prot · GA09100 · 1986-12-31 00:00:00 — Självfallet betyder inte det att anslagsbeviljande nämnderoch styrelser inte tillämpat ett kvalitetsbegrepp. Man brukar säga att det ärunderförstått. Om så är fallet kan det aldrig skada att skriva in detta mål. Dåråder ingen oenighet i sak. För de anslagsbeviljande orga'rien skulle detunderlätta om man i större utsträckning än nu är fallet kan hänvisa till kvalitetskriterietsom skäl för såväl bifall till som avslag på ansökningar. Det andra målet, som vi i folkparfiet föreslagit, gällerrimliga arbetsvillkor för landets fritt arbetande konstnärer. Erfarenheten harunder lärt oss att en aktiv och offensiv kulturpolitik ocksåmåste utgå från uppgiften att se till att dessa konstnärer har reellamöjligheter att arbeta med sin konstutövning. Det är en fråga om anslag frånstat och kommun, det är en fråga om skattesystemets utformning, men det.ärockså en fråga om vilken vikt man fäster vid detta i förhållande fill andraangelägna uppgifter såsom decentralisering av kulturutbudet, satsning på olikagrupper av kulturkonsumenter och internafionaUsering. De borgerliga partierna förordar nu att en översyn skallske av de . kan det vara dags att göradetta. Vi har svårt att förstå varför socialdemokraterna motsätter sig detta. fördes en aktiv expansivkulturpolifik i vårt land. medverkade akfivt i detta arbete, både iregeringsställning och utanför. ökade staten, kommunerna ochlandstingen sina insatser för kulturen med en summa motsvarande mellan 2 och 3miljarder kronor i dagens penningvärde, vilket innebar mer än en fördubb-Ung. Decenniet före uppvisade en nästan lika hög reformtakt.Det var den tid då kulturlivet i definitivt omvandlades till att bli enoffentlig angelägenhet. Till de gamla ansvarsområdena, såsom teater, musik ochbokutlåning, lades nya, såsom film- och bokutgivning. Konstnärens och konstensberoende av den offentliga kulturpolitiken ökade på ett avgörande sätt. Det expansiva elementet under denna fid var de offentligakulturutgifterna, inte de privata. De offentliga kultursatsningarna ökade medca medan den individuellt finansierade kulturkonsumtionen ökade med . Denna utveckling påverkades naturligtvis av strömningar,idéer och företeelser av allmängiltig art inom den fidens samhällsutveckling.Kulturpo-Utiken kom sent in i den allmänna offentliga expansionen, men närreformarbetet väl hade påbörjats drevs det med kraft. En utgångspunkt för 1970-talets kulturpolitik var attminska konstens beroende av enskilda finansiärer och göra de kulturpolitiskabasåtagandena till en given samhällelig uppgift. På denna jjunkt talarutvecklingen sitt tydliga språk. Grundläggande museala uppgifter åsidosätts avstaten och trugas på privata sponsorer, Institufioner hänvisas fillnäringslivet för finansiering t. o, m. av sina fasta tjänster. Bakgrunden fill allt detta är den betydelsefullakulturekonomiska omsvängning som inträffade omkring . Då stagnerade denoffentliga anslagsutvecklingen, och en expansiv period övergick i enåtstramningsperiod hos både stat, kommuner och landsting. Detta har fåtttydliga och olyckliga konsekvenser. Reformåren ledde fill en allmän ökning av kulturutbud ochdärmed av kulturkonsumfion, till en ökad delaktighet och till en större frihetoch ett större oberoende. När anslagsutvecklingen vände inträffade enstagnation, som gav snabbt och tydligt utslag i kulturlivet. Dettapåverkade naturligtvis konstnärernas situation i samhället. Allmän kulturverksamhet m. m. Allmän kulturverksamhet m. m. 1970-taletökade antalet yrkesverksamma författare, bildkonstnärer, musiker ochscenkonstnärer med ungefär en tredjedel. Denna ökning har fortsatt, om än inågot långsammare takt, även efter det kulturekonomiska omslaget i början av 1980-talet.En av orsakerna fill denna expansion är naturligtvis de förbättradeutbildningsmöjligheterna för konstnärerna. Effekten av en stagnerande kultursektor och enexpanderande konstnärskår har emellertid blivit sfigande ekonomiskasvårigheter för de fritt arbetande konstnärerna. Inkomstnivån förkonstnärskollektivet som helhet ligger långt under vad som är rimligt.Konstnärskollektivet är utomordentligt heterogent, och det finns också områdenmed ett ganska stort antal fast anställda. Helhetsintrycket är emellertid etttilltagande elände, vare sig man nalkas verkligheten viaarbetslöshetsstatistik, taxeringsstatisfik eller bidrags-givande organssammanställningar av ansökningar. reformer har inte givit Sverigeskonstnärer rimliga arbetsförhållanden, inte heller en rimlig andel avvälståndsutvecklingen. Orsaken till denna utveckling på det konstnärssocialaområdet står att finna inte bara i en allmänt sett stagnerande kultursektor ochett ökat utbud av utbildade ungdomar. Utvecklingen beror också på fördelningenav de offentliga kulturpengarna. Det är staten, alltså inte komuner ochlandsting, som tydligast har övergått från expansion till stagnation. Inomdenna stagnerande statUga kultursektor är det konstnärsstödet som har drabbatshårdast, I kulturmotion finns siffermaterial ochfigurer som visar att statens bidrag till bild- och formkonstnärerna liksomtill ton- och scenkonstnärerna realt har minskat . Tilldetta kommer att antalet konstnärer som tillhör erkända arbetslöshetskassor ochsom är arbetslösa kraftigt har ökat , Konstnärernas ekonomiska förhållandenkännetecknas av en olycksbådande kombination av låga inkomster och högarbetslöshet. Det är motdenna bakgrund som vi har motionerat om - införande av ensärskild inkomstslag för fritt arbetande konstnärer, - 10 nyainkomstgarantier för konstnärer, - 4 miljonerutöver regeringens förslag till bidrag till konstnärer, - 2 miljoner tillRikskonserter för frilansande musiker, - 1 miljon tilldansare, koreografer och mimare, - 1,8 miljonertill en nyinrättad komponistfond, - 0,5 miljonertill en nyinrättad musikerfond. Med detta yrkar jag bifall till dereservationer som anfört i kulturutskottet. Konstnärernas ekonomiskasituation skulle väsentligt förbättras om den socialdemokratiskariksdagsmajoriteten ville ansluta sig till förslagen. Sponsring på kulturområdet har mer och merkommit i centrum för debatten. har de borgerliga partierna kunnatena sig om de principer som bör gälla här. Gåvor, donationer och deposifioner,vilka ej är förenade med belastande villkor, samt en riktigt utformadsponsorverksamhet, som inte står i strid med de kulturpolitiska målen, börvälkomnas inom kulturområdet. Sådant stöd kan ge ökat utrymme för t, ex. gästspel, internationelltutbyte och inköp av eljest svåröverkomliga nyförvärv. Menförsiktighet måste iakttas då det gäller stöd till basresurserna för vårakulturinstitutioner. Stat eller kommun får inte bli bundna av att fortsätta enverksamhet eller att hålla den på en viss nivå som en följd av att en sponsordrar tillbaka sitt stöd. Alltfler kulturinstitutioner söker nu bidrag från företag och enskilda för turnéer,gästspel, inköp av konst och liknande. går det bra, ofta möter störresvårigheter än man räknat med. Detnya i bilden är dock att det nu blivit allt vanligare att staten hänvisarkulturinstitutionerna fill sponsring i stället för att staten själv ger stödfill verksamheten. Kulturministern själv ger ofta tips om att man skall sökaintäkter från sponsorer. Det till volymen största exemplet på detta är det nyaWasavarvet där en statlig kommitté tillsatts för att båda upp sponsorer för ettbygge som enligt vår mening måste vara ett statligt ansvar. Häromveckanröstade vi här i kammaren om det bedrövligt låga inköpsanslaget tillNationalmuseum och . Det var bara som ville räkna uppdetta anslag. När kulturutskottet i går besökte fick vi envädjan om att förstärka just inköpsanslaget så att inte beroendet av sponsorerblir ännu större och ännu mera riskabelt. Skillnadenmellan socialdemokraterna och oss på denna punkt är att vi har en öppeninställning till sponsring, medan socialdemokraterna har en mera restrikfivskrivning. Men i praktiken har socialdemokraterna övergett alla principer ochsöker nu kompensera bristande anslag på kulturområdet genom att ganska ogenerathänvisa anslagssökande insfitutioner fill att söka skaffa sig sponsorer förviktiga delar av sin verksamhet, t, o, m, basresurser. Det är inte en lyckligutveckling. Tillsist, herr talman! Kulturpolitik handlar till största delen om den materiellagrunden för kulturskapandet. Också ett anförande här i kammaren omkulturpolitik blir lätt lika fyllt av resonemang om anslag och pengar somvilket annat politiskt tal som helst. Men måste vi ha i minnet attkultur är någonting levande och oreglemenferat, någonting som handlar om människorsglädje och människors allvar. När vi hävdar att kulturen behöver resurser,hävdar vi människans rätt att uppleva, utvecklas, engageras och frigöras. Ettsamhälle som inte anser sig ha råd med kultur blir en stam utan krona, ett trädsom förtorkar av brist på näring. Allmänkulturverksamhet m. m. 139 (): Kammaren är inte överbefolkad under denna kulturdebatt, men man får välförutsätta att ledamöterna är ute och bidrar med kulturaktiviteter runt om ilandet, och då har de självfallet gjort en god gärning, 1974års riksdagsbeslut om de nya kulturpolifiska målen fattades som alla vet i storenighet. Just detta riksdagsbeslut var banbrytande därför att alla parfierkunde samlas kring en vidsynt kulturpolitik, där konstpolitiken fick sittutrymme, där folkrörelseideal, jämlikhetstanken, människors gemensammaskapande, hembygdskultur och mycket annat var väsenfliga beståndsdelar.Decentralisering var också ett väsentligt inslag i beslutet. Allmän kulturverksamhet m. m. Oavsettboendeort eller ekonomisk ställning skulle varje människa få rätt att upplevaoch delta i kulturella aktiviteter för att utveckla sig själv och sin närmiljö. Med en sådan decentralistisk inriktning av kultumtbudefkrävs det självfallet en levande och utvecklande kulturverksamhet medengagemang från de många. Detta är enligt vår uppfattning en grundläggande idé,om man utgår från att kultur ingår i allt som sker i skapande och posifivtutvecklande verksamhet i samhället. Kultur växer fram i vardagsfillvaron, imänniskors sätt att vara och leva tillsammans. De kulturpoUfiska satsningarnamåste få sin inriktning av klart formulerade mål, men de skall inte vara såhårt formulerade att de är centralstyrande, I närmiljöerna finns det många möjligheter för människoratt mötas och därmed också att samtala och gemensamt finna lösningar. Jag vill gärna poängtera att våra kvalificerade konstnärerutgör en tillgång i den nära människorna fungerande kulturdebatten ochkulturutvecklingsdebatten. Konstnärerna hjälper oss att börja tänka i nyabanor, att uppleva nya känslor och kanske att hylla nya värderingar. Vad jag nu har sagt är, menar vi från , engrundläggande del i det stora kulturella panoramat. Som jag tidigare framhållit var kulturpolitiskabeslut en viktig milstolpe. har gått, och det kan vara skäl att pröva,om vi gemensamt kan flytta fram positionerna på viktiga områden. Självfalletskall de åtta kulturpolitiska målen vara grunden. Från har vi i upprepade mofioner under många årkrävt just en komplettering av de tidigare målen. har deicke-socialistiska partierna kunnat enas om att förorda detta - det framgår avreservation 1. I första hand bör man, som har sagts, pröva målen omkonstnärlig kvalitet och om rimliga arbetsvillkor för fritt arbetandekonstnärer. Det kan också vara anledningen att slå fast vikten av mångfald ochvariation. När det gäller det decentralistiska målet bör det klarareän nu sker framgå att Stockholmsbaserade institutioner måste ha ett ansvarockså för att föra ut kulturverksamhet till andra orter i landet. Självfalletbör en av oss förordad översyn ske under medverkan av företrädare förriksdagspartierna. Den decentralisfiska inriktning som är angelägen attfullfölja är stöd till regionala institutioner, i synnerhet de som arbetar medsmå resurser. 1 budgetpropositionen föreslås att en andra etapp i entreårig utbyggnad skall innebära att de regionala teatrarna får 15 nyagrundbelopp och att museerna får 10 nya grundbelopp. Satsningen, sägs det ipropositionen, skall ske för att skapa bättre förhållanden i de småinstitutionerna. Så långt är det bra. Men tyvärr måste man konstatera att statens stöd tillregionala institutioner fördelas synnerligen ojämnt över landet. En mindreförstärkning till de mindre institutionerna innebär att det kommer attta oerhört innan man når en bättre och rättvisare fördelning. Detfinns, som alla vet, t, o, m, län som inte har några fasta institutioner ochdärför inte får del ay de statliga pengarna i den utsträckning som andra länfår. Det finns en långtgående enighet om att den regionalakulturverksamheten skall utvecklas och ges goda möjligheter. att regeringen snarasttillsätter en utredning som får i uppdrag att lägga fram förslag för denfortsatta utbyggnaden av det statliga stödet fill regional verksamhet. Utskottetuttalar på s, 12 i betänkandet att det självfallet inte skall ges någrabindande direktiv för en sådan utredning utan att den skall kunna göra enprövning från grunden av en förändrad bidragsgivning. Men självfallet -detsäger utskottet också i sin skrivning- är det viktigt att man inte tar bort dentrygghet som finns för befintliga insfitutioner runt om i landet. Det ärviktigt att understryka som direkfiv också för utredningen. Härhar fidigare diskuterats sponsring. Jag skall kommentera det bara på så sättatt jag säger att vi från självfallet inte har någonfing emot att mangenom sponsring finansierar verksamhet på områden där det finns behov av ökadeinsatser och där pengarna inte räcker till. Jag vill bara kortfattat nämna attförutsättningen är att dessa pengar ställs till förfogande på utövarnas egnavillkor och att de således inte blir styrande i annan riktning än den politikernaoch samhället i enlighet med sina skyldigheter har dragit upp riktlinjerna för.Genom en sådan utveckling skulle man t. o, m, kunna riskera de decentralistiskamålen. Vihar från fidigare förordat att man utvecklar stödet fill kulturen överkultur- och folkrörelsefonder. Inom bereds nu enframställning från om närmare överväganden av möjligheterna att skapaen eller flera kulturfonder. Men vi tycker också att det är viktigt att manfullföljer tanken på en folkrörelsefond, finansierad genom en del av vinsternapå den statliga spel verksamheten. Vi vet att den statliga spelverksamhetenökar år , och vi vet att det blir ett allt mindre utrymme för de ideellaorganisationerna att genom lotterier finansiera sin verksamhet. Vi har ju redanKulturlotteriet, som visserligen anordnas av staten men vars behållning ärspecialdestinerad till kulturella ändamål. Omkultur i bostadsområdena har vi haft en diskussion. Vi i centernvill gärna medverka till riktlinjer för och uppläggning av denna verksamhet. Vigår nu ut fill människorna på deras arbetsplatser och ger dem kultur i derasarbetsmiljö. Men vi tycker att det är lika vikfigt att man fullföljer denförsöksverksamhet med kultur i boendemiljö som pågått. Jag har tidigarereagerat mot att man inom fackföreningsrörelsen skall serva med ettfullständigt kulturutbud för sina medlemmar och deras familjer. Om man alltförmycket går på den linjen tror jag att man riskerar att bygga gärdesgårdar somförhindrar en allmän gemenskapsutveckling. Det måste vara riktigt att viaverksamheter i boendemiljöerna utveckla kulturaktiviteter. Därmed kan manfinna vägar fill gemenskap för alla boende i ett område. Derina vår ståndpunkthar vi velat markera genom att föreslå att 2 milj. kr. ställs fill förfogandeför just detta ändamål. Ifråga om utställningsersättningen har föredragande statsrådet efter en långredogörelse sagt att frågan om att låta utställningsersättningen gå viastatsbudgeten i andra fall än där staten är direkt engagerad nu är slutdiskuterad.Reservanterna anser att det är fel att sätta punkt för den diskussion sompågått i syfte att vi skall finna en lösning som gör det möjligt attmed statsmedel ge ett rimligt stöd till konstnärerna i landet. I Kommunförbundethade vi tidigare mycket långa diskussioner för att söka finna en Allrnänkulturverksamhet m. m. Allmän kulturverksamhet m. m. gemensam nämnare för kommunernas insatser på detta område,men det var helt omöjligt att vid det tillfället skapa förutsättningar härför.Vi tror att det är lika svårt . Även om vi inte yrkar på ytterligaremedel till utställningsersättningen, har vi framhållit att den frågan måstefinnas med i den fortsatta bedömningen. Vi har också påpekat att det blir betydandeförstärkningar tiU konstnärerna via visningsersättningen, och vi har därföravstått från att yrka ytterligare medel för detta ändamål. Jag skulle också i korthet vilja säga att förslaget om enökning av inkomstgarantierna med tio nya garanfirum är viktigt. Detsamma gällerförslagen om förbättring över huvud taget av villkoren för de olikakonstnärsgrupperna, inte minst i skattehänseende. Utvecklingen av och satsningarna på kulturverksamheten ärintressanta frågor att diskutera framöver. har sin inriktning. Devill minska de statliga insatserna och litar på att de allt fattigarekommunerna klarar en stor del av de insatser som vill att statenskall dra sig undan. Vi i anser att det måste vara en angelägenhet förstaten att göra ökade satsningar på just kulturområdet. Vi har ställt upp ettmål, och vi har frågat övriga partier om de vill vara med om en satsning somskulle innebära att av budgeten fram till är 2000 satsas på kulturen. Det är svårt att redovisa den utveckling som skett avstatens insatser för kulturverksamheten. Vi behöver en bättre statistik. Dethar också utskottet mycket klart understrukit. Vi har från sida gjort en beräkning, där vikommit fram fill att kulturstödef från statens sida har minskat under1980-talet. Kulturministern lämnade redan i remissdebatten en lång redogörelsedär han gav andra siffror. Jag skall inte bestrida dem. Vi har inte sammatillgång till personal för att göra sådana beräkningar. Vi har utgått från degenerella anslagen i budgeten. Men om man gör en bedömning av utvecklingenunder kan man komma fram till att den största ökningen ägde rumunder , fram till budgeten 1982/83, Sedan har det blivit enminskning i det avseendet. För att inte riskera en matematisk diskussion skalljag inte nämna några siffror. Jag vill bara säga att 1982/83utgör ett "knä" utveckling. Med detta yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 2, 6, 8, 12, 15, 21, 23 och 28 och i övrigt fill utskottetshemställan. 140ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk): I småstaden i spelades förnågra månader sedan en musikal. , Den handlade om livet i ensmåstad.sett från ungdomarnas synpunkt. Under ledning av några frivilligaentusiaster mobiliserades stadens ungdomar i en kreativ verksamhet, somhandlade om derii själva och deras miljö med de förutsättningar som finns iLjungby, Föreställningarna har blivit en enorm framgång enligt allabedömare. Sammanlagt 7 000 personer såg musikalen och lämnade mycket positivakommentarer. Det var en lyckad kultursatsning, därför att den gavmöjlighet åt 160 ungdomar att delta aktivt i en kreativ, skapande, verksamhet.Den har Allmän kulturverksamhet m. m. förvandlat160 ungdomar från passiva kulturkonsumenter fill aktiva utövare /87:100 av en kultur som de utvecklar själva och som handlar om deras egenvärld, deras egna problem, deras visioner och drömmar i denlilla staden i . Det finns nu ytterligare 150 ungdomar som vill vara medoch fortsätta den skapande verksamheten, om inte också det inifiativet kommeratt försvinna i den kommunala ekonomiska knapphetens eller det kortsiktigaekonomiska budgettänkandets snålblåst. Sedan, herr talman, kommer vi att gå utoch tala om det ökade våldet bland ungdomar. Detta var ett exempel på den sorts nationalkultur som vi ivpk anser det vara helt nödvändigt att utveckla. Till vpk-kraven på stöd till utveckling av den nationellakulturen säger utskottet att de fastlagda målen enligt utskottets mening är välägnade att läggas till grund för kulturpolitiken och att det inte finns skälatt göra någon inbördes prioritering mellan de olika målen. Det resonemangetkan man föra om man utgår ifrån att det råder en balans och något slags harmonimellan de olika kulturella yttringarna. Man kan föra resonemanget också om manvill blunda för den kulturpolitiska verklighet som finns utanför riksdagshusetskorridorer eller om man saknar kulturpolitisk målinriktning. Verkligheten inomkulturens område är nämligen en helt annan än den som finns i utskottetsönsketänkande. Det råder inte någon balans mellan de olika kulturyttringarnasom garanterar yttrandefriheten. Vi står faktiskt inför en kulturimperialistiskinvasion av en massproducerad, främmande kultur. Den saknar varje form avnationella särdrag, den är av nödvändighet förgrovad och utslätad, denförmedlar ett allmänt västerländskt ideal och allmänna västerländskavärderingar och livsformer, som inte är relaterade till svenska folketsverklighet. Genom denna kultur får en hel generation ungdomar ett förhållandetill sina idoler som präglas av den egna otillräckligheten och av ouppnåelighetsnarare än tillhörighet. Dess värderingar bygger på individualitet ochkonkurrens. Kan du inte visa att du duger i konkurrensen i skolan eller iarbetslivet, skall du förlora ditt människovärde. För att passa in i den nya kulturens ideal gäller det attdu lever upp fill de normer, regler och mönster för beteende och utseende somden kräver. Det innebär att du måste köpa efter den trend för kläder, prylar,tankar och åsikter som gäller för tillfället, den trend som är skapad av demsom har makt och inflytande. Misslyckas du att leva upp till de förebilder somden kommersiella kulturen öser över sina goda konsumenter, riskerar du attalltid känna dig otillräcklig och misslyckad. Totalt okritiska skall ungdomar ikläda sig en idenfitetskapad för att passa ett samhällssystem där det inte finns några olikheter ochföljaktligen inga motsättningar. Och i den mån olikheterna finns skall desminkas över med ett kladdigt lager av brunkräm. Men när skalet görs till denmest betydande delen av människan förlorar insidan helt sin betydelse. Denna kultur fråntar ungdomarna rätten till en egenidentitet, rätten att tänka själva och rätten att se sina livsvillkor som en del i ett större sammanhang. Att tillåta denna kulturs ideal vara det enda alternativet är en fruktansvärd våldsutövning mot ungdomarna. Att inte inse faran av den här kulturens verkningar och att i allmänna ordalag hänvisa till de kulturpolifiska " Allmän kulturverksamhet m. m. målen ären lika stor våldsutövning. Men detta är en typ av våld som regeringen inte gårut i kampanj mot. Det är beklagligt. Det är nämligen här som en av degrundläggande orsakerna till våldet ligger. Det är den själsliga tomhet som den här kulturen lämnar imänniskornas inre som tvingar ungdomarna fill desperata handlingar som våld,där slagsmålet blir ett sätt att göra sig synlig i ett samhälle som gjortungdomarna osynliga. kommunisterna anser att det är ytterstviktigt att politikerna uppmärksammar den här utvecklingen och skaparförutsättningar för att förändra den. Kulturarvet består av moralbegrepp,attityder, värderingar och allmänt accepterade sanningar som återspeglar deekonomiska, sociala och klassmässiga förhållandena i olika faser avsamhällsutvecklingen. Kulturarvet utgör den grund som varje människa bygger ochutvecklar sin personlighet och identitet på. Det handlar dels om individuell identitet, dvs. känslan avatt jag har ett visst värde, att jag duger något till, samt känslan av självrespekt och självförtroende, dels om gruppidentitet, dvs. medvetenheten om att höra samman med andra människor, att se sina livserfarenheter inramas av och ingå i en kollektiv historia, en insikt om att ens liv har ett sammanhang med sådant som har hänt tidigare i den grupp man tillhör. " På denna medvetenhet grundar sig självtilliten, känslan avegenvärde, lusten att pröva den egna förmågan för att bära vidare gruppenssamlade kunskaper och erfarenheter, styrkt av den samlade erfarenhet somgruppen har.