prot · GA0919 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag har aldrig hävdatatt man skulle ge dessa befogenheter till barnskyddsombudenoch att de skulle jämställas med skyddsombuden på arbetsplatserna, men jag harexemplifierat områden där man kan arbeta på liknande sätt. 50 () replik: Det står att läsa imotionen att skyddsorganisationen bör få samma effektivitet som arbetarskyddet.Jag tolkar detta så, att också skyddsombudet då bör få ungefär sammabefogenheter. Annars får man inte samma effektivitet. 51INGA (vpk): gjorde för många årsedan - 1979 var den klar med sitt arbete - en omfattande analys av vad somorsakade barnolyckor och vad som skulle behövas för att hejda dem. Inget avförslagen i utredningen har förverkligats. Barnolycksfallen är fortfarande denstörsta enskilda dödsorsaken bland barn. De faror som barn utsätts för ihemmet, i barnomsorgen och i sin utemiljö får fortsätta att vara dessa faror förbarnen. Knappt något har gjorts, varken på lokalplaneteller centralt, av det som utredningen diskuterade. Barnolycksfallsutredningenföreslog en registrering av barnolycksfall och vidare bl. a. attbarnsäkerhetskonsulenter skulle finnas ute i kommunerna, att ett centralt organskulle ha en central överblick, att barnmiljöombud skulle finnas i kommunernasolika delar. Barnolycksfallsfrågan har bollats mellan olika organ, t.ex. barnmiljörådet, och HS 90-beredningen. föreslås en ny utredning på detta område. Varför kanman inte ta förslagen från den gamla utredningen? Ingenting har ju egentligenhänt sedan den utredningen avlämnade sina förslag. skall nu undersöka om inte hälso- ochmiljövårdsnämnderna skulle kunna ta ansvaret ute i kommunerna. Till detta skall sägas att det allra sämsta ibarnolycksfallsfrågan just är att så många olika kommunala organ har delansvarför barnolyckorna att ingen känner det riktiga ansvaret. Det kan varabyggnadsnämnd,, skolstyrelse, gatunämnd, trafiknämnd, socialnärnnd och olikabyggnadsföretag när det gäller fastighetsförvaltning osv. Det vore jufantastiskt om man nu kunde komma fram till vilken instans som skall ha detövergripande ansvaret i kommunerna. Kostnaderna för barnolycksfall beräknas ligga på omkring800 milj. kr. De samlade förslagen som barnolycksfallsutredningenlade fram kostade 17 milj. kr. De kostnaderna skall då ställas mot de 800 milj.kr. som barnolycksfallen kostar , förutom att detta inte bara är enkostnadsfråga - många andra aspekter är ju inblandade i barnolycksfall.. Det är viktigt med en registrering. Det är viktigt med ettcentralt bevakande organ. Och det är viktigt med lokala ansvariga organ. Mendet viktigaste tror jag är att det finns barnsäkerhetskonsulenter. Utredningenföreslog att man skulle inrätta sådana barnsäkerhetskonsulenttjänster, somskulle vara statsfinansierade. En försöksverksamhet i visade hur betydelsefulldenna barnsäker-hetskonsulent blev. Kommunen anställde på halvtid en sådankonsulent. Därmed fick kommunen dels en central kontaktperson, dels ensamördnare av olika nämnders verksamhet, dels en remissinstans vid planering avbarnmiljöer, dels en utbildningsresurs i frågor som rörde barns säkerhet. Genomdetta breda samarbete, som blev resultatet av barnkonsulentens verksamhet, harkunskaper, erfarenheter, intresse och engagemang kunnat tas till vara. Följdenav detta blev i sin tur ett minskat antal olyckor och en förskjutning motlindrigare skador, attitydförändringar, snabbare kontaktvägar, bättre rutinerför bevakning av frågor rörande barns miljö, ökad elevmedverkan i skolorna,ökat intresse att arbeta som barnmiljöombud och en ökad efterfrågan påinformation om barn och barnsäkerhet i kommunen. Det var vad vann på enhalvtidstjänst som barnkonsulent. Barnsäkerhetskonsulenten stimulerade och initierade ocksåbarnmil-jöombudsverksamheten i olika kommundelar så att dessa aktivt kundefölja och förändra de miljöer som ansågs olämpliga och farliga med tanke påbarns säkerhet. Det lokala föreningslivet deltog också i arbetet som barnmiljöombud. Vad som behövs är konkreta åtgärder sombygger på de förslag som barnolycksfallsutredningen lade fram. Det finns ingagenvägar till en bättre miljö för barnen. 52MARGARETA PERSSON-(s): Sedan motionerna om barnsäkerhet skrevs ijanuari , har äntligen ett arbete sattsi gång i dessa frågor. Efter fleraårs fördröjning fick uppdraget att utreda hurmiljö- och hälsoskyddsnämnderna skall kunna förebygga skador, och dessutomfick i uppdrag att sätta i gång med skadestatistik. För envecka sedan beviljades också barnmiljörådet . av Allmänna arvsfondenför att undersöka hur barnsäkerhetsinformationen når ut till föräldrar och hurden kan förbättras. Detta är i verklig mening ett sätt att arbeta för attförebygga skador bland små barn i hemmet. Det pågår också ett arbete påutbildningsdepartementet i den viktiga frågan om hur eleverna skall kunna utseskyddsombud och verka skadeförebyggande i skolorna. Det här tycker jag är enmycket angelägen fråga, som måste lösas. Det känns alltså som om någonting äntligen börjar hända.Jag vill ändå poängtera att detta bara är början. har i en unik undersökning studeraträttsfall kring olyckor. Som det sades har det konstaterats att istort sett inga mål behandlar, barnolycksfall, därför att det inte finns entillräcklig lagstiftning. o 8-åring drunknar i en brunn. o 14-årigpojke skadas svårt av vältande målbur. o 9-åringstörtar ned i byggschakt. o 8-åringdödas av trasig gungställning. Ingen har i dessa fall dömts somvållande, och det tyder på att lagstiftningen brister. Vuxnas arbetsmiljö finns tydligt reglerad iarbetsmiljölagen. I de fall där barn har skadats på en arbetsplats där de varitprao-elever har lagen givit ett gott skydd även för barn. När barn skadas ellergör sig illa i andra sammanhang, t. ex. på lekplatser eller fotbollsplaner påkommunal och enskild mark, har det emellertid varit mycket svårare att få enrättslig prövning. Otydliga formuleringar i t. ex. ordningsstadgan och dessförarbeten ger utrymme för olika tolkningar. Ofta ser man på barn som små vuxnaoch tänker inte på att de faktiskt inte handlar som vuxna. har länge krävt en skärpt lagstiftning, t.ex. i fråga om ansvar för brunnar, underhåll av lekplatser, vattenrutschbanor,pyroteknis-ka produkter. Detta kommer att bli aktuellt med den nya plan- ochbygglagen. I det sammanhanget måste jag poängtera att med de nya ramlagarna,där staten inte ger exakta anvisningar för hur t. ex. boendemiljön skall varautformad, blir risken ännu större för att barnen kommer i kläm, om ingen på detkommunala planet bevakar barnens behov. Man kan vara litet fundersam över omverkligen miljö- och hälsoskyddsnämnderna ensamma skall klara av att bevakadessa frågor, eftersom de inte har någon speciell kompetens i fråga om barn. har barnmiljörådet försöktstimulera till satsningar på lokalt barnmiljöarbete. Precis som sadefinns det också exempel på hur man lyckats när man arbetat på olika sätt ikommunerna. Jag tror inte heller att det finns någon annan lösning änatt inrätta en samordnande instans i varje kommun med företrädare för de olikanämnderna och med en eller flera anställda, som bevakar barnens miljö ochsäkerhet. Det finns ingen annan lösning för att verkligen få denna övergripandesyn på barnens behov. Med en sådan lösning skulle vi i verklig mening i varjekommun kunna få barnombud, som skulle kunna praktiskt stimulera lokaltbarnmiljöarbete bland frivilliga krafter. finns inte den samordningen. Att skapa säkra och bra barnmiljöer är inte dyrt. Det ären verklig investering för framtiden. En säker barnmiljö handlar inte bara om att gungorna skallsitta fast och att underlaget inte skall vara för hårt eller att det skallfinnas spisskydd och liknande saker. Att skapa en säker barnmiljö handlar alltmerom att skapa en god barnmiljö, där barn har möjlighet att i frihet pröva sinfantasi och sin leklust. Men rapporter som kommer från våra skolläkare omvad som händer i skolorna är synnerligen alarmerande. Det är i och för sig inteden konkreta fysiska miljön som förorsakar skadorna - även om miljön är dålig-utan det är ett mer brutalt våld bland barnen som skapar väldigt mångaolyckor. De här olyckorna kan inte förebyggas enbart medombyggnader i säkerhetshänseende. De förebyggs bäst genom att barn får enstimulerande miljö, där de inte födeds att gripa till våld för att få utloppför sina känslor. Det är därför säkerhetsarbetet bland barn i högre grad äntidigare nu handlar om att skapa bra barnmiljöer i stort. Med hänsyn till utvecklingen av ungdomsvåldet är detsynnerligen angeläget att se vilka som är de grundläggande orsakerna och vilkaåtgärder man kan vidta redan kring sandlådemiljön. Annars blir insatser senareinte tillräckliga. Jag haringet yrkade , men jag hoppas att alla kommuner med Prot. socialtjänstlagen i bakgrunden verkligen beaktar sittansvar när det gäller att skapa trygga barnmiljöer. I detta ligger också att skapa enmiljö som "I Z ! 7" ,..,,, tamilieplanering.och , / /- o Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet redovisas efter debatten omsocialutskottets betänkanden 5 och 7.) 53 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Beträffande socialutskottetsbetänkanden 3 och 4 är ingen talare anmäld. Kammaren övergår därför till attdebattera socialutskottets betänkande 5 om familjeplanering och abort samt 7 omgenteknik m.m. I fråga om dessa betänkanden hålls gemensam överläggning. Familjeplaneringoch abort, m. m. 54GÖTE (): Vi har tidigare här i kammarendiskuterat de frågor som behandlas i socialutskottets betänkanden nr 5 och nr7. Det blir mer och mer angeläget att vi får ett övergripande rättsskydd förmänskligt och för mänskligt liv i alla de situationer som tas upp idessa båda betänkanden. Vi har mött problemen och frågeställningarna iinseminations-utredningen, i gen-etik-kommittén, i vetenskapliga rapporter, ietiska samtal och i en rad andra sammanhang. Jag menar att detta är en frågasom tränger sig på. Den svenska lagstiftningen när det gäller dettaövergripande skydd har i många sammanhang när vi tagit upp dessa viktiga etiskafrågor till diskussion och överläggning visat sig vara bristfällig och ologisk.Frågan har fått en ökad aktualitet på vissa speciella områden, som jag villpeka på. Det gäller för det första genteknik och genmanipulation,som har belysts på olika sätt och från skilda utgångspunkter. Vi har för det andra fosterdiagnostiken, där t. ex. synenpå könsbestämning i ett tidigt skede verkligen tränger sig på vad gäller bl.a. abortlagstiftningen. Vi möter här de handikappades och derasorganisationers frågeställningar inför de problem som fosterdiagnostikenaktualiserar. Hur skall vi kunna fälla avgöranden om vad som är meningsfulltliv i detta tidiga skede? Den frågan har fått ökad aktualitet allteftersomvetenskapen har gått framåt på fosterdiagnostikens område. Vi har för det tredje provrörsbefruktningen, dvs.befruktning utanför kvinnans kropp. Jag skulle i all ödmjukhet vilja ställafrågan: Hur stämmer denna med en av huvudreglerna inom abortlagstiftningen, somsäger att fostret är en del av kvinnans kropp? Man kan t. ex. ta ett ägg frånen kvinna, utföra konstgjord befruktning utanför kroppen och sedan placera detbefruktade ägget i en annan kvinnas kropp. Man kan ställa frågan: Vilken kvinnaär det som i det läget äger fostret? Hur skallvi i just det sammanhanget se på huvudregeln om fostret som en Familjeplanering och abort, m. m. del avkvinnans kropp? Jag bara ställer frågan, eftersom många förutsättningar sömtidigare ansågs självklara bl. a. i samband med att abortlagstiftningen antogshar klart förändrats allteftersom vetenskapen gått framåt. Inom transplantationskirurgin kan man använda sig av delarfrån abortera-de . Det kan kanske faktiskt bli så att vi gör oss beroendeav aborterade i dessa sammanhang. Det är ytterligare en frågeställning.Det förekommer också forskning i betydligt vidare mening på embryon. Jag anser att det nu är hög tid att viförutsättningslöst utreder frågan om ett övergripande rättsskydd för fostretnär det gäller alla de nu aktuella situationerna. Vi måste i den utredningenockså inbegripa abortsituationen . Jag menar att det mänskliga fostret har liv- ett mänskligt liv. Vi kan när det gäller att bestämma livets början inte utgåfrån vetenskaphga framsteg vid ett givet tillfälle. Grunden för bedömningenmåste vara etisk och synen på den grunden måste utgå från livet självt ochlivets okränk-barhet. Låt mig ta ytterligare ett exempel: När abortlagen antogslades vissa tidsgränser fast utifrån de tider vid vilka man menade att fostrethade uppnått en viss form och möjlighet att överleva i olika situationer. Nupekar också utskottsmajoriteten på att de tidsgränserna måste ses över. Jagtycker att det ärbra att även utskottsmajoriteten gör ett sådantställningstagande. Jag vill bara ta detta som ytterligare ett exempel på attdet är ohållbart att utgå ifrån rättsskydd för livet utifrån en vetenskapligmöjlighet vid en given situation i tiden. Jag tycker att detta visar på behovetav en mer ingående analys av ett övergripande rättsskydd i olika situationer. I betänkande nr 7 vill utskottet ha en samladbedömning när det gäller resultaten av bl. a. inseminationsutredningen ochgen-etik-kommitténs arbete. Vi i utskottet har hemställt om att regeringenskall göra en så samlad översyn som möjligt och redovisa för senastår 1987. Jag är övertygad om att när vi, om kanske, skall taställning till viktiga frågor på de här områdena, kommer vi på nytt att fåklart för oss vilken brist det är och vilken svårighet det innebär att vi intehar ett övergripande utgångsläge när det gäller fostrets, embryots, rättsskyddi olika sådaiia här situationer. Jag menar också att ett sådant övergripanderättsskydd är logiskt utifrån svensk rättstradition. Jag menar också att detfrån vetenskaplig synpunkt och från förskarsynpunkt skulle vara bra. Vi harhört att många vetenskapsmän efterlyser klarare gränser. Man vill veta hur vipoUtiker utifrån allmänna etiska bedömningar ser på de här frågorna. Jag vill understryka, att när jag tar upp de här frågorna,gör jag det med mycket stor tilltro och med en mycket stor respekt för vad denmedicinska forskningen har åstadkommit och kommer att åstadkomma för att skapadrägliga förhålländen för oss människor totalt sett. Det är inte någotifrågasättande av den medicinska vetenskapen. Men jag menar att problemen är så stora, så omfattande att vi måste ha ett övergripande rättsskydd. Jagönskar därför en förutsättningslös utredning där, vi tar upp de här frågornamed hänsyn till alla de olika problem som det hänvisas till i de bådabetänkandena. Jag ber att med anledning av detta få yrkabifall till den Prot. 1986/87:19 moderata reservationen 2 till socialutskottets betänkande 5. 55 (): amt jep aneringoch abort, m. m. Det är bra att utskottet föreslåren översyn av abortlagen med tanke pågränsen för sen abort. Det är bra att utskottet .uttalar att det är angelägetatt inseminationsutredningen behandlar abortlagen i den mån arbetetmed skydd för ofödda eller med fosterdiagnostik ger anledning till det.Enligt min uppfattning borde den översynen få ske förutsättningslöst. Jag troratt det vore oklokt av att redan nu bestämt uttala sig för att det intefinns anledning att se över gränsen , den gräns inom vilken kvinnansjälv avgör om abort. I tar man uppfarorna och problemen med fosterdiagnostiken - och det berör det område vi nudiskuterar. Man skriver i rapporten: "Möjligheten till fosterdiagnostik har skapat oro. Manhar fruktat att denna möjlighet kommer att bana väg för vad man kallat enkvalitetskontroll av fostret. Betänkligheterna torde i allmänhet inte så mycketrikta sig mot den fosterdiagnostik som syftar till uppspårande av allvarligaskador. Vad man framför allt tycks vara rädd för är att det skallbli möjligt att fastställa även mindre avvikelser och att endast 'fulländade'barn skall tillåtas födas. Det torde vara riktigt att en förfinad diagnostik är attvänta. Den tekniska utvecklingen kommer sannolikt att innebära ökadediagnostiska möjligheter. Man måste alltså räkna med att allt fler och alltlindrigare fall av fosterskada kommer att kunna diagnostiseras före 18:eveckan. Med oförändrad lagstiftning innebär detta att kvinnan i sådana fallutan att ange skäl kommer att ha möjlighet att anhålla om abort." I detta sammanhang vill jag påminna om den debatt sompågår just nu i , sedan abort utförts på grund av att man inte var nöjdmed barnets kön. I rapporten står vidare under rubriken problem:"Om fosterdiagnostiken förfinas så att även mindre avvikelser kanpåvisas, var skall.man då dra gränsen för att ge tillstånd till abort? Kan mantillåta kvinnan att göra abort på social indikation men förvägra henne rättenatt begära avbrytande därför att fostret visar sig vara - eller löper enbetydande risk att bli - sjukt eller skadat eller därför att det företer enoönskad egenskap. Situationen är sådan att en reglering avfosterskadeindikationen knappast torde kunna genomföras utan en begränsning aykvinnans nuvarande självbestämmanderätt. kommer vi sannolikt attställas inför följande frågor: Är abort på grund av fosterskada ett problem avden natur att det motiverar att man river upp grundprincipen i nuvarandeabortlagstiftning, nämligen kvinnans valfrihet? Kan man när det gällerfosteregenskaper lämna avgörandet åt kvinnan själv? Dessa frågor kan intebesvaras förrän man bättre kan överblicka utvecklingen." Frågorna kan alltså inte besvaras i rapporten, och jag kaninte heller ge svar på dem. Men det är viktiga frågor, som måste finna ett svar. Därför tycker jag att man förutsättningslöst skall få se på dessa frågor. Familjeplanering och abort, m. m. Varje abort är en kränkning av människovärdet. ärsituationen sådan att man gör fel hur man än handlar. Den tekniska utvecklingeninom sjukvården har medfört mycket gott, men den har också medfört att vi i dagställs inför nästan omöjliga avgöranden av etisk art. Den enda chansen attundvika faror är att förutsättningslöst analyser vilka faror som finns och vågata en debatt om de risker som föreligger eller som kan bli aktuella iframtiden. Därföryrkar jag bifall till reservation nr 3. 56INGA (vpk): Så har det hänt. Någonstans i Östtysklandhände en trafikolycka. Två barn, , blev svårt skadade -det ena i huvudet och det andra i kroppen. Modern var förtvivlad. Läkarna stoddär med sitt erbjudande: Vi gör en transplantation av det som är kvar. Sågjorde man det otänkbara. Man tog det friska huvudet och satte det på den helakroppen. Av två svårt skadade kroppar försökte man rädda en tillfortsatt liv. Den nya pojk-flickans hjärna uppges fungera normalt, men kroppenär förlamad från axlarna och neråt. Det beror på att läkarna inte har lyckatssammanfoga ryggraden mellan de två kropparna. Den tekniska utrustningen för att göra sådana operationerfinns i , , , och . För 18år sedan började en i att transplantera aphuvuden. sadedenne doktor att det skulle vara fullt möjligt att utföratransplantationer på människor, på precis samma sätt som han flyttat omkringaphuvuden och aphjärnor. Han var däremot inte säker på att sådanatransplantationer skulle genomföras. Problemen är för stora, sade han då. Manmåste först finna en teknik för att binda samman ryggmärgen i kroppen medhjärnan, så att hjärnan kan styra sin nya kropp. sade en rysk kirurg, , att man inom20 år skulle kunna framgångsrikt transplantera hela huvuden från en levande varelsetill en annan. sade 1968 att han var helt övertygad om attsådana operationer skulle kunna genomföras . Där är vi alltså . Det som var otänkbart på detmedicinsk-tekniska området är i många sammanhang både tänkbart ochgenomförbart. Jag tänker på inseminationsverksamheten, på utvecklade metoderatt låta ett växa utanför livmodern, på manipulationer av gener, bådesådana som har betydelse för arvsmassan och de vanliga kroppsgenerna, jag tänkerpå forskning på aborterade , jag tänker på en alltmer förfinad fosterdiagnostik.Den nuvarande abortlagen lägger inga hinder i vägen för en sådan forskning. Denna utveckling - om det nu skall kallas så - leder osshela tiden över gränser, gränser som åtminstone jag för bara några år sedantrodde var oöverstigliga. Jag tycker att den nuvarande utvecklingen kränkersjälva livet. Gränsöverskridandet, kränkningen, sker genom små menviktiga steg. Detta sker med motiveringen att det är i mänsklighetens tjänst.De barnlösa vill t. ex. så gärna ha barn att man t. o. m. får köpslå om ochkommersialisera barnafödandet. Man tillåter sig att sätta sig övermoraliska - etiska Det är t. ex. praktiskt att frysa ägg och embryon för framtidabehov, osv. Människolivets gränser blir allt svårare att överblicka, både ibörjan och i slutet. Vi håller på att få en relativ syn på livet. Effekterna av alla dessa små steg kan bli ett samhälle därdet svaga inte längre får finnas, där defekter plockas bort eller defekta delarbyts ut. Jag vill inte ha ett samhälle där barn kan beställas blåögda och meddet eller det anlaget. Jag vill inte ha ett samhälle där handikappade människorinte är välkomna. Jag vill inte ha ett samhälle där allt är utbytbart. Den medicinska teknologin verkar inte ha några förbehållinför livets okränkbarhet. Därför är det viktigt att de politiskaförsamlingarna får möjlighet att besluta i dessa frågor. Och det brådskar.Hittills är politikerna överkörda. Och ändå är det politikerna som har detyttersta ansvaret. I motion So406 av tas etisk-moraliskafrågeställningar upp om livets okränkbarhet och om människors lika värde.Tankegångarna i motionen sammanfaller med vad vpk tidigare uttryckt i motioneroch interpellationer. Dit hör t. ex. kravet på att alla människor skall ha rättatt födas med omanipulerad arvsmassa, kravet att avvisa en kvalitetsinriktadoch utsorterande fosterdiagnostik, kravet på stor restriktivitet i vad gällerprovrörsbefruktning och kravet på förbud mot genterapi på embryon samt på attbefruktade ägg inte skall få frysas. På grundval av en humanistisk människosyn delar vpk i sakde tankegångar som utifrån en utgångspunkt framförs i den här motionen. Utskottet avstår, tycker jag, från att diskutera deviktiga principiella frågorna i samband med hela komplexet av gentekniskafrågor och väljer i stället att berätta om de olika utredningar som finns idessa frågor. Enligt min mening är det både nödvändigt och brådskande attdiskutera just de frågor som tas upp i kds-motionen. Men det är klart att detär behagligare och enklare att skjuta svåra frågor ifrån sig. Men det är ocksåfegt. Jag vill säga något om abortfrågan. Abortfråganhar blivit mer komplicerad genom den medicinsk-tekniska utvecklingen, främst dågenom den förfinade fosterdiagnostiken. Man kan nu göra fosterdiagnostik redani sjunde till åttonde graviditetsveckan. Det säger sig självt att den tidigafosterdiagnostiken i och med detta krockar med abortlagens gränser. Också detförhållandet att man nu mycket tidigare än förr kan rädda livet på för tidigtfödda barn gör att tidsgränserna i abortlagen måste ses över - intetolvveckorsgränsen men väl de andra. När beslutet om den fria aborten fattades fanns inte dessadiskussioner. Abortlagen utgick från kvinnans rätt att bestämma över om honville genomgå sin graviditet eller inte. Avancerad fosterdiagnostik fanns intedå. Kvinnan skulle ta ställning till ett föräldraskap. finns det andraställningstaganden att göra, och mycket svårare sådana. För mig är det en storskillnad mellan att göra abort som föregåtts av fosterdiagnostik och abort utanen sådan. I det första fallet väljer man nämligen bort ett visst barn, som kanha vissa egenskaper. I det andra fallet väljer man bort ett föräldraskap påolika grunder, medicinska eller sociala. Om jag skall uttrycka en vilja då det gällerfosterdiagnostik och fri abort, måste jag säga är det den fria aborten att jagvill värna om. Man kan inte välja båda. Familjeplanering och abort, m. m. Familjeplanering och abort, m. m. Vpk har en reservation i betänkandet om familjeplanering.Reservationen rör frågan om det skall finnas möjlighet för vissa barnmorskoratt slippa sätta in spiral.