yttr · GA05SoU4 · 1986-12-31 00:00:00 — Socialutskottetsyttrande /87:4 y om omhändertagande av dödfött SoU 1986/87:4 y har beslutat inhämtasocialutskottets yttrande över motion 1985/86:K614 av (båda fp) om omhändertagande av dödfött . I motion 1985/86:K614 (fp) hemställs att hosregeringen begär att åtgärder vidtas i syfte att dödfödd, som avlidit företjugoåttonde havandeskapsveckan, rutinmässigt skall omhändertas avkyrkogårdsmyndighet och kremeras. Motionärerna anför att enligt gällandebestämmelser skall ett. dödfött barn som avlidit efter utgången av tjugoåttondehavandeskapsveckan alltid gravsättas eller kremeras. Beträffande dödfödda somavlidit före tjugoåttonde veckan gäller emellertid att detta sker endast omföräldrarna uttryckligen begär ett sådant omhändertagande. Enligt motionärernahar det nuvarande förfaringssättet då föräldrarna inte begärt annat, nämligenatt fostret som humanbiologiskt avfall bränns bland sjukhusens sopor, upplevtsdjupt stötande och oetiskt av bl. a. föräldrar, som i efterhand har känt behovav att få klarhet i vad som hänt med deras . l folkbokföringslagen (1967:198) 30 § fjärde stycketstadgas: Med barn avses nyfödda; som efter födseln andats ellervisat annat livstecken, samt dödfödd som avlidit efter utgången av;tjugoåttonde havandeskapsveckan. Den i 30 § fjärde stycket folkbokföringslagen intagnadefinitionen av barn ligger till grund för stadgandéna i 30-32 §§ samma lag omskyldighet att anmäla barns födelse samt att anmäla dödsfall och utfärdadödsbevis. finns i folkbokföringskungörelsen(1967:495). har i sina föreskrifter om dödsbevis m. (SOSFS (M) 1980:1 s. 14) anfört följande avseende gränsdragningen levande född - dödfödd. 1 1986/87. Med barnavses alla levande födda samt alla dödfödda som framfötts efter SoU 1986/87:4 yutgången av tjugoåttonde havandeskapsveckan. Levande fött är barnet om detvisat tecken på självständigt liv såsom andningsrörelser, hjärtslag,pulsationer i navelsträngen eller.tydliga spontana rörelser av skelettmuskulaturen.Dödfödda är alla de barn som inte visat nämnda livstecken och vilka avliditefter utgången av tjugoåttonde havandeskapsveckan, räknat från senaste normalamenstruations första dag. Föreligger osäkerhet om graviditetens längd, bör detframfödda fostrets kroppslängd tillmätas viss betydelse vid bedömningen avfostrets utvecklingsgrad. Uppgår kroppslängden till , bör fostretredovisas som barn. Om ett levande fött barn avlider skall gravsättning ellereldbegängelse ske. Detta gäller oavsett om barnet fötts före eller efterutgången av 28:e graviditetsveckan. Krav på gravsättning eller eldbegängelsegäller även dödfödda barn om de fötts efter den angivna tidpunkten. Beträffandedödfödda som fötts tidigare finns numera möjlighet till ett frivilligt förfarande.Enligt 23 a § KK (1963:540) om begravningsplatser och gravstenar m. (begravningskungörelsen) får således begravning eller eldbegängelse även avsesådana dödfödda (SFS 1982:519). I de fall föräldrarna till dödfödda som fötts föreutgången av tjugoåttonde havandeskapsyeckan inte begär ovan beskrivnaförfarande hanteras fostren vanligen som s.k. biologiskt avfall. Enligt vadutskottet inhämtat gäller detta dock inte vid i , därnumera alla söm fötts senare än i tolfte havandeskapsveckan kremeras ochbegravs genom kyrkogårdsförvaltningens försorg. Föräldrarnas begäran ellertillstånd krävs inte för att rutinen skall tillämpas. Utskottet behandlade i sitt betänkande SoU 1983/84:4frågan om gränsen mellan och barn med anledning av en motion (fp).Utskottet erinrade inledningsvis om att ett som vid födelsen visat någotsom helst tecken på självständigt liv enligt gällande bestämmelser alltid skallbetraktas som ett barn och officiellt registreras som ett sådant, således ävenvid kortare graviditet än . pekade vidare på att dendå aktuella motionen aktualiserade en grundläggande fråga som känns etisktviktig för många människor och att motionen således inte bara tog upp enpraktisk angelägenhet rörande redovisningen av dödfödda barn. Utskottet underströkatt det var viktigt att finna en lösning som inte i onödan försvårar förföräldrarna att hantera den svåra situation som uppstår då ett väntat barn födsdött. Utskottet ville i dét avseendet betona att de enskilda fallen kan varamycket olika. Medan det för vissa föräldrar kan te sig naturligt och riktigtatt sörja ett avlidet barn kan det för andra innebära ytterligare psykiskpåfrestning att tvingas ta del i de formella procedurer som följer på ettdödsfall. Enligt utskottets mening var det inte nödvändigt att hanågon direkt koppling mellan folkbokföringens regler och de ökade medicinskamöjligheterna att rädda barn som fötts för . Det var dessutom enligtutskottets mening angeläget att inte i onödan utöka byråkratin kring dedödfödda barnen. Mot bakgrund av detta ställde utskottet sig tveksamt till enändring avnuvarande folkbokföringsregler, vilken bl. a. skulle medföra krav på SoU1986/87:4y gravsättningeller eldbegängelse för ytterligare ett antal dödfödda barn. mening var det främst av hänsyn till föräldrarna mera ändamålsenligtmed det nuvarande frivilliga begravningsförfarandet, vilket möjliggör en större anpasnsing till de enskilda individernas psykiska De etiska frågor som uppkommit med anledning avtransplantationskirurgins behov av vävnad från berördes av utskottet ibetänkandet SoU 1986/87:5. Utskottet anmärkte att transplantationsverksamhetensutveckling bl. a. härlett till att det i landet finns långt framskridna planerpå användande av fostervävnad vid behandling av t. ex. Parkinsons sjukdom ochdiabetes och att forskning på området pågår. Utskottet anförde vidare attfrågor om använding av vid forskning och transplantationsverksamhet intekan helt överlämnas åt praxis. Då arbete redan pågår inom medolika frågor som gäller bl. a. transplantationer och hanteringen av avlidnakroppar ansåg utskottet det lämpligt att frågor som rör hanteringen avaborterade övervägs i det sammanhanget. Frågan om hanteringen av avlidna berör etiskavärderingar och synen på det mänskliga livet. Det finns dock skäl att erinra omatt situationen då ett barn fötts dött kan vara mycket olika från fall till fall.Det kan gälla en spontan abort där läkarna trots stora insatser inte lyckasrädda ett önskat barn, men det kan även vara fråga om en legal abort.Föräldrarna kan också -i båda situationerna - reagera helt olika. För vissa kandet, som utskottet uttalade i betänkande SoU 1983/84:4, te sig naturligt ochriktigt att sörja ett avlidet barn medan det för andra kan innebära ytterligarepsykisk påfrestning att tvingas tå del i formella procedurer efter ett missfalleller en legal abort. Just hänsynen till föräldrarna gjorde att utskottet inämnda betänkande fann det nuvarande frivilliga begravningsförfarandet meständamålsenligt, då det möjliggör en större anpassning till de enskildaindividernas psykiska upplevelse av situationen. Enligt utskottets mening bör all hantering inom sjukvårdenav döda kroppar grundas på respekt för den döde och hänsyn till deefterlevande. Detta bör principiellt gälla även hanteringen av ochdödfödda barn. Rutiner bör således finnas för att omhänderta dessa på ettvärdigt och respektfullt sätt. Utskottet är emellertid inte berett att nuförorda någon bestämd lösning på frågan om formerna och ansvaret föromhändertagandet. Utskottet kan inte heller på nu tillgängligt material taställning till om olika regler bör gälla med hänsyn till när under graviditetenfostrets död inräffat. Utskottet kan alltså inte tillstyrka motionens förslag.Enligt utskottets mening är det emellertid angeläget att här aktuella frågorges en sådan belysning att kan få bättre underlag för ett ställningstagande. Närvarande:Daniel Tarschys (fp), (), (), SoU 1986/87:4yGöte (), (), (), (),(), (), (), (), (), (vpk), () och ().