prot · GA0980 · 1986-12-31 00:00:00 — Om informationen om utredningen av mordet på statsministerOlof 78BENGT (): Jag tackar justitieministern för svaret, ävenom jag inte tycker att det är tillräckligt klarläggande. Palmemordet har ju aktualiserat många viktigasamhällsfrågor. Dessutom har det orsakat omfattande problem, särskilt förjustitieministern. Min fråga skall ses mot bakgrund av den s. k.direktinformationskanal som har funnits mellan det s. k. . Det här är inget detaljspörsmål. Jag menar att denna frågaär av stor betydelse i sammanhanget. Det är nämligen min uppfattning att dethär är roten till mycket ont i själva . Kärnpunkten är alltså:Skall man fortsätta med kanalen i den nya organisationen? Justitieministern har svarat. Det är ett relativt långtsvar. Det förekommer alltså inånga ord, men till innehållet är svaret relativtkryptiskt. Jag tolkar i varje fall svaret så, att det inte skall vara någonsärskild kanal i fortsättningen, och det är ju tacknämligt. Enligtunderhandsuppgifter som jag fått har statsministern tydligen tagit initiativtill att den särskilda kanalen stoppas - till skillnad från justitieministernseget beslut. På det sättet slipper vi nu diskussioner om ett fortsatt indirektministerstyre - en fråga som ju utreds av . Men som vanligt ger justitieministerns svar upphov tillmånga frågetecken - det blir fler än dem som rätas ut. Varför har man nu övergått till en vanlig kanal i ställetför den särskilda kanalen? Har informationsbehovet förändrats? Vilka är devanliga kanalerna? Hur sker informationen? När lämnas informationen? Jag utgår från att justitieministern kompletterar sittsvar. Frågestunderna har ju inrättats inte bara för att frågor skall kunnaställas utan också för att svar skall lämnas. Jag kan svara mycket enkelt och kort. Detföreligger ingen skillnad när det gäller den information som jag får från dennya organisationen. Det är bara så, att en annan organisation också motiverarandra former för informationen. 80 (): Det är förvisso en ny organisation. Men dennya organisationen borde ha inrättats på ett mycket tidigt stadium, kanskeredan på mordnatten. I varje fall borde det ha skett efter den tidpunkt då detblev "öppet krig" mellan åklagar- och polissidan. Jag tänker då påchefsåklagare . G. och . Varför kunde man inte utnyttja de vanliga kanalerna - förde har väl alltid existerat? Och varför fungerar kanalerna bättre nu än degjorde tidigare? Fungerade alltså inte de vanliga kanalerna - det är ju det somdet här svaret handlar om? Om de kanalerna inte fungerade vill jag fråga:Varför fungerade de inte? Jag kan inte underlåta att framhålla medanledning av fråga och kommentarer här att vi fårkonstatera att den här utredningen har lett till öppna motsättningar mellan tvåyrkeskårer i rättsväsendet, och det är djupt olyckligt. Det är vår uppgift attöverbrygga dessa motsättningar. Den debatt som nu förtjänar inte det syftet. Om åtgärder mot snatteri 82 (); Jo, jag tror att den här debatten tjänar ettviktigt syfte. Man måste skapa en god beredskap med tanke , för vilever inte längre i Idyllien. För att kunna åstadkomma denna ökade beredskapmåste man åtminstone lära av historien. Direktinformationskanalen och de dåligaerfarenheterna och konsekvenserna därav bör vara en viktig punkt förjustitieministern. Överläggningen var härmed avslutad. 20§ Svar på fråga 1986/87:388 om åtgärder mot snatteri har frågat vilka åtgärder jagavser att vidta för att stävja omfattningen av snatteri. Snatteribrottsligheten har varit ett problem sedan långtid tillbaka. Olika åtgärder har också vidtagits från samhällets sida för attkomma till rätta med problemet. Sålunda har den s.k. 20-kronorsregeln, som tidigaretillämpades som värdegräns för rapporteftergift, upphävts i samband med att dennya polislagen infördes . Enligt den nuvarande ordningen skall ettbeslut om rapporteftergift grundas på en samlad bedömning av alla omständigheteri det särskilda fallet. Jag har bett att närmarekartläggahur tillämpningen av dessa nya regler har fallit ut i praktiken. En annan nyhet i samband med polisreformen; som är av storpraktisk betydelse i detta sammanhang, är den ökade möjlighet som polismyndigheternahar fått att på regional och lokal nivå i större utsträckning själva disponerasina resurser. Myndigheterna kan därmed vid behov sätta in temporära ochintensifierade aktioner mot exempelvis butiksstölder. Aktioner av detta slaghar redan ägt rum, och ytterligare sådana planeras. Inom överväger vi nu också vissamera lagtekniska frågor som handelns organisationer har tagit upp i samband medbehandlingen av fängelsestraffkommitténs huvudbetänkande. Den viktigaste förutsättningen för att komma till rättamed butikstillgreppen är dock ett nära samarbete mellan företrädare för detallmänna, näringslivet och andra privata organisationer och sammanslutningar.Jag har själv, bl.a. genom en särskild konferens i regi,försökt ge stöd åt en utveckling i denna riktning, och jag vågar påstå att allaberörda parter med stort allvar har engagerat sig i den kampen. Om åtgärder mot snatteri kan jag nämna att det finns ett riksomfattandenätverk av lokala samverkansprojekt mot butiksstölder. Jag kan alltså försäkra att intresset av att bekämpastöldsvinnet i våra butiker har hög prioritet. Vad det ytterst handlar om äratt bryta en mångårig utveckling som beror på en mängd olika faktorer. För detkrävs naturligtvis också uthållighet och tålamod. 84 (): Jag vill först tacka justitieministern för svaret. I svaret gavs många konstateranden men ytterst litet avkonkreta besked om tänkta åtgärder för att mer målmedvetet komma till rätta meddet omfattande snatteriet i varuhus och butiker. Enligt uppgift från sakkunnigt håll är omfattningen avbutiksstölderna av omsättningen. Ekonomiskt drabbar detta i förstahand konsumenterna - handeln måste nämligen genom sin prissättning kompenseradet bortfall som snatteriet förorsakar. Snatteriet är också demoraliserande,inte minst för ungdomar som kommer in i denna hantering. Den fråga jag och många ställer är: Vad är att göra åtdetta existerande problem? I många lokala närkampsgrupper arbetar folkfrån handeln intimt ihop med polis, skola och sociala myndigheter för att fåkontroll över problemet. Alltför ofta upplevs dock detta arbete sommeningslöst, så länge som myndigheterna i många fall inte betraktar snatterisom ett brott som föranleder bestraffning. Avslutningsvis vill jag ändock fråga justitieministern,även om han var inne på frågeställningen i sitt svar: Avser justitieministernföreslå ytterligare begränsningar i polisens nuvarande möjligheter tillrapporteftergift vid snatteribrott? Avser justitieministern att begränsaåklagarens möjlighet till åtalsunderlåtelse vid brott av det slag som härdiskuteras. Det finns nog ingenenkel väg att gå för att lösa detta problem, och det finns framför allt ingenväg förbi det lokala samarbetet. Det är lokalt som åtgärderna skall sättas inoch i ett nära samarbete mellan myndigheterna och de berörda. att det fungerar men att det inte händer någonting hos polisen ellerandra organ inom rättsväsendet. Jag har också hört det, och därför har jaggett i uppdrag att se över rapporteftergiftssystemet. Jagskall få en rapport från styrelsen , och om den visar att förhållandenainte är tillfredsställande är jag beredd att vidta åtgärder. Jag kommer inomkort att ta upp en diskussion med riksåklagaren om behovet och lämpligheten aven motsvarande undersökning när det gäller åtalsunderlåtelse. 86HUGO (); Man kan givetvis ha olika uppfattningar i denhär frågan och man kan tala för dem med en viss fasthet. Jag vill ändåkonstatera att det enligt min uppfattning är ett brott att snatta. Det ärviktigt att man klargör det förhållandet för många ungdomar, som tyckstro att det inte är brottsligt att begå snatteribrott. I många fall betraktarmyndigheterna det som en betydligtallvarligare förseelse att felparkera sin bil. - Då är det inte fråga omåtalseftergift! Jag vill avslutningsvis uppmana justitieministern att medkraft ta itu med detta, som enligt min mening är en allvarlig företeelse i vårtsamhälle. Det behövs mer fasthet och mindre överslätande attityder på dettaområde. Jag tror att det är den enda väg vi har att gå, om vi skall försökaförbättra situationen. Om rättshjälpen för invandrare Om vill pådyvla miguppfattningen att snatteri eller stöld i butik inte är ett brott har hanalldeles fel. Vill han pådyvla mig en överslätande attityd har han lika fel. 88 (): Jag vet att polisen och åklagarmyndighetenhar helt klart för sig att det finns utomordentligt stora möjligheter atthandlägga dessa fall på ett sådant sätt att det inte leder till någonstraffpåföljd för den som har begått en förseelse som förorsakar snatterimål. Överläggningen var härmed avslutad. 21§ Svar på fråga 1986/87:378 om rättshjälpen för invandrare har frågat justitieministernvilka åtgärder han avser att vidta för att de som har förordnats som offentligabiträden snabbare än skall få sina ersättningar av staten för uppdraget. Frågan tar sikte på de fall då offentligt biträde harförordnats i ett utlänningsärende. Den har därför överlämnats till mig försvar. Det är rättshjälpsnämnden som beslutar om biträdetsersättning. Det offentliga biträdet skall emellertid ge in sin kostnadsräkningtill den myndighet som har handlagt ärendet, dvs. i de här fallen statensinvandrarverk och . Dessa skall sedan utan dröjsmålsända kostnadsräkningen till rättshjälpsnämnden med ett eget yttrande.Justitiekanslern uttalade sig i ett beslut om tolkningen av begreppet"utan dröjsmål" i det här sammanhanget. Han ansåg attkostnadsräkningarna som regel bör prövas i samband med att ärendet avgörs. Att de offentliga biträdena ibland får vänta på sinaersättningar i utlänningsärenden torde främst bero på att det för närvarandetar att slutligt avgöra dessa ärenden. Detta beror i sin tur på denmycket kraftiga ökningen av antalet asylsökande i vårt land. Regeringen har gjort flera saker för att råda bot på dessaförhållanden. a. har resurserna förstärkts hos polisen, invandrarverket ochregeringen. Låt mig som ytterligare exempel nämna att två utredare hartillsatts med uppdrag att se över rutinerna för handläggning avutlänningsärendena resp. själva utlänningslagen. Det främsta syftet med bådauppdragen är att komma åt det grundläggande problemet, nämligenhandläggningstiderna. Om rättshjälpen för invandrare Jag vill avslutningsvis nämna att det finnsmöjlighet för de-offentliga biträdena att få förskott på sina kommandeersättningar. Denna möjlighet utnyttjas också ofta. 90 (): Först vill jag tacka invandrarministern försvaret, men det ger inga konkreta förslag till lösningar. Det är uppenbart att advokater som arbetar medflyktingfrågor har utomordentligt stora problem att fortsätta arbetet därför attde inte får betalt. Det gäller små och medelstora advokatbyråer, som inte harråd att ligga ute med . En del måste t. o. m. talån för att klara sin likviditet. Utlänningslagen är en svår materia att arbeta med. När demänniskor som har den bästa kompetensen på området försvinner, betyder det iklartext att flyktingarna får sämre hjälp. Att ta ett uppdrag som offentligtbiträde i ett flyktingärende innebär i sig ett stort mått av idealitet, och viskall vara tacksamma för att det finns' människor som vill arbeta, ideellt.Eftersom ersättningen för sådana här uppdrag är mycket lägre än i andrasammanhang, kan man åtminstone begära att dessa advokater inte skall behövavänta på ersättning , I rättshjälpsförordningen står det följande;"Ankommer prövningen av ersättningsanspråket inte på den handläggandemyndigheten utan på en rättshjälpsnämnd eller en länsrätt, skall denhandläggande myndigheten utan dröjsmål sända kostnadsräkningen till nämndeneller rätten med ett eget yttrande." "Utan dröjsmål" är formuleringen, och detta ären skärpning som kom till på förekommen anledning 1980. Av de fall sombehandlas är s. k. normalfall, som utan besvär skulle kunna skickas i vägtill rättshjälpsnämnden utan dröjsmål. Jag tycker inte att invandrarministerns svar ger någrakonkreta förslag till lösningar på problemet. Jag vill därför fråga om inteGeorg är beredd att här i kammaren klart säga ifrån att detsjälvfallet är föreskrifterna i rättshjälpsförordningen som skall styrainvandrarverkets handläggning av frågan. Jag är förvånad över . Jag tycker att jag har gett .flera konkreta svar. För det första har vi intensivt tagit itu med uppgiftenatt förkorta handläggningstiderna, vilkas längd orsakar hela detta problem. Fördet andra kan förskott utgå på de kommande ersättningar som offentligt biträdehar rätt till. För det tredje har jag redovisat justitiekanslerns tolkning avbegreppet "utan dröjsmål", innebärande att kostnadsräkning som regelbör prövas i samband med att grundärendet avgörs. Det är också vad man försökertillämpa. har informerat om att man förfar på det sättet. Kanman inte klara det finns det direktiv som säger att yttrande överkostnadsräkning skall avges efter det att ärendet är avgjort. Jag erkänner att det i vissa fall kan ha uppstått problemmed orimligt långa väntetider, men jag har också fått upplysning om attinvandrarverket nu fortlöpande ser över sina rutiner. Jag räknar med att mandär det har uppstått orimligt långa tider i väntan på ersättning skall finnalösningar på detta. Jag vill upprepa att möjligheten till förskottslikvidfinns och att den utnyttjas ofta. 92 (): Det faktum att man tillsätter två utredarelöser faktiskt inte de problem som vi har till följd av att de advokater somhar sådana här bekymmer slutar att åta sig uppdrag på detta område. Detenklaste vore faktiskt att säga att formuleringen "utan dröjsmål" irättshjälpsförordningen skall gälla. Invandrarministern säger själv atthandläggningstiderna är så långa att man inte kan ta dem till utgångspunkt föratt skicka över kostnadsräkningar. Då ärdet enklast att låta formuleringen"utan dröjsmål" vara rättesnöret för invandrarverkets handlande. Detär det snabbaste och enklaste sättet. En van handläggare på invandrarverket kanmycket väl se när en kostnadsräkning eller ett ärende tar att avgöraoch hålla inne med det. Men i av fallen går det att skicka ärendet vidareomedelbart. Jag skullevilja att invandrarministern var positiv till ett sådant förfarande. För mig framstår det som orimligt att manskulle kunna göra någon slutreglering av kostnadsersättningen, innangrundärendet är avgjort. "Utan dröjsmål" kan i det fallet inte tolkasså att betalning skall erläggas än vad som krävs för självauppdraget. Det som kan utgå är rimligen förskottslikvider. Det äromöjligt att slutgiltigt avgöra frågan om kostnadsersättningen förrän helaärendet är avgjort. Arbetsuppgiften i dess helhet är ju inte slutförd förränärendet är avgjort och kan först då bedömas. 94 (); Men det är ju ändå inte fråga om att avgöraom biträdet skall få betalt eller inte - biträdet får alltid betalt, oavsett omflyktingen får stanna eller inte. Utgången av tillståndsärendet är alltså inteav betydelse för advokatens ersättning. Det handlar om vad som är skälig tidför det arbete som han.eller hon har lagt ned. av fallen är rutinärenden, där man mycket väl skullekunna säga att det är fråga om en normaltaxa för handläggandet. Det handlar dåom en första inlaga tillsammans med polisens utredning. Sådana ärenden skulleman mycket väl kunna skicka vidare . Om rättshjälpen för invandrare Jag tror att tar litet förlätt på detta. Vi som har arbetat med den här typen av ärenden vet attdet inte är så enkelt att man här kan använda schabloner. Jag utgår ifrån attden som är offentligt biträde vill ha betalt för hela sitt arbete, och det kaninte bedömas förrän arbetet är slutfört. Det är då sluträkningen kan regleras.Men kan förskott utgå. Om rättshjälpen för invandrare Det råder inget tvivel om att den som utfört ett arbetesom offentligt biträde skall ha ersättning; därför kan förskott utgå. Men hurstor den slutliga ersättningen skall bli kan inte avgöras förrän ärendet äravgjort. Sedan tycker jag att borde kosta på sigatt ge regeringen en komplimang för att vi tar itu med det långsiktigaproblemet och tillsätter utredningar för att förkorta handläggningstiderna,vilka utgör grunden för hela det problemkomplex som redovisat. 96YLVA (); Det är självklart att det är tacknämligt attregeringen tar itu med de långa handläggningstiderna - de är naturligtvis rotentill allt detta onda. Men det är ju inte så att varje ärende kräver en långutredning för att man skall utröna om advokaten har lagt ned tillräckligt medtid på att förbereda sin inlaga. I de allra flesta fall är det åtminstone iförsta instansen fråga om ett relativt normalt förfarande med ett förstasammanträffande med klienten, vars dokumentation bifogas polisens yttrande. Isådana fall kan det inte finnas någon som helst anledning att vänta påatt få ett yttrande från invandrarverket, som är fallet. Det är naturligtvismycket enklare för invandrarverket att vänta med att yttra sig tills helaärendet är avgjort, men jag tycker inte att de offentliga biträdena skallbehöva vänta så . Överläggningen var härmed avslutad. 22 § Anmäldes och bordlades 1986/87:88Ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361) 23 § Anmäldes och bordlades Motionerna 1986/87:Jul03av () 1986/87:Jul04 av m.fl. (fp) 1986/87:Jul05av och . () 1986/87:Jul06 av tredje vicetalman m. fl. (c) 1986/87:Jul07 av m. fl. (m)1986/87:Jul08 av m.fl. (vpk) Ändring i lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott, m.m. (prop. 1986/87:81) 24 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1986/87:192 av () till statsrådet om biståndssamarbete med : är demokratisksamhällsutveckling ett av de fyra målen för svensk biståndspolitik. Det målethar haft för litet utrymme i den prakfiska utformningen av vårtu-landsbistånd. De svårigheter som demokratin i vår mening möter i fattigaländer skall inte underskattas. Men demokratin som idé är inte mindre värdefulleller mindre tillämplig i . Tror vi att maktmonopol och åsiktsförtryckleder till stagnation och övergrepp i rika länder, har vi ingen anledning attmäta med andra måttstockar i fattiga länder. Demokratin kan utformas på olika sätt i olika länder. Menfundamentala inslag såsom fria hemliga val, yttrande- och organisationsfrihetoch fri partibildning är gemensamma. Enpartistater kan kännetecknas av enstörre eller mindre grad av pluralism. Men de kan aldrig betecknas som demokratier. Demokratimåletkan främjas med en rad olika metoder: - genom stöd tilluppbyggnad av en demokratisk infrastruktur såsom bistånd till valförberedelser,till oberoende rättsskydd, till fria massmedier och fria organisationer - genom att satsapå lokalbefolkningens engagemang och inflytande över våra biståndsprojekt - genom att skapaförutsättningar för demokrati bl. a. genom grundläggande utbildning och stödfill en friare ekonomi som främjar politisk och ekonomisk mångfald - genom att tahänsyn till förutsättningarna för demokrati och våra möjligheter att bidra sådan utveckling, när vi väljer nya programländer - genom attstödja en demokratisk samhällsutveckling i länder där den faktiskt är på väg,även utanför kretsen av våra 17 programländer Biståndsministern har isina uttalanden lagt en stark tonvikt på det folkliga deltagandet i vårabiståndsprojekt. Vad gäller andra punkter, inte minst stödet till spirandedemokratier, har regeringen varit avsevärt mindre aktiv, trots ätt detfinns utomordentligt stora behov i olika delar av tredje världen. Efter den fredliga avvecklingen av styreför står inför uppgiften att bygga upp ettdemokratiskt samhälle ur resterna av en förfallen diktatur. Få händelser har väckt så stora förhoppningarom demokratins möjligheter och livskraft som den oblodiga maktväxlingen påFilippinerna. Alltför sällan har befrielse i följts av frihet,alltför ofta har befrielsen skett i former som främjat nya maktmonopol. denfredliga, brett förankrade revolt som ledde fram till Corazon Aquinosmaktövertagande hoppingivande. Läget är ännu osäkert. Kuppförsök har genomförts, gerillanhar brutit vapenvilan. Men de händelser som skakat demokratin har inte haftsitt upphov i den nya regimen. Lugnet har kunnat bevaras. I detta läge finns det all anledning att ta upp frågan omsvenskt biståndssamarbete med . Ett första steg vore insatser avdemokratistödjande karaktär. Det är nu vi har tillfälle att göra en insats somkan få betydelse för demokratins möjligheter att överleva. Efter denfolkomröstning som gav regeringen ett erkänt starkt stöd för en nydemokratisk författning finns det ingen anledning för att vänta. Medhänvisning till det anförda vill jag fråga biståndsministern: Delar regeringen bedömningen attSverige i sin biståndspolitik nu bör ge stöd till den demokratiskasamhällsutvecklingen i ? 1986/87:193 av Margö (vpk) tillsocialministern oiri åtgärder mot ekonomisk för läkare vid förskrivningav läkemedel: fick omkring 13500 utvalda läkare i öppenvården erbjudande om att teckna aktier i doktorernasegna läkemedelsbolag, . För en insats på . lovarinitiativtagarna och bildarna av BOTA "en mycket god avkastning på detsatsade kapitalet". Den bärande affärsidén i BOTA är att läkemedelsbolagetskall köpa in substanser som är patentskyddade. På så sätt kanpriserna hållas låga, och läkarna som själva är aktieägare skall, genom att defår en ökad avkastning på sitt kapital om försäljningen går bra, motiveras attskriva ut läkemedel från det egna läkemedelsbolaget. Detta är ett helt nytt inslag i privatiseringen inomvården. har vi varit förskonade från att som patienter behövamisstänka att läkaren som förskriver läkemedel har ett vinstintresse, direktkopplat till läkemedlet. I direktiven till läkemedelsutredning anförföredragande statsråd; "Det är nödvändigt att allmänheten kännerförtroende för att läkarna inte låter sig otillbörligt påverkas avläkemedelstillverkarna vid valet av läkemedel. Det är av största vikt att detinte finns grogrund för misstankar att läkarna har sådana ekonomjskaförbindelser med läkemedelsindustrin att deras objektivitet vid förskrivning avläkemedel kan sättas i fråga". Medhänvisning till det anförda frågar jag socialministern: Kommer regeringen att vidta någraåtgärder för att förhindra att läkare genom aktieinnehav i görekonomisk vid förskrivning av läkemedel? 1986/87:194av () till civilministern om patientregistren inom sjukvården: Information om patienter som söktsluten vård har av infordrats för forskning och statistiskbearbetning. Enligt uppgifter i pressen har denna information sedan samkörtsmed olika dataregister. Detta har väckt berättigad oro hos företrädare förolika landsting. Det är betänkligt när denmedicinska tillsynsmyndigheten utan tillstånd överträder de regler som är tillför att värna om personlig integritet. Det finns en risk att man genom sådanaåtgärder underminerar förtroendet för sjukvården. För att skydda patientens intressen har vissa landstingsåsom det i vägrat att lämna några patientuppgifter tillsocialstyrelsen och planerar att inskränka användningen, av personnummer tillklinik- och vårdcentralnivå. Däremot kommer uppgifter om patienter för t. ex.forskning att avidentifieras innan de förs vidare. Det kommer säkert inte atthindra att man kan genomföra seriösa forskningsuppgifter. Däremot kommer detatt förhindra att kanske delvis känsliga patientuppgifter lämnas ut tillobehöriga. Man vill på dét viset slå vakt om både patienternas integritet ochförtroendet för sjukvården. Det är inte alls märkligt att fler landsting övervägerliknande skyddsåtgärder mot ett otillräckligt och överdrivet samlande avpatientuppgifter. Däremot är det anmärkningsvärt att en sådan skyddsåtgärdbehöver ske gentemot en medicinsk tillsynsmyndighet. Med hänvisning till ovanstående vill jag tillcivilministern ställa följande fråga; Vilka åtgärder är regeringen bereddatt vidta för att komma till rätta med den slentrianmässiga hanteringen avdataregister? 1986/87:195 av () till miljö- ochenergiministern om handläggningen av visst ärende om miljöfarligt utsläpp: Jag har som sakägare överklagatkoncessionsnämndens beslut av om och begärtinhibition av koncessionsnämndens beslut.