bet · GB01LU33 · 1987-12-31 00:00:00 — Även i dessa fall måste det finnas utrymme för en individuellbedömning av umgängesfrågan, låt vara att umgänget kanske inte blir aktuelltförrän barnet nått mogen ålder. Enligt vad utskottet inhämtat har det ovan behandladespörsmålet om tillämpningen av umgängesreglerna aktualiserats i samband medjustitiedepartementets hearing (se ovan s. 17). Eftersom frågansåledes kommer att övervägas inom departementet är någon åtgärd medanledning av motion L412 i deiina del (yrkande 1 delvis) inte påkallad. Vad gäller det i motion L402 framställda yrkandet omändring av reglerna om vårdnad vill utskottet hänvisa till att, som tidigareredovisats, FB innehåller bestämmelser som medger att domstol i det enskildafallet kan besluta att en förälder som förfarit brottsligt mot sitt barn inteskall få vårdnaden om barnet eller att vårdnaden skall fråntas honom ellerhenne. Att som motionären begär helt utestänga föräldern från möjligheten attvara vårdnadshavare skulle föra för långt. Vårdnadsfrågor bör på samma sätt somumgängesfrågor kunna bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskildafallet. Utskottet avstyrker därför bifall till motion L402. I motion L410 (s) yrkas (yrkande 2) att informations- ochsamarbetssamtal under medverkan av socialförvaltningen bör vara obligatoriskadå vårdnadstvister uppkommer. Enligt motionären kan sådana samtal underlättaför föräldrarna att i godo komma överens om hur vårdnadsfrågan skall lösas.Motionären i motion L421 (fp) uppger att det i vissa andra länder fordras attmakarna är överens om vårdnaden innan de kan ta ut skilsmässa. 1 motionenanförs att en sådan regel skapar förutsättningar för samarbete " och att införandet av en liknande regel börövervägas för svenskt vidkommande. framhållit då vårdnadsfrågor tidigare behandlats i riks- dagen (sesenast LU 1986/87:25) har barn behov av nära och goda relationer LU 1987/88:33med båda sina föräldrar även om föräldrarna flyttat isär. Det ligger i sakensnatur att sådana relationer bäst främjas om föräldrarna inför en separation kankomma överens om hur vårdnads- och umgängesfrågorna skall kunna lösas så attinte dessa frågor måste bli föremål för en utdragen och upprivande process.Att samförståndslösningar kan uppnås är också betydelsefullt när det gälleratt förhindra för barnet negativa följder av föräldrarnas separation och skapaförutsättningar för ett fortsatt samarbete mellan föräldrarna i viktigarefrågor som rör barnet. Även om sammanlevnaden mellan föräldrarna upphört har denämligen fortfarande kvar sitt ansvar gentemot barnet. Det sagda gällergivetvis särskilt när föräldrarna skall ha gemensam vårdnad. Men också då blottden ena föräldern skall ha vårdnaden finns det ett behov av en möjlighetför-dem att kunna samråda i mer betydelsefulla frågor rörande barnetsutveckling. Det torde emellertid förhålla sig så att en separation endastundantagsvis kan genomföras i fullt samförstånd och helt utan svårigheter förföräldrarna och barnen. är konflikterna djupa och uppslitande,något som påverkar barnen negativt och gör det svårt för föräldrarna attupprätthålla någon som helst form av samarbete . Vid konflikter mellan föräldrarna av angiven art kan enligtutskottets mening samarbetssamtal ofta utgöra ett viktigt instrument för attuppnå samförståndslösningar eller att tona ned motsättningarna mellanföräldrar. Verksamhet med sådana samtal bedrivs av socialnämnderna iåtskilliga kommuner och en fortsatt utbyggnad av verksamheten är angelägen. Utskottetspositiva inställning till samarbetssamtal föranledde att (LU 1986/87:25) hos regeringen begärde en utvärdering av verksamheten.Regeringen har sedermera uppdragit åt att företa den begärdautvärderingen. Frågan om samarbetssamtal har också tagits upp av utredningen ombarnens rätt i det tidigare nämnda tredje delbetänkandet. Utredningen föreslåratt samarbetssamtal. i de fall då förutsättningar finns för det. normalt skallföregå domstolshandläggningen i vårdnads- och umgängestvister samt attdomstolen i vissa fall skall ha rätt att ta initiativ till sådana samtal.Resultatet av den pågående utvärderingen av verksamheten med samarbetssamtaloch regeringens ställningstagande till förslaget från utredningen om barnensrätt bör inte föregripas genom några uttalanden från sida medanledning av motionerna. Utskottet vill dock understryka att det bör ankomma påkommunerna att inom ramen för sina resurser själva bestämma i vilkenutsträckning samarbetssamtal skall erbjudas. Någon skyldighet för kommunernaatt medverka med samarbetssamtal bör därför inte införas. Inte heller kan detanses lämpligt att ställa upp krav på att föråldrar som inte är överens i frågorrörande sina barn alltid skall vara skyldiga att delta i samarbetssamtal.Sådana samtal måste bygga på frivillig medverkan från föräldrarnas sida om deskall bli meningsfulla och kunna leda till på hållbara lösningar. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaL410 yrkande 2 och L421. I flera motioner tas upp frågor om ombud för barnet ochexpertmed verkan i vårdnads- och umgängesmål. 3 1987/88. I mo((on L/O (.s) framhålls att barnet måste skyddas frånatt utsättas för LU 1987/88:33 alltför stor psykisk press i vårdnads- ochumgängestvister. Motionärerna yrkar (yrkande 4) på lagstiftning som innebär attbarn i sådana tvister får rätt till eget juridiskt ombiid. 1 motion L419 (m) anförsatt ett sätt att ta till vara de yngre barnens intressen kunde vara atttillsätta en ombudsman för barn , vilken skulle kunna framföraderas synpunkter vid vårdnadstvister. I motion L412 (fp) föreslås (yrkande 3)att rätten vid handläggning av mål om bl. a. vårdnad och umgänge skall kunnautökas med en ledamot som har ingående kunskaper om barns utveckling och behov. Frågor om möjligheten och behovet av att ge barnet ettoffentligt biträde i mål om vårdnad och i andra konflikter som rör relationenmellan barnet och dess föräldrar har behandlats av utredningen om barnets rätti det tidigare omnämnda betänkandet (SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Om barn ivårdnadstvister - talerätt för barn m.m. I betänkandet föreslår utredningenbl. a. att barn skall kunna få ett offentligt biträde som iegenskap av dess särskilda ställföreträdare får föra barnets talan infördomstolar och andra myndigheter samt att även barn skall hamöjlighet att få stöd och hjälp av ett offentligt biträde. Också spörsmålet om expertmedverkan har tagits upp i detnämnda betänkandet. Enligt utredningen finns det inte anledning att nu förafram tanken på att speciellt för mål om barn införa en ordning med särskildabarnpsykologiska experter i domstolen. Däremot förordar utredningen attdomstolarna i större omfattning än som sker bör anlita en erfarenbarnpsykolog, barnpsykiatriker eller annan med särskilda kunskaper om barn ochbarns behov som sakkunnig vid handläggningen av mål som rör barn. Frågan om expertmedverkan har i ett vidare sammanhangövervägts också av rättegångsutredningen. I betänkandet (SOU 1987:13) föreslårutredningen att de allmänna domstolarna skall få en generell möjlighet attförordna en expert som särskild ledamot av rätten. Reglerna i FB om rättegångeni vårdnads- och umgängesmål föreslås ändrade så att expert kan medverka vidavgörande av sådana mål. Reglerna om anlitande av sakkunnig berörs inte avrättegångsutredningens förslag. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs förnärvarande inom . LJtskottet vill för sin del erinra om att mål om vårdnadoch umgänge är av indispositiv karaktär. I sådana mål skall rätten tillse attett fullgott underlag ligger till grund för dess avgöranden. En uttrycklig föreskriftmed denna innebörd finns också intagen i FB. Om i ett mål om vårdnad ellerumgänge det bedöms att anlitandet av en barnpsykiatriker eller annan personsåsom sakkunnig skulle vara av värde för rättens bedömning har rätten såledesinte bara möjlighet utan också skyldighet att föranstalta om det. I likhet med motionärerna i motion L412 anser utskottetatt det i mål som rör barn ofta finns behov av särskild sakkunskap i fråga om barns för hållanden. Även om gällande regler medger att en expert anlitas av dom stolen som sakkunnig finns det anledning att överväga om inte expertis bör kunna utnyttjas i större utsträckning än vad som sker . En utbyggnad av sakkunnigsinstitutet kan härvidlag vara en framkomlig väg. tetsmening bör dock inte nu genom några uttalanden om hur LU1987/88:33 frågan skall lösas föregripa regeringens ställningstaganden tillförslagen från utredningen om barnens rätt och rättegångsutredningen. Utskottetavstyrker således bifall till motion L412 yrkande 3. 1 avvaktan på regeringens ställningstagande till detförslag om offentligt biträde åt barn i vårdnadsmäl m.m. som framlagts avutredningen om barnens rätt bör inte heller motionerna L410 yrkande 4 och L419i denna del föranleda någon åtgärd från sida. I motionerna L410 (s), L412 (fp) och L419 (m) tas uppfrågor om handläggningen av vårdnadstvister och dess inverkan på avgörandet avvem av föräldrarna som skall ha vårdnaden om barnet. Motionärerna i motion L410 framhåller att den förälder somgenom ett interimistiskt beslut tillerkänns vårdnaden i de flesta fall ocksåvid det slutliga avgörandet får vårdnaden om barnet. Att de interimistiskabesluten som enbart grundas på föräldrarnas egna uppgifter har denna styrandeeffekt beror enligt motionärerna nästan uteslutande på att socialnämnderna ,påbörjar vårdnadsutredningarna för sent och inte slutför dem inom rimlig tid.Motionärerna yrkar (yrkande 1) att regler införs om att vårdnadsutredningarskall slutföras från det interimistiska beslutet. I motion L419 framhålls att den förälder som inteinterimistiskt får vårdnaden om sitt barn ofta förvägras kontakt med barnetunder den tid vårdnadsutredningen och vårdnadsprocessen pågår. På grund av attvårdnadsutredningarna tar och att det dröjer avsevärt innan vårdnadsfråganslutligen avgörs av domstol kan det enligt motionären hända att en förälderunder inte får träffa sitt barn, en omständighet som är till nackdelnär det gäller den förälderns möjligheter att slutligen få vårdnaden. Även i motion L412 framhålls den styrande effekt som deinterimistiska besluten har på det slutliga avgörandet av vårdnadsfrågan trotsatt beslutsunderlaget är bristfälligt. Enligt motionärerna kan problemet lösasgenom att föräldrarna får fortsätta att ha gemensam rättslig vårdnad såvidainte det är oförenligt med barnets bästa samt att interimistiskt beslut fattasendast om den faktiska vården, dvs. om vilken förälder som skall svara för dendagliga omsorgen och ha barnet boende hos sig. Motionärerna yrkar (yrkande 1delvis) att FB skall ändras i enlighet härmed. Otvivelaktigt är det, som motionärerna framhåller, så attdet ofta förflyter avsevärd tid från det att ett interimistiskt beslut om vårdnad meddelats till dess att vårdnadsfrågan avgjorts genom en lagakraftägande dom. Tidsut- dräkten kan i många fall ha sin orsak i parternas agerande men den beror även som de sociala myndigheterna tar i anspråk för att slutföra vårdnadsutredningen. Erfarenheten visar vidare att det slutliga avgörandet av ett vårdnadsmål ofta stämmer överens med det interimistiska beslutet. Ett problem i sammanhanget är också att de interimistiska besluten i all mänhet grundas på ett bristfälligt utredningsmaterial. Genom de ändringar av FB som genomfördes har domstolen visserligen fått möjlighet att inhämta s. k. snabbyttranden från socialnämnderna innan interimistiska beslut fattades. Enligt vad som upplystes utskottet vid studiebesöket i grundas emellertid sådana yttranden oftast på enbart föräldrar- 35 nas egnauppgifter och på det material i övrigt som händelsevis kan finnas LU1987/88:33 hos nämnden. Enligt utskottets mening medför långa handläggningstiderför vårdnadsmål problem av skilda slag. Barnet tvingas sålunda att under långtid leva i ovisshet om var det skall bo och i en miljö som präglas avföräldrarnas oenighet. Det kan också vara så som påpekas i motion L419 attbarnet under vårdnadsprocessen helt tappar kontakten med ene föräldern. Ävenför föräldrarna kan en långvarig vårdnadsprocess innebära stora påfrestningar,något som kan göra det svårt för dem att samarbeta när det gällerbarnets umgänge med den ene av dem och andra frågor som rör barnet. Denförälder som skilts från vårdnaden genom ett interimistiskt beslut uppleverockså att hans utgångsläge inför det slutliga avgörandet blir allt sämre julängre vårdnadsprocessen pågår. Utskottet anser därför i likhet medmotionärerna att det är angeläget att man i görlig mån försöker motverka attvårdnadsmål drar ut och att de i realiteten avgörs redan genom ett påbristfälligt underlag fattat interimistiskt beslut. Sistnämnda spörsmål uppmärksammades av utskottet i sambandmed riksdagsbehandlingen av ändringar i FB. Utskottet framhöll då (LU1982/83:17 s. 32) att även efter snabbyttrande från socialnämnden kundedomstolens underlag för ett interimistiskt beslut vara bristfälligt. Enmöjlighet för domstolen att inskränka det interimistiska beslutet till att avseenbart barnets bostad skulle därför kunna vara av värde. Genom ett sådantbeslut skulle enligt utskottet kunna undvikas ett mer eller mindre prejudicerandebeslut i vårdnadsfrågan i ett stadium då utredningen ännu är ofullständig. Manborde inte heller bortse från att ett sådant begränsat beslut kanske ocksåkunde öka möjligheten för parterna att bli ense om hur vårdnaden om barnetskall ordnas. Utskottet ansåg därför att frågan om att begränsa detinterimistiska beslutet på nu angivna sätt eller på annat motsvarande sättförtjänade att övervägas ytterligare. Utskottet förutsatte att så skulle skeinom utredningen om barnets rätt och i regeringens kansli. Spörsmålet har ocksåövervägts av utredningen, som i sitt tredje delbetänkande föreslår attdomstolen så långt som möjligt försöker undvika att meddela interimistiskavårdnadsbeslut. Om interimistiska beslut måste meddelas förordar utredningenatt de i första hand begränsas till ett beslut om var barnet skall bo. Regeringens ställningstagande till förslaget bör inteföregripas, och utskottet avstyrker därför bifall till motion L412 yrkande 1 idenna del. Av särskild betydelse är att tidsåtgången förvårdnadsutredningarna kan nedbringas. Önskvärdheten av att vårdnadsutredningar bedrivs skyndsamt måste dock vägas mot intresset av att de håller en kvalitativt godtagbar nivå. Eftersom möjligheterna att åstadkomma en tillfredsställande utredning kan variera från fall till fall torde någon strikt tidsgräns för slutförandet av utredningen inte kunna uppställas. Det bör också beaktas att det måste finnas utrymme för samarbetssamtal innan en vårdnadsutredning inleds. Enligt utskottets mening får det alltså även accepteras att vårdnadsutredningar tar olika att slutföra. Det av JO ovan redovisa de uttalandet (se s. 17 f.) om handläggningstiderna bör enligt utskottets mening vara ett riktmärke för vad som kan anses rimligt. Utskottet ser -' såledesinte uppställandet av en fast tidsgräns som en lösning på problemet LU1987/88:33 med långdragna vårdnadsutredningar. Andra åtgärder måste därför övervägas.Utredningen om barnens rätt framlägger betänkande flera förslag somsyftar till att åstadkomma ett snabbare och effektivare utredningsförfarande ivårdnadstvister (se ovan s. 16). Utan att vilja föregripa regeringensställningstagande till förslagen anser utskottet att de utgör en , tänkbarlösning av ifrågavarande problem. På grund av det anförda bör motionerna L410 yrkande 1 ochL419 i denna del inte föranleda någon vidare åtgärd. Frågor om s. k. umgängessabotage och ändra hinder mot attett barn får umgås med sin förälder tas upp i motionerna L410 (s), L419 (m) ochL422 (m). Motionärerna i motion L410 framhåller att envårdnadshavare kan försvåra eller sabotera den andre förälderns umgänge medbarnet och de begär (yrkande 3) en skärpning av gällande regler i syfte atttillförsäkra den föräldern möjligheter att faktiskt umgås med barnet. Vidarepåpekar motionärerna att barnets möjligheter att få träffa den föräldern sominte är vårdnadshavare kan försvåras eller omintetgöras på grund av denförälderns inställning till umgänget. I sådana fall bör de socialarnyndigheterna ingripa med stöd åt barnet för att umgänget skall fungera.Motionärerna yrkar (yrkande 6) att en förälder som inte frivilligt medverkarvid samtal om orsakerna till det bristfälliga umgänget av domstol skall kunnaföreläggas att vid vite inställa sig för samarbetssamtal. Motionären i motion L419 lämnar flera exempel på åtgärderfrån vårdnadshavarens sida som syftar till att försvåra eller omöjliggöra förden andre föräldern att umgås med barnet. 1 motionen framhålls att det ärangeläget att åtgärder vidtas i syfte att domstolarna vid bedömningen avvårdnadstvister i större utsträckning än skall ta hänsyn tillvikten av att barnet kan upprätthålla goda relationer till båda sina föräldrar. I motion L422 begärs att regeringen skall låta utredafrågan om de underhållsskyldiga föräldrarnas umgängesmöjligheter och framläggaförslag till åtgärder som löser nuvarande problem på området. För att ett barn skall få en trygg uppväxt och en godutveckling är det, som utskottet tidigare vid åtskilliga tillfällen (se senast LU 1986/87:25) har understrukit, av väsentlig betydelse att barnet har nära och goda relationer med båda sina föräldrar. Detta gäller inte minst barn vars föräldrar inte bor tillsammans. Det ligger således helt i barnets intresse att dess behov av kontakt med båda föräldrarna kan tillgodoses. I enlighet härmed har ut skottet också upprepade gånger givit uttryck åt uppfattningen att det är viktigt att barnet ges tillfälle till ett väl tilltaget umgänge med den av föräldrarna som är skild från vårdnaden. I FB har även genom en uttrycklig bestämmelse slagits fast att vårdnadshavaren har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med den föräldern som inte är vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Då den nämnda bestämmelsen infördes (se LU 1982/83:17) uttalade utskottet - i linje med utskottets allmänna inställning till umgängets betydelse att den omständigheten att en vårdnadshavare konsekvent vidtar åtgärder för att försvåra utövandet av umgänget talar för att hans eller hennes lämplighet som vårdnadshavare kan behöva omprövas. 4 1987/88. Utskottetframhöll vidare att umgängets betydelse också bör uppmärk- LU 1987/88:33sammas vid valet av vårdnadshavare och att domstolen bör, om inte andraomständigheter talar för en annan lösning, till vårdnadshavare förordna den avföräldrarna som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge mellan barnetoch den andra föräldern. Med hänsyn till den betydelse umgänget har för barnet kandet enligt utskottets mening inte accepteras att en vårdnadshavare genom olikaåtgärder försvårar eller omöjliggör för barnet att få träffa den andre föräldern.Vad som anförs i motionerna och vad som framkom vid utskottets besök iLinköping ger belägg för att nuvarande regler i FB trots utskottets ovanangivna uttalanden - inte kan anses vara i tillräcklig utsträckning ägnade attmotverka umgängessabotage. Vårdnadshavarens ansvar för att barnet får umgås medden andre föräldern behöver tydligen betonas ytterligare genom att exempelvisumgängesfrågornas betydelse vid bedömningen av vem som skall anförtrosvårdnaden kommer till klarare uttryck. Också andra åtgärder kan varaerforderliga. 1 sammanhanget vill utskottet dock understryka att föräldrarsmotstånd mot att låta barn få utöva umgänge regelmässigt torde ha sinförklaring i de konflikter som uppstod i samband med att deras sammanlevnad upphördeoch som föräldrarna inte förmått lösa. Också de långdragna vårdnads- ochumgängesprocesser som förekommer bottnar i föräldrarnas konfliktersinsemellan. Eftersom det här främst är fråga om ett socialt problem är denfamiljerättsliga lagstiftningen ett trubbigt instrument för att åstadkommabättre förhållanden. Vad som framför allt krävs är att föräldrarna får hjälpoch stöd med att bearbeta sina konflikter så att de kan samarbeta ifrågor som rör barnet. Behovet av bistånd till föräldrarna när umgänget intefungerar har uppmärksammats av utredningen om barnens rätt som föreslår att isocialtjänstlagen förs in en erinran om att socialnämnden särskilt bör beaktadet behov av stöd och hjälp som kan finnas efter det att en tvist om vårdnad ellerumgänge har avgjorts. Tanken med bestämmelsen är att socialnämnden somhuvudregel skall erbjuda föräldrarna stöd i form av t. ex. en kontaktperson föratt uppkommande konflikter i bl. a. umgängesfrågor skall kunna biläggas. Inomramen för olika stödåtgärder till föräldrarna har enligt utskottets meningockså samarbetssamtal i umgängesfrågor sin givna betydelse. Utskottet villpåpeka att stödåtgärder i form av kontaktperson och samarbetssamtal inte barakan vara till gagn vid umgängessabotage utan även i fall då en förälder avolika skäl inte vill träffa sitt barn. Liksom samarbetssamtal vid umgängessvårigheter bygga på frivillig medverkanfrån föräldrarna, och utskottet kan därför inte ansluta sig till tanken i motionL410 på att föräldrarna genom vitesföreläggande skall kunna tvingas delta isamarbetssamtal. Med hänsyn till umgängesfrågornas betydelse utgårutskottet från att regeringen utan något tillkännagivande i saken frånriksdagens sida noga överväger behovet av åtgärder för att stärka barnetsmöjligheter till umgänge. Någon åtgärd med anledning av motionernaL410 yrkandena 3 och 6, L419 i denna del och L422 är således inte erforderlig. Den ovan redovisade (s. 30 f.) ordningen för prövningen avmål om bl. a. vårdnad och mål om verkställighet av vårdnadsavgöranden m.m. tas upp i 38 motionernaL412 (fp), L414 (s) och L419 (m). LU 1987/88:33 1 motion L412 anförs att länsrättens möjligheter att vägraverkställighet av vårdnads- och umgängesdomar bör utökas i fall dåverkställigheten medför risk för barnets kroppsliga eller själsliga hälsa.Enligt motionärerna bör verkställighet kunna vägras i samtliga fall dåverkställighet inte är förenlig med barnets bästa och vidare bör länsrätten hamöjlighet att med bindande verkan återförvisa vårdnads- och umgängesfrågor tillallmän domstol för omprövning. Motionärerna yrkar (yrkande 1 delvis) att FBskall ändras i enlighet med det sagda. I motion L414 påpekas att mål om vårdnad och umgängeavgörs av allmän domstol medan frågor om verkställighet av dessa avgörandensamt mål om tillämpningen av socialtjänstlagstiftningen prövas av förvaltningsdomstol.Detta system innebär att ett ärende rörande ett barn prövas av olika instanseroch med tillämpning av skiftande regler, vilket leder till osäkerhet ochförvirring. Flera processer kan dessutom pågå . Enligt motionärernabehövs en bättre samordning och en begränsning av antalet processer. En ordningbör tillskapas som ger möjlighet att på ett mera deflnitivt sätt avgöra fråganom var ett barn skall vistas. I motionen begärs en genomgripande översyn av deprocessrättsliga och administrafiva förutsättningarna för en samordnadprövning. Motionären i motion L419 påpekar att det vidumgängessabotage i och för sig finns möjlighet för en förälder att begäraverkställighet av umgängesavgörandet hos länsrätten, men att en sådan processkan dra ut och dessutom bli kostsam. Eftersom giltigheten avlänsrättens beslut är tidsbegränsad måste en förälder kanske flera gångeråterkomma med nya ansökningar om verkställighet. Enligt motionärens uppfattningkan det också ifrågasättas om ett vitesföreläggande har någon effekt, särskilti de fall vårdnadshavaren har dålig ekonomi. I motionen anförs att åtgärdermåste vidtas i syfte att motverka de påtalade hindren för en förälder att utövaumgänge med barnet. En sådan åtgärd, som enligt motionären bör övervägas, äratt beträffande länsrättens handläggning av verkställighetsmål begränsa tidenför utredning och skriftväxling från det talan anhångiggjordes. De av motionärerna påtalade problemen med den nuvarandehandläggningsordningen har behandlats av utredningen om barnens rätt i 1987års delbetänkande.