prot · GA09109 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag tycker inte det var ett bra exempel som BengtGöransson tog fram när han talade om klasslärare som ser sina elever iveckan. I det fallet måste det vara fel på schemauppläggningen och fel på valetav klassföreståndare. Jag hälsar med tillfredsställelse att om fria val på högstadiet. Hur mycket av sådant det skall vara kan vi judiskutera. Vi har redan lagt fram förslag till hur vi vill att ett högstadiummed flera fria val skall se ut. Jag hälsar välkommen att tavara på våra förslag och effektuera dem. m. m. Jag måste erkänna, , att jagblev litet tagen när jag blev påmind om vad jag sade . Ett ögonblickblev jag alldeles stel och tänkte: Har jag verkligen angripit för attden genom börsintroduktion av statliga företag har försökt lösa ekonomiskaproblem? Sedan kom jag ihåg - jag har gott minne också - att jag inte sade såförra året. ville det året täcka ett budgetunderskott medinkomsterna frän försäljningen av statliga företag. Den socialdemokratiskaregeringen har faktiskt inte tänkt sig att statliga företags verksamhet skallbedrivas så alt man säljer ut ett företag eller ett bryggeri då och då för attbetala skolkostnaderna. 1 så fall får vi sälja ett företag förattviskall kunna betala skolkostnaderna dä. Det är faktiskt en avgörande skillnadi sättet att hantera budgeten. Lärare som ser sina elever är,, faktiskt inte så ovanliga. Det har jag påpekat ibudgetproposition efter budgetproposition och ibland fått skällning, iblandfått medhåll. Jag pekade på det när vi diskuterade hemspråksundervisningen. Jagsade att det är rimligt att man försöker schemalägga den utanför ordinariefimplan - alltså inte utanför schemat utan endast utanför ordinarie timplan -för att inte ständigt behöva plocka ut elever ur undervisningsgruppen, så attlärare inte kan få en meningsfull planering av sin undervisning. De somundervisar i skolorna säger i alla fall att det är svårt när eleverna har mångasidoakti-vileter. När lärarna och deras organisationer går fram underfältropet "Stoppa splittringen av schemat" är det ett resultat av allde upptäckt all de inte,alllid kan planera sin verksamhet, på grund av att detär så många verksamheter som bryter schemat. Det är ett sätt all förstöra densammanhållna klassen. Just detta tar jag upp och diskuterar myckel seriöst. Jagtycker del är viktigt. Man kan möjligen ha den föreställningen, vilket jagnoterar att både och Birgitta-Rydle har, att en sammanhållenklass alllid kräver ett enhetligt begåvningsförhållande för all del skall blibra. Del är naturligtvis inte riktigt på del sättet. Vi glömmer så gärna bortalt i varje grupp som vi skiktar uppslår del bums skillnader iprestationsförmåga. Också i elilgruppen - bland de tio bästa av hundra - kommerman att upptäcka att tre är sämst, och de blir aldrig särskilt väl motiverade.Delta var felet på den gamla realskolan - den var negaliv i sin utgångspunktoch sökte alltid kugga ut dem som inte platsade. I själva verket blev det såatt ungefär en fjärdedel av realskolans elever lämnade skolaiTutan all någonsinkomma till realexamen. Det var svagheten medrealskolan. Och om vi utgår ifrånall urvalet var hyggligt hände det alltså bland de mest välbegåvade att de gickut skolan med papper på all de egentligen inte platsade rikligt. I det stycket tror jag faktiskt att man kan få en bättreundervisningsmiljö med en annan klassammansättning. Titta på hur del fungerar iidrotten! Har ni gjort del ? Den som kommer in i A-laget men interikligt platsar där är ofta den som lägger av. En del föräldrar kämpar för altderas barn skall komma iri i elitgruppen-i pojkishockeyn. Men barnen kanskeinte platsar riktigt i elillagel. och då slutar de ofta all spela ishockey - dekillar som kanske hade varit utmärkta ishockeyspelare om man inte hade försöktalt ständigt sälta dem att jämföras med dem som är allra bäst i denna myckelsmala grupp. Det finns anledning, alt fundera över delta. Till : När jag talar om den sammanhållnaklassen är del naturligtvis en grov karikatyr att säga all jag skulle tala föralt vi skulle ha en sammanhållen klass med 30 elever och en enda lärare. Vadjag pekar på är alt vi faktiskt har klasser n-ied upp till 30 elever, men alt dehar genomgående fler lärartimmar än vad bara en lärare kan prestera. Man gjorde en intervju i på nyåretbeträffande matematikundervisningen i en klass i årskurs 9 i . Därtalar man om alt klassen fiå 24 elever har tre matematiklärare och enlärarassistent, och så säger man att det är ganska bra med lärarresurser. av lärarna undervisar 17 eller--18 limmar, en undervisar , och enundervisar 4 eller 5 limmar - jag kommer inte ihåg de exaktasiffrorna. Då kan mari fundera över hur vi schenialäggeroch planerarför all använda de lärare som faktiskt finns i del svenska skolsystemet så. altundervisningsgrupperna verkligen kan hållas samman. Jag kan t. ex. komma ut på en skoladär man säger all nianhar skapat en väl fungerande arbetsenhet med 50 eller 60 elever. Där har man fyra lärare som delar på de eleverna. Jag får höra hur man där ständigt fördelar om barnen i olika grupperingar, vilket gör att klassgemenskapen måste bli ganska svår all upprätthålla. Jag kan komma ut i Stockholmsförorten, där man har trelärare på 50 elever, på två klasser, och där systematiskt gör liknandeförändringar. Resonemanget om den sammanhållna klassen syftar just tillatt ta upp frågan om hur vi använder de lärare som vi har och om vi kanåstadkomma sammanhållna, gemensamma arbetsgrupper. Det är därför som jaganvänder ordet "skolklass" - jag tycker det är ett bra ord. Jagtycker att man skall använda den termen och inte falla för mer administrativabenämningar. Gamla klassiska ord är inte sä dumma. Allra sist: Jäg i-eagerar mot resonemangom elever som är hinder, som är störande. I praktiskt taget varje replik och i huvudanförandet har talat om de störande eleversom måste lyftas ut. I sin slutreplik talar hon också om kriminella eleversom måstelyftas ut. . . Vi vet alt del finns elever som är sä störande och svåraatt vi faktiskt inte kan ha dem i de vanliga klasserna- de eleverna finns. Menjag tror det är en svaghet i vår skoldiskussion när vi så ofta utgår ifrånnegationen. Vi funderar alltid först över hur vi skall klara avskiljandet av deicke passande. Vi försöker skapa skolsystem som gör det möjligt att avskiljadem , så att skolan kan bli bra för de andra eleverna - istället för att alltid utgå ifrån normalfallet, att ungdomarna vill, kan ochanstränger sig. Vi får naturligtvis också då acceptera att tvingasnotera ett misslyckande, och då måste vi vara beredda att lyfta ut någon. Vi kan aldrig utgå ifrån att skolplaneringen skall byggasmed utgångspunkten att vi skall ha system för att avskilja de elever som inteplatsar. Då blir skolan verkligen inte någon bra skola. Jag tar gymnasium som exempel, BirgittaRydle, därför att den skolan kan fä bidrag för sina elever precis som enkommunal skola, vilket har utvecklat i många sammanhang - jagskall inte föra den debatten vidare. Men jag nämner den skolan som exempeldärför att man när manskulle tala om vad som var bra med skolan pekade på där hade den sammanhållna gemensamma klassen. Det tycker jag kunde varavärt att påminna om. Gru/xdskolanr/x. vice talmannen'anmälde,att ochBirgitta Rydle anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterligare repliker. 168ALF (); När jag lyssnar på den här debatten ochreplikerna angående den sammanhållna klassen, kan jag inte låta bli att erinramig hur det var när jag kom ut som lärare i och mandelade på niorna. Jag fick ofta ta hand om 9 Tp och 9 T. Detvar inte alltid de klasserna hade samlat de mest siudievilliga. Dessutom hadejag tillsammans med några lärare förmånen all ha dem i nästan alla ämnen. Jaggick till studierektorn pch klagade och tyckte att det inte kunde.vara rätt altjag skulle behöva ha dessa klasser i ämnen som jag inte hade utbildning för.Jag kommer naturligtvis mycket väl ihåg studierektorns svar när han sade; Detskall du vara glad för att du får, för du får lön i himlen. Det är jag intesäker på att man får, men jag är glad över all man ändrat på den situationen,så att niorna inte längre blir så uppspaltade som förr-i 9 G, 9 T och 9 Mochallt vad det var. Jag hade tänkt ta upp några andra merfundamentala synsätt på svenska skolan än vad som kom fram i de allra senastereplikväxlingarna. Den svenska skolan skall enligt läroplanen varalivsåskådningsmässigt neutral. Det är enligt min uppfattning en av deviktigaste frågorna att ödmjukt våga debattera. Personligen tror jagneutraliteten är en omöjlighet. Skolan förmedlar värderingar genom lärare,läromedel och genom läroplanen. En allvarlig brist i det svenska skolsystemetär att samhället inte vill eller vågar uttala vilka värderingar som ligger tillgrund för skolans arbete. Många föräldrar känner oro för vilka värderingar somskolan förmedlar och skulle gärna se en klar deklaration från skolans sida, attskolan klart och entydigt deklarerar: Det här står vi för, del här är denvärderingsgrund som den svenska skolan vilar på. I Europarådskonvenlionenstilläggsprotokoll till Konventionen angående skydd för de mänskliga fri- pchrättigheterna heter det: "Vid utövandet av den verksamhet som staten kanpålaga sig i fråga om uppfostran och undervisning skall staten respekteraföräldrars rätt att tillförsäkra sina barn en uppfostran som står iöverensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse." Jag tycker det är mycket angeläget att vi,mer än vad som är fallet i skoldebatten, vågar resonera om varför den svenskaskolan inte har anslutit sig till vad denna konvention påbjuder och varför vi iSverige skall ha skolsystem som är unika i jämförelse med skolsystemen i deflesta andra västeuropeiska länder. Kds förordar en skola byggd på de kristnagrundvärderingarna, del är allom bekant, med generösa möjligheter för föräldraroch barn att själva välja skolform efter egen övertygelse. I dagens Sverigefinns del teoretiska möjligheter till valfrihet i valet av skola, men för deallra flesta stannar det vid just teoretiska möjligheter. De praktiska ochekonomiska hindren är mycket svåra att forcera. Genom diskrimineringen av defristående skolorna står det svenska skolsystemet i strid mot all tanke på valfrihetoch pluralism. Vid en internationell jämförelse är det svenska skolsystemetganska unikt och stelbent, eftersom valmöjligheterna så deciderat omöjliggörs.För att en fristående skola skall få statsbidrag räcker det inte med att skolanfungerar bra, att barnen trivs och att eleverna får samma kunskapsförmedlingsom i den allmänna skolan. Den fristående skolan bedöms inte efter sina egnaförtjänster eller brister, utan det krävs också att den frislående skolan skalltillföra något till den allmänna. Om den fristående skolan tillför något tillden allmänna avgör tjänstefolk. Rätten att bedriva alternativ skolverksamhetär ingen verklig rätt så länge som de alternativa skolorna inte tillerkänns ettmed den allmänna skolan likvärdigt stöd. Det självklara borde vara att allaskolor som uppfyller skollagens krav ges kommunalt och statligt stöd i enlighetmed vad som gäller för den allmänna skolan. När årets budgetproposition presenterades varbesparingarna på skolområdet bland de förslag som hårdast kritiserades. Frånkds sida har vi hävdat att den uppkomna situationen med kraftigt minskandeelevantal bör kunna utnyttjas för att kvalitetsmässigi förbättra den svenskaskolan. Vi bör alltså utnyttja frigjorda lärar- och lokalresurser till mindreklasser. Vi har i vårt budgetförslag, i förhållande till regeringens budgelpro- positionsom innehåller kraftiga besparingar inom skolsektorn, önskat behålla merresurser inom skolan. Genom det nuvarande fördelningssystemet inom skolväsendetmed s. k. basresursmedeltal på mellanstadiet innebär regeringens förslag omresursindragningar från skolsektorn att länsskolnämnder och skolstyrelsertvingas välja mellan nedläggning av glesbygdsskolor och att öka klasstorlekarnai andra skolor. I förhållande till många andra insatser och åtgärder påskolområdet hör en minskning av klasstorlekarna till de allra viktigaste. Detär angeläget för de starka eleverna men än viktigare för de svagpresterandeeleverna att detta sker. Indragning av resurser från skolan på det sätt sommajoriteten föreslår innebär således ett slag framför allt mot de svagaste. Vihar i vår budgetmotion föreslagit 400 milj. kr. ytterligare till skolan attanvändas för att minska klassernas storlek. Jag vill avslutningsvis ge en eloge fillvpk:s representanter i utbildningsutskottet, som på ett förtjänstfullt sättlyckats få socialdemokraterna att i någon mån ta sitt förnuft till fånga ochräddat kvar åtminstone en del av de hotade resurserna till skolan. Jag vill med delta yrka bifall till motionerna Ub224 ochUb221 i här tillämpliga delar samt till reservationerna 1, 4, 5, 8, 10,15, 18,23, 25,26 och slutligen 29. 169EVA (): Som en av motionärerna bakom motion Ub338vill jag gärna säga att vi är mycket glada över att utskottet har tagit denoro, som regeringens budgetförslag för skolan väckte, pä allvar. Det var mångasom arbetar inom skolan, i skolstyrelser i kommunerna och inte minst föräldraroch eleverna själva som oroades starkt över de konsekvenser som besparingarnapå SÅS-resursen och förstärkningsresursen skulle kunna medföra. Det var hotetom försämrade resurser för de elever som bäst behöver stöd och hjälp som kändessvårt för mänga som ställde sig bakom kravet på en bra skola för alla. Vi troratt det beslut som skall fattas blir en viktig positiv signal för dem somjobbar med skolfrågor, och det känns bra. Självfallet betyder de rena lärarresurserna mycket för hurskolan skall kunna svara upp mot läroplanens mål. Men det räcker inte medlärare för att undervisningen i skolan skall fungera, för att alla elever skallkunna ta till sig kunskaperna. Det måste skapas en trygg och förtroendefullatmosfär i hela skolan, under hela skoldagen, för att undervisningen skall nåfram till alla elever. Även de blyga och osäkra barnen skall känna sig hemma iklassrummet och på skolgården. Även barn med "myror i byxorna" skallkänna att de vuxna orkar med att engagera sig för dem under hela skoldagen.Barn med olika slag av handikapp måste också få delta i skolarbetet på sinavillkor. Allt det här kräver att dét finns många vuxna i skolan,vuxna med olika funktioner- .som lärare, som vuxna förebilder, som fostrare ochinte minst som arbetskamrater. De är nödvändiga för att skolan skall kunnauppfylla de delar av läroplanen som handlar om t.ex. delaktighet, demokratifostran,solidaritet och gemenskap. Det är inte självklart att barn och ungdomar kanutveckla sådana färdigheter pä egen hand. De behöver hjälp med det i lika Prot.1986/87:109 hög grad som de behöver hjälp med att lära sig sitt ABC och sittett två tre. 23 april1987 Det är mycket bra att utskottetsä kraftigt markerar vikten av all Gymnasieskolan /n. SÅS-resursenfördelas rättvist, alltså lilj de elever som allra bäst behöver stöd. Det är ennödvändighet för att målet om att skolan skall vara bra för alla skall kunnanås. Så några ord om den samlade skoldagen. Vi föreslår i vårmotion att resurserna för den skall finnas kvar. Där har vi inte fått utskottetmed oss, men vi är beredda att acceptera det med hänsyn till all utskottet ändåhar gjort rejäla förbättringar pä andra konton. Det har förvisso varit mångaproblem i starten för den samlade skoldagen, men där man kommit i gång har denofta visat sig bli ett viktigt tillskott till skolan. Det har betytt entrygghet för föräldrar och elever med mer av fasta rutiner och tillgång tillvuxet stöd. På många håll har det också inneburit att skolan har knutitkontakter utanför sin egen värld - med föreningar, företag, institutioner ochandra. När vi nu accepterar att anslaget skärs ner är'det med en starkförhoppning om att mänga av de verksamheter som bedrivs med hjälp avpengarna pä del, anslaget skall kunna fortsätta med stöd frän det nya anslagetpå 25 milj. kr. Vi har mycket svårt att förstå deborgerliga partiernas reservation på den punkten. Jag har inget annat yrkande än bifall tillutskottets hemställan. Jag tycker att utbildningsutskottet pä ett bra sätt harföljt intentionerna i vår motion. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:14om anslag till gymnasieskolor, m. m. 1986/87:100 delvis). vice talmannen meddeladeatl-debatlen skulle vara gemensam för samtliga punkter. Gymnasieskolan m. m. 170 (); belänkande nr 14 är ettdigert aktstycke, som behandlar mänga betydelsefulla frågor om gymnasieskolansorganisation, omfattning och innehåll - och detta trots alt den aviseradepropositionen orri yrkesutbildningens framtida utformning ännu inte lagts påriksdagens bord. Vi är överens om mycket, men vi är också oense om en hel del.Därom vittnar inte minst att 48 reservationer fogats till betänkandet. .-' Jagtycker därför att det.kan vara på sin plats alt först redoyisa hur vi moderatervill se gymnasieskolans uppgifter och utformning framöver. De ungdomar som börjar i gymnasieskolan är näst intillmyndiga. Del är 106 rimligt att tänka sig att de helstvill leva sitt eget liv . Mångagymnasieskolelever väljer därför en gymnasial yrkesutbildning i stället för enallmän utbildning, som sedan måste fullföljas med en yrkesutbildning ihögskolan. Två stora utredningar har behandlatgymnasieskolan, nämligen gymnasieuiredningen och översynen av yrkesinriktadgymnasial utbildning (ÖGY). .1 den proposition om gymnasieskola i utveckling(1983/84:116) som bl.a. grundades på gymnasieutredningens betänkande skriverregeringen om den nuvarande gymnasieskolan; "Den största nackdelen är denstora åtskillnaden mellan teoretiska (studieförberedande) och yrkesinriktadeutbildningar." Bedömare av den framtida arbetsmarknaden brukar tala ommer kunskapsintensiv produktion, uppluckrade yrkesroller och en förhållandevissvag koppling mellan utbildningsbakgrund och yrkesinriktning på arbels-'marknaden-Förändringen mot en mer kunskapsintensiv produktion kommer, hävdarregeringen, att ytterligare höja kunskapskraven för inträde p>åarbetsmarknaden. Det är en riktig slutsats, men regeringen drar felaktigakonsekvenser av sin slutsats, nämligen all gymnasieskolan kanförbereda för antingen högskola eller yrkesliv. Den måste i stället ge mera avbåde yrkes- och studieförberedelse till alla, säger man och menar attyrkesutbildningen skall göras så bred som möjligt och att det definitivayrkesvalet bör skjutas upp så långt fram i liden som möjligt. Moderata samlingspartiet förordar en annan utveckling.Nästan vuxna ungdomar kräver alt gymnasieskolan erbjuder dem en klartmålinriktad utbildning. Gymnasieskolan skall inte, och får inte, bli enförlängning av . Tvärtom, herr talman, behöver de olika linjerna igymnasieskolan en tydligare målinriktning - mot ett bestämt yrke, en vissbransch eller fortsatta studier efter gymnasieskolan. När ungdomarna är igymnasieskolåldern är det hög lid att de får ta itu med det vuxenliv som de iformell mening anses vara mogna för redan innan många av dem ens har hunnitlämna gymnasieskolan. Tydligt inriktade utbildningslinjer har. som vi moderaterser det, stora fördelar. De skapar en bra motivation hos eleverna att se endirekt koppling mellan utbildningen och del mål den syftar till. Att lära signågot område riktigt grundligt är en bättre grund att stå på vid kommande fort-och vidareutbildning än ytliga kunskaper från många områden. En utveckling av gymnasieskolan bör syfta till all göragymnasielinjerna bättre som yrkesförberedande eller högskoleförberedandeutbildning. Kombinerad med goda kompletteringsmöjligheter för den som senarevill ändra inriktning är en sådan gymnasieskola överlägsen en sådan som manförsöker göra till en likriktad allmän skola. Högre kvalitet på yrkesutbildningen måste innebära altdenna får en bättre anknytning till arbetslivet än vad de gymnasieförlagdayrkeslinjerna kan ge. Vi anser att en yrkesutbildning med inslag från dennuvarande lärlingsutbildningen skulle bli en bra yrkesutbildning. I ensärskild motion angående ungdomarnas situation utvecklar vi vårt förslag ny och förbättrad lärlingsutbildning. Jag skall här inte upprepa vad vårt förslag till en bättre 1986/87:109 23apriri987 Gymixasieskolan m. m. Gy/nnasieskolan m. m. Det har redovisats här i kammaren och torde nu varavälbekant. Jag vill dock betona ett par saker. Eleven skall i gymnasieskolanundervisas i allmänna ämnen men också i t. ex. fackleori och arbetsteknik. Denstörsta delen av utbildningen skall emellertid vara förlagd till företag, därden praktiska yrkesutbildningen äger rum. För den praktiska delen skall elevenvara anställd av företaget och uppbära lön som successivt höjs i takt med attelevens produktiva insatser ökar. Att lärlingen är anställd ger flera kvaliteter åtutbildningen. Lärlingen får en direkt inblick i arbetslivet.Verklighetsanknytningen av yrkesskolningen bidrar till engagemang och inlevelsehos lärlingen. En anställning ger bättre träning i de regler av social karaktärsom råder på en arbetsplats jämfört med vad tillfällig praktik kan ge. Alltdetta bidrar med säkerhet till alt de allra flesta lärlingar får arbete efterutbildningen, vilket all erfarenhet också visar. I avvaktan på att vår här skisserade yrkesutbildning skallbli verklighet, då ÖGY-propositionen läggs fram senare , vill jag betona viklenav att den nuvarande lärlingsutbildningen inte endast skall ses som ettkomplement till gymnasieskolans yrkesinriktade linjer utan som ett verkligtalternativ till desamma. Även det tredje året, det s. k. färdigutbildningsåret,skall räknas in i den statsbidragsberättigade utbildningen. Vad gäller de studieförberedande linjerna är det inte iförsta hand deras innehåll som behöver förändras. Däremot kan elevernasvalmöjligheter förbättras. Elever med intresse för idrott och estetiska ämnenkan med timplanejämkning fä för studier i sitt specialintresse.Vi föreslår att elever med intresse för ett läroämne skall ges samma möjlighet. Vi moderater kan inte förstå utskottsmajoritetensavvisande hållning i detta sammanhang. Man hävdar att det behövs ökadekunskaper för inträde på arbetsmarknaden, men man vägrar att ge eleverna demöjligheter till delta som de eftersträvar. Från högskolehåll kritiseras gymnasieelevernas bristandekunskaper. Detta har, enligt vår uppfattning, huvudsakligen att göra medutformningen av systemet för tillträde till högskolan. Kvotsystemet uppmuntrartaktisk finurlighet snarare än val efter intresse och de fortsatta studiernaskunskapskrav. Vi avser återkomma mer utförligt till denna fråga dåtilllrädespropositio-nen skall behandlas av kammaren, men jag vill redan nuframhålla att kvaliteten på gymnasieelevernas kunskaper givetvis också hängersamman med att de bibringas uppfattningen att de oavsett vad de läst igrundskolan med framgång kan klara vilken gymnasieutbildning som helst. I och med införandet av läroplan för (Lgr 80) innebär genomgången grundskola att man har rätt att oberoende av betygi de olika ämnena söka vilken gymnasielinje som helst. Det är bara när antaletsökande är större än antalet platser som den sammanlagda betygspoängen spelarnågon roll. Resultatet har blivit att elever visserligen kommer in på en linjemen att alltför många upptäcker att deras förkunskaperinte räcker till. Studieavbrott blir oundvikligt. Detta, herr talman, är ettkvalificerat bedrägeri av oss politiskt ansvariga. Vi moderater anser att det vore ärligare gentemot elevernaatt tydligt deklarera att vissa kunskaper är nödvändiga för fortsatta studier.Därför skall detuppställas vissa förkunskapskrav i vad gäller de olika gymnasielinjerna.Förkunskapskraven hjälper eleverna att förbereda sig för vad de senare kommeratt möta. Kraven bör kunna formuleras i genomsnittsbetyg, lägsta betyg i vissaämnen och i vissa fall genomgångna tillvalskurser. I debatten har på vikten av att eleven har rätt alt välja i vilken skola - friståendeskola eller någon av skolorna inom det allmänna skolväsendet - som han ellerhon vill fä sin grundskoleutbildning.