prot · GA0964 · 1986-12-31 00:00:00 — Då angreps regeringenför att vi inte släppte fram konsumfionen och inte sänkte skatterna utan drevden hårda svångremspolitik som ledde fram fill dessa resultat. Vad är nu folkpartiefs lösning påkapitalbildningsproblemef? Vad jag förstår är def sänkta marginalskatter ochökat sparande genom ökad avkastning. Jag skall återkomma fill skaftepolitiken.Låt mig bara säga att def är möjligt aft det vore bra också för sparandet attfå lägre skattesatser. Sanningen om hushållens sparande är att def intepä mycket länge varit så gynnsamt att spara och så ogynnsamt att låna. Men detsom sker nu är inte aff hushållens sparande går ner, utan att deras upplåningökar. Man sparar mycket, men man lånar ännu mera. Antingen har hushållen ännuinte upptäckt att det är väldigt dyrt aft låna, eller också struntar de i det.Det intresserar mig att höra synpunkt på vad man skall göra i detsenare fallet. Det tredje påståendet är att budgeten är för svag. ärdet oklart vad man menar. Kräver man ett lägre budgetunderskott? Eller kräverman att vi skall strama åt de offenfliga utgifterna mera? Jag har studerat deborgerliga partiernas motioner, för aft infe fala om vpk:s. Jag finner ingetspår av den debatten i motionerna. En del partier ökar utgiftstakten, andrapåstår sig minska den. För alla partierna gäller aff de definitivt inteåstadkommer någon minskning av budgetunderskottet. Sedan sade att det efter det attbudgetpropositionen presenterats utbrutit en stor oro i landet, Def avspegladesi stigande räntor och kapitalufflöden. Men måste väl ändå haobserverat att det har hänt något också i vår omvärld den senaste månaden. som om detrunt omkring oss har varit lugnt oeh stabilt, det är bara i def harvarit oroligt. Har inte observerat vad som har hänt i våra nordiskagrannländer, i , i , i ? Har hon inte observerat valutaoronsom har rått på de internationella marknaderna och framtvingat en omläggning avvalutakurserna i def europeiska monetära systemet, osv? Oron på de svenskamarknaderna är i hög grad en reflex av vad som hänt utomlands. Dessutom kanläggas till aft oron nu håller på aft lägga sig, i varje fall i , Gör man en internafionell jämförelse kan man infekomma till någon annan slutsats än aft den svenska ekonomin hävdar sig väl även1987, Vi har en tillväxt som i stort sett ligger på industriländernas nivå. Vihar en arbetslöshet som är fjärdedelen av vad man har i den industrialiseradevästvärlden. Vår inflation ligger något högre - den är i , tror vi.Den är i OECD-bmrådet, Den offentliga sektorn visar i ettvisst överskott, medan den i OECD-området i dess helhet har ett sammanlagtunderskott som motsvarar av den samlade produktionen. Särskilt intressant är det aft göra en jämförelse medDanmark, I debatterna i kammaren och var dendanska ekonomiska polifiken eft stort föredöme. Där fördes riktig borgerligpolifik med hård åtstramning, sänkta skatter och hårda tag motfackföreningsrörelsen. Man har sagt om aft våra framgångar bara ärtur. Sänkta oljepriser, fallande internationella räntor. Men samma tur måsteväl ha drabbat den danska nationen? Även måste väl ha gynnats avfallande oljepriser? Landet är ju en mycket stor oljeimporför, och man måsteväl också ha gynnats av sänkta internationella räntor. Men vad har den danskaborgerliga regeringen sysslat med def ? Man har förf en stenhårdinkomstpolitik, lagstiftat om lönerna. Man har haft tre åtstramningspaket; detsenaste lär ha handlat om potatis, enligt översättningar från danska språket.Men resultatet är att underskottet i utrikesaffärerna för dansk del ligger kvarpå över 30 miljarder, vilket i skulle motsvara eftbytesbalansunderskott på över 50 miljarder. Förklara för mig, och , vad detär som skiljer och åt annat än aff man har en borgerligregering i och en socialdemokratisk regering i ! Vad är det .somgör aff man i , trots aft man har gynnats av dessa fantastiskaförbättringar i den internationella ekonomin, tvingas föra en ur borgerligsynpunkt vansinnig politik, där man varje gång man gör eft åtstramningspakethöjer skatterna? Förklara också varför borgeriig politik i handlar omhöjda skatter, medan den i påstås skola handla om - om ni kommer tillmakfen - bara sänkta skatter. Den tredje vägens polifik har, enligt min mening, haft somsin största framgång aft vi har kunnat minska de finansiella obalansernakraffigt utan att skapa arbetslöshet. Jag hörde att talade omatt arbetslösheten skulle vara större nu än under de borgerliga åren. Det ärmöjligt att den är def. Men den avgörande skillnaden är aft under de borgerligaåren ökade arbetslösheten och underskotten . Jag tror att jag kan försäkra aff på kort siktskulle en socialdemokratisk regering kunna utplåna all arbetslöshet om vi varberedda att öka budgetunderskottet fem gånger. Def är ungefär vadni åstadkom under er fid i regeringsställning. Men ni åstadkom ingenförbättring av arbetsmarknadsläget. Det försämrades tvärtom under den tiden.Def är resultafei av detta som vi har haft aft fa hand om. Vi skulle bådeminska budgetunderskottet och klara sysselsättningen. Vi har lyckats bättre medden politiken än något annat jämförbart land, vill jag påstå. Den avgörandefaktorn bakom detta var att devalveringen och den häpnadsväckande storaförmågan till anpassning och förnyelse i svenskt näringsliv och i def svenskasamhället har gett oss av obruten ekonomisk fillväxt. Det har gjort detmöjligt att föra en stram, för att inte säga hård, finanspolitik och den vägenta ner budgetunderskottet utan att skapa arbetslöshet. Det är själva kvintessensen i den tredje vägens politik,aff vi har lyckats hålla uppe fillväxten så att vi fick utrymme för enfinanspolitisk sanering utan att def blev arbetslöshet som enda resultat,vilket en rad andra länder har fåft erfara. För att kunna fortsätta framåt krävs det nu att vi fårstörre investeringar än vi har , en god konkurrenskraft och en bäftreregional balans. Det är de tre huvudmålen för att den ekonomiska polifikenskall nå de övergripande målen som är full sysselsättning och fortsattförstärkt välfärd för det svenska folket. Huvudproblemet är då att förena hög eller fullsysselsättning med låg inflation. För den som frågar sig varför det är vikfigtför aft ha låg inflation är def enkla svaref att om vi skall bevarakonkurrenskraften och därmed sysselsättningen måste vi klara oss i konkurrensenmed länder som har betalat ett mycket högt pris i form av hög arbetslöshet föratt få ner inflationen. Där ligger en avgörande fråga. Är def möjligt för eftlitet industriland med en öppen ekonomi och fri utrikeshandel aft lyckas förenalåg arbetslöshet med låg inflation i en värld där de flesta länder har gett uppden fulla sysselsättningen och accepterat en arbetslöshet som i uppgår till och antagligen fortsätter aff stiga? Ett andra skäl för att försöka få ned inflationen har attgöra med räntorna och investeringarna. Jag delar den uppfattning som haranförts av alla, att det vore en välsignelse om räntorna i kunde sjunkasom ett resultat av en framgångsrik anti-inflationspolitik och om det i sin turledde till en uppgång i investeringarna. Ett tredje skäl är att vi måste ge oss i kast med denregionala obalansen, inte bara av rättviseskäl - den är ett hot mot bådeprisstabiliteten och sysselsättningen. Vi har överhettade regioner i Sverigedär tendenserna till kraftig löneglidning, kosfnadsuppdrivning och inflation äruppenbara. 1 andra delar av är den ekonomiska aktiviteten alldeles förlåg, sysselsättningen för svag och framtiden hotad. Därifrån får vi dåimpulserna fill ökad arbetslöshet. Kampen mot inflationen borde alltså vara en centraluppgift för både regering och riksdag. Den linje vi har drivit är att vi skallminska inflationen och nå full sysselsättning. Då är det tre inslag ipolitiken som ter sig alldeles avgörande. Det förstaär aft lönekostnaderna måste hållas inom det samhällsekono- Det kräver bl.a. balans på arbetsmarknaden, och det är därför enregionalpolitik inriktad på att motverka både överhettning och underskott påsysselsättning är så vikfig. Def andraär att vi riiåste få en rättvis fördelning av det utrymme som finns. Det tredje är att vi måste kunna göra direkta ingripandenmot excesser i fråga om vinster och prissättning. För den här inriktningen av politiken har regeringenförhånats och kritiserats. Jag vill bara säga aft resultatet ändå börjar talaför sig självt. 1982, det år då vi tillträdde, var inflationstakten i Sverige14 %. 1984 hade den pressats ned till . , 1985, var dennere i . beräknar vi att den skall bli . Def har varit segt, oeh defhar varit många stötestenar på vägen, men jag menar aft def är fullständigtorimligt att säga att vi inte har nått resultat när vi har bringat nedinflationstakten från . Vi är nu visserligen ett styckeifrån men ändå på ett helt annat sätt i takt med den internafionellautvecklingen. Jag tycker att reaktionen på den senaste åtgärden, detallmänna prisstoppet, är ganska typisk för oppositionens sätt att agera. Mansäger att prisstoppet är meningslöst, ett slag i luften. sade iden föregående debaftrundan aff vi bara vill lura folk med prisstoppet.Tvärtom; vi vill infe lura någon att tro att vi kan stoppa en kosfnadsinflationmed prisstoppet - det har vi aldrig hävdat. Stiger kostnaderna, bemästrar viinte kostnadsutvecklingen - när det gäller löner, skatter, räntor ellernågonting annat - är eft prisstopp verkningslöst. Men det är inte densituationen vi är i . Vi är i den situationen aft def faktiskt finns enotvetydig chans att bromsa upp kostnadsutvecklingen genom tvåårsavfalen påarbetsmarknaden, som enligt våra beräkningar kan leda till att kostnadsökningeninom näringslivet och på lönesidan inom den svenska ekonomin går ned från 7-8 %i fjol till högst . Def är ef t så stort framsteg jämfört med tidigareaft vi måste ta den chansen. Def har visat sig att def prisstopp som införts lett fillatt tvåårsavfalen såvitt vi kan bedöma håller, alltså infe kommer att rivas uppoch omförhandlas. Jämfört med alternativet - en ny kaotisk omgång pålönemarknaden - ser vi det som ett stort framsteg för den ekonomiska polifiken,och fill det har prisstoppet medverkat. Oppositionen säger aft def här var ett slag i luften. Menden där marknaden, som ni i oppositionen tillber, hyllar och tror på, reagerarnu som om man där skulle föreställa sig att prisstoppet tillsammans medstabiliteten på lönesidan leder till en bättre utveckling. Därför har heladenna vecka aktiekurserna stigit och marknadsräntorna sjunkit. Eftersom nibrukar tilltro "marknaden" om att veta bättre än andra - lyssna dåett ögonblick till "marknaden" innan ni fortsätter fördömandet avregeringens politik! Vad har då oppositionen för alternativ? Såvitt jag förstårär def två linjer som drivs, trots att de infe precis hänger ihop. Den ena äratt vi borde bedriva en kraftfullare finanspolitik, och ett särskilt skötebarnför är att facket skall bära de ökade kostnaderna förarbetslösheten. Jag tycker aft man här skall tala klarspråk. Om man skall drivaen hårdare ekonomisk politik än regeringen gör i syfte att bekämpa inflationenfår man också ta konsekvensen, och den heter ökad arbetslöshet. Men låt mig då förklara att innan man med en sådan politiknår resultat när det gäller inflationen handlar det om en mycket störrearbetslöshet än den vi har i . Erfarenheterna från under1980-falet visar att det är först när arbetslösheten kommer upp i nivåer kring10 % som def börjar bita pä inllationen. Jag håller med om aff det skulle göradet också i . Antag att vi hade västeuropeisk standard när det gällerarbetslösheten i ! Def skulle betyda aft ungefär 450 000 människor gickutan arbete i . Jag är helt på det klara med - jag behöver inteanvända så mycket av min begränsade fantasi föratt inse det-aff läget skullevara eft helt annat när det gäller kraven på höjda löner, viljan och behovetatt bestå med löneglidning eller företagens tro på aft de kunde övervältraökade kostnader på konsumenterna i form av prishöjningar, om det stod 450 000människor och trängdes för att få jobb som inte fanns. Det är klart attutsikterna att bekämpa inflationen skulle vara helt andra i ett sådant läge. Om det är detta ni åsyftar, så fala då om def! Talet omkraftfullare finanspolitik blir fullständigt innehållslöst om ni infe koninierfram med vad det konkret skall innebära. Den andra linjen - den är naturligtvis angenämare attdriva - är att vi skall ha lägre skatter, framför allt lägre marginalskatter.Jag tror att det ligger någonfing i det i ett avseende - def skulle minskainflationseffekterna av en given löneökning. Eller, annorlunda uttryckt: Medlägre skattesatser ger en och samma löneökning större utbyte när det gäller denenskilde löntagarens inkomst efter skatt. Det är helt uppenbart. Men frågan är då hur man för denna skattepolitik? Manmåste tänka sig för innan man säger: Vi sänker skatterna bara för vissa. Eller:Vi sänker skatterna mycket mer för några få grupper, vilkas värde i def härsammanhanget anses vara särskilt stort. Det kan man göra om man bortser frånhur de grupper reagerar som känner sig missgynnade av en sådanfördelningspolitik. Struntar man i vad de grupperna gör på arbetsmarknaden, kanman naturligtvis fortsätta med en sådan skattepolitik, men då kan nian infehävda att den är något bidrag till kampen mot inflationen. Jag skall anföra ett exempel på hur borgerlighetenresonerar. går emot förslaget om höjd arbetsgivaravgift 1988. Jaghåller med om att kunde man avstå från att höja arbetsgivaravgifterna 1988skulle det antagligen underlätta lönerörelsen. Jag sticker inte understol medatt det här gör avtalsrörelsen svårare. Men förutsättningen för att man infeskall höja arbetsgivaravgiften 1988 är bl. a. aft man säger nej fill denreformering av sjukförsäkringen som LO och har kommitöverens om. Har inte - och för den delen även , somockså går emot - eft ögonblick tänkt på hur LO skulle reagera införavtalsrörelsen om man fick veta att säger nej till en reform avsjukförsäkringen som LO har kämpat för och som äntligen skulle gearbetarna sjukförmåner som är någorlunda likvärdiga andra gruppers? Här finns en obegriplig aningslöshef i borgerlig politik.Ni är pigga pa att kräva av fackföreningarna att de skall visa eft övergripandesamhällsansvar, men ni förnekar deras rätt att engagera sig också utöverniedleniniarnas kortsiktiga lönepolitiska intressen - aft fackföreningsrörelsenskulle kunna ha några synpunkter på fördelningspolitik och skattepolitik, attregeringen borde tahänsyn till sådana frågor när man avgör hur skatterna läggs uf. Därför skulledef vara ett enormt misstag av aff följa den borgerliga linjen att påcentrala punkter underkänna löntagarnas rätt till större social trygghet ochrättvis fördelning, Def skulle vara ett enormt misstag också ur synpunkten aftvi behöver fa ett gemensamt ansvar och gemensamma tag för att bekämpainflationen. När ni säger nej till timsjuk-penningen. nej fill höjddeltidspension och inte vill förbättra ersättningen till de arbetslösa, dålägger ni i själva verket ved på inflationsbrasan, höll ett sympatiskt anförande ommiljöpolitiken. Han påpekade aft det infe sägs något alls om miljöpolitiken ifinansplanen. Det är bara def aft vi har en hel huvudtitel som handlar ommiljöpolitiken. Han inbjöd mig att göra en fältvandring för att studeramiljöfrågor. Ja, gärna. Låt oss göra en vandring över de åkrar i somövergödslas, överbekämpas med ogräs- och insektsgifter samt producerar ett förbåde landet och jordbruksnäringen förödande spannmålsöverskott. Under en sådanvandring skulle och jag ha en hel del att resonera om. Mendet gäller aft ta på sig ordentliga stövlar när man vandrar omkring bland allaföroreningar. Däremot sade infe eft ljud omkärnkraften. Hörde han infe vad sade om det meningslösa ochfarliga i att avveckla kärnkraften? Har inga kommentarer tillLars utläggningar om kärnkraften? Def vore, , ytterligt olyckligt t, o, m, förvänsterpartiet kommunisterna om man försökte skapa en motsättning mellansträvandena till ekonomisk utveckling, tillväxt och miljöpolitik. Kom ihåg attdet inte finns något parti som så ofta och så gärna talar om nödvändigheten avatt nå full sysselsättning och ökade reallöner som vänsterpartietkommunisterna. Om ni säger nej till den ekonomiska tillväxten i tron aft denstår i motsats till en bättre miljö, dä skadar ni framför allt de grupper somvarken skulle få glädje av aft vi har resurser för att förbättra miljön ellerresurser för aft ge människor jobb. trygghet och högre realinkomster. De borgerliga partierna försöker tala så litet som möjligtom budgetpolitiken och budgetunderskottet, och jag kan förstå dem. De gör isina motioner egentligen inget allvarligt menat försök aft uppnå ettstatsfinansiellf resultat. De gör olika påståenden om vad deras alternafivleder till, men dessa håller knappast för en närmare granskning. Dessutom harde valt metoder för att skaffa pengar som egentligen gör ont värre, nämligenatt sälja ut statliga företag som faktiskt ger staten inkomster. De vill heltenkelt realisera kapitaltillgångar och förvandla dem till konsumtion. Idenutsträckning detta har skett i t, ex, har det bara förvärratbudgetsituafionen och den ekonomiska situationen, I stället för att försökaföra en distinkt och annorlunda finanspolitik än regeringen har varje partisysslat med att snickra ihop sina egna profiler. De har lyckats i den meningenatt det har blivit en snårskog av förslag, som i hög grad slår ihjäl varandra,om man skall försöka realisera dem . Det finns knappast någonbesparing om vilken man är ense, och det finns knappast en linje på någotområde som skulle kunna kallas för borgerlig politik. Däremot trängs en mängdlöften om skattesänkningar i dessa motioner. En undran har inställt sig hosmånga: Hur skulle en regeringspolitik byggd på detta sätt se ut? Finns detnågon annan upplösning av den borgerliga härvan i den ekonomiska polifiken änaff på nytt kastas ut i ett statsfinansiellf moras? När nu deborgerliga företrädarna i denna debatt har en chans att redovisa var dengemensamma linjen finns och var det finns som skulle skapa tilltro tillborgerlig, ekonomisk politik i , sä fa då den chansen inför åhörarna häri riksdag! Däremot får vi höra mycket om hur gärna man vill sänkaskatterna, ville ha besked om var regeringen står i den frågan. Vihar inbjudit oppositionspartierna till överläggningar om den långsiktigaskattepolitiken. Före dessa överläggningar har vi infe velat binda uppregeringen, än mindre det socialdemokratiska parfiet, till en viss hållning ide grundläggande frågorna. Men några ting måste ändå ut för aft fåvetskap om sådana överläggningar är meningsfulla, säger att vi måste sänka marginalskatternaockså , Annars har vi ingen chans att klara avtalsrörelsen, menar hon.Men måste väl vara medveten om aft marginalskatterna sänks 1988,1fjol vår var ni ju själv med om att här i fatta beslut omskatteskalorna både , Vi har därmed en framförhållning iskattepolitiken, något som aldrig fanns under den borgerliga regeringstiden. Låt oss se på situationen på litet . Vilken äregentligen den borgerliga linjen? säger klart och utan omsvep affdef samlade skaftetrycket måste sänkas. Det skall såvitt jag förstår uppnås påtvå sätt. Det ena är att ha nolltillväxt i landets kommuner, dvs. förbrukningeni kommunerna får över huvud taget infe öka under resten av 1980-talef. Detbetyder att de kommunala utgifterna måste sänkas per invånare. Även om antaletbarn ökar måste man spendera mindre per barn. Även om antalet åldringar växerrnåste man satsa mindre på äldreomsorgen. Även om operationsköerna växer -landstingen har ju hand om sjukvården - sä skall def bli mindre pengar tillsjukvården. Def är innebörden i linje, och den linjen anser vivara ett generalangrepp på den generella välfärdspolitiken. hörde jag säga att moderaternasskaftepolitik är "något" orealistisk. Vad betyder det? Antingen är enpolitik realistisk eller orealistisk. Eller vilken förfinad nyans ligger i attden är något orealistisk? Ni utlovar eget rum åt var och en i långvården, och niutlovar en snabb avveckling av sjukvårdsköérna. Ni utlovar också en snabbförbättring av situationen på barnomsorgens område. Skall ni förverkliga alltdetta under nolltillväxt i kommunerna för att tillsammans med moderaternaåstadkomma ett sänkt skaftetryck? och låter som en någotprovinsiell upplaga av . Bara vi sänker skatterna, menar de,börjar folk spara och arbeta så förtvivlat mycket att statsinkomsterna växer påett sätt som gör aff vi aldrig behöver bekymra oss för något budgetunderskott.Ronald fick faktiskt hela det amerikanska folket att tro detta. Nugäller def att förhindra alt svenska folket börjar tro samma sak. För vadRonald politik med kraftiga skattesänkningar har åstadkommit är aff hafört in i en fullständigt omöjlig stafsfinansiell situation. Därför ärfrågan: Tror och aft ni kan föra i ?Tror ni att sänkta skatter leder fill ökade statsinkomster? Om detta är denborgerliga utgångspunkten för samtal om skatterna, då tror jag - för attanvända uttryck - att samtal om skatter är något orealistiska. AnL 21 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får meddela aff anslag om detta sammanträdesfortsättande efter nu har satts upp. AnL 22LARS () replik: Finansministern var som vanligt, frestas mansäga, mycket nöjd med den tredje vägens politik och överraskande obekymrad omde negativa effekter som den svaga finansplanen har framkallat på olikamarknader. Han målade upp hur socialdemokraterna hade lyckats vandra den smalastigen mellan ensidig åtstramning och inflationsdrivande expansion samt kommitfram till målet: en exportledd utbyggnad av näringslivet. Detta var någonting som efter den jättelikadevalveringen fungerade nödtorftigt. Men efter hand har kostnadsläget i Sverigeförstörts, och vi kan nu se i finansplanen hur den låga tillväxt vi har -hör till de länder som ligger lägst i den internafionella tillväxtligan- näsfan i sin helhet har gått fill konsumtion. Vi har alltsåinte fåft till stånd den kapitalbildning som vi alla var överens om skullekrävas för att rätta fill obalanserna i vår ekonomi. Jag måste fråga; Ser inte finansministern att han är påväg till utgångspunkten-att tredje vägen, som jag sade tidigare, leder i encirkel-och aft han åter står inför bekymret med tendenser till stigandeunderskott i bytesbalansen? Def är någonfing som inte minst avtecknades i förrafinansplanen, men finansministern räddades så att säga av det gångna årets gynnsammaförändringar inom den internationella ekonomin. Vi kan se tillbaka . Först fylldes denlediga kapaciteten uf. men det kom inte några investeringar för en expansion.Orsakerna ligger naturligtvis i kostnadsnivån, som kom till uttryck i den högaräntan, och i de farhågor man hyser för den kommande löneutvecklingen ochprisutvecklingen. Inte minst sammanhänger det med bristen på fasta spelregleri vår ekonomi. Finansministern gör anspråk på aft bekämpa inflationen,men det är bara tomt prat och tomma demonstrationer. Regelbundet har det varitså att prognoser som finansministern har ställt upp haröverträffats med det dubbla, med undantag för def just gångna året - men,återigen, förtjänsten låg inte i den svenska politiken. Framför allt är jubekymret att inflationstakten är högre än i våra konkurrentländer. I finansplanen sade finansministern aff inflationen i årskall bli . steg priserna med , och sedan varregeringen raskt ijte igen med prisstopp, någonting som finansministern vet ärverkningslöst. Man behöver infe gå till andra experter, utan man kan gå tillfinansministern själv. Jag skulle kunna citera vad finansministern har sagt ien tidigare debatt, men jag återkommer till det, så att finansministern fårbegrunda sina tankar till. AnL 23ANNE () replik: Finansministerns anförande gick i stort settut på att det går ganska bra . men han är ändå litet orolig . Hangjorde ett stort nummer av att oron just precis nu är mera internationelltbetonad. För min del skulle jag dä dra den slutsatsen att kraven på vår svenskaekonomiska polifik blir än större, aft vi kan lösa problemen på egen hand.