yttr · GA05FiU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Finansutskottetsyttrande /87:1 y om en tillfällig förmögenhetsskatt förlivförsäkringsbolag, m.m. (prop. 1986/87:61) härden begärt yttrandefrån finansutskottet över proposition 1986/87:61 om en tillfälligförmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, m.m. jämte eventuella motioner. Frågor inom finansutskottets ansvarsområde Av de områden som tas upp i propositionen och i motionerna1986/87:Skl36 (m, fp, c), 1986/87:Skl38 av () och 1986/87:Skl39(vpk) är det främst de avsnitt som behandlar motiven för att ta ut en tillfälligförmögenhetsskatt av livförsäkringsbolag, denna skatts effekter på sparandetoch penning- och kreditmarknaden samt vissa budgettekniska frågor, som haranknytning till finansutskottets beredningsområde. I mofion Skl39 anförs att företagens kontoavsättningartill pensioner även bör omfattas av den föreslagna skatten och attplaceringsplikten för livförsäkringsbolag inte skall upphävas. Även dessafrågor behandlas av utskottet. Bakgrund till och motiv för en tillfälligförmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag I propositionen framhålls att räntenivån kunnat nedbringassom en följd av att balansprohlemen i den svenska ekonomin har minskat. Dennanedgång i räntenivån har emellertid motsvarats av en ännu kraftigare sänkningav inflationstakten. Sålunda har inflationen gått ner från tillomkring medan de nominella räntorna sänkts från till 9%.Resultatet har blivit en historiskt sett unikt hög realränta och en återbäringsräntapå försäkringssparande som i reala termer stigit från till11% . Förmögenhetstillväxten i försäkringssparandet har därigenom kommitupp till en sådan nivå att de förmånliga skatteregler som gäller ger, enligtföredraganden, ett från fördelningssynpunkt orimligt resultat. I motion Skl36 (m, fp, c) anförs att försäkringssparandetgivit en hög avkastning men att dessa år föregåtts av enlång period med mycket låg avkastning. En person som sparat ett årligt likastort nominellt belopp fram till har haft en årlig realavkastning på . Eftersom pensionssparandet ofta är bundet i fleradecennier finns 1 1986/87. detemellertid anledning att studera avkastningen över en väsentligt längre piU1986/87:1 y period. En försäkringstagare som börjadespara ett årligt lika stort belopp har fram, till inte kunnattillgodogöra sig en positiv avkastning. Motionärerna framhåller även attpensionssparandet i 'ett kortare perspektiv inte varit mer gynnat än mångaandra sparformer. Som exempel på minst lika gynnat sparande nämnsallemansfondsparandet, s;k. storpremier och de i vårasemitterade premieobligationerna. Vad gäller motivet för att införa en tillfälligförmögenhetsskatt på livförsäkringsbolag vill utskottet inledningsvisuppmärksamma några av orsakerna till att realräntan stigit till nuvarandeextremt höga nivå och varför de fördelningspolitiska spänningarna inom mångaområden är påtagliga. Denna fråga berörs över huvud taget inte i motion Skl36. Den svenska ekonomin utvecklades under senare hälften av1970-talet och mycket ogynnsamt. Särskilt svag varutvecklingen i industrin. Produktionen var lägre i jämförelse medvad som uppnåddes . Det var uppenbart att utvecklingen fört in ien allt svårare kris, karakteriserad av ett stort bytesbalansunderskott och ettbudgetunderskott som snabbt närmade sig nivån . Inflationenvar och oron stor för en kraftig ökning av arbetslösheten. Dennanegativa utveckling förklaras främst av en svag utveckling av världsekonomin,hög inflation och en arbetslöshet ay en omfattning som efter andra världskrigetaldrig fidigare noterats för OECD-området. Men utvecklingen utomlands kan inteensam'förklara varför den svenska ekonomin hamnade i efterkrigstidens svårastekris. Den svenska industriproduktionen hade under senare delen av 1970-taletoch haft en sämre utveckling än i flertalet andra i-länder.Strukturproblemen var uppenbara. Lönekostnads- och prisstegringstakten lågväsentligt över OECD-genomsnittet. Krisläget 1982 ställde krav på att dennytillträdda regeringen måste vidta extraordinära åtgärder för att återföraekonomin till balans. devalverades kronan med inte , innebärande att industrins konkurrensläge i ett slag kraftigt förbättrades.Devalveringen följdes av en stram budgetbehandling kombinerad med ett statligtinvesteringsprogram. Dessa åtgärder tillsammans med en från synpunktgynnsam internationell utveckling har påtagligt förbättrat läget för densvenska ekonomin, och obalanserna har därigenom minskat. Krispolitiken harinneburit, vilket var avsikten, en kraftig förbättring av företagens vinster isyfte att stimulera till ökade investeringar och en återhållsam löneutvecklingför att dämpa kostnadsstegringarna och undvika att konkurrensläget ånyoförsämrades. Det är en självklarhet att den nödvändiga krispolitikenhar skapat fördelningspolitiska spänningar. Detta är emellertid en oundvikligföljd av en kraftig devalvering. Strävan att vidmakthålla ett högt vinstlägeinom industrin och begränsa de nominella löneökningarna för att i ett senareskede möjliggöra reala förbättringar även för löntagarna, har de factoinneburit att arbetstagarna i förstone fått bära den tyngsta bördan vidrestaureringen av den svenska ekonomin och saneringen av statsfinanserna.Samtidigt kan till inteobetydlig del den nuvarande extremt höga realräntan också ses som en FiU1986/87:1 y effekt av den förda politiken. Krispolitiken har följaktligenutgjort en av de viktigare förklaringarna till de unikt högaåterbäringsräntorna på försäkringssparande. Utskottet delar mot denna bakgrundinte det förenklade synsätt som kommit till uttryck i kritiken mot förslagetatt den nuvarande utvecklingen av återbäringsräntorna kan betraktas som en"normal" marknadsbestämd utveckling. Utskottet vill också i detta sammanhang framhålla denbetydelse som slopandet av placeringsplikten får för försäkringsbolagen. Livförsäkringsbolagen har varit underkastadeplaceringsplikt, dvs. varit ålagda av att köpa en viss andelprioriterade stats- och bostadsobligationer. Detta har, enligt uppgifter somförsäkringsbolagen själva presenterat i bl.a. sina årsredovisningar, medförtatt avkastningen på utlånade pengar blivit lägre än vad den skulle ha blivit omde fått köpa obligationer fritt. Riksbanksfullmäktige beslutade attinte begära förlängt förordnande om placeringsplikt när det nuvarandeförordnandet gick ut . Detta innebär att avkastningen på stats-och bostadsobligationer kommer att öka i takt med att utestående lånräntejuste-räs, gamla lån förfaller och omsätts samt nyupplåning sker.Bostadsobligationerna har femåriga räntejusteringsintervaller. Det leder tillatt räntorna på dessa lån kommer att stiga tämligen snabbt. En kalkyl över vilka effekter detta skulle få förförsäkringsbolagen måste baseras på vissa mycket osäkra antaganden. Det tordelikväl stå klartatt effekterna blir betydande. Ett centralt antagande i ensådan kalkyl är hur stor räntedifferensen kan antas vara mellan prioriterad ochoprioriterad ränta. var räntedifferensen mellanprioriterad statslåneränta och marknadsränta på statsobligationer 1,35procentenheter. var emellertid skillnaden extremt storberoende på att stora förändringar i det korta ränteläget påverkade den då ännuoutvecklade oprioriterade obligationsmarknaden. I takt med att dennaobligationsmarknad utvecklas kan fluktuationerna förväntas minska med följdatt räntedifferensen mellan en hypotetisk prioriterad och oprioriterad räntakan antas krympa något. Om man i en kalkyl utgår från att differensen mellan dessabåda räntor skulle uppgå till en procentenhet och att placeringen avprioriterade obligationer, om de funnes kvar, fördelade sig ungefär som underde skulle försäkringsbolagen erhålla enbetydande kompensation för den tillfälliga förmögenhetsskatten. Utskottet villi detta sammanhang understryka att även om kalkyler av detta slag måste utgåfrån en mängd hypotetiska förutsättningar är det en självklarhet att ett slopandeav placeringsplikten starkt gynnar försäkringsbolagen. Under gynnsammaomständigheter kan försäkringsbolagen genom den slopadeplaceringsplikten vara helt kompenserade för det aktuella skatteuttaget. En annan mycket betydelsefull faktor för att kunna bedömalivförsäkrings-sektorns förmögenhetstillväxt är utvecklingen av realräntan. Detframhålls i propositionen att institutioner med en stor andel av sinaförmögenheter placeradei tillgångar med bunden ränta kommer att kunna tillgodogöra sig FiU1986/87:1 y en fortsatt hög avkastning efter en nedgång i det allmännaränteläget. Vid en fortsatt låg inflation kan därför sådana placerare redan numed stor säkerhet påräkna en mycket god real avkastning åtminstone underåterstoden av , även om nyplaceringsräntan skulle falla. Mot här angiven bakgrund delar utskottet föredragandensuppfattning att det är rimligt att påföra livförsäkringskapitalet en tillfälligförmögenhetsskatt. Utskottet vill, liksom föredraganden, emellertid tilläggaatt den långtgående återhållsamhet som varit rådande när det gällerskatter av engångsnatur måste upprätthållas. Den tillfälliga förmögenhetsskatten och sparandet Livförsäkringssparandet är ett långsiktigt inriktatsparande som är önskvärt ur samhällelig synpunkt och som därför av traditiongivits en förmånlig skattemässig behandling. Att man , i enlighet medpropositionens förslag, går in och med en tillfällig skatt reducerar en förmögenhetstillväxtinom försäkringssektorn som saknar motstycke innebär inget avsteg från dennalinje. Det föreslagna skatteuttaget på motsvarar omkring halva återbäringsräntanför livförsäkringsbolagen för ett enda år. Denna ränta kan nämligen för år 1986beräknas uppgå till i genomsnitt , och för kommer den att ligga pålägst denna nivå. Även med hänsyn tagen till den föreslagna skatten kommersåledes livförsäkringssparandet att vara en mycket förmånlig sparform. Eftersom försäkringssparandet är långsiktigt till sinkaraktär är det under normala betingelser önskvärt att de som väljer dennasparform kan påräkna stabila beskattningsregler. Sett utifrån detta perspektivär en förrnögenhets-skatt som är tillfällig att föredra. En skatt av engångsnaturgör att ingen osäkerhet om framtida skatteuttag behöver uppkomma hosförsäkringsspararna. Det är självklart svårt att i nuvarande läge göra en merprecis bedömning av hur den föreslagna skatten kommer att påverkasparbeteendet. Sannolikt kommer effekterna på sparbeteendet att varanegligerbara. Försäkringssparandet kommer även framgent att vara gynnat.Eftersom det endast är fråga om en temporär skatt finns det enligt utskottetsmening inte anledning att tro att den, såsom förutsägs i motion Skl36, kan ledatill att det kortsiktiga sparandet ökar på bekostnad av det långsiktigaförsäkringssparandet. De uppgifter om antalet tecknade pensionsförsäkringar förår 1986 som lämnats av försäkringsbolagens företrädare vid hearings med berördautskott vittnar inte om att någon sådan överströmning ägt rum. Effekter på penning- och kreditmarknaden De penning- och kreditmarknadsmässiga konsekvenserna avden tillfälliga förmögenhetsskatten torde bli relativt okomplicerade. Statensupplåningsbehov via blir i motsvarande grad lägre samtidigtsom försäkringsbolagens placeringskapacitet blir i motsvarande grad mindre.Därmed kan effekterna på räntenivån antas bli relativt små. Inte heller tordeskatten innebära någon större likviditetsmässig påfrest- Skatten skall betalas in vid tre olika tillfällen FiU1986/87:1 y . Med tanke på de stora premieinbetalningar som görstill försäkringsbolagen torde skatten kunna betalas utan att försäkringsbolagensobligationsinnehav behöver säljas ut på marknaden och därmed påverkakursutvecklingen. I motion Skl39 (vpk) krävs att placeringsplikten förlivförsäkringsbolag bör behållas. Placeringsplikten är ett kreditpolitiskt instrument somregleras i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel. Utskottet har iett betänkande (FiU 1986/87:7) tillstyrkt att giltighetstiden för denna lagförlängs med t.o.m. utgången av . Därigenom ges regeringenbefogenhet att på framställning från riksbanksfullmäktige förordna attriksbanken får använda ett eller flera av de kreditpolitiska medel sombehandlas i lagen. Förutsättningen för ett sådant förordnande är att detbehövs för att uppnå de mål som har fastställts för riksbankenspenningpolitiska verksamhet. Det ankommer således på riksbanksfullmäktige att bedömahuruvida placeringsplikt bör tillämpas eller ej. Som utskottet redovisat harriksbanksfullmäktige beslutat att inte begära föriängt förordnande omplaceringsplikt efter . Utskottet har inte anledning attgöra någon annan bedömning än riksbanksfullmäktige och avstyrker därför bifalltill motion Skl39 yrkande 3. I motion Skl39 föreslås även att de företag som gjortkontoavsättningar för pensioner skall omfattas av den tillfälligaförmögenhetsskatten. Motiveringen för detta är att man därigenom undviker attde företag som fonderar pensionsmedel för sina anställda i särskilda stiftelserskall erlägga skatt medan de företag som gör kontoavsättningar för pensionerundgår beskattning. Som framhålls i propositionen kan det ifrågasättas om intede medel som avsätts till pensioner inom företagen åtminstone på lång sikt geren lika god avkastning som andra former av pensionssparande. Det är dock integivet att den höga räntenivån och uppgången i aktiekursernaunder har gynnat pensionssparandet inom företagen i lika hög grad somdet institutionella sparandet och sparandet inom pensionsstiftelser. Utskottetdelar uppfattningen att detta talar för att kontoavsättningar inte skallomfattas av skatten. Utskottet avstyrker således, från de utgångspunkter somutskottet har att beakta, motion Skl39 yrkande 2. Vad beträffar frågan om konkurrensneutralitet villfinansutskottet upprepa vad utskottet tidigare med godkännandeuttalat vid behandlingen av förslagen om löntagarfonder (FiU 1983/84:20) ochom inbetalningar på likviditetskonton (FiU 1983/84:45, FiU 1984/85:30),nämligen aU åtgärder riktade mot företagen bör utformas på ettkonkurrensneutralt sätt. Budgétmässigakonsekvenser FiU 1986/87:1 y Enligt bedömningar i propositionen kommer skattebasen förden tillfälliga förmögenhetsskatten att uppgå till omkring 220 miljarderkronor. Skatteintäkterna skulle därmed bli ca . Värderingenav förmögenheten skall emellertid göras utifrån förhållandena den 31 december1986. Med tanke på osäkerheten om aktiekursutveckling och fastighetsprisermåste beloppen anses som ungefärliga. Enligt uppgifter som lämnats avrepresentanter för försäkringsbolagen vid hearings inför de berörda utskottenkan skatten förväntas uppgå till . Eftersom skatten är en engångsskatt blir den långsiktigaeffekten på statsfinanserna endast att det statliga upplåningsbehovet temporärtblir mindre, och på blir därmed de årliga kostnaderna förstatsskuldräntor lägre än de annars skulle ha varit. Om låneräntan antas vara10 % blir den årliga utgiftsminskningen 1,. Härtill kommerintäkterna till följd av den föreslagna höjda ränteskatten, som väntas uppgåtill ca 400 milj. kr. Enligt propositionen skall inkomsterna av den tillfälligaförmögenhetsskatten tillföras en särskild inkomsttitel benämnd Tillfälligförmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, understödsföreningar ochpensionsstiftelser. De influtna medlen skall av överföras tillriksgäldskontoret i syfte att minska statsskulden. Utskottet tolkar den föreslagna ordningen så attomföringen avses ske direkt från inkomsttiteln, såsom sker medvissa specialdestinerade arbetsgivaravgifter. Det skulle innebära attnettoinkomsten på titeln vid redovisningsårets slut skulle vara i princip noll.Därmed kommer varken de totala statsinkomsterna eller budgetsaldot att påverkasav inkomsterna av den tillfälliga förmögenhetsskatten. Med hänsyn till skattensengångskaraktär och stora omfattning kan ett sådant förfaringssätt godtas. Enredovisning mot budgeten och budgetsaldot skulle kunna leda till att felaktigaslutsater drogs om skattens varaktiga effekter på budgetsaldot. Utskottettillstyrker ; därför från sina utgångspunkter den föreslagna ordningen. Det bördock av budgetredovisningen - i not eller på annat sätt - framgå hur storainkomsterna av skatten är. Sammanfattningsvis anser utskottet att starka skäl talarför att införa en tillfällig förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolagen. 'Desenaste årens ekonomiska politik har varit inriktad på att minska obalanserna iden svenska ekonomin. Det har lett till att utrymmet för standardförbättringarvarit mycket begränsat. Stora grupper i samhället har under dessa år genomolika slag av uppoffringar bidragit till att minska eller eliminera dessaobalanser. Detta har kunnat ske som arbetslösheten har sjunkit ochinflationstakten avtagit. Ett resultat av den framgångsrika politiken är attrealräntan stigit kraftigt. Realräntan har tidigare inte varit ens i närhetenav dagens nivå. Detta har inneburit att avkastningen på försäkringssparandetstigit markant. Den snabba reala tillväxten i försäkringsbolagensåterbäringsräntor står i bjärt kontrast till den återhållsamma utvecklingen avreallönerna. Härtillkommer att försäkringssparandet och hela livförsäkringssektorn ges enförmånlig skattemässig behandling. Skälet härtill är att ett långsiktigt FiU 1986/87:1 y sparandeär samhällsekonomiskt önskvärt. Det måste dock konstateras att denförmögenhetstillväxt som ägt rum går långt utöver vad som kaninnefattas i normala fluktuationer inom ett långsiktigt sparande. Dennakraftiga lönsamhetsökning hos livförsäkringsbolagen har skapat fördelningspolitiskaspänningar, inte minst beroende på att den härstammar frånräntebetalningar på statsskulden. Som påpekas i propositionen måste dessaräntebetalningar finansieras antingen genom höjda skatter eller genom neddragningav utgifter för andra ändamål som återhållsamhet i löneökningaroch offentliga utgifter utgör centrala inslag i den ekonomiska Utskottet vill vad gäller den framtida utvecklingendessutom framhålla att ' de senaste årens höga realräntor kommer att få en beståendepositiv inverkan på försäkringsbolagens avkastning viden fortsatt låg inflation. Härfill kommer effekterna av den slopadeplaceringsplikten. Förslagets utformning föranleder från de utgångspunkterutskottet har att anföra inte någon erinran. En tillfällig skatt skapar inteosäkerhet beträffande skatteuttagets storlek påförsäkringssparandet och kan därför inte antas få några långsikfigt negativaeffekter på hushållens sparande. Utskottet anser med det anförda från de utgångspunkterfinansutskottet har ätt beakta att motionerna Skl36, Skl38 och Skl39 i härbehandlade delar bör avstyrkas av skatteutskottet. Förslaget i propositionen om en särskild inkomsttitel förden tillfälliga förmögenhetsskatten föranleder inte någon erinran frånutskottets sida. Närvarande; (), (), RolandSundgren (s), (), . Åsling (c), (), RuneRydén (m), (), (), (), FilipFridolfsson (m), i (s), i (vpk), () och (). (), (), . Åsling(c), (), (), () och () anser att utskottets yttrande som på s. 1 börjar med "Av deområden" och på s. 7 slutar med "utskottets sida" bort haföljande lydelse: Utskottet behandlar i detta yttrande motiven för att ta uten tillfällig förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag samt den föreslagnaskattens effekterpå sparande och pensioner. Vidare behandlas yrkande 2 i motion FiU1986/87:1 y 1986/87:Skl39 om kontoavsättningar till pensioner i företagen ochyrkande 3 i samma motion om placeringsplikt för försäkringsbolag. Utskottet vill inledningsvis ta upp frågan om skattensbenämning. Livförsäkringsbolagen och övriga institutioner som berörs av förslagethar inga egna tillgångar utan förvaltar enbart pensionsspararnas inneståendemedel. Den föreslagna engångsskatten är därför en pensionsskatt. Utskottetanvänder därför i yttrandet denna benämning. Anförda motiv för pensionsskatten 1 propositionen anförs att förmögenhetstillväxten inomlivförsäkringssektorn är på en sådan nivå att de förmånligaskatteregler som gäller ger ett från fördelningspolitiska utgångspunkterorimligt resultat. Det är riktigt att försäkringssparandet givit en högavkastning . Men utskottet vill understryka attförsäkringssparandet är långsiktigt och att två enstaka år inte kan sesisolerade. Dessa två goda år har föregåtts av med lågavkastning. Ett av skälen till den dåliga avkastningen har varit attförsäkringstagarna burit en del av bördan för att förbättra situationen isvensk ekonomi. De negativa realräntorna varogynnsamma för allt sparande. Härtill kommer att försäkringsbolagen tvingadesplacera en stor del av försäkringssparandet i lågförräntande stats- ochbostadsobligationer. Av statistik som presenterades i realränteskattekommitténsbetänkande (Ds Fi 1986:18) framgår att den som satsade . i enpensionsförsäkring (engångspremie) fram har tjänat 11 kr.räknat i samma penningvärde. Detta motsvarar en årlig real avkastning på endast0,. Av statistik från samma källa framgår att den som sparat ett årligt likastort nominellt belopp i pensionsförsäkring fram till har haftårlig real avkastning på . Inte heller om avkastningen beräknas på dettasätt framstår försäkringssparandet som så särskilt gynnat sett i ett längreperspektiv. Eftersom pensionssparandet ofta är bundet i fleradecennier finns, som anförs i motion Skl36, anledning att studera avkastningenännu längre tillbaka i tiden än vad som görs i realränteskattekommitténsbetänkande. Sådan statistik presenteras i ett remissyttrande från . En försäkringstagare som t.ex. börjadespara ett årligt lika stort belopp har fram till förlorat 0,årligenräknat i oförändrat penningvärde. Även i ett kortare perspektiv förefaller pensionssparandetinte vara särskilt gynnat jämfört med andra sparformer. var den s.k. återbäringsräntan(nominellt) för pensionssparandet totalt . Men bara och fram till , dvs. påmindre än , har värdet på den s.k. storpremien, som riksgäldskontoretemitterade, ökat med . Samma värdeutveckling har de övrigapremieobligationer visat som också emitterade . Dengenomsnittliga kursnivån på har bara ökat med 60 %.Därför kan också den som sparat i allemansfondssparandet eller FiU1986/87:1 y direkt i börsaktier ha erhållit en bättreutvecklingenbart under år1986 än den som sparat i en pensionsförsäkring under både och . Enligt utskottets mening är det således fel att påstå attpensionssparandet skulle vara särskilt gynnat. Utskottet vill härutöver erinra om vad SPP i flerasammanhang anfört beträffande sambandet mellan den ovanligt storaavkastningsökningen på försäkringssparandet och pensionerna idet kollekfiva pensionssparandet. För löntagarnas pensioner gäller, i motsatstill individu-alpensionerna, att ökningen inte kan överskrida höjningen avkonsumentprisindex . Syftet är attlöntagarpensionärerna skall om möjligt ha en bibehållen köpkraft. Dettaöverensstämmer med tankegången bakom ATP. Detta innebär således att löntagarnainte "erhåller en real förmögenhetstillväxt på en nivå långt utöver vadsom i modern fid förekommit". Utskottet konstaterar i likhet med vad som anförts frånSPP att det inte finns något samband mellan de angivna motiven förpensionsskatten och den verklighet som löntagarna upplever vad beträffar sinapensionsförmåner. I propositionen anförs vidare att syftet medpensionsskatten är att sanera statsfinanserna och förbättra den ekonomiskasituationen för de sämst ställda pensionärerna. Det anförs bl.a. att genom entillfällig förmögenhetsskatt får den sektor som gynnas särskilt starkt av denframgångsrika inflationsbekämpningen bidra till en sanering avstatsfinanserna. Det hävdas vidare att skatten kommer att skapa utrymme förförbättringar för de sämst ställda pensionärerna. Intäkterna frånpensionsskatten skall användas för att betala av på statsskulden. Den minskaderäntebörda för staten som blir följden härav skall enligtregeringsdeklarationen oavkortat användas för att finansiera åtgärder tillförmån för de sämst ställda pensionärerna. Det bör också noteras att om hela beloppet, j.kr., används för nya offentliga utgifter sker ingen "sanering" avstatsfinanserna. Pensionsskatten kan således inte både motiveras av ettbehov av att "sanera" statsfinanserna och "oavkortat" användas för att finansiera åtgärder för de sämstställda pensionärerna.