har samma normerande betydelse som tidigare.Riksbanken har föreslagit att frågan om att avskaffa diskontot börutredas av regeringen. Det finns anledning förmoda att bankerna ochkreditinstituten kommer att utveckla andra jämförelseräntor på samma sätt somskett i andra länder. Övergångsvis kan dock diskontot antas ha en vissbetydelse, eftersom det alltjämt ingår i och reglerar innebörden i mångaöverenkommelser och civilrättsliga avtal. Utskottetanser sammanfattningsvis att penningpolitiken är väl avvägd i förhållande tillfinanspolitiken och de bedömningar som utskottet gör av den ekonomiskautvecklingen. Skulle emellertid de av utskottet förordade åtgärderna inte fåavsedd effekt, dvs. att efterfrågan inte dämpas i tillräck- lig utsträckningoch tendenserna fill överhe;ttning består, måste ytterligare åtgärder vidtas,främst av finanspolitisk natur. Meddet anförda avstyrker utskottet i berörda delar motionerna Fi22 (m) yrkande 4,Fi24 (c) yrkande 6 och Fi28 (fp) yrkande 6. Somframgått av vad som anförts delar inte utskottet uppfattningen som framförs i motion N57 (vpk).att en återgång bör ske fill mer reglerad och kontrollerad kreditgivning. Yrkande 2 i motionen bör därför avslås av 39 Valutapolitiken FiU 1987/88:30 Imotionerna Fi22 (m), Fi24 (c), Fi28 (fp) och Fi27 av () yrkas attvalutaregleringen skall avskaffas. Det skulle leda fill att den svenskaräntenivån sänktes, vilket skulle verka posifivt på investeringsutvecklingen.I mofion Fi22 (m) anförs också att en svensk anknytning till det europeiskamonetära systemet (EMS) skulle understryka vår beslutsamhet att hålla en fastväxelkurs och därmed möjliggöra en ytterligare anpassning till den lägreintemationella räntenivån. Imotion Fi24 (c) anförs att valutautlänningar bör få rätt att förvärva svenskakronobligationer. Detta skulle medföra en kapitalimport och en minskadupplåningskostnad för staten. Dessutom skulle de utländska placerarna tavalutarisken och inte staten, till skillnad från den upplåning som skedde islutet . Dessutom bör förbudet mot köp av utländska akfierupphävas. Riksdagenhar behandlat och avstyrktmotionsyrkanden om valufaregleringens avskaffande (FiU 1987/88:20 , FiU1987/88:27 och UU 1987/88:24). avslog sådanamotionsyrkanden med hänvisning till att den av 1985/riksdag utstakadevägen för liberalisering av valutaregleringen bör fullföljas. Det innebär attvissa transaktioner undantas frän avvecklingen, nämligen sädana som styrs avränteskillnader och förväntningar om ränte- och valutakursutvecklingen. Utskottethar också vid fidigare behandling av dessa frågor avvisat förslaget att svenskastatsobligationer skulle få köpas även av utländska placerare. Utskottet harhävdat att det inte alls är givet att en möjlighet för utlänningar att köpakronobligafioner skulle innebära lägre räntor sett över . Detfinns vidare stor risk för att dessa obligationer utsätts för kraftigaspekulationer. Utskottet anser därför alltjämt att utlänningar inte bör fåtillstånd att köpa svenska kronobligationer. Angåendeen svensk anknytning fill EMS vill utskottet anföra följande. Den nuvarandesvenska växelkurspolitiken där kronans kurs knyts till ett genomsnitt avomvärldens valutor, den s. k. korgen, har visat sig fungera bra. Som utskottetanfört vid upprepade tillfällen och senast i ett yttrande till utrikesutskottet(FiU 1987/88:4 y) är det av stor vikt för vär trovärdighet att ändringar inteföretas i korgens konstruktion. Den nuvarande kurspolitiken har gjort kronanmindre känslig för kraftiga kursvariationer i de stora internafioneilavalutorna av det slag vi sett . Den svenska kronan undvikergenom den nuvarande konstruktionen de återkommande spekulationernaom kursjusteringar inom EMS, vilka ibland utlöses av politiska händelser inågot av de större . Det kan också i detta sammanhang noteras att deeuropeiska valutorna svarar för cirka tre fjärdedelar av vikterna ivalutakorgen. EG-valutorna utgör mer än hälften. Utskottet anser mot dennabakgmnd att frågan om en svensk anknytning till det europeiska monetärasamarbetet saknar aktualitet. Meddet anförda avstyrker utskottet i berörda delar motionerna Fi22 (m) yrkande 4, Fi24 (c) yrkande 6 och Fi28 (fp) yrkande 6. Det anförda innebär också att utskottet avstyrker motion Fi27 av () yrkande 4 i Meddet anförda avstyrks även motion Fi30 (vpk) yrkande 5 vari krävs FiU1987/88:30 en återgång till en mer restrikfiv valutapolitik. Denstatliga upplåningen har genomgått stora förändringar de senaste åren.Budgetunderskottet har minskat kraftigt, vilket har minskat nettouppläningen.Bruttoupplåningen är dock alltjämt betydande. Finansieringen av underskottetutomlands har upphört. har t.o.m. en viss amortering avutlandsskulden ägt rum och uppköp har skett av obligationer emitterade iutlandet. Slopandet av placeringsplikten för försäkringsbolagen och AP-fondenhar medfört att upplåningen numera sker helt på marknadsmässiga villkor. Underår 1987 minskade statsskulden för första gängen . Minskningen var 11miljarder kronor, vilket sammanhänger med den tillfälliga förmögenhetsskattenpå livförsäkringsbolag m.fl. Den uppgick fill . Det minskadeupplåningsbehovet 1987 från statens sida innebar att marknadens innehav avstatsskuldväxlar och obligationer sjönk . Även innehav avstatspapper minskade , vilket har lett till en viss brist pämaterial för bankens marknadsoperationer. Frän hushållen skedde emellertid enbetydande upplåning genom premie- och sparobligationer samt allemanssparandet.De bidrog på detta sätt till att finansiera statsupplåningen med 14 miljarderkronor. Iutskottets betänkande om den ekonomiska polifiken (FiU1987/88:20) förutsågs väsentliga förskjutningar äga rum mellan deolika upplåningsinstrumenten. Inflödet från hushållen via allemanssparandetfömtsägs bli stabilt, men för övriga hushällsinstrumenf -premie- ochsparobligafioner - förutsägs en minskning ske. återbetalade i slutetav mars nära som företag och kommuner tidigare ålagts attplacera på likviditetskonfon i . I finansplanen 1988 bedömdes detkassamässiga budgetunderskottet bli ca . reviderade finansplanen fömtses nu ett kassamässigt överskott istatsbudgeten på ca . svarar emellertidför upplåning av medel för vissa affärsverk, vilket gör att statens totalalänebehov som framgår av tabell 5 beräknas till . Tabell 5Finansiering av statens lånebehov 1986-1988 pjU 1987/88; 30 Statens kassamässiga saldo' 35 4 -2 ./.valutaförluster på statens utlandslån ./. 28 därav: nettoinsättningar på olikainves teringskonfon 8 kassakravsmedel övrigt Inhemsk marknad därav: allemanssparande Summa finansiering 32 11 4 ' Saldot anges här enligt kassamässiga principer, vilketinnebär atf det är något lägre än det budgetunderskott somriksrevisionsverket redovisar och som redovisas på annat häll ibudgetförslaget. Skillnaden beror bl. a. på ändrade regler för statensförskottering av kommunernas kostnader för kommunala bostadstillägg.Minustecken anger överskott. Regeringen föreslår ikompletteringspropositionen att de större företagen skall placera av sinalikvida medel på likviditetskonton i . Vidare har riksbankenföreslagit en höjning av bankernas kassakrav och en utvidgning av kassakravettill aft omfatta även finansbolag. kommer därför inte att minskasitt statspappersinnehav sett över året i den utsträckning som förutsågstidigare. Hushällens insättningar i allemanssparande under förstakvartalet blev något större än som förutsågs . Finansieringenav statsupplåningen i form av statsskuldväxlar och riksobligationer förefallerbli mindre än som förutsågs . Det kraftiga inflödet av kapitalfrån utlandet kan eventuellt leda till att staten amorterarned sinutlandsskuld. 1 motion Fi22 (m) anförs att det inte kan vara rimligt attriksgäldskontoret i en fid av växande bytesunderskott skall amortera nedstatens utlandsskuld. Det sker till en avsevärd kostnad, eftersom staten lånarinom landet till hög ränta och amorterar ned lån utomlands som har betydligtlägre räntekostnad. I motionen anförs vidare att allemanssparandet skapar problemför . Det är enligt motionärerna en dyr upplåningsform. Sammasak hävdas i mofion Fi28 (fp). Upplåningen i denna form är dessutom extremtkort, eftersom insättarna på allemanskonto kan ta ut sina medel moten låg uttagsavgift. Enligt motion Fi22 (m) får allemanssparandets konstruktionegendomliga och störande konsekvenser när det offentliga sparandetvisar ett stort överskott och de icke finansiella företagen till följd av ökadeinvesteringar har ett negativt sparande. Det skattegynnade sparandet bör under dessaförutsättningar i stället styras fill näringslivet. Det finns därför FiU1987/88:30 inte skäl att ytterligare bygga ut allemanssparandet iriksgäldskontoret. Däremot bör fondsparandet byggas ut för att kanaliserasparandet till produktiva investeringar; Enligtmotionärerna skapar främjandet av allemanssparandet en konflikt förriksgäldskontoret, eftersom kontoret skall sträva efter att minimerastatens skuldtjänstkostnader. Denna målkonflikt bör enligt motionärernaövervägas vid den förestående översynen av . Somutskoftet anfört i det föregående måste penningpolitiken utformas mot bakgrundav en kraftig privat konsumtionsökning och växande bytés-balansunderskott. Dethar inneburit att marginalerna mellan de svenska penningmarknadsräntorna ochmotsvarande räntor utomlands har vidgats något. Det kan leda till attvalutainflödet ökar. Det innebär givetvis att den svenska statsskuldspolitikenmåste anpassas till denna situation. Däremot kan inte tillfälliga fluktuationeri ränteutvecklingen inom och utom landet eller valutakursvariationer tas somutgångspunkt för utformning av statsskulds- och valutapolitiken. Utskottetanser att att staten inte skall låna utomlands skall ligga fast.Valutaregleringens kärna skall, som utskottet anfört, bibehållas. Detinnebär att valutautlänningar inte kan tillåtas köpa svenska kronobligationer.Med dessa förutsättningar för statsskuldspolitiken är det lämpligt atttillfälliga kraftiga valutainflöden och därmed sammanhängande likviditetsökningpareras med viss nedamorte-ring av den utländska statsskulden. Det ligger helti linje med vad utskottet tidigare anfört (FiU 1987/88:20) om behovet av attsamordna sfatsskuldspolifiken sä att den underiättar verksamhetmed kredit- och valutapolitiken. Inom dessa ramar är målet förstatsskuldspolitiken att minimera upplåningskostnaderna.. Utskottetdelar inte motionärernas uppfattning om allemanssparandet. Det kan inte medbestämdhet hävdas att allemanssparandet är dyrare än andra statligauppläningsformer. Den direkta räntekostnaden är lägre. De totalastatliga kostnaderna med beaktande av den skatfebefriade avkastningen kan inteberäknas utan antagande om spararens marginalskatt och underskottsavdrag samtmöjlighet att utnyttja sparavdraget etc. Det finns inte heller skäl att skiljapå villkoren för allemanssparandet och allemansfondsparandet. ,Det bör ankommapå den enskilde spararen att utifrån sina egna preferenser och utan statligstyrning fritt få välja den sparform som passar bäst. Det kan också konstaterasatt uttagen i allemanssparandet är relativt små. Det är därför i praktikenrelativt stabilt och långsikfigt. Med det anförda avstyrkerutskottet motion Fi22 (m) yrkande 3. . Ipropositionen anförs att de stora företagen har byggt upp en mycket omfattande likviditet. Denna har i hög grad använts till uppköp av andra företag. Mycket talar också enligt propositionen för att likvidite ten medverkat fill den kraftiga kreditexpansionen och är en faktor som kan ha bidragit till att driva upp lönekostnaderna. Det finns därför anledning att 43 genomföra enlikviditetsindragning från större företag under nästa budget- FiU1987/88:30 är, anförs det i propositionen. Förslagetinnebär atf vissa större företag pä likviditetskonto skall inbetala ett beloppsom motsvarar av den del av företagets likvida tillgångar som överstiger50 milj. kr. enligt balansräkningen för det räkenskapsår som avslutats närmastföre . Som likvida tillgångar skall räknasomsättningstillgängar i form av kassa- och banktillgodohavanden, aktier ochandra andelar samt obligafioner och andra värdepapper. Bankeroch andra finansieringsinstitut skall inte omfattas av förslaget. Inbetalningskall ske pä räntebärande konto i . Inbetalning skall ske avbeloppet och med återstoden senast den 31 januari1989. Inbetalda medel skall jämte årlig ränta återbetalas senast den 2 juli1990. Räntan skall motsvara den ränta som normalt erlägger päinlåning från bank (). Omdet finns synnerliga skäl bör regeringen ha möjlighet att befria ett företagfrån skyldighet aft betala in medel pä likviditefskonto. Regeringen bör ocksåha möjlighet att föreskriva eller i särskilda fall besluta att inbetalda medelskall återbetalas . Imotion Fi24 (c) förordas aft företagens överlikviditet begränsas för att dämpafusioneringsverksamheten. Propositionens förslag till likviditetsindragningfullföljer enligt motionärerna dessa intentioner. Det är viktigt, anför man,atf det styrinstrument som skapats används på ett konstruktivt sätt. Imotion Fi30 (vpk) anförs att det är den återhållsamma lönepolitiken och denalltför låga investeringsverksamheten som medverkat till att skapa de storalikvida tillgångarna i näringslivet. De resurser som skapats av de arbetandemen disponeras av kapitalägarna mäste enligt motionärerna utnyttjas i såvälinvesterings- som fördelningspolitiskt syfte. De medel som företagen enligtpropositionen skall sätta in på likviditetskonto bör därför inte återbetalasutan användas för ett flerårigt investeringsprogram för den offenfiiga sektorn. Imotionerna Fi22 (m) och Fi28 (fp) avvisas förslaget om inbetalning pålikviditefskonto. I motionerna underkänns propositionens motiv för förslaget.Motionärerna anser vidare att förslaget kan ses som en smygbeskattning,eftersom den ränteersättning som företagen erhåller på de bundna medlen äravsevärt lägre än marknadsräntan. pä detta sätt åsamkas företagenkostnader genom likviditetsplaceringarna. I motion Fi28 (fp) hävdas även attförslaget har karaktär av retroaktiv beskattning. Förslaget är dessutom enligtFi22 (m) inte ordentligt utrett och lagrådet borde få yttra sig över förslageteftersom det rör sig om en ny "skattebas". Sammakritik framförs i motion Fi29 av (). I motionen påtalasdärutöver vissa brister i sättet att definiera begreppet likviditet. Det lederenligt motionären till tolkningssvårigheter och risk för olikformig behandlingav företagen. Liknandekritik har också framförts i skrivelser till utskottet och av företrädare för vid en offenfiig utfrågning i utskottet. Utöver nu nämnda invändningar har därvid framförts förslaget aft besvär över beslut bör prövas av kammarrätt i stället för av 44 regeringen som föreslås ipropositionen. Vidare har olika klarlägganden FiU 1987/88:30 begärts bl. a.om under vilka förutsättningar regeringen kommer att medge dispens fråninsättning av medel pä likviditetskonto. Motbakgrund av vad som anförts har utskottet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till lag om inbetalning pä likviditetskontounder /89. Lagrådets yttrande daterat framgår avbilaga 2 till betänkandet. Lagrådetanför i sitt yttrande att vad gäller frågan om lagförslagets grundlagsenlighetföreter den föreslagna lagen stora pricipiella likheter med motsvarande lagarom inbetalning pä likviditetskonto som gällde . Vidgranskningen av motsvarande lag är 1984 fann lagrådet att det inte tordeföreligga något hinder för att lagstifta om ett sådant ingrepp iekonomiska förhållanden som det dä var fräga om. Det nu aktuella förslagetföranleder enligt lagrådet inte någon annan bedömning. Lagrådet anser.vidareatt det kan uppstå vissa tillämpningssvårigheter när det gäller att betämmavad som skall avses med likvida tillgångar. Bl.a. kan innebörden av begreppetvärdepapper vålla tvekan. Lagrådet konstaterar också att det i proposifioneninte ges nägra exempel pä fall då dispens bör kunna medges frän att helt ellerdelvis inbetala medel pä likviditetskonto. För att fillämpningssvårigheter sålångt möjligt skall undvikas anser lagrådet det önskvärt att det görsytterligare auktoritativa uttalanden i bl. a. frågorna om vad som skall ansesmed likvida fillgångar och när dispens bör kunna ges. Det får enligt lagrådetankomma pä utskottet atf komplettera lagmofiven i dessa avseenden. Vadgäller lagförslaget i övrigt föreslås vissa förtydliganden och förenklingar.Förslaget aft beslut fär överklagas hos regeringen (5 §) kanemellertid ifrågasättas, anför lagrådet. I fräga om att fastställabetalningsskyldighet för enskilda rättssubjekt enligt ett visst system gälleratt beslut får överklagas av domstol. I linje härmed bör riksskatteverketsbeslut fä överklagas hos domstol. Den domstol som härvid kommer i fräga ärkammarrätten. bör lämpligen kunna överklaga kammarrättensbeslut, anför.lagrådet. Vadgäller förslagets grundlagsenlighet konstaterar utskottet ånyo beträffandelikviditetsindragningar med stöd av lagrådets yttrande att några formellahinder inte föreligger för att lagstifta om sådant ingrepp iekonomiska förhållanden som det här är fråga om. Vadgäller frågan om lämpligheten att genomföra en likviditetsindragning från destörre företagen vill utskottet anföra följande. Likviditeten i de svenskastorföretagen är hög. Ett kraffigt valutainflöde leder till att likviditetenoch penningmängden i den svenska ekonomin ökar. Detta förstärkerkreditexpansionen och tenderar att öka inflationen. Flera företag harutnyttjat den goda likviditetssituationen och börsnedgången till att köpa uppandra företag. Det har också hävdats att likviditetsläget varit en pådrivandefaktor i löneförhandlingarna. Utskottetkonstaterar att den uppkomna likviditetssituationen medverkat till attförstärka de överhettningstendenser som registrerats i den svenska ekonomin.Det finns därför skäl att som föreslås i propositionen tillfälligt frysa en delav storföretagens likviditet. Utskottetanser mot denna bakgrund att propositionens förslag att låta FiU 1987/88:30 av företagens likvida tillgångar placeras på likviditetskonton i riksbankent.o.m. Utskottet anser dock i likhet med vadlagrådet anfört att vissa tillämpningssvårigheter kan uppkomma när det gälleratt bestämma vad som skall avses med likvida tillgångar. Föratt så långt möjligt undvika dessa svårigheter anser utskottet att förslagetbör förtydligas vad gäller frågorna om vad som skall avses med likvidatillgångar och när dispens bör kunna ges. Enligt2 § skall vissa företag på likviditetskonto betala in ett belopp som motsvarar15 % av den del av företagets likvida tillgångar som överstiger 50 milj. kr.enligt balansräkningen för det räkenskapsår som avslutas närmast före den 1januari 1988. Inbetalningsskyldigheten knyter an till storleken av de treförsta tillgångsposterna i balansräkningsschemat som redovisas i 19 §bokföringslagen, nämligen omsättningstillgångar i form av kassa- ochbanktillgodohavanden, akfier och andra värdepapper. Av förslaget fär ansesframgå att det är den faktiska placeringen och rubriceringen i balansräkningenav en viss tillgång som avgör om tillgången skall medräknas i underlaget ellerinte. Den bokföringsskyldige är emellertid inte skyldig att följabokföringslagens schema utan kan vid upprättandet av balansräkningen användaandra uppställningsformer om dessa ger en med lagens schema likvärdig överblicköver rörelsens ställning. Utskottetanser det vara svårt att undvika att bestämmelser för fastställande avunderlaget för inbetalning fär en mer eller mindre schablonartad karaktär. Denmetod som valts, dvs. att bestämma underlaget till summan av vissa poster ibalansräkningsschemat, framstår emellertid enligt utskottets mening som denmest lämpliga. En koppling till bokföringslagen gör det i princip enkelt attfastställa underlaget i de fall där företagen helt följt schemat men bör ocksåunderlätta hanteringen i de fall där företagen avvikit från schemat.Tillämpningsproblem kan emellertid inte undvikas. För att minska dessa problembör vissa klarlägganden göras. Enförsta fräga gäller om ett visst fordringsbevis skall hänföras till"obligationer och andra värdepapper" eller till posten för"övriga fordringar" längre ned i schemat. Avgörande bör vara om detförekommer en marknadsmässig handel i pappret. Är defta fallet börfordringsbeviset räknas som värdepapper och ingå i inbetalningsunderlaget.Däremot bör vanliga reverser och enkla skuldebrev som ej utgör s. k. masspapperhållas utanför underlaget. Ävenom det är helt klart att en viss fillgång kan betecknas som ett värdepapper, ärdet därmed inte givet att tillgången skall ingå i underlaget. Värdepapper somhar karaktär av varulager i en verksamhet avseende handel med värdepapper börenligt utskottets mening hållas utanför underlaget. Detsamma bör gälla sådanaakfier och andelar i fastighetsförvaltande företag som innehas av företag sombedriver byggnadsrörelse m. m. Ytterligareen fråga bör uppmärksammas, nämligen sådana s. k. ränfear- bitrageaffärer där ett företag tar upp ett kortfristigt lån till låg ränta i utlandet och placerar medlen i svenska värdepapper med hög ränta. Det förekommer att sådana affärer nettoredovisas. mitte har i ett uttalandeangett vissa förutsättningar som skall vara uppfyll- FiU 1987/88:30 da för aft ennettoredovisning skall kunna godtas. kan kvittning ske omskulden och fordran utgör delar i en paketlösning, innebärande bl.a. attfordran pantsätts för skulden, skulden och fordran uppgår till samma belopp,skulden och fordran har samma förfallodag och kurssäkring har skett, omdet rör sig om utlandslån. mening är det ändamålsenligt att vid fastställande av underlagetutgå frän innehållet i FAR:s redovisningskommittés uttalande. Ennettoredovisning i andra situationer bör alltså inte godtas och detta även omett sådant redovisningssätt inte kan sägas direkt strida mot godredovisningssed. Detsom sagts här syftar närmast till att göra det lättare att fastställa ett underlag i de fall där företaget inte följt bokföringslagens schema och en omklassificering alltså mäste göras i efterhand. I de fall schemat följs skalli princip uppgifterna i balansräkningen gälla. För att få en mer enhetlig tillämpning anser utskottet emellertid att man i de här angivna fallen skall kunna frångå klassificeringen i balansräkningen om det är till företagets fördel. För att ge utrymme för detta bör en justering göras i lagförslagets, 2 § första stycket. . > 1lagförslagets 1 § tredje stycke sägs atf regeringen får medge befrielse helteller delvis från skyldigheten att betala in medel pä likviditetskonto. För attsådan dispens skall ges krävs synnerliga skäl. Härav följer attdispensgivningen skall vara mycket restriktiv. Som lagrådet konstaterat gesinte i propositionen några exempel på när dispens skall kunna ges. Enlikalydande dispensbestämmelse återfanns i de tidigare lagarna om inbetalningpä likviditetskonto. De exempel pä dispensmöjligheter som nämndes i samband meddessa lagar anser utskottet böra vara vägledande för dispens även enligtförevarande lag. 1 proposition 1983/84:200 nämns följande exempel pä tänkbaradispensfall. Dispensbör kunna komma i fråga om företagets ekonomiska ställning är . så svag att eninbetalning på likviditetskonto skulle leda till obestånd eller andraallvarliga ekonomiska svårigheter. Vidare bör dispens kunna ges om eninbetalning skulle äventyra investeringar av stor betydelse för ett företagsutveckling och för sysselsättningen där. Även företag som erhåller stöd avsamhället i någon form, t.ex. vissa tidningsföretag, bör kunna befrias frånskyldighet att betala in medel på likviditetskonto.