prot · GA0941 · 1986-12-31 00:00:00 — Vi är väl också eniga om att det ärganska förklarligt, eftersom våldsbrotten har ökat, om inte så mycket det sistförlidna året så i varje fall . Det är även en självklarhetatt detta har medfört att väldigt många människor har blivit ängsliga. Det harockså tyvärr medfört att många som har blivit vittnen till våldsangrepp-intehar vågat ingripa och att de t. o. m. är rädda för att skydda sig. De vill intesjälva begå brott, och de är i någon mån osäkra på vilka rättigheter somnödvärnsrätten ger dem. Därför tycker jag, herr talman, att det är värdefulltatt det förs en debatt, och en debatt kan en motion i föranleda. a. det som jag har förstått att motionären vill. En större debatt medförockså en större information om nödvärnsrätten, som mer eller mindre är en frågaom självförsvar. Däremot är justitieutskottet inte berett att nu förorda enlagändring. Vi är inte lika övertygade som motionären om att en lagändring medsäkerhet skulle minska våldet, vilket jag tror är ett av rhotionärensvällovliga syften. Jag är inte heller säker på att det med en lagändring skullegå att förklara nödvärnsrätten så värst mycket bättre. Enligt vår uppfattningär lagen rätt klart skriven. Vi har också i betänkandet mycket noga redovisat de utslagfråri högsta domstolen som föreligger för , och det ärdärför-det måste jag säga - något förvånande att motionären påstår attdomstolarnas praxis är otillfredsställande. Det har utskottet-inte kunnatfinna. Det är ocksä litet svårt att vetavilken ändring motionären egentligen vill hä till stånd. Vi håller medmotionären om att en ökad upplysning och en ökad debatt är mycket viktig. Omdetta är utskottet enigt; De borgerliga ledamöterna har också skrivit ettsärskilt yttrande där vi i anledning av motionen vill erinra om att massmediahar ett ansvar och att det är utomordentligt viktigt att t. ex. polisenutnyttjar sina möjligheter att berätta för den som är skadad att han har rätttill ersättning.' - Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottetshemställan. AnL 29BENGT () replik: Jag tackar för dessa synpunkter frånjustitieutskottets ordförande. Det är naturligtvis värdefullt att vi för enöppen och intensiv debatt kring dessa viktiga frågor. Det är riktigt som utskottets ordförande säger atträttspraxis till stor del är redovisad i utskottets betänkande. Men vad sombeskrivs är högsta domstolens praxis, och den förefaller relativt generös.Underrätternas praxis är dock inte undersökt nu och den är sannolikt mycketmera ojämn. Jag vill i detta sammanhang hänvisa till Advokatsamfundsom framfört dessa synpunkter. Det skedde visserligen 1982, men högsta domstolenhar inte avkunnat någon enda dom i nödvärnsmål . Jag tror attadvokater som arbetar i den praktiska vardagen har samma uppfattning som jag,och jag har som åklagare praktisk erfarenhet av sådana här situationer. För övrigt vill jag ta upp en annan fråga som utskottetsordförande nämnde, nämligen information. Utskottet säger att det är viktigt medinformation om nödvärnsrätten och att lämpliga informationsåtgärder bör vidtas,men man talar inte om vilka. Vilka garantier har vi för att det ges någon formav information? Jag anser att staten bär huvudansvaret för information omlagens innehåll, och det ansvaret kan inte rimligen övervältras på massmedia.Jag är fullständigt övertygad om att en lagändring, som jag inte är färdig atti örd exakt formulera här och , skulle få ett mycket stort informationsvärde.Det skall i varje fall inte underskattas. En lagändring skulle få avsevärdbetydelse, och med en ny praxis skulle ocksä informationseffekternaförstärkas. AnL 30 () replik: I den här delen är vi inte helt ense. För detförsta kan man faktiskt inte som niotiv för en lagändring anförainformationsbehovet. Lagen skall ändras om den är felaktig, men i övrigt fårman informera om den lagstiftning som finns. För det andra står det i utskottets betänkande attfängelsestraffkommittén har i uppdrag att överväga om någon ändring behövs inödvärnsreglerna och ge förslag dll hur man skall sprida information om dessa.Vi får med förtroende överlåta detta arbete på den kommitté som verkar. är åklagare ochbör veta att påståenden måste bevisas. Vi har från utskottets sida visat vilkamål som varit uppe i högsta domstolen. Vi har inte kunnat finna något somupprör våra sinnen i dessa domar. Om anser att ett antalunderrätter dömer fel måste åklagarna eller de som är fällda gå vidare - vi harfaktiskt både hovrätter och högsta domstolen kvar. Vi vore tacksamma, om BengtHarding i sin motion gav oss några konkreta exempel. AnL 31BENGT () replik: Det är naturligtvis riktigt som utskottetsordförande säger att påståenden är till för att bevisas. Men om man skallfortsätta med juridiken är det så att notoriska fakta. sådana som ärsjälvklara, inte behöver bevisas. Med det vill jag säga att det ovedersägligenfinns ett glapp mellan det allmänna rättsmedvetandet och den nödvärnsrätt somär formulerad i . Det är riktigt att fängelsestraffkonimittén sedan sju åttaar tillbaka håller på med att utreda olika saker, och den har fåtttilläggsdirektiv angående nödvärnsrätten. Enligt uppgift pågår en översyn. Detär bra - det föreliggerett stort behov av en sådan. Men det vore önskvärt att man kiinde påskyndautredningen just på den här punkten. Ordspråket lyder ju: Medan gräset växerdör kon. När fängelsestrafflomniittén kommer fram med ett förslag,hoppas jag att den får större framgång än med de förslag som harlämnats. AnL 32 () replik: Jag är helt ense med omatt det är bra om fängelsestraffkommittén skyndar på. Jag måste nog göra en invändning till. Det finns ingetglapp mellan det allmänna rättsmedvetandet och - de stämmer braöverens. Men det finns möjligen ett glapp mellan folks kunskaper om vad somstår i och vad som verkligen finns skrivet där. Det ärnaturligtvis bekymmersamt. Jagvidhåller: Kom tillbaka med bevis så skall vi gärna ta upp frågan igen. Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 33BJÖRN KÖRLOF (m): Det mesta är redan sagt i detta ärende, menjag vill anföra ytterligare några synpunkter. Nödvärnsrätten är - och det framhåller utskottet medskärpa - en mycket viktig och enligt min mening t. o. m. omistlig del av vårrättsordning. Vi har framhållit, när vi haft frågan uppe iutskottet, att gällande lagregler och domstolspraxis ger en angripen enbetydande rätt till våldsanvändning i självförsvar. Någon ändring av självalagtexten kan vi därför inte tillstyrka, om vi inte får ett konkret lagförslagsom skulle kunna precisera reglerna ytterligare. Vi håller naturligtvismöjligheten att pröva detta igen öppen, precis som utskottets ordförande sade.Det förefaller mig dock vara en något konstig lagstiftningsmetod som motionärenhär vill använda. Han vill ändra i lagtexten och därigenom åstadkommauppmärksamhet, inte för att lagtexten i sig är dålig eller felaktig i sak. Detär kanske en metod som är något okonventionell i de här sammanhangen. Det finns, som också utskottetsordförande var inne på. etttydligt behov av information till allmänheten om nödvärnsrättens innehåll ochgränser. Jag har den uppfattningen att staten i och för sig naturligtvis harett ansvar att informera om den lagstiftning som gäller, precis som motionärenuttryckte tidigare. Helt klart är dock att det inte alltid är så lätt attsprida sådan information till den stora allmänheten från statens sida. Däremotär det tydligt att massmedia här har ett mycket stort ansvar. Det är ju isamband med att något fall inträffar som allmänhetens uppmärksamhet riktas motdetta problem. Motionären har själv i sitt anförande tagit upp ett sådant fall,som belyser nödvärnsrättens innehåll och gränser i ett visst sammanhang. Det ärviktigt att en sådan diskussion kommer till stånd. Däri bör vi alla delta ochförsöka medverka till att mejsla fram den inforriiation som kan uppfattas avallmänheten. Vi understryker i vårt särskilda yttrande att massmedia i det härsammanhanget har betydelse. Ett annat problem i dethär sammanhanget är detförhållandet att många människor är ovilliga att hjälpa en person sorn bhr angripen. Det hänger naturligtvis samman med att människor är rädda. Man är rädd att komma till skada själv. Man vet inte om våldsverkaren möjligen har något vapen som han tänker använda. Det finns en naturlig rädsla för att ingripa. är det så att skadeersättningarna kan vara njugga. Förfarandet tar , och det kan vara ovisst om man över huvud taget kan fa någon ersättning. Vi har också understrukit i vårt särskilda yttrande hur viktigt det är att dessa synpunkter beaktas i arbetet med en översyn av brottsskadelagen och brottsoffrens ställning. AnL 34 () replik: . Till vill jag säga: Det ärriktigt, jag anser i princip att nödvärnsrätten i sak har den omfattning som ärlämplig. Men utformningen av lagtexten har, enligt min uppfattning, gjort attdet uppstått ett glapp mellan vad allmänheten anser vara en rimlig nödvärnsrättoch vad lagstiftaren har fått fram i själva lagtexten. Jag menar att det finnsett behov av en ändring här, som tydligare framför vad lagstiftaren verkligenhar tänkt sig. Lagstiftaren har tänkt sig en generös nödvärnsrätt. Dennarätt skall finnas både i teorin och praktiken, men framför allt i praktiken. Omman inte har fångat detta innebär det ett beklagligt glapp. Det menar jag ärett skäl för lagändring. Jag vill också poängtera att det inte bara är jag somtycker att det behövs en lagändring. har sagt att detfinns anledning att ifrågasätta om inte en omarbetning av lagtexten ärnödvändig. Det sade man 1982, då man hördes särskilt av utskottet. ', 1986,har utskottet inte hört . Jag är emellertid övertygad omatt man har samma uppfattning som nian hade 1982. AnL 35 () replik: Jag vill inte uteslutaatt det är möjligt att åstadkomma en ytterligare precisering och konkretiseringav lagtexten. Jag säger att jag inte utesluter den möjligheten. Men i så fallmåste motionären, i vart fall i den här debatten, peka litet tydligare på vaddet är i lagtexten som han inte tycker är bra och som han anser borde blibättre. Annars för vi debatten på ett plan som leder till ett ganskameningslöst utbyte av åsikter. Vi måste få till stånd en ytterligarekonkretisering från motionärens sida innan vi kan gå in i en diskussion somleder någonstans. AnL 36BENGT () replik: Jag är tacksam för den synpunkten från BjörnKörlof som innebär att han inte utesluter möjligheten att det finns varianteroch sätt att förtydliga lagtexten. Det ser jag som väldigt hoppingivande.Tyvärr är jag inte mäktig att här och producera en exakt lagformulering. Menjag kan lova att jag skall återkomma till utskottet i den här frågan. Då kommerdetta, om jag kan tolka det som sagts som ett löfte, att få en behandling i enännu tydligare positiv anda. AnL 37 EVAJOHANSSON (s): Jag kan inleda på ungefär samma sätt somBjörn Körlof och säga att det mestai den här debatten redan är sagt. Detframgår också av betänkandet att vi är mycket eniga i utskottet om vårbedömning i denna fråga. Detsamma kan faktiskt sägas om det som står i detsärskilda yttrande som de borgerliga ledamöterna har fogat till betänkandet. Vi har gjort en noggrann redovisning av de rättsfall somfinns när det gäller nödvärnsrätten. De har, som sagts tidigare, gett vidhanden att det finns goda möjligheter till rättsligt skydd för den som ingripermot våld eller försvarar sig själv mot våld. Motionären har efterfrågat merinformation. När frågan har behandlats tidigare i har det bl. a. letttill en ökad information till de rättstillämpande organen. Självfallet skallman fortsätta ge sådan information i all den utsträckning som kan varanödvändig. HD-domarna torde dock.tala sitt tydliga språk för dem som har atthandskas med dessa ärenden i t. ex. domstolarna. Lika viktigt är självfalletockså att den breda allmänheten har kunskaper om lagens innehåll.Fängelsestraffkommittén, som har att överväga om det finns behov av ändringareller kompletteringar i systemet med allmänna ansvarsfrihetsregler, skall ocksåöverväga vilken information om nödvärnsrättens innehåll och gränser tillallmänheten som kan behövas. Motionären har också föreslagit förtydliganden i lagen pådessa punkter. Precis som sagts tidigare anser vi att det finns en gräns förhur noga man i lagstiftningen kan förutse och precisera alla de situationer somkan förekomma. Domstolarna måste göra dessa bedömningar av hur nödvärnsrättenskall kunna användas. Vi anser att marginalerna är så breda att det gåratt tillgodose mycket högt ställda krav på möjligheten både att försvara sigsjälv mot våld och att ingripa mot våld mot annan person eller egendom. I det särskilda yttrandet tas frågor om ersättning förskador -samt brottsoffrens ställning upp. De frågorna behandlas inte iutskottets betänkande, eftersom de ligger utanför vad motionen tar upp. Dekommer emellertid att behandlas i andra sammanhang här i kammaren.Justitieministern har aviserat att han kommer med förslag. Därför lämnar jagdessa synpunkter åt sidan . Jag vill yrka bifall till utskottets hemställan. AnL 38ELVING (): Lät mig först säga att jag delar denuppfattning som kommer till uttryck både i motionen och i utskottets skrivning,nämligen att det är väldigt viktigt att vi på olika sätt kan få allmänheten attengagera sig i det brottsbekämpande arbetet, och naturligtvis också när detgäller ätt bekämpa våldet. Jag tror att vi är överens om att det är ennödvändighet för att vi skall kunna bryta den utveckling som för närvarandepågår när det gäller våldsbrott. Att enskilda människor inte ingriper i den omfattning somvi kanske skulle önska när det gäller våldsbrott, överfall och liknande, trorjag beror på även andra saker än bristande information om nödvärnsrätten. Detär naturligtvis en del i det här, men vad som väger tyngre tror jag är att manär rädd att själv bli skadad och inte vet vilka möjligheter man har att fåersättning, om man ådrar sigen skada efter ett ingripande. Det har här sagts att detta är frågor som ärunder beredning i andra sammanhang, och vi får därför återkomma till demsenare. Det är naturligtvis riktigt att det behövs ökadinformation, men det är inget exklusivt bara kring paragraferna omnödvärnsrätten, utan det gäller egentligen all lagstiftning. En viktigförutsättning för att rättssamhället skall fungera är att medborgarna har godkännedom om lagsfiftningen och vad den innebär. Detta har tagitupp i ett större sammanhang när det gäller samhällets informationsskyldighetgentemot invånarna om hur lagstiftningen är utformad och skall tillämpas. Frågan om paragraferna om nödvärn i ligger ilinje med det allmänna rättsmedvetandet eller ej kan naturligtvis diskuteras.Det är nödvändigt att den här typen av paragrafer är vitt utformade. Det gårnämligen inte att i lagstiftningen täcka in alla de situationer soni kan tänkasuppstå. Därför är det viktigt att det finns ett ordentligt lekmannainflytandei. Det är nämndemännen som skall svara för att domstolens arbete ochdess dömande ligger i linje med det allmänna rättsmedvetandet. Därför är detockså viktigt att vi även i detta sammanhang slår vakt om lekmannain-flytandeti domstolarna. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed avslutad. 1986/87:7om förverkande m.m. (prop. 1986/87:6), 1986/87:9 om fortsattförsöksverksamhet med användning, av telefon vid rättegång (prop. 1986/87:14)och 1986/87:10 om fortsatt giltighet avlagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål(prop. 1986/87:22). Kammaren biföll vad utskottet i dessa betänkandenhemställt. 1986/87:3om lagregleringen av vissa sexualbrott, 1986/87:6om snatteriavgift, socialförsäkringsutskottetsbetänkande /87:5 om socialförsäkringstillägg m.m.. kulturutskottetsbetänkanden /87:5 om vissa lotterifrågor och 1986/87:6 om amatörboxning. Dessa betänkanden debatteras i nu nämnd ordning.Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas justitieutskottets betänkande 3 omlagregleringen av vissa sexualbrott. Lagregleringen av vissa sexualbrott AnL 40KARIN AHRLAND (fp): I justitieutskottets betänkande 3 behandlastvå modoner som rör två olika paragrafer och ändringsförslag i brottsbalkensbestämmelser om sexualbrott. Den ena motionen röner faktiskt ett i riksdageninte särskilt vanligt öde. Samtliga remissinstanser och ett enigt utskotttillstyrker bifall dll motionärens begäran om en ändring av 6 kap. 5 § andrastycket , så att samma straffmaximum skall gälla för sexuelltumgänge med syskon under som med andra barn . Det innebär heltenkelt, herr talman, att utskottet föreslår ett tillkännagivande tillregeringen. Av förbiseende har ett fel begåtts 1984, och vi är ense om att detbör rättas dll. I den andra motionen däremot, som handlar om de två skildabrotten våldtäkt å ena sidan och sexuellt utnyttjande å andra sidan, begärGunilla en ändring av 6 kap. 1 § så att brott som bedömssom sexuellt utnyttjande, i vissa fall skall betecknas som våldtäkt.Bakgruri-den till motionen är det numera så bekanta Piteåfallet som utskottethar redogjort för i betänkandet. Jag skall inte här dra historien utan barapåminna om att det var ett antal pojkar som gav sig på en flicka, som var såberusad att hon var medvetslös, och utövade sexuellt umgänge med henne undertiden. Hon fick också skador. Det var ett upprörande rättsfall, men pojkarnakunde inte fällas för våldtäkt utan för sexuellt utnyttjande. Också i fråga om den här motionen är vi relativt eniga ijustitieutskottet. Vi tycker nämligen allesammans att det är stötande för detallmänna rättsmedvetandet om ett sexuellt utnyttjande under så gravaomständigheter som det var fråga om i Piteåfallet betraktas som ett lindrigarebrott än våldtäkt. Vi är också - och det gäller numera även motionären, vilkethedrar henne - eniga om att den typ av gärning som vi åsyftar, nämligen närnågon utnyttjar en annan persons värnlöshet för att skaffa sig sexuelltumgänge, under vissa omständigheter kan vara lika klandervärd som den där mantilltvingar sig umgänge med våld, dvs. Men det är alltså intedetsamma som våldtäkt. Det är därför som vi i enighet skriver attstraffstadgandet kan behöva ses över i syfte att få infört en bestämmelse omett grövre brott med särskild straffskala. Vi är också eniga om att det då kanvara värt att pröva en annan brottsbenämning än sexuellt utnyttjande, som låterlitet konstigt. Sedan, herr talman, är emellertid sämjan slut. Deborgerliga företrädarna i utskottet har den enligt min uppfattning fullständigtsjälvklara inställningen, att när vi nu allesammans i justitieutskottet vill fåen ändring till stånd, så bör upplysa regeringen om det genom ettformellt tillkännagivande precis som vi gör i fråga om motionen om sexuelltumgänge mellan syskon. Lagregleringen av vissa sexualbrott Det är som stiftar lag, och därav följer ocksåatt vi måste vara beredda att tala om för regeringen att vi vill ha ettlagförslag om en ändring. Det borde inte vara någonting konstigt med det ellernågonting att hymla med. har den socialdemokratiska majoriteten hamnat i någotslags diffust dilemma och bokstavligen satt sig på två stolar. Å ena sidantycker man att någonting bör göras, men å andra sidan vill man inte säga detdirekt till regeringen. Man utgår från att den önskvärda översynen kan kommatill stånd i något lämpligt sammanhang. Det låter, herr talman, sommarsvins-gråt i sur halm. Ni vågar inte mer än att indirekt till sägaatt ni är med på en ändring, meri rii vill inte säga det till regeringen. Ärmina socialdemokratiska vänner rädda för regeringen? I så fall vill jag baraödmjukt påminna om att är folkets främsta företrädare. Eller är ni såpartidisciplinerade att ni inte vågar göra en snar beställning, därför attjustitieministern i en debatt var negativ till en ändring? Dähade lagen bara gällt , och i utredningsarbetet hade man inte diskuteraten liknande fråga. Dessa frågor vill vi gärna få besvarade av de socialdemokratiskaföreträdarna i utskottet. Även i det mest grundliga utredningsarbete ärdet möjligt att göra ett förbiseende. Det är vad som har skett i det härfallet, och har det uppdagats. har gjort ett nytt grundligtutredningsarbete. Vi har haft en lång och omfattande remiss i dén här fråganoch kommit fram till att det behövs en lagändring. Då borde vi också allihopformellt stå för den slutsatsen och-göra eri riksdagsbeställning tillregeringen. Det är av den anledningen som de borgerliga ledamöterna i utskottetyrkar bifall till reservationen. AnL 41BJÖRN KÖRLOF (m): Utskottets värderade ordförande har berört deflesta viktiga synpunkterna på det här ärendet, och jag har inte så hemsktmycket mer att tillägga. Jag vill bara understryka en aspekt på ärendet, ochdet gäller då den otäcka bakgrunden, nämligen Piteåfallet. I diskussionen har ibland förekommit den uppfattningen attdet inte skulle vara möjligt att med gällande regler åstadkomma tillräckligthårda straff för den gärning som de här pojkarna begick. Det är faktiskt så attreglerna om förhöjt straffmaximum vid sammanträffande av brott gördet möjligt att utdöma tillräckligt långa straff för brottet sexuelltutnyttjande, om man kombinerar det med åtal för misshandel eller grovmisshandel. Då kan man uppnå minst lika lång frihetsberövande påföljd ellerannan påföljd som gäller för våldtäkt. Det är alltså inte bristande möjligheter att reagera medkraftiga straff som vi nu talar om, utan det är den tekniska och inte minstspråkliga utformning som brottet sexuellt utnyttjande har fått. För att undvikabehovet av att åtala för sexuellt utnyttjande i förening med misshandel ellergrov misshandel i liknande fall kan det alltså finnas skäl attinföra bestämmelser om grovt brott vad avser sexuellt utnyttjande med ensärskild straffskala. I sammanhanget kan man då också pröva den språkligabenämningen på detta brott. Om detta är en framkomlig väg och bringar lagtexten iöverensstämmelse med den allmänna rättsuppfattningen, får översynen visa. Detär viktigt att det görs en utredningom detta, och i likhet medutskottetsordförande tycker jag att det är märkligt att utskottsmajoriteteninte velat säkerställa att' en sådan nu kommer till stånd, helt iöverensstämmelse med den uppfattning som vi har i utskottet, genom etttillkännagivande. Det är den form som vi normalt använder när villatt regeringen skall vidta någon åtgärd som leder till lagändringar och som visedan får pröva här i . Jag yrkar bifall till reservationen. Lagregleringen av vissa sexualbrott AnL 42GUNILLA (): Lagarna måste vara så utformade att deuttrycker människors värderingar. De måste bygga på normer för mänskligsamlevnad som är allmänt godtagna och därmed förankrade i allmänhetensrättsmedvetande. Nuvarande lagstiftning om sexualbrott trädde i kraft den 1juli 1984. Den präglades av ett synsätt som också byggde på kvinnorsvärderingar. Det innebar exempelvis att gamla myter omkririg sexuella övergreppinte längre ligger till grund för lagstiftningen. Forskare lär oss att en våldtäkt endast är skenbartsexuellt betingad. I grund och botten är den ett uttryck för fientlighet, vredeoch vilja att behärska. Våldtäkten är den yttersta förolämpningen. Brottetutgör en allvarlig kränkning av offrets personliga och sexuella integritet ochär en traumafisk upplevelse för offret. Övergreppet vittnar om betydande hänsynslöshethos gärningsmannen. I ett uppmärksammat fall har en 17-årig flicka våldtagitsoch misshandlats" svårt i underlivet vid en gängvåldtäkt, det s. k.Piteåfallet. Hon var för tillfället oförmögen att försvara sig, eftersom honvar medvetslös på grund av alkoholförtäring. Då flickan var medvetslös, behövdepojkarna varken använda hot eller tvång för att fullborda sina gärningar.Brottsrubriceringen blev sexuellt utnyttjande, och därmed tillämpades en lägrestraffskala än om våldtäktsparagrafen kunnat tillämpas. Vanmaktssituationenkunde inte åberopas, eftersom hon själv försatt sig i detta tillstånd. En sådan lag är stötande för det allmännarättsmedvetandet.