prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — får följaktligen den enskilde stå sitt eget kast, om han litar på en uppgift om innehållet i gällande rätt från myndigheternas sida. Det är nog fler än jag som finner det stötande att den enskilde i mina exempel själv måste bära den ekonomiska skada som uppstått genom att han förlitat sig på att rriyndighetens uppgifter om gällande rätt eller om något rättsligt faktum varit riktiga. Detär egentligen tragiskt att utskottet är så djupt splittrat i den här frågan,som -enligt vad jag framhållit - ytterst gäller om det är denenskilde som ensam skall bära den ekonomiska skadan av ett felaktigthandlande.från det allmännas sida eller om det bör vara vi alla tillsammans. skadeståndsrättsliga litteraturen används ofta termen pulvrisering för attuttrycka just detta att de ekonomiska konsekvenserna sprids ut på så mångapersoner som möjligt (, Skadeståndsrätt s. 33). Socialdemokraterna kanemellertid inte ens. tänka sig att låta nuvarande ordning bli föremål förförnyade överväganden, vilket vi borgerliga begärt. Rätten sitter i spjutrstångs ände. Detallmänna kan slutiigen driva affärsmässig verksamhet på samma sätt som vilkenprivat näringsidkare som helst. Det kan vara fråga om tillhandahållande avolika slags tjänster t. ex.' inom kommunikationsområdet. Jag tänker då på SJ,och postverket. Inom detta område borde staten -det kan man tycka -uppträda under samma betingelser som andra näringsidkare är skyldiga att göraenligt de lagar stiftat t. ex.- inom konsumentskyddsområdet.Spelreglerna skall vara desamma det.borde vara en självklarhet frånrättvisesynpunkt. Men så är det naturligtvis icke. Även här har staten skaffatsig privilegier. Staten kan friskriva sig från ansvar och skadestånd på ettsätt som enskilda rättssubjekt icke har rätt att göra. Rätten sitter ispjutstångs ände - med socialdemokratiskt stöd. EnStockholmsadvokat upptäckte till sin förfäran att han uteslutits urtelefonkatalogeri, såväl ur yrkesregistret som ur den vanliga delen. Advokatens omsättning minskade med betydligt mer än 100 000kr. Var och en kan ju tänka sig vad det skulle innebära för en näringsidkareatt bara försvinna ur yrkesregistret. Detallmännas skadeståndsansvar m. m. Detallmännas skadeståndsansvar m. m. inte bära det ekonomiskaansvaret för det inträffade, till vilket han var helt utan skuld. Televerketbestred emellertid allt skadeståndsansvar, under hänvisning till en friskrivningsklausul i de allmänna villkoren för telefonabonnemang, som här går tillbaka till ett av regeringen fastställt telefonreglemente. Det var ostridigt att uteslutningen berott på slarv och vårdslöshet från sida. Domstolarna ansåg tyvärr att telefonreglementet på grund av dess offentligrättsliga karaktär inte kunde göras tiU föremål för jämkning enligt 36 § avtalslagen - en generalklausul som tar sikte på oskäUga och stötande avtalsvillkor. Advokaten fick alltså själv stå för det ekonorniska ansvaret för försummelser. Enligtde i telefonkatalogen intagna allmänna villkoren gottgör direktautgifter som uppstått till följd av fel eller försummelse med högst 2 000 kr.Begreppet "direkta utgifter" har valts för att begränsa betalningsskyldighetenfill utlägg av typen kostnader för resor och telefonsamtal och därigenomutesluta gottgörelse för värdebortfall som det här var fråga om (,Speciell avtalsrätt I, Köprätt s. 180-181). Omstatens järnvägar missköter sig är situationen Ukadan. Den enskilde får bära deekonomiska konsekvenserna av SJ:s försummelser såvitt angår personbefordran.Även om tåget ej alls skulle gå utan blivit inställt utan skäl eller om detskulle gå åt fel håll, är SJ fri från lagfäst ansvarighet gentemot den enskilderesenären. Skulle den enskilde däremot ha anUtat annat transportmedel, såsombåt eller flyg, skulle han ha kunnat få ersättning för Uden skada. Dettaframgår av 191 § sjölagen och 9 kap. 19 och 20 §§ luftfartslagen.- AttSJ inte har förmåga att upprätthålla normal tågdrift vinterfid har särskiltpendlarna från verkligen grundligt fått erfara. Då kritik från derashåll riktats mot KO för att inte hävda den enskildes rätt på ett effektivtsätt, bUr svaret, att det är självklart att de affärsdrivande verken skaU följasamma spelregler som andra företag. Svaret innefattar emellertid etterkännande av att SJ inte lyder under sådana spelregler. Nyaöverläggningar förbereds dock, får läsaren av den 16 februari1987 hoppfullt veta, syftande till att stärka resenärens ställning ytterligare.Kanske SJ:s åtaganden t. o. m. kan utsträckas till att avse samma mått påansvar som gäller för andra transportmedel. Men då får nog KO lägga på ett kolextra. Dengemensamma borgerliga reservationen utmynnar även här i en begäran om översynav statens skadeståndsansvar. Det är beklagligt att socialdemokraterna även häruppträder fill försvar för staten, dvs. för den starkare parten irättsförhållandet. Det är däremot mycket tillfredsställande och betydelsefulltatt de tre borgerliga partierna samlats bakom krav på översyn av gällandeordning i de hänseenden som jag berört i mitt anförande. Med hänvisning till vad jag har anfört, till reservationen och till deanföranden som mina borgerliga kamrater kommer att hålla, yrkar jag härmedbifall fill den geriiensamma reservationen. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 99 (): Det nu aktuella betänkandet från lagutskottet behandlar flera skildafrågor rörande det allmännas skadeståndsansvar. I de delar som främst gälleraffärsverkens ansvar hänvisar jag till mina medreservanter ochMartin inlägg. Minuppgift är närmast att behandla problematiken kring det allmännas, dvs.statens, landstingens och kommunernas, skadeståndsansvar vid typiskmyndighetsutövning. Problemet kan mera konkret beskrivas på följande sätt: Omen myndighet har fattat beslut eller vidtagit annan åtgärd som orsakat skadaför en enskild medborgare, vem skall då ekonomiskt ansvara för skadan? Skalldet vara skadegöraren, exempelvis staten, eller den skadelidande privatpersonensjälv? Hur skall frågan lösas när staten står mot individen? Myndighetsutövningenhar kraftigt utvidgats i takt med statsapparatens tillväxt. Risken för missbrukeller missgrepp har alltid funnits och kommer alltid att kvarstå. På senare årtycks dock myndighetsfelen ha ökat oroväckande. I vart fall har de blivitalltmer uppmärksammade. Därför har frågan om det allmännas skadeståndsansvarvid myndighetsutövning bUvit aUt viktigare. Gällandeskadeståndsrätt och dess tillämpning är i praktiken alldeles för sträng ochleder inte sällan till stötaride resultat på den enskilde medborgarensbekostnad. Det är en bister verklighet för de människor som åsamkats skadorgenom myndighetsutövning.' Några konkreta situationer kan belysa dettapåstående. Skatterhyndigheternasbetalningssäkringar har ibland vållat stora skador för frärnst drabbadeföretagare, ibland med konkurs som yttersta konsekvens. Personer som skadatsvid poUsingripande kan orsakas stora kostnader, bl. a. genom förloradarbetsinkomst. Attvara anhållen vållar naturligtvis olägenhet och även skada förden enskilde. Husrannsakan orsakar ibland materiella skador som drabbar tredjeman, exempelvis en hyresvärd. I samtliga dessa fall är möjligheterna att fåskadestånd av det allmänna oftast helt obefintliga eller ytteriigt minimala. återfinns främst i den allmännaskadeståndslagen. Huvudregeln är att en person, fysisk eller juridisk, som avoaktsamhet vållar annan person skada är skadeståndsskyldig. För det allmänna,dvs. stat, landsfing och kommun, gäller skadeståndsansvar om fel ellerförsummelse förelegat. Dessutom föreligger skadeståndsansvar vidmyndighetsutövning som orsakat skada för annan. Härav skulle man kunna förledasatt tro att i princip samma skadeståndsregler gäller för den offentliga och denprivata sektorn, men så är inte alls fallet. Detallmänna är-nämligen ovedersägligen favoriserat i skadeståndsrättsligt hänseende på den enskilde medborgarens bekostnad. Denna förmånliga situation för stat, landsting och kommun har tillskapats genom att det i skadeståndslagen har införts flera regler som inskränker den enskildes rätt till skadestånd. För det första kan staten,även om en tjänsteman varit försumlig, endast Detallmännas skadeståndsansvar m. m. Detallmännas skadeståndsansvar m. m. åläggas ansvar "om.de krav har blivit åsidosatta som med. hänsyn tillverksamheteris art pch ändamål skäligen kan ställas på dess utövning". Fördet andra behöver staten endast betala ersättning för iritrång i näringsverksamhet"i den mån det är skäligt med hänsyn fiU. intrångets art ochvaraktighet, felets eller försummelsens beskaffenhet och övriga omständigheter".För det tredje slipper staten ersättningsskyldighet för skada som kunnatundvikas om den skadelidande fört talan om rättelse ay det felaktigamyndighetsbeslutet.. För det fjärde kan, om staten trots allt befinns varaskadeståndsansvarig,- ersättningsskyldigheten jämkas, och då ända ner fillnoll. beskrivning av gällande skadeståndslag visar i klartext atthuvudregeln om statens, landstingens och kommunernas skadeståndsansvar är såkraftigt urholkad att man med fog kan fråga sig vad ansvaret i realiteten ärvärt för den enskilde, medborgaren. Iett rättssamhälle måste naturligtvis både staten och den eriskilde ta ansvar för sina handlingar. Men det är särskilt viktigt att staten.bär.ett generöst skadeståndsansvar för. myndighetsutövning,- där den enskilde medborgaren oförskyllt orsakas skada. är, det eii alltmer utbredd uppfattning att staten inte tar ett rimligt skadeståndsansvar i dessa situafioner. I flera fallkan det leda tiU allmänt stötande resultat. Enligt min uppfattning är nuvarande rättsläge oacceptabelt, och risken för underminering av allmänhetens tilltro till vårt rättssamhälle är uppenbar.' - ,,. -.,.' Mot denna bakgrund föreUgger.ett akut behov.av reformering av reglernaför det allmännas skadeståndsansvar. Utgångspunktenmåste då vara att stat, landsfing.och kornmun påtar sig ett generöst ansvar förskador som vållats enskilda medborgare genom myndighetsutövning. Tillattibörja ined måste gällande.begränsningsregler avskaffas. Sådana regler ärovärdiga den offentliga sektorn och även orättfärdiga vid jämförelse med denprivata sidan, som saknar sådana.begränsningar. Dessutommåste gällande huvudregel utvidgas. Den naturliga utgångs punkten bör vara att én enskild som tUlfogats skada fill följd,ay åtgärd eller annat handlande från det allmärinas sida bör få ersättning för den skada han lidit. Det allmänna bör därför åläggas ett omfattande skadeståndsansvar för felaktig myndighetsutövning. Härmed avses då samtliga skadefall som oförskyllt drabbar den enskilde medborgaren. Dennaskadeståndsrätt skall föreligga även om inte någon tjänsteman varit försumlig.Frågan om befattningshavaren varit försumlig eller inte får alltså inte påverkamedborgarens rätt till skadestånd utan måste i stället bU.en angelägenhet meUanarbetsgivaren och arbetstagaren. . i . Detnu föreslagna skadeståndssystemet är ingen revolutionerande nyska pelse. Motsvarande grundregel finns i den. särskilda skadeståndslagen om ersättning vid frihetskränkning. Denna generösa grundkonstruktipnbör utvidgas till att gälla hela området för myndighetsutövning. bör en del omotiverade begränsriingar av det statliga skadeståndsansvaret avskaffas även i den särskilda lagen. Slutsatsenay det nu förda resonemanget blir följande. En.parlamentariskt sammansattutredning bör få till.uppgift att göra en öyersyn äv det allmännasskadeståndsansvar vid myndighetsutövning som vållat skada för enskilda ochföretag. Med förtur bör' förslag framläggas för att - förbättra enskilda medborgaresskadeståndsrätt vid myndighetsutövning i form av tvångsåtgär- Proit.1986/87:89 der mot person, t. ex. gripande, eller mot egendorii, t. ex.betalningssäkring. Det allmännas skadeståndsansvar m. m. Med detta yrkar jag avslutningsvisbifall till reservationen tiU lagutskottets betänkande nr 16. 100 (): I fråga om det allriiännas skadeståndsansvar har de treicke-socialisfiska partierna en gemensam reservation om att det bör göras enöversyn. De båda föregående talarna har här angivit dé viktigaste skälen tillvårt ställningstagande. Det är samma ställningstagande som vi gjorde i '.betänkandet vid behandlingen av de här motionskraven. Jag vill därförbara kort anföra några synpunkter som vi i tagit upp dels i vår motion,dels i reservationen. Rättentill skadestånd är av största betydelse för den enskildes ekonomiska trygghet.I skadeståndslagen anges ju grundernaförskadeståndsrättén. Men när det gällerstatens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet finns det vissa regler sombegränsar rätten till skadestånd. Med anledning härav har frågor omskadeståhdsansvar för de statUga affärsdriyande verken urider de senaste årentagits upp i motioner av oss i . Det har gällt t. ex. järnvägens ansvarför dröjsmålskostnader, postverkets ansvar för försenade eller förkomnaförsändelser och ansvar gentehiot abonnenter. Bakgrundentill motionerna och mötionskraven på översyn av det allmänna skadeståndsansvaret har'varit att det för statliga affärsdrivande, verksamheter finns särskilda skadeståndsregler. Så t. ex. är postverket inte ansvarigt för föriuster som har orsakats av försening under posthantering utom i vissa undantagsfall, nämligen vid försenade assurerade och rekom menderade försändelser eller assurerade paket. Förseningar vid postsorte ringen har vi kunnat läsa om . Sådant förekornmer då och då. ' Enligtmin mening bör det i skadeståndshänseende råda Ukställighet rriellan staten,när den driver affärsverksarhhet, och enskilda näringsidkare. Det bör vara ennaturlig utgångspunkt att den enskilde, konsument eller näringsidkare, harsamma skydd och rätt till skadestånd oberoende om motparten är staten ellerövrig näringsverksamhet. Staten bör i egenskap äv avtalspart omfattas avfillämpningen av gällande lagsfiftning på samma sätt som övriga som driververksamhet. Friskrivningsklausuler bör enligt min mening inte få leda fill attkonsurnentskyddet försvagas eller kringgås. Det är därför angeläget att detkommer till stånd en översyn av gällande regler. Imajoritetens avslagsmotivéring finner jag en passus anmärkningsvärd. Det stårnämligen att utskottsmajoriteten än en gång vill stryka att en skärpningav statens skadeståndsansvar för' affärsmässig verksamhet är förenad med storasvårigheter och kan leda till betydande kostnadsökningar ' för allmänheten iform av exempelvis högre portoavgifter och dyrare järnvägsresor. Det argumentetär inte hållbart och får enligt min mening inte hindra att reglerna ses över.Det kan erinras om att motsvarande argument om kostnader inte brukar framföraseller godtas i andra sammanhang när det gäller ätt ge dén enskilde konsumentenett fullgott skydd. Mot den bakgrunden ariser jag det viktigt att det görs enöversyn, av statens skadeståndsansvar. 1986/87:89 Meddetta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till deii geriiensamma borgerligareservation som har fogats till utskottsbetänkandet. Det allmännas skadeståndsansvar m. m.. Det är bara några få månader sedan som vi förde samma debatt som dennahär i kammaren. Efter att med uppmärksamhet ha lyssnat på de tidigare talarnamåste jag konstatera att det är samma argument och samma ordval i dagens debattsom i debatten . De motioner som vi nu behandlar ärunika så till vida att de är uppe till behandling för under ettoch samma . Mot denna bakgrund, herr talman, skall jag försöka varamycket koncentrerad i mitt inlägg. Låtmig börja med att säga några ord om affärsverkens ansvar. harbåde tidigare och berört det ansvar som SJ, postverket och börha när det uppstår förseningar inom deras verksamhetsområden och när detgäller att ersätta den enskilde som på något sätt har lidit skada. Jaghar tidigare från denna talarstol sagt att vi i majoriteten är öppna för endiskussion om storleken av den ersättning som affärsverken skall betala till deenskilda. Men vi har fortfarande samma uppfattning som förut, nämligen attskadeståndslagen inte är det mest effektiva instrumentet för att nå fram tillmålet. Vi anser att det är en otymplig väg att gå att lagstifta just på dettadelområde. Det är mycket mer konstruktivt att söka åstadkomma en förbättringgenom de avtal som finns. har då möjlighet att göra sinröst hörd gentemot affärsverken. Islutet på lagutskottets ..aktuella betänkande gör vi också en mycket posifivskrivning från majoritetens sida. Vi deklarerar där att vi inte har någontingemot en utveckling som innebär att kan få ett större inflytandeöver de här förhandlingarna och vara med och bestämma storleken pä denersättning som skall utgå fill människor som har råkat ut för exempelvis attett paket blivit förstört, ett. brev försenats eller någonting annat i denyägen. Närdet sedan gäller de andra delarna av mofionerna - det är frågan om rätt fillersättning på grund av felaktig myndighetsutövning - måste jag nog bärakonstatera att vi för dagen har olika uppfattningar i den frågan. , Jag villförst erinra om att den lag som kom till 1972 vidgade arbetsgivarens skyldighetatt ersätta skada som hans arbetstagare vållar i tjänsten. Det var en mycketpåtaglig utvidgning som då skedde, och det ansvar som staten har är rättbetydande, får man lov att säga. Idet betänkande som vi diskuterade hade vi tagit in enmycket utförlig redovisning från justitiekanslern om hur han på statens vägnarhandlägger de här ärendena. Justitiekanslern gav i sitt utlåtande tillriksdagen det beskedet att han ansåg att de enskilda här inte lider någonskada, jämfört med vad som gäller vid annan lagstiftning, utan att den ordningsom,gäller är till fyllest. Jag måste nu konstateraatt motionärerna från andra partier inte delar JK:s Mofionärernaanser att JK är aUtför snäv i sina bedömningar. 156 Av den reservation.som är fogad till utskottets betänkande framgårklart och tydligt att motionärernavill gå mycket långt - jag skall läsa upp ett citat. Det första gäller den översynav lagsfiftningen som mofionärerna kräver: "Därvid bör särskilt övervägasen skärpning av ansvaret på så sätt att det allmänna skulle ansvara även förskada vid felaktig myndighetsutövning som uppkommer utan att någonbefattningshavare varit oaktsam." Det kravet är mycket mycket långtgående.Jag tvivlar på att motionärerna verkligen har tänkt sig in i vilka konsekvenserett genomförande av det kravet skulle ha. Ettannat krav som reservanterna framför är att även en upplysning frän enmyndighet eller från en företrädare för en myndighet, dvs.- en enskildtjänsteman, skall kunna tas till intäkt för att ge ersättning åt en enskildperson. Här måste man ändå göra klart för sig vad som menas medmyndighetsutövning. Om vi fortfarande håller fast vid att lagen gäller rätttill ersättning för myndighetsutövning, är det ju ett mycket långtgående kravom man vill utvidga lagstiftningen till att gälla även en upplysning från enenskild tjänsteman. Dethär är två mycket långtgående krav. anför i debatten här att de begränsningsregler som finns i lagsfiftningen måsteavskaffas, likaså att den nu gällande huvudregeln måste utvidgas, osv. Jagdelar icke de upjjfattningarna. Jag anser att reservanterna hargått alldeles för långt i sina krav på förändringar, att fiden inte är mogenför att vidta så långtgående förändringar. Jag vill också framhålla att jaganser att mofionärerna inte i sina motioner har kunnat framhålla någrahändelser som visar att det är nödvändigt med så långtgående förändringar i nugällande lagstiftning. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Detallmännas skadcr ståndsansvar m. m. 102 (): Utskottets vice ordförande ironiserar över att det är samma argumentsom framförs som när vi behandlade de här frågorna . Men det ärlikartade motioner och likartade reservationer, så det är naturligt att argumentenblir ungefär desamma. Och att frågorna behandlas två gånger under sammariksmöte är inte direkt motionärernas fel, utan det är arbetsordningen iriksdagen som gör att motioner kan skjutas över . Detskall ju inte hindra oss att väcka nya motioner när vi åter har allmänmotionstid. Denfråga som jag har tagit upp är det allmännas skadeståndsansvar iaffärsverksamhet. Vi får komma ihåg att det allmännas verksamhet är mycketomfattande och av synnerligen stor.betydelse för de enskilda. Vi arbetar mycketi vårt utskott med frågor om att stärka konsumentens ställning. Det gäller härett exempel på brister i konsumentskyddet, och det är mot den bakgrunden vi tarupp de här frågorna. påpekar att majoriteten har skrivit rätt positivt, men det äruppenbart att majoriteten ändå inte vill vara med på något tillkännagivande.Det tillkännagivande vi vill göra för regeringen är ju att de här frågorna börutredas med målsättningen att sä likartade regler som möjligt skall gälla fördet allmänna och för annan näringsverksamhet. När vi klart förordar enutredning har vi därmed inte i förväg sagt vilket exakt resultat Prot.1986/87:89 utredningen skall komma fram till utan bara vilket mål man skallsträva efter att nå. Man bör pröva frågorna frånutgångspunkten att skapa så långt Det allmännas skadeståndsansvar m. m. möjligtlikärtade.regler och därmed likartat konsumentskydd oberoende av om motpartenär samhället eller privat näringsverksamhet. 103 (): efterlyste händelser somskulle tala till förmån för de behandlade motionerna. Jag nämnde.faktiskt imittariförande fyra sådana fall. Jag hänvisar först till iVimrrierby. Med utnyttjande av betalningssäkringslagen krossade myndigheternahans verk;, samhet och tillfogade honom en förlust på inemot 2 milj, kr.Ingripandet var alltså oriktigt. Min fråga är: Vem skall bära konsekvenserna ayatt staten begått fel och krossat denne man? Skall den som utsatts förintegritetskränk-. ning själv bära skadan, eller skall den-bäras av oss allagemensamt? Den man som Utade på kronofogdens besked och tUlfogades enskada på , -står den mannen närmare till attbära denna skada änstaten, som lämnade upplysningen? Min gode vän advokaten i som föll urtelefonkatalogen pä grund av fel och försummelse från sida- bör hanstå närrnare till att bära konsekvenserna av försummelse änteleverket självt? Det är riktigt att 1972 årsskadeståndslag innebar en utvidgning av ansvaret i jämförelse med vad somdessförinnan gällde, vilket fuUt korrekt påpekade. Men detvar ,,och värderingarna har hunnit ändras. Vad vi vill från de treborgerliga partiernas sida äratt man överväger, om inte tiden är mogen attuppfylla den grundläggande tesen, nämUgen att den som orsakar skada stårnärmare till att bära konsekvenserna än den som oskyldigt drabbas av skadan. 104BENGT (); pch socialdemokraterna haruppenbarligen olika uppfattning i denna viktiga ocbgrundläggande rättssäkerhetsfråga. Tyvärr är, det så, men det borde faktiskt intressera socialdemokraterna för sådana här skador kan drabba vilka människor som helst, både små och stora människor i samhället. ' säger att det inte har hänt något nytt iärendet. Men följer man bara vad som står i tidningarna - och det är välinte..lögn alltsammans - kari man se hur det ena fallet efter det andra rullasupp och visar att ekonomiska tragedier kan inträffa på grund av felaktigmyndighets-. Och , det är.väl att ta i att säga attvåra motioner inte är genomtänkta. Det kunde möjligen sägas om min enskildamotion tidigare, men är detta faktiskt en partirnotion och den ärgenomtänkt, även av partiledaren. Jag skall fråga honom om han tänkt igenomdenna motion mindre än andra partimotioner. Sedan kommer med ett argument sommöjligen skall betraktas som dräpande, nämligen att JK fått tillfälle att yttrasig och att han inte hade något att erinra. Nej, det tror jag det. Men jag harrnycket att erinra mot JK;s handläggning av oUka ärenden, när han rent avförslösar.statliga. Det sade jag i förra debatten, och jag skall inteuppta tiden med det. JKutgår ju i sin uppfattning från den lag som gäller. Hans skyldighet är atttillämpa lagen. Det är vi som skapar den och han skall följa den. Det är riktigt, att vi kräver ettstrikt ansvar, ett som jag föredrar att kalla det generöst skadeståndsansvarfrån:statens sida.