bet · GB01UU4 · 1987-12-31 00:00:00 — Utskottet instämmer även i det allmänna syftet bakomyrkandena 1 och 7 i motion 531 vad gäller utökade resurser till FN:s arbeteför skydd av mänskligarättigheter och behovet av stimulans och resurser till de stater som UU1987/88:4 självavisar intresse för att stärka folkrätten och de mänskliga rättigheternas Det får dock konstateras att FN:s reguljära program idagtvärtemot att erhålla ökade resurser i stället befinner sig i finansiell kris.Sverige verkar tillsammans med de andra nordiska länderna för reformer somstärker FN:s effektivitet, auktoritet och finanser. Som utskottet redovisat i betänkandet UU1986/87:1bör en varaktig lösning av FN:s finanskris bygga pä en rättvis fördelning avfinansieringsbördan och inte i första hand på att enskilda länder tar på sigett ökat finansieringsansvar. På motsvarande sått har utskottet tidigare yttrat vadgäller de frivilliga bidragen till FN:s biståndsverksamhet (UU 1986/87:10) att"En strävan bör vara att förmå andra länder att öka sina anslag till FN:sbiståndsverksamhet, snarare än att ytterligare öka andel". Innan FN:s finansiella kris har kunnat botas, torde detinte finnas några förutsättningar för att bilda ett nytt FN-organ. Detta varäven slutsatsen när utskottet senast behandlade frågan (UU1985/86:23). och fredsuniversitetet finansieras utanför FN:s reguljärabudget. för demokrati och mänskliga rättigheter torde fåbekostas på samma vis. Utskottet anser det av ovan angivna skäl intemeningsfullt att nu väcka förslag om inrättande av ett FN-universitet fördemokrati och mänskliga rättigheter. Utskottet anser yrkandena 1, 5 och 7 i motion U531besvarade med det anförda. Enskild klagorätt utgör inte ett obligatoriskt institutför konventionsstaterna vare sig enligt FN-konvendonen om medborgerliga ochpolitiska rättigheter eller enligt om de mänskligarättigheterna. 25 artikel innehåller stadganden omindividuell klagorätt men endast som ett fakultativt element. Endast dekonventionsstater som genom särskild förklaring erkänner kommissionensbehörighet att motta enskilda personers och organisationers klagomål blirbundna av de regler som gäller i detta avseende. I motion 531 yrkande 8 begärsatt regeringen verkar för att skall ratificera denna artikel. avgav en deklaration varigenom denturkiska regeringen erkänner kommissions för mänskliga rättigheterbehörighet att pröva individuella fall. Enda land som därmed inte erkänt kommissionens behörighetatt pröva individuella klagomål är . Yrkande 8 i motion 531 får därmed anses besvarad. 4.Barn;en konvention för barn, skydd för barn i krig UU 1987/88:4 Frågan om internationella åtgärder för skydd av barnbehandlades i betänkandet UU 1985/86:22. Där gjordes en genomgång av vad somhittills åstadkommits inom folkrätten för att skydda barn mot faror ochexploatering. 1959 antogFN:s generalförsamling en deklaration om barns rättigheter. Ännu finns inte någon allomfattande internationellkonvention om barns rättigheter. Arbetet på en dylik konvention, som pågåttsedan 1979 under FN:s kommission förde mänskliga rättigheterna, hållerdock påatt närma sig sitt slut. Hitdils har ett tjugotal artiklar utarbetats för attingå i konventionen. deltar aktivt i gruppens arbete tillsammans med deövriga nordiska länderna. Det är arbetsgruppens förhoppning att ett utkast för enförsta läsning skall kunna föreligga efter gruppens nästa möte som troligtvisäger rum . Målsättningen är att en konvention skall ligga klar1989, dvs. efter det internationella barnaåret. Ännu återstår frågan om hur konventionen skall tillämpas,dvs. hur rapporteringsskyldigheten skall utformas och vem som skall granskarapporterna frän konventionsstaterna. En av konventionens mer kontroversiella artiklar är denpreliminärt antagna artikel 20 som rör barn i väpnade konflikter. Arbetsgruppenhar här preliminärt antagit en nedre gräns för individers deltagande iväpnade konflikter. Denna gräns sammanfaller med den gräns som stadgats i 1977års tilläggsprotokoll till om krigets lagar för rekryteringav barn till väpnade styrkor. , som även var tillskyndare till att en artikel ombarns rättigheter i krig medtogs, arbetar för att den nedre åldersgränsen skallhöjas till 18 är. Frågan om skydd för barn i krig har även diskuterats inomarbetsgruppen och lett till generella stadganden i den preliminärakonventionens artikel 20. Tilläggsprotokollet till Genévekonventioneninnehåller även stadganden till skydd för barn i krig. har ägnat uppmärksamhet åtfrågan om barn som är utsatta för särskilt svåra förhållanden såsom krig. Dettahar lett till program för hjälp till barn inom krigsområden som och ElSalvador. beslöt även vid sitt styrelsemöte att undersöka hurorganisationen skulle kunna bidra till att arbetet på barnkonventionenpåskyndades. Frågan som väcks i motion U531 om hur FN och andrainternationella hjälporganisationer kan garanteras att få komma in ikrigförande länder för att ge barn humanitär hjälp är ständigt aktuell förUNICEF samt de frivilliga organisationer som ägnar sig åt humanitärhjälpverksamhet, t.ex. Röda korset och Rädda barnen. Arbetet på att förbättra barnens situation pågår såvälinom som inom Kommissionen för mänskliga rättigheter. för hinder mot diskriminering och skydd för minoriteterarbetar på åtgärder för att förhindra barnprostitution ochhandel med barn. har nyligenantagit en rekom- UU 1987/88:4 mendation rörande handel med ochutnyttjande av barn. I motion U531 och motion U536 omnämns att det kanfinnas så mycket som 150-200 miljoner barnarbetare i världen. Detta trots attdet finns konventioner och nationell lagstiftning mot barnarbete. Främstaorsaken till barnarbete är fattigdom, och det behövs ekonomiska och socialaförändringar för att komma till rätta med denna exploatering av barn. Det krävs också, som påpekas i motion U536, attattityderna förändras, framför allt hos föräldrarna, så att de inser värdet avatt barnen går i skola. Den nu aktuella innehåller stadgandet motbarnarbete (den preliminärt antagna artikel 18) vilken är ägnad att kompletteraoch förstärka redan existerande folkrättsliga dokument på området. Dessainkluderar konvention om undertryckande av handeln med kvinnor ochbarn, FN:s deklaration om barns rättigheter samt konvention nr138 enligt vilken minimiåldern för yrkesarbete sattes till 15 år.Efterlevnaden av dessa folkrättsliga instrument är dock dålig. Detsamma gällernationell lagstiftning i olika länder avseende barnarbete. har inom FN-systemet ett övergripande ansvar förbarnens situation vilket också inkluderar barnarbete. Vid förra åretsstyrelsemötes () behandling av "barn i särskilt svåraomständigheter" togs exploaterade barn och barnarbete upp. UNICEFsamarbetar med i denna fråga och strävar efter att genom en allmänförbättring av barnens och deras föräldrars situation och genom information ochupplysning om barnarbetets skadliga effekter minska dess omfattning. Inom utarbetas och behandlas trestudier rörande barnarbete, bl.a. ett "aktionsprogram motbarnarbete". Den arbetar inom ramen för olika FN-organaktivt på att bekämpa barnarbete och de socio-ekonomiska orsaker som liggerbakom. Inom det bilaterala svenska biståndet har åtgärder för attkomma till rätta med bl.a. barnarbete fått ökad betoning genom stödet tillekonomisk utjämning och till fattiga och eftersatta grupper särskilt pälandsbygden. I motion U536 hemställs att regeringen i årets G ATT-rundatar initiativ för att bekämpa barnarbetet som en form av dumping. 1 inledning fastställs att "antidumpingtullar får tillämpas motdumping endast om sådan dumping förorsakar eller hotar förorsaka väsentligskada (i importlandet)". Artikel 2:1 i koden fastställer att dumping föreligger omexporterad vara säljs till lägre pris i mottagarlandet än vad varan inormalfallet kostar i exportlandet. Det är alltså mot förhållanden iimportlandet, ej producentlandet som generellt riktar sig.Dessutom är låglönearbete inte lagstridigt enligt . I syfte att komma till rätta med miljömässiga och socialamissförhållanden, som t.ex. barnarbete, har ansträngningargjorts inom bl.a. från svensk och amerikansk sida att få till stånd ensocialklausul. En dylik klausul skulle innebära en koppling av handelspolitiskasanktioner till minimikrav rörande olika arbetsmiljöförhållanden. Frågan väcktes UU1987/88:4 återigen av med starkt svenskt stöd. harmotståndet från mot en socialklausul varit starkt med motiveringenatt en dylik klausul skulle användas av i-länderna i protektionistiskt syfte. I yrkande 1 i motion 535 hemställs att arbete med enkonvention för barn ges hög prioritet. Detta kan utskottet helt instämma i. Detär av stor vikt att arbetet på en konvention för barn avslutas senast 1989.Regeringen bör, tillsammans med berörda frivilliga organisationer som Rödakorset och Rädda barnen m.fl. göra alla ansträngningar för att arbetet skallkunna slutföras och att en effektiv konvention med bred internationelluppslutning blir resultatet. Det svenska förslaget som lagts fram i arbetsgruppen omatt inrätta en kommitté för genomförande av konventionen och om attkonventionsstaterna skall rapportera kan synas väl försiktigt.Det är dock viktigt att en tillämpning av görs rationell ochatt det ges en realistisk möjlighet för konventionsstaterna att leva upp tillsina åtaganden. Den kris som finns inom FN-systemet och som förorsakatsav alltför ambitiösa rapporteringskrav som varken medlemsländerna ellersekretariaten kunnat leva upp till måste överkommas. Härtill fär läggas FN:sfinansiella svårigheter som även hindrat effektiv tillämpning. Det gäller att iframtiden finna rationella och realistiska vägar att genomföra FN:s folkrättsligainstrument. Utskottet är dock av den uppfattningen att en första rapport intebör vänta till efter konventionens ikraftträdande utan inkrävastidigare. Barn drabbas hårt i krigssituationer och det är, somframförs i motionerna U535 och U531, viktigt att freds-och nedrustningsarbeteti högre grad ägnas barnens situation. Ardkel 20 i det preliminära utkastet till enbarnkonvention innehåller skydd för barn i väpnade konflikter. Enligt artikelnskulle den nedre åldersgränsen för barns deltagande i väpnade konflikter sättastill . Denna gräns sammanfaller med den nedre gräns för rekrytering avbarn till väpnade styrkor som antagits första tilläggsprotokoll tillGenévekonventionen om krigets lagar. Som framgår av bakgrundsredovisningen har de svenskarepresentanterna i arbetsgruppen arbetat för höjning av den lägre åldersgränsentill 18 är. Det är en uppfattning som har starkt stöd av svenska frivilligaorganisationer som åven deltar i arbetsgruppens arbete. Det är utskottets uppfattning att regeringen bör fortsättaatt driva frågan om en lägsta åldersgräns för barns deltagande iväpnade konflikter. Motion U531 yrkande 9 samt motion 535 torde anses besvaradmed det ovan anförda. Då frågan om barnarbete förra gången behandlades framfördeutskottet i sitt betänkande (UU 1985/86:22) betydelsen av att ochandra likasinnade 13 länder, när tillfällebjuds, i internationella sammanhang aktualiserar frågan UU 1987/88:4 ommissbruket av barnarbetskraft. Det är viktigt att regeringen i arbetet på denovannämnda arbetar för ett starkt skydd mot barns exploateringoch för att konvendonens regler efterlevs. Medbeklagande får utskottet konstatera, att fattigdomen i och detraditionella värderingarna gör att det på kort sikt finns små möjligheter attfå exploateringen av barn som arbetskraft att upphöra. Det bör dock varamöjligt att göra en åtskillnad mellan ett rimligt deltagande av barn ifamiljens försörjning, något som är en del i det ekonomiska mönstret i mångaländer, och det uppenbara missbruket av barnarbetskraft. Särskildaansträngningar bör göras för att förhindra barnarbete som är skadligt för denpsykiska och fysiska hälsan. L'tskottetutgår från att regeringen fortsätter sina ansträngningar att stärka opinionenmot barnarbete och med att främja den sociala och ekonomiska utvecklingen iu-länderna för att på så sätt minska incitamenten dll barnarbete. Yrkande 10 imotion U531 torde härmed anses besvarat. Förslageti motion U536 om att regeringen i årets G ATT-runda tar initiadv för attbekämpa barnarbete som en form av dumping finner utskottet inte vara enframkomlig väg. Som redovisats ovan är ägnade åt att rättatill missförhållanden i importlandet varför förhållanden i exportlandet somexempelvis exploatering av barn som arbetskraft inte berörs. Däremotanser utskottet att arbetet i på en socialklausul bör understödjas och attregeringen härvidlag bör fortsåtta sitt arbete på att få de som avrädsla för protektionism är motståndare till en klausul att inse de humanitäraskäl som ligger bakom förslaget.Utskottet avstyrker härmed yrkande 1 i motionU536. Särskild rapportör i FN för att undersöka ochrapportera förtryck och våld mot kvinnor Utskottethar tidigare vid ett antal tillfällen behandlat frågan om förtryck och diskriminering av kvinnor. I ett tidigare betänkande från utrikesutskottet (ULJ 1985/86:6) gavs en utförlig redovisning för de konventioner och övriga instrument som utarbetats med syfte att främja kvinnors och mäns lika rättigheter och på olika sätt förbättra kvinnornas situation. Det viktigaste folkrättsliga instrumentet är konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Konventionen har redan ratificerats av 93 stater. har en plats i den kommitté som tillsattes för att övervaka konvendonens efterlevnad. Konventionens medlemsstater har åtagit sig att rapportera om den nationella tillämpningen av konventionen. Vid den kvinnokonferens som hölls i för att utvärdera resultatet av FN:s kvinnoårtionde antogs ett handlingsprogram för ökad jämställdhet och förbättrad situation för kvinnorna fram (de s.k. Nairobi-strategierna). I detta handlingsprogram målas en mörk framtidsbild upp med ökad fattigdom på landsbygden och i städerna, torka, naturkata- , Antalet misshandlade, arresterade och fängslade UU1987/88:4 kvinnor ökar. Därtill ökar antalet kvinnor som är ensammafamiljeförsörjare. Handlingsprogrammet innehåller fem huvudavsnitt medrubrikerna: Jämställdhet, Utveckling, Fred, Olika kategorier av särskiltutsatta kvinnor och Internationellt samarbete. Från svensk sida har betonatsatt FN:s kvinnokommissions arbete särskilt måste inrikta sig påu-landskvinnornas situation. Vid kvinnokommissionens extra möte antogs resoludonerom hur riktlinjerna inom handlingsprogrammet som rör kvinnors deltagande iutvecklingsprocessen skall kunna överföras dll FN:s övergripande planer. Frågan om våld, förtryck och diskriminering av kvinnor kani Nairobi-strategierna hänföras till det avsnitt som behandlar "särskiltutsatta kvinnor". Åtgärder under detta avsnitt behandlas just nu avkvinnokommissionen. Bl.a. har frågan om våld mot kvinnor som är i fångsligtförvar tagits upp. Andra frågor som är under behandling i kvinnokommissionenrör fysiskt våld inom familjen och situationen för kvinnor under apartheid samtpå de ockuperade palestinska områdena. Det svenska bilaterala biståndet har, såsom redan tidigareredovisats i utskottets betänkande, sedan långe i hög grad inriktats påu-landskvinnornas behov. Biståndet via enskilda organisationer och överanslagsposten för ämnesinriktad verksamhet har ofta gått till speciellakvinnoprojekt. stöder även via det multilateralabiståndet. Inom det svenska har kvinnorådet förinternationellt bistånd medverkat till att utarbeta ett handlingsprogram förett kvinnoinriktat bistånd. FN:s kommission för mänskliga rättigheter riktar sig, somredovisats i den inledande bakgrundsbeskrivningen till detta betänkande, i likahög grad till män som till kvinnor i sitt arbete på att främja mänskligarättigheter. I motion U516 påpekas att övergrepp, våld och annandiskriminering av kvinnor är alltför vanligt på många håll i världen och attantalet utsatta kvinnor fortsätter att öka. För att de konventioner som antagits av FN:s medlemsstaterskall respekteras, krävs förstärkta och förbättrade uppföljningsmekanismer. Detkrävs också att fler stater ansluter sig till konventionerna. Behovet aveffektiva kontrollmekanismer minskar inte inom FN-systemet utan ökar. Orsakenär å ena sidan att brotten mot den mänskliga rättigheterna fortsätter ioförminskad omfattning, å andra sidan - och detta är en utveckling somutskottet finner glädjande - att medvetenheten om mänskliga rättigheter ochopinionen mot brotten mot dessa rättigheter ökar. har verkat för en särskild post somkommissarie för de mänskliga rättigheterna. Tanken har varit att en sådankommissarie ska kunna bevaka att såväl mäns som kvinnors mänskliga rättigheterskyddas och främjas. Som utskottet har konstaterat ovan finns det ingetbrett stöd bland FN:s medlemsstater för en sådan kommissarie. Vid de svenska sonderingar som senast gjordes i FN rörandeen kommissarie för mänskliga rättigheter framkom, att det mandat en sådankommissarie kunde förväntas få skulle bli svagt. Avsaknaden av en särskild kommissarie kan dock uppvägas avförekoms- UU 1987/88:4 ten av rapportörer för olika frågor om mänskligarättigheter. Vad gäller en särskild rapportör för våld och förtryck mot kvinnoransåg utskottet i sitt betänkande UU 1985/86:23 att en sådan "kan intesällan utföra ett effektivt och värdefullt arbete och innebära en påtryckningpå de länder som blir utsatta för granskning". Det faktum att rapportörerna ofta har blivit ett effektivtkontroll-och påtryckningsmedel har lett till att det blivit allt svårare att fåmedlemmarna i kommissionen för mänskliga rättigheter att acceptera inrättandetav nya rapportörstjänster. I likhet med anser utskottet att en särskildrapportör för våld och förtryck mot kvinnor skulle kunna spela en viktig roll. I handlingsplanen från föreslogs inte inrättandetav en sådan rapportörsbefattning, vilket enligt utskottets mening dock intehindrar att ämnet bör kunna diskuteras under det uppföljningsarbete somigångsatts och som går ut pä att överföra Nairobistrategierna till FN:sövergripande program. Det år i sammanhanget av betydelse till vilket organ ensärskild rapportör funktionellt skall vara knuten. Utskottet är av denuppfattningen att kvinnofrågor för att kunna behandlas effektivt inte kan sesisolerat utan måste ses inom ramen för en total syn påjämställdhetsproblematiken. Detta har även varit den officiella svenskaståndpunkten som framförts internationellt. Det vore därmed mest effekdvt om enrapportör för kvinnofrågor underställdes kommissionen för mänskliga rättigheteri stället för kvinnokommissionen. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att undersökavilka möjligheter som finns inom ramen för uppföljningen avNairobistrategierna att skapa en särskild rapportör i FN för att undersöka ochrapportera förtryck och våld mot kvinnor. Med detanförda torde motion U516 få anses besvarad. Tvångsförsvinnanden som terrormetod började uppmärksammasi . Det beräknas att över 100000 människorhar "försvunnit" . Enligt den rapport som arbetsgruppen rörandetvångsförsvinnanden vart år presenterar inför FN:s kommission för de mänskligarättigheterna förekommer denna kränkning av mänskliga rättigheter i enstörre omfattning i 39 länder. En anledning till att tvångsförsvinnanden blivit alltvanligare anses vara att det givit regimerna i de länder där denna form avterror förekommer, en möjlighet att göra sig av med motståndare utan attregimen kan anklagas eller ställas till ansvar. Det ger regimerna en möjlighetatt utåt bevara en fernissa av demokrati och respektabilitet. Det som inte kanbevisas kan inte påtalas. Tvångsförsvinnanden har inte specifikt förutsetts ellerreglerats i internationella instrument för mänskliga rättigheter. Denna formav terror är dock ett brottmot FN:s grundläggande konventioner om skydd av mänskliga UU 1987/88:4 rättighetersamt den europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna. dessakonventioner som tvångsförsvinnanden bryter emot är rätten till liv, rättentill frihet och personlig säkerhet, rätten att inte utsättas för godtyckligt frihetsberövande,rätten till likhet inför lagen samt rätten att inte utsättas för tortyreller för grym, omänsklig eller förnedrande behandling. FN;s generalförsamling behandlade frågan omtvångsförsvinnande . Frågan gällde dä försvinnanden iChile och på . Frågan remitterades till Kommissionen för mänskligarättigheter som är 1980 skapade en arbetsgrupp för tvångsförsvinnanden. Gruppenbestår av fem medlemmar. Dessa är även medlemmar i för mänskligarättigheter men handlar i personlig kapacitet. Gruppens arbetsmetoder går bl.a.ut på att, så snart den fått kännedom om ett försvinnande, sända telegram tillden berörda regeringen och begära klargörande om vad som hänt. Metoden är unikinom FN-systemet. Därtill tar medlemmarna i gruppen direkt kontakt med familjertill försvunna personer, frivilliga organisationer som åtagit sig fallet ellermed regeringen i det aktuella landet. Arbetsgruppen rapporterar till Kommissionen förmänskliga rättigheter. erhöll arbetsgruppen 3200 anmälningar omtvångsförsvinnanden som efter undersökningar ledde dll att 1962 fallrapporterades till regeringarna. Övriga rapporter återfördes till källornaeftersom de inte innehöll tillräckligt detaljerad information. Andra FN-organ som tagit upp frågan om tvångsförsvinnandenär och . har antagit ett antal instrument som är ägnade attskydda mänskliga rättigheter, bl.a. anslutningsfrihet, skydd frän tvångsarbeteoch icke-diskri-minering. Även om ingen av de konventioner rörande skyddet avmänskliga rättigheter antagit direkt berör tvångsförsvinnanden så kan ILOengagera sig så snart en fackföreningsansluten eller rätten att tillhöra enfackförening berörs. för föreningsfrihet har erhållitanmälningar om försvunna fackföreningsanslutna. har då möjlighet attintervenera även om landet i fråga inte har antagit konvention omföreningsfrihet. generaldirektör kan kräva information omförsvinnandet direkt från den berörda regeringen. Ärendet kan även tas upp medprioritet pä lLO:s mötesagenda. Vidare kan generaldirektören efter samråd med kommitténsordförande sända en ILO-representant till det berörda landet för att undersökaförsvinnandet och skapa tryck på regeringen. , vars konventioner bl.a. skyddar rätten tillyttrandefrihet och tankefrihet, har etablerat en procedur varvid enskilda ellerorganisationer kan komma in med klagomål då dessa rättigheter kränks, t.ex. vidtvångsförsvinnande. för konventioner och rekommendationerkan anordna "hearings" där försvinnandet tas upp vid närvaro avföreträdare för det berörda landet. Kommittén publicerar en rapport från mötet.Denna rapport och den kritik den innehåller är den sanktion som står till buds.UNESCO:s generaldirektör kan även sätta press på en regering ochtvångsförsvinnande kan tas upp för behandling vid generalkon- förytterligare publicitet och fördömande. arbete rörande UU1987/88:4 tvångsförsvinnanden år dock begränsat till sitt omfång. Kommitténerhåller endast ett hundratal klagomål vilket får tas som ett tecken påatt det är litet känt. antog 1979 en rekommendation rörandetvångsförsvinnanden där medlemsstaterna uppmanades samarbeta i sökandet efterförsvunna personer och genom utbyte av information. 1984 antog en resolution vari tvångsförsvinnanden fördömdessåsom varande ett brott mot mänskligheten. har ännu intebehövt ta upp någon individuell anmälan om tvångsförsvinnande. kommissionför mänskliga rättigheter har emellertid undersökt fall av försvunna personerpå och fann dä skäl att slå fast att hade brutit mot vissa delarav den konvention rörande mänskliga rättigheter som landet ratificerat. Andra regionala organisationer som också har antagitkonventioner rörande mänskliga rättigheter under vilka tvångsförsvinnanden kananses höra år () och (). OAU:s konvention rörande mänskliga rättigheter: The AfricanCharter on Human rights and the Rights of Peoples har ratificerats av31 stater. OAS interamerikanska kommission för mänskliga rättigheter kanundersöka brott mot mänskliga rättigheter inkl. tvångsförsvinnanden.Organisationens sanktionsmöjligheter är dock små eftersom en sanktion ansesvara ett politiskt beslut som måste tas av .