prot · GA0933 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:33 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 13 innevarande månad. 2 § Svar på interpellation 1986/87:64 om Procordiasförsäljning av Eiserkoncernen har ställt följande frågorfill mig: Vilka garantierfår staten i utbyte mot eftergifter till de nya privata ägarna på 60 milj. kr.förutom den krona som ägarna skall betala till ? Hur många anställdakan räkna med att ha sina arbeten kvar och ? Har den sistekoncernchefen, , och regeringens fulla förtroendeefter de senaste årens mångmiljonförluster, etc? Hur tolkarindustriministern uttalanden om en ny fabrikörsanda ochflexibilitet, som skall prägla den nya privatägda koncernen? har sålt sina aktier iEiser AB till ett konsortium, bestående av ledningen inom Eiser och dessdotterbolag. Enligt bedömning kari Eiser i framfideri utvecklasbättre av de riya ägarna än vad företaget aririars skulle kurina göra. Isamband med försäljningen har medverkat till att skajpa finansiellaförutsättningar för Eiserkoncerrieris fortsatta utveckling. Försäljnirigen av Eiserkoncernen är en affärstransaktionsom skett mellan och nämnda konsortium. Någrasysselsättningsgarantier finns inte i avtalet. utgår från att de nya ägarna har köpt företagetför att driva det vidare. De finansiella insatserna som gör ger godaförutsättningar för detta. Med hänvisning till vad som är brukligt kommenterar jaginte den andra och den tredje frågan. Prot.1986/87:33 Anf. 2 (vpk): ' Ont försäljning av Eiserkoncernen Jagber att få tacka industriministern för svaret. Samfidigt beklagar jag det bruksom gör det omöjligt att här i få rejäla svar på rejäla frågor. har varit ägare till tekoföretaget , somhar varit den största textil- och konfektionsjätten i . efter många års elände uttalar statliga chefföljande om Eiser: har Eiser fått möjlighet att stå på egna ben. Vi ärglada att Eiser nu på detta sätt hamnar i en positiv atmosfär med kunskap ochbranscherfarenhet bland de nya ägarna. Den nygamla koncernchefen säger om sigsjälv och den nya ägargruppen: De som är mest insatta i verksamheten är med i konsortiet,dvs. den nya företagsbildningen. Textilbranschen kräver ett visst mått avfabrikörsanda och flexibilitet. Jag kan alltså inte få en kommentar av industriministernom detta märkliga uttalande. Uttalandet är anmärkningsvärt sett i ettperspektiv från tekojättens födelse till dagens situation, då återståendedelar av koncerrien säljs och slumpas bort för en krona. Från början fanns det närmare 6 500 anställda i fleraolika textil- och konfektionsföretag inom . återstår enfemtedel efter beryktade nedläggningar och försäljningar. Bakom alla dessa siffror finns det jumänniskor aVkött och blod, med ängslan inför en oviss framtid påh enarbetsmarknad i kris -sömmerskor i olika åldrar med lång yrkeserfarenhet ochkänsla för sitt jobb. Där finns kvinnor och män från min egen bygd,, och från , , och somtidigare, åtminstone , trodde på en framdd utan arbetslöshet försig och sin bygd. De kvinnor som kämpade mot tekodirektörer, vilka kommitoch gått och genom sina erfarenheter haft egna uppfattningar om hur hundratalstekoarbetsplatser skulle kunna tryggas och räddas, fick aldrig en chans att ilugn och ro utveckla sina idéer. Själv hade jag nära kontakt med de kvinnor somkämpade för Eiser Strump i . Vi minns kanske alla bilderna från massmedianär represantanter för sömmerskorna i uppvaktade dåvarande biträdandeindustriminister . De fick jaga honom i kanslihusets korridorerutan att få ett endaste ord sorn svar på sina frågorom hur man skulle kunnarädda företaget och om det fanns möjlighet att få regeringens stöd. Det är enynklig hantering av Eiserkoncernen sorti skett . Det är lika ynkligtatt inte nu kunna lämna ett besked till dem som är oroliga just därföratt de inte har fått några garantier för sina arbeten . Jag tycker åtminstone att industriministernnågot skulle kunna kommentera de gångna årens verksamhet. Jag ställde en frågaförra våren om Jersey-Modeller. Företaget hade blivit illa hanterat avledningen under förmynderskap. Men det hade inte drabbat direktöreri kritstreckrandiga kostymer. Det hade naturligtvis drabbat sömmerskorna. Dessaberättade att man genom ett delvis hemlighållet avtal satsat miljontals kronori , som det kallades, och köpt in en helt ny maskinparksom man hoppades på. Men denna maskinpark stod outnyttjad i , medan manimporterade kläder från fill detta statliga företag! Detta är bara etti raden av många exempel där sömmerskorna och de övriga anställdakan berätta omdålig hantering. Just dessa anställda har haft egna förslag till hur deskulle kunna ta över verksamheten. Anställda vid i harkommit med sådana förslag. , en av de anställda, var den somkände till inköpsrudnerna och hade många affärskontakter som hon,villeutveckla. Men hon fick kalla handen av regeringen, av .ochverkställande direktörer i Eisers ledning. Det är precis dessa direktörer som fåttköpa företaget för en krona. Vilken skymf mot de anställda! Jag begär å dessasömmerskors vägnar att de åtminstone skall få en kommentar till denna hanteringoch försäljningen för en krona. Men det räcker inte heller med försäljningen fören krona. De nya direktörerna har fått ca 60 milj. kr. på olika sättefterskänkta för att kunna driva företaget vidare i denna s. k. fabrikörsanda.Går det inte att ge några som helst garantier i ett sådant fall? : Skulle vilja kommentera dettaförhållande? Precis som i alla andra fall inom Eiser och precis som i de allravärsta fallen av privatkapitalistisk företagsamhet där direktörer styr ochställer med de anställda, fick de anställda inom reda på dennaenkronasförsäljning via massmedia. De fick inte en chans tillMBL-förhandlingar. Är detta den stil inom arbetslivet som industriministernförordar? Om försäljning av Eiserkoncernen Jag har utgått från att både frågeinstitutetoch interpella: tionsinstitutet enligt regeringsformen är till för attriksdagsledamöter skall kunna ställa en fråga eller interpellafion tillstatsråd i angelägenhet som angår statsrådets tjänsteutövning. Det är bararegeringens och statsrådens göranden och låtanden som på så vis kan debatterasi . Jag kan därför inte kommentera direkt kritik mot ellerdirekta omdömen om enskilda personer, som interpellanten ber att jag skallgöra. Det är därför som jag i mitt svar också sade att jag med hänsyn till vadbrukligt är inte kan kommentera andra och tredje frågan i interpellationen. Så till sakfrågan. Jag menar att det viktigaste för deanställda inom är att det skapas så goda förutsättningar sommöjligt för företagets fortsatta utveckling, förutsättningar som kan ge deanställda fortsatt jobb och därmed också möjligheter att arbeta i ett företagsom har en så hygglig ekonomisk grund som möjligt som utgångspunkt. Detta haralltså medverkat till. Det är självfallet att jag har många synpunkter på degångna årens verksamhet inom Eiser. Jag har många synpunkter på hur koncernenbyggdes upp och också på hur beslut och hantering centraliserades, tvärtemotvad jag tror skulle ha varit riktigt för textil- och konfektionsindustrin. Under resans gång har mycket stora statliga insatsergjorts i Eiserkoncernen, men de har inte varit tillräckliga för att koncernenskulle uppnå Prot.1986/87:33 lönsamhet, även om förutsättningarna att uppnå detta mål nu ärbättre efter den kraftiga omstruktureringen avverksamheten. Om försälj ning av Eiserkoncernen Jag vet inte om har tillgång till siffran,och jag har inte tidigare nämnt den i kammaren för ledamöter, menstaten har faktiskt under dessa år pumpat in pengar i storleksordningen 800milj. i Eiserkoncernen för att få ordning och reda och få framtid ikoncernen. Det har inte räckt till. I det läget gjorde den bedömningen att Eiser kanutvecklas bättre hos nya ägare, och jag delar den bedömningen. Jag tror att detligger mycket i detta. Ytterligare ett skäl till denna bedömning är atterfarenheter från andra konfektionsföretag visar att ett direkt ägarengagemangi ledningen för företaget är positivt för företagets utveckling. Att ledningenså att säga finns ute i produktionen och därmed också kan påverkaproduktionsförutsättningarna och vardagen ute i företaget är alltså gynnsamt. Jag tror inte på centraliseringar av beslut om val avtygkvalitet, design, formgivning och vilka olika modeller som skall ingå i deolika kollektionerna. Sådana beslut lämpar det sig att fatta ute i företagen.Kan då koncernen leva vidare efter en annan filosofi menar jag att det ärriktigt. Jag vill sedan - litet grand med hänsyn till de allmännaomdömena kring teko - tillägga följande. Jag har genomfört en tekoresa i i . Jag mötte mycket av optimism och framtidstro. Jagtror att det beror på att svensk tekoindustri har haft en positiv utvecklingunder 80-talet jämfört med 70-talet. Textilindustrins produktion har hela tidenökat. Nedgången i trikå- och konfektionsindustriernas produktion har bromsatsupp. Exporten har ökat, såväl för konfektions- som förtextilindustrin, och sysselsättningen har stabiliserats. Vad beror detta på? Vad beror det på att svensktekoindustri äntligen har börjat tvätta av sig krisstämpeln och att branschen,de anställda och de fackliga organisationerna nu anser att teko är enframtidsbransch? Det beror på att det har komniit in nya tongångar iindustrin, där just satsningar på kvalitet, design och formgivning, på roligarekläder, har kommit att bli positiva inslag. Men det beror också på att deanställda och deras organisationer genom decentralisering fått mer att sägatill om i den löpande produktionen. Därför säger jag: Varför ser inte någongång på det positiva i den utveckling som ägt rum? Det pekar ändå framåt. 4 (vpk): Det var något litet mer av öppenhjärtighet iThage G. replik. Men den öppenhjärtighet som bl.a. gäller den totalasuiiima som staten har pumpat in i Eiserkoncernen styrker egentligen bara denhårda kritik som funnits . Det är detta industriministern interiktigt tycks begripa. Om nu staten har pumpat in 800 milj. kr. för att få ordningoch reda, har ju de anställda från och till framfört enmycket hård kritik av hur dessa miljoner har använts och bollats med avtekodirektörerna. Det är detta saken gäller. Sammadirektörer som så vårdslöst har bollat med sammanlagt 800 miljoneroch som också varit med om att avskeda en mängd människor får nu ta över helaEiserkoncernen för en krona. Det går inte ihop att sedan komma och säga till deanställda att de skall se ljust . Hur skall de kunna hysaförtroende för direktörer som har agerat på det sättet? Det som är så märkligtär att tycks göra det. För att något påminna om vad som förevarit vill jag citeraur ett brev som kom till oss här i från ettEiserföretags anställda. Brevet hade föregåtts av upprepade propåer tillregeringen. "Kasta inte skattemiljoner i sjön!" börjar defackliga representanterna sitt brev. De säger att Eiserklubbarna flera gångerpåpekat att de vill ha en annan ordning och att de vill vara med och bestämma,men att ingenting har hänt, utan direktörerna får fortsätta att bolla medpengarna. "Ingetförtroende för koncernledningen! Enligt vår uppfattning ger avsaknaden av en långsiktig,strategisk planering och en detaljerad plan för nu pågåendeorganisationsförändring inte något utrymme åt förtroende för koncernledningenssätt att möta framtiden!" Detta är ett exempel av många, . , på vadde anställda framfört både i öppna brev och på annat sätt till regeringar avolika kulörer. När vi debatterade den här frågan förutspådde jagfaktiskt, med utgångspunkt i det också då ganska lättviktiga svar jag hadefått, att den socialdemokratiska regeringen var på väg aft avveckla helaEiserkoncernen eller att privatisera den och lämna över den till kapitaletskrafter. Precie detta har skett. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 1986/87:68 omindustrisysselsättningen i har i en interpellafion frågatmig om jag, med anledning av vadlänsarbetsnämnden i sagt i sin höstrapport, vill förtydliga vadjag grundar min framtidstro och optimism för på, om jag vill medverka till att stimulera de statligaindustriföretagen i att vidtaga åtgärder som ger ersättningsjobb videventuella neddragningar, om jag vill ta initiativ till att löntagarfonderna går ini norrbottniskt näringsliv i akt och mening att stödja industrietableringar,åtminstone i den utsträckning de fått pengar från länet, samt om vilka åtgärder jag avser vidtaga för att bemästraproblemen med eventuella elenergiprishöjningar i de norrländska/norrbottniskabasindustrierna. Jag började mitt anförande i denallmänpolitiska debatten med att säga att den regionala balansen försämrats ilandet . Prot.1986/87:33' också depositiva sidorna i utvecklingen med ökad sysselsättning ochminskad arbetslöshet i hela landet, även i de län och regioner som tappatbefolkning. Jag nämnde om de kraftigt ökade regionalpolitiskainsatserna sedan regeringsskiftet med en fördubbling av de ordinarieanslagen och omfattande särskilda åtgärder i regioner med speciellt stora problem.Jag konstaterade också att de gjorda satsningarna har givit goda resultat.Regionalpolitiskt stöd har medverkat till att ca 16000 nya arbetstillfällen skapats i de regionalpolitiskt prioriterade delarna avlandet. Regionalpolitiskt stöd har i ökad utsträckning också gått till insatserför att allmänt stärka näringslivsmiljön i dessa delar av landet, t. ex. tillförstärkt forskning och högskoleutbildning, teknikspridning, uppbyggnad avteknikcentra m. m. Jag tog fram som ett exempel på att det går attåstadkomma förbättringar genom kraftfulla och målmedvetna satsningar även iregioner med mycket omfattande problem. Jag pekade på den förändring i positivriktning som skett i länet , som jag underströkatt,det finns stora problem kvar med hög arbetslöshet och omfattandenettoutflyttning. Det är enligt min mening viktigt att notera och beskriva bådede ljusa och de mörka sidorna i länets utveckling, att se problemen men ocksåmöjligheterna och vägarna att komma ur dem. Även om problemen är stora vill jag hävda attdet hänt mycket positivt i länet . Detta framgår också av denhöstrapport från länsarbetsnämnden som ,Holmkvist hänvisar till i sininterpellation. Rapporten inleds med konstaterandet att"arbetsmarknadsläget i länet har utvecklats positivt under året.Sysselsättningeri har varit högre än . Arbetslösheten harunder året legat på en lägre nivå än . Även antaletpersoner i arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbete har haft en lägreomfattning jämfört med ." Den allmänna ekonomiska politiken, de ökaderegionalpolitiska anslagen och de särskilda Norrbottensatsningarna våren 1983har givit goda resultat. Genom de omfattande insatser som gjorts för attstabilisera och utveckla de statliga basindustrierna och för att bredda ochstärka det övriga näringslivet - har satts in iolika åtgärder - har den tidigare nedgången hejdats och förbyttsi en ny positiv utveckling med ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet.Nya verksamheter och företag har utvecklats och etablerats. Det gällerframddsinriktade och högteknologiska verksamheter t. ex. inom rymd- ochdataområdet meri också inom andra verksamhetsgrenar. Särskilda medel har bl. a.gått till utvecklingsfonden, högskolan, satsningar inom rymd- och dataområdetsamt uppbyggandet av fastbränsleanläggningar i länetskoriimuner. Det är dessa satsningar och de förbättringar som uppnåttsunder som gör att det nu finns en ny framtidstro och optimism iarbetet med att lösa länets problem. Det förvånar mig om intekänner till de stora satsningar som regeringen gjort i sedan 1982och om han inte märkt den förändring som ägt rum i av framtidstrooch synen på länets möjligheter. Strukturomvandlingenkommer i - liksom i andra delar av landet -naturligtvis att gå vidare och nya problem kommer att uppstå, problem som måstehanteras och lösas. De erfarenheter som vunnits under de senaste årensintensiva arbete med denna typ av frågor och den framtidstro som präglararbetet i länet utgör en viktig grund för att möta nya strukturproblem som kanuppstå och för att utveckla länet vidare. Jag vet att iNorrbotten fått både privata och statliga företag i länet att delta i detarbete som pågår på olika områden för att förstärka och utveckla näringslivetoch sysselsättningen i länet. Löntagarfondernas placeringar skall ske med utgångspunkt ide allmänna förutsättningar som gäller för fondernas verksamhet, bl, a. kravetpå viss avkastning. Det har uttryckligen sagts att löntagarfonderna inte skalltilldelas något regionalpolitiskt ansvar eller att placeringarna skallbegränsas till vissa regioner. Styrelserna har emellertid genom sinsammansättning en regional förankring som i sig kan innebära att de medsärskild uppmärksamhet följer utvecklingen av näringslivet inom sina områden.Regeringen avser inte att föreslå någon ändring av de grundläggande principerför löntagarfondernas placeringar av medel som antogs av i sambandmed att löntagarfonderna infördes. När det gäller energipriserna är det av flera skäl svårtatt göra säkra prognoser över hur utvecklingen kommer att bli i ettlängre perspektiv. Regeringens politik på detta område syftar bl. a. till attsäkerställa industrins behov av billig och säker elförsörjning. 6 (): Tack, herr industrirriinister, för svaret påmin interpellation. Av svaret framgår alldeles tydligt del stora intresseindustriministern härför frågor rörande i allmänhet och kanskeNorrbotten i synnerhet. Jag delar industriministerns mening att det har häntmycket i de senaste fem sex åren. Jag understryker det gärna. Mendet är långt ifrån tillräckligt. Det förvånar mig dock att industriministernhar läst länsarbetsnämndens i så enögt att han totaltmissat den dova och varnande grundtonen. Inte heller kan de tydliga hoten motvåra stora statliga basindustrier, och även en del privata, ha undgåttindustriministern - hoten om nedskärningar och nedläggningar. Det kan knappastha undgåft honom att dessa våra basindustriers lönsamhet mer kan komma att beropå dollarkursens utveckling än på insatser i företagen. Vi kan heller inte undvikaatt konstatera att såväl landsting som kommuner har näst intillanställningsstopp. Den beskrivning jag gett över utveckling denärmaste åren -baserad på bl. a. länsarbetsnämndens rapport - borde stämma tilleftertanke. Här hjälper oss inte hurtighet, herr industriminister. Jag tycktenog att industriministern i den allmänpolitiska debatten var alltför isin bedömning av framtid. Utflyttningen ökar igen, inte bara iNorrbotten. Stora delar av vårt land har en utflyttning in motstorstadsområdena. den bli lika stor som , ellerca 1 500 personer. har ca 5 000 personer flyttat frånlänet, framför allt unga och välutbildade. De har tvingats till något av storstadsområdenasbostadsbrist, långa resor. socialaproblem och splittrade relationer. Jag vill fråga industriministern: dethär på framtidstro i ? Arbetskraftsefterfrågan tenderar att minska i vårt länenligt länsarbetsnämndens rapport, i synnerhet bland ungdom, bland kvinnor iglesbygd och bland handikappade. Utöver detta riskerar vi uppenbart att underde närmaste åren förlora flera hundra, kanske tusentalet jobb inom industriföretagen.Boliden, , och - alla är de utsatta för hot under de kommandeåren. Detta händer sedan de statliga basindustrierna minskat sina anställda med5 100 . Utvecklingen ser ut att fortsätta. Norrbottenär på väg att slås ut industriellt. Det får inte hända! Jag vill ställa ytterligare en fråga fillindustriministern: industriministern kommentera denna utveckling? Industriministern slår sig för bröstet och utropar: 16 000jobb har skapats genom regionalpolitiska insatser !De gjorda satsningarna har givit resultat, säger han. Jag tycker det är bra attvi har fått 16 000 nya jobb, och det kan i vissa stycken ses positivt.,Men jagvet inte riktigt vilken målsättning industriministern känner sig nöjd med.Jagvill bara påminna om att enbart i de norra länen erfordras det 50 000-55 000nya jobb för att vi skall nå en fullgod sysselsättningsgrad. I rördet sig oni 15 000-17 000 nya jobb, förutom alla dem som vi är på väg attförlora - trots vår regionalpolitik, trots alla de miljardervi satsat och trots alla ärliga ansträngningar vi gjort från allapartiers sida. Vi behöver en ny regionalpolitik, men allra först en nyskattepolitik och en ny näringspolitik. Vi behöver en politik som stimulerar,som inte innebär höjda skatter utan sänkta, som inte innebär fler regler utanfärre, som innebär mindre av tvång och mindre av krångel. Jag vet attambitionen finns, men det går alldeles för sakta i detta avseende. Industriministern konstaterar att löntagarfonderna intetilldelats något regionalpolitiskt ansvar. Detta har jag inte heller begärt.Vad min fråga gällde var huruvida löntagarfonderna, även ,skall få fortsätta att dränera Norrlandsföretagen på riskvilliga vinstmedel,som sedan används till fortsatt arbete med att stötta upp aktieägarna i destora börsföretagen , , , ASEA etc. utari att dessasamtidigt är tillräckligt motiverade att stödja det norrländska näringslivet-så länge vi nu har fonderna. Eller är det möjligen så-o, sataniska tanke!-attföretagen i inte vill ha att göra med löntagarfonderna i sinaaffärer? kommer norrländska företag, kommuner ochlandsting att ha bidragit med miljardbelopp till löntagarfonderna - pengar somhar gått till köp av börsaktier men som kunde ha bidragit till att skapatusentals jobb och högre reallön. Det var klädsamt att ändå gickupp här i talarstolen och erkände att regeringen har gjort storaregionalpolitiska insatser i och att utvecklingen har varit positivför . Jag kunde också utläsa att regeringen har ett intresse - t. o.m. intresse -för utvecklingen i . De insatser som vi gjort har bevisat detta. Behoven är stora i . Jag delar denuppfattningen. I åtskilliga riksdagsdebatter har jag också pekat på läget iNorrbotten och på vilka insatser som behövs där - även om regeringen redan hargjort stora insatser. Men vad kommer då själv med i sininterpellation och i sitt inlägg här? Ja, han ställer krav på de statligaföretagen. Staten och de statliga företagen skall ständigt göra nya insatser.Men det privata näringslivet finns inte i tankebanor. Detprivata näringslivet nämns inte. Det är helt borta. Det gäller också närcenterpartister och folkpartister från uppträder. är detsamma visa: det är regeringen och de statliga företagen som skall göra något.Man har aldrig några anspråk på det privata näringslivet, som står de borgerligaparderna nära. Jag skulle ta och andra litet mer på allvar om deockså ställde krav på det privata näringslivet. Den socialdemokratiska regeringen har infört lägresocialavgifter i för att stärka näringslivet där. Avgifterna är nu10 % lägre. Vi försökte så att säga att sälja till privata företagmed hjälp av denna lägre avgift. Vidare tillsatte regeringen en särskild gruppsom bestod av starka krafter och som gjorde uppvaktningar och hadeöverläggningar med 2526 större svenska företag i syfte att förmå dem attetablera sig i eller att utöka verksamhten där. Inte i ett enda fallfick vi napp. då vi så att säga vandrade runt på deprivata företagens hörde jag inte en enda borgerligriksdagsledamot från kräva att de privata företagen skulle ta ettansvar i . Då satt både och och deandra gömda i sina stugor och tyckte att den där verksamheten fårindustriministern och den socialdemokratiska regeringen svara för. Men det kominte ett knäpp, inte ett ljud från de borgerliga lägren i om att detskulle göras insatser där uppe, och jag tycker att det var både dåligt ochanmärkningsvärt. Sammantaget, , har den ekonomiska politikenoch de regionalpolitiska stödinsatserna gett resultat. Jag vill återigenframhålla, att fram till har regionalpolitiskt stödlämnats till nyetableringar och utvidgningar som beräknas leda till över 16 000nya arbetstillfällen, varav huvuddelen i skogslänen. Det är inget dåligtresultat -det är t. o. m. ett bra resultat. blir sur över att jag kan nämna ett såbra resultat - han tycker att jag slår mig för bröstet och verkar självbelåten,när jag redovisar detta resultat.