prot · GA097 · 1986-12-31 00:00:00 — Dessutomfinns en rad enskilda motioner från folkpartister i frågor som hör samman medavfallshantering, återvinning och hanteringen av batterier. Utskottet hänvisar till en aviseradproposition om avfallsfrågorna. När propositionsförteckningen nu har kommitfinner vi att den väntade propositionen fått beteckningen "Om batterier m.m.". Batterierna är en allvarlig miljöfråga. Flera folkpartister har tagitupp den, och vi har en reservation i det här betänkandet. är dock såangelägna att jag är mycket tveksam till om den kommande propositionen kommeratt innehålla de genomarbetade förslag som vi förväntar oss. Vi får vänta ochse. I betänkandet tas upp en rad konkreta förslag från , och jaginriktar mig i mitt anförande på att belysa de frågeställningar där folkpartietvill gå längre än utskottets majoritet. Först vill jag kommentera reservation nr 1 somcenterpartisterna ensamma avgivit. Reservationen kräver en grundlig genomgångav problematiken kring avfalls- och återvinningsfrågorna syftande till. Från har vi i vår motion likartade yrkanden.Vi har kommenterat dessa i vårt särskilda yttrande där vi hänvisar tillkommande propositionen. Mof bakgrund av vad jag sagt i inledningen till dethär anförandet förefaller det mig som om regeringen inte avsett att göra dengrundläggande genomlysning av dessa frågor i den kommande propositionen omavfallsfrågorna som vi förväntat oss. Eftersom våra yrkanden fill stor delsammanfaller med reservation vill jag som röstförklaring meddela attfolkpartisterna vid omröstningen kommer att stödja reservation 1. Den reservationeninnefattar dessutom vårt motionsyrkande. . I reservafion 3 tasfrågeställningarna kring miljöfarliga småbatterier upp än en gång. Frånfolkpartiet anser vi atf de åtgärder som regeringen aviserar är otillräckliga.Vi anser inte atf kommunerna ensamma bör ta ansvaret för insamlingen. Statenhar också ett ansvar. Ett pantsystem erfordras, och dessutom bör miljöavgifteranvändas för att stimulera övergång till miljövänligare material. Jag villockså betona atf såvitt jag förstår kommer förslagen endast att gälla batteriersom innehåller kvicksilver. Kadmiumbatterierna lämnas utanför, och de ärförvisso också en viktig del i problematiken. Jag yrkar bifall till reservation3. Vpk har ibland stött det här ställningstagandet iriksdagen - vi har behandlat denna fråga . Jag vet inte varför maninte ställer upp . Är man möjligen rädd för att också skallstödja förslaget och att det i så fall blir ett majoritetsbeslut i ? Återvinningsföretagen är en viktig grupp isamhället. Det finns många seriösa företag som arbetar med.återvinning. Det ärviktigt att de inte hindras av att kommunerna fått monopol på miljöfarligtavfall och att också har sitt monopol. Det ställningstagande somfolkpartiet fidigare gjort i om andra företags möjligheter att fåarbeta fillsammans med på lika villkor gäller alltjämt och har fått ökadaktualitet. Jag yrkar bifall fill reservation 5. Återvinning är enbättre metod än förbränning. PCB är ett miljögift som har aktualiserats ,inte minst i samband med salarnas situation i . Ett bestånd av hundratusentals djur har reducerats till något tusental. Många ay de salar som finns kvar är sjuka. Det är angeläget att få fram en avvecklingsplan för PCB även om det kostar pengar. PCB-utsläpp kan inte tolereras. Jag yrkar bifall tillreservation 6. . Jag avvaktar med intresse vad att säga i den här debatten. Är det inte angeläget, , attvi på allvar tar itu med avfalls- och återvinningsfrågorna? Behöver vi inte fåen särskild åfervinningslag som motverkar resursslöseri och förbättrar återvinningen? 90KARL (); När det gäller hanteringen av meratraditionella naturresurser som skog, skogsmark och har vi särskildalagar. Det finns alltså en skogsvårdslag som reglerar hur vi skall hanteraskogen, det finns en skötsellag som reglerar hur vi skall hanterajordbruksmarken. 'Dessutom finns en miljölagstiftning som åtminstone försöker setill att det vid olika aktiviteter i samhället inte uppstår för storamiljöproblem. Men det finns ingen lag som reglerar hur vi skall hantera ochhandskas med andra naturresurser, t. ex. ändliga naturresurser som metaller,eller giffiga ämnen som i många sammanhang också är resurser. Det är bakgrundentill vårt krav på att införa en återvinningslag. I industrisamhället har syftet varit att i ökandetakt omvandla naturresurser till nyttigheter för människan. Målet har alltsåvarit att skapa nyttigheter, men efter hand har allt fler nyttigheter blivitskadligheter och efter hand uppkommer skadligheter när man producerarnyttigheter. 1 och med en fortsatt utveckling av industrisamhället och ettkoncentrerat samhälle har också det återbruk och den återvinning som iårhundraden har varit en naturlig del av vardagen för de flesta hushåll blivitomöjliga. De stora systemen undandrar hushållen möjligheten att hantera vissaavfallstyper. Ett exempel är det vanliga organiska avfallet i hushållsavloppen,som efter förorening med kadmium blir olämpligt atf återföra till åkrarna somrötslam. Långt fram dominerades avfallet av organiskt material, meni ökande takt har det kommit atf alltmer omfatta produkter som blir sammansattaoch svåra att föra fillbaka i naturens kretslopp eller till ett teknisktkretslopp för återanvändning av t. ex. metaller. riksdagsbeslut slogs det fast att avfall är enresurs som i största möjliga utsträckning skall användas på nytt. Man kariockså säga att avfall är för mycket av någonting på fel ställe. Det har naturligtvis gjorts en del ansträngningar för attförbättra situafionen, men man kan inte påstå att problemen är lösta. Istället är det nog så att tiden måste anses vara mogen för att grundligtgå igenom problematiken. En sådan genomgång skulle syfta till att läggagrunden för en avfallspolitik där avfallet kan minimeras och där det avfall somändå uppkommer skall kunna återanvändas. Avfall kan man undvika om man ökar styrningen avproduktionsprocesser och även av konsumtionsmönster, som utgör själva källantill problemen. Samhället måste då mer än hävda producenteris ansvarför avfallet och att avfallet är ett resultat av själva produktionsprocessen.Man skall komma ihåg att det inte bära är det som i första omgången kastas somblir avfall - det är faktiskt så att allt som vi köper, allt som blirproducerat, förr eller senare blir avfall, hamnar på soptippen och förstörmiljön. "Soptippen" är då luften, vattnet och marken. Tyngdpunkten för en fortsatt forskning och utveckling inomavfallsområdet bör därför nu förskjutas från den traditionella filter- ochåtervinningstekniken mot förebyggande lösningar på verksamhets- ochproduktionsnivå. Det skulle innebära en prioriteringsförskjutning som maninternationellt talar om och som då kallas för låg- eller icke-avfallsteknikeller ren teknik. Genom detta skulle det bli möjligt att spara råvaror elleratt använda mindre . Man skulle kunna minska mängden restprodukter eller göra dem mindreförorenande. Det skulle möjliggöra återvinning eller återanvändning genom t.ex. ändrad produktdesign, där man inte blandar sådana saker som infe börblandas i en och samma produkt. I utskottsbetänkandet som vi nu behandlar tar man uppolika utredningar, t. ex. ENA-ufredningen, där och statensenergiverk föreslår att avfallet i fortsättningen skall tas om hand anfingenför energiproduktion genom bränning eller för deponering. Tyvärr måste mankonstatera att detta är den gamla modellen. Utskottet påtalar dock också fortfarande håller fast vid principen att avfall skall betraktas som enresurs som i största möjliga mån skall återanvändas, och man understryker -vilket jag tycker är positivt - att avfallsförbränning i många fall kaninnebära slöseri med naturresurser. Däremot är slutsatsen i majoritetsskrivningen iutskottsbetänkandet inte till fyllest. Man förlitar sig på atf en propositionfrån regeringen skall lösa de här problemen. Vi tror inte det. Vi tror istället att det är nödvändigt att göra en grundlig genomgång av problematikenoch att denna genomgång skall syfta till en avfallspolitik där man minimeraravfallet och där det återstående avfallet kan användas på nytt. För att klara dettabör det utarbetas en återvinningslag. Vi förordar därför att i dagbeslutar att beställa en utredning hos regeringen om resurseffektivisering ochavfallshantering. Herr talman, med detta yrkar jag bifall till reservation 1och även till reservation 3 om miljöfarliga batterier. 91 (vpk): Det är egentligen ganska livsavgörande frågorsom vi diskuterar här, ä-ven om det inte ser så ut när man blickar ut överkammaren. Det finns inte många ögonpar att fästa sin egen blick på när mandiskuterar här. Vpk har fakfiskt tagit upp frågan om ettresursbevarande samhälle till diskussion. Vi har väckt olika motioner i vilkavi har beskrivit hur kemisamhället fungerar, och vi har också ställt förslag omhur detta samhälle skall kunna förändras. Precis som när vi tidigare härdiskuterade trafik- och transportpolitik anser jag att det också i dessa frågorhandlar om ideologisk inriktning. Det är ganska anmärkningsvärt att det är såsvårt att få socialdemokraterna och regeringen att komma till skott i mer änord. Det behövs också handling i dessa frågor. - Läserman en rad tal och uttalanden, högtidliga eller mindre högtidliga, bl. a. dettal som höll på , ett tal som ocksåhar sänts ut till jordbruksutskottets ledamöter, finner man att språkbrukettotalt har förändrats . Även om det kankännas hopplöst att få till stånd beslut här i kammaren som verkligen skullekunna förändra kemisamhällets och industrisamhällets inriktning, finns det ialla fall i språkbruket något som kan tolkas positivt. De senaste årens mycketkraftiga opinion mot bl. a. sopförbränningsanläggningar och utsläpp av dioxin,frågor som har lett till en mycket vidare debatt, bådar ju gott. var också inne på den saken. Men nöjda kan vi inte vara förränregeringen visar att den verkligen menar allvar. Man skulle kunna kalla detta samhälle för ett kemisamhälleoch prylsamhälle där man med mått av BNP - en mycket gammal modell, för attanvända samma uttryck som gjorde - låtsas tro att enständig tillväxt på precis samma villkor som skulle kunna göra attlevnadsstandarden för människor ökade. Men när man som andra regeringsföreträdare använder ordet "livskvalitet" idessa högtidliga fal, tycker jag att det är litet komiskt. När vi inom miljörörelsen för ett femtonfal år sedanbörjade använda ordet livskvalitet förhånades vi därför att viville ha en djupare diskussion än den som tidigare hade förts, dvs. något somvar raka motsatsen till BNP-optimismen och tillväxtfanatismen, som jag tyckerhar präglat alltför många grupper och politiker i detta samhälle. Vi skullevilja förändra detta samhälle till ett ekologiskt inriktat industrisamhälle.Men samfidigt måste man, när man börjar diskutera dessa frågor, ha klart försig att det också handlar om maktpolitiska problem. När man då börjar i rättända, som allt fler tycks vilja göra i debatten, och pekar på hur produktionenskall se ut, vilka varor som vi behöver osv., då börjar man röra vid dennamaktpolitiks kärna. Det är intressant att även är inne på sådanatongångar. I många andra sammanhang talar ju om de friamarknadskrafterna. Det är i varje fall så att beslut som har fattats här ikammaren och ordalydelserna där pekar åt rätt håll - om man vill göra envälvillig tolkning. Beslutet har nämnts, och det nämns också ibetänkandetexten. Men även i budgetbeskrivningar som har funnits de senasteåren har det kunnat uttryckas så här - och ordalydelserna återkommer; "Atttrygga alla människors rätt till en god livsmiljö är målet för miljöpolitiken.Miljöförstörelse måste hejdas och förstörd miljö så långt möjligt återställas.En rättvis fördelning av naturresurserna kräver en planmässig, långsiktighushållning med begränsade tillgångar. Hänsyn och omtanke om miljön måste varavägledande för den långsiktiga planeringen." Många vill naturligtvis stödja det här uppsatta målet, fördet låter väldigt bra. De vill ställa sig bakom de deklarerade allmännaprinciperna, men de politiskt betingade skiljaktigheterna kommer att framgå närdet gäller att omsätta de allmänna uttalandena i praktisk konkret miljöpolitik.Då kan det komma att visa sig att en kapitalistisk marknadshushållning medvinsten som drivkraft ofta representerar ett intresse som är motstående ochmotstridigt till de uttalade miljöintressena. Statsmakten brukar då komma in som en medlare mellan dessamotstående intressen och söker göra en avvägning. Tänk på, ledamöter somlyssnar här, hur ofta just orden "avvägning mellan motstridigaintressen" finns med i debatten. Vi menar att folkhälsa och godalivsbetingelser för kommande generationer tillsammans med ettsamhällsekonomiskt sätt att räkna, där man ser till samhällsnyttan, måste vägatyngre än förhållandevis kortsiktiga företagsekonomiska lönsamhetsintressen ochdär den fanatiska tillväxtoptimismen oavvisligen måste komma till korta. Vpk är också företrädare för en socialistisk miljöpolitik,och vi vill tala öppet i sådana termer. Det är mycket glädjande att vistasbland miljövänner, miljökämpar och miljöengagerade människor , för alltfler kommer till insikt om att det är här problemets kärna ligger. diskuteravilket slags samhälle vi egentligen vill ha, vem som skall få styrautvecklingen och hur man tolkar begrepp som samhällsnytta osv. En sådan politik innebär att en planerad ekonomi steg försteg införs och att miljöpolitiken integreras i det totala planeringssystemet.Först då, menar vi, kan den långsiktiga planering som regeringen talar om, bl.a. i citatet jag läste upp , få genomslag inom helasamhällsutvecklingen. De olika uttalandena skulle kunna tolkas som att man villha en styrning av produktionen och att det är nödvändigt av miljöskäl. Detskulle ligga i linje med en rad uttalanden där man också har använt ord somekologisk grundsyn, etc. Men om ställningstaganden och principiellauttalanden skall kunna tas på allvar och betraktas som seriösa, måste ocksåbeslut om omfattande industriella strukturförändringar och långsiktig planeringkomma till stånd. Hur många här ställer upp på det? Samtliga myndigheter måste ges direktiv att vidtillståndsgivning för all produktion av varor ta hänsyn till hälsa, miljö ochsamhällsekonomi i första hand. Ett sådant grepp beträffande industriellaverksamheter innebär att bolagens frihet minskar till förmån för folkflertaletsbehov, såsom vi brukar beskriva problematiken. De här livsavgörande frågorna har dock i praktiken minimalplats i dagens svenska industripolitik. Också med en socialdemokratisk regeringframställs problemen ofta som maktpolitiskt neutrala. Man talar om utvecklingoch förnyelse men utan att analysera begreppen eller ändamålet. Man talar omframsteg och tillväxt men underlåter att diskutera frågan om till vad tillväxt,framsteg och teknologi egentligen skall tjäna. Politiken innebär då en fortsattrovdrift på människor och naturresurser. Det finns en del konkreta frågeställningar som jag tyckeratf var och en borde fundera på och sedan inse att principiella uttalandenalltså inte räcker. Hur skall samhället på ett rationellt sätt få en totalöverblick över riskfaktorerna i kemi-, plast- och prylsamhället vad gällerfarliga ämnen och produkter, miljöskadliga produktionsprocesser, utsläpp tillluft och vatten, risker i arbetsmiljön, i bostadsområdena osv.? Berikassamhället och medborgarnas liv av dagens oerhörda mängd prylar, kemikalier ochplastprodukter? Om antalet onyttiga och resursslukande ämnen måste nedbringasdärför att vi vill minska riskerna för människors hälsa och för miljön, vilkatyper av material och produkter bör i första hand avvecklas osv.? Detta ärkonkreta frågeställningar som vi inte kan undgå i längden. Jag hoppas också attdet i den kommande regeringspropositionen finns litet av de här tankegångarna;annars kommer vi inte att ta regeringens vackra tal på allvar. Vpk har fogat några reservafioner till betänkandet, bl. a.om de här frågorna. Jag vill först ta upp sopförbränningsproblematiken. Allakänner till vilken enorm opinion det blev när man fick veta att dioxin släpptesut från sopförbränningsanläggningarna. Forskare och myndigheter har sedan konstateratatt det finns ännu fler utsläppskällor för dioxin, det kanske allra farligasteämne som människan någonsin har framställt och som kan komma som en icke avseddbiprodukt. Detta måste åtgärdas, och där kommer man in på problemet vad somegentligen skall tillverkas. Detta släppte loss en oerhört viktig diskussion isamhället, men när så och andra börjar tala om att man teknisktkan lösa problemet med utsläppen är manfortfarande inne på precis samma sätt att resonera som . Med teknik somman tidigare inte har haft men som man snabbt skall försöka åstadkomma skallman rena utsläppen. I stället borde man diskutera om vi skall ha sopförbränningöver huvud taget. På ett sätt går det att vinna framgångar på de härområdena. fick vpk här i kammarenvisserligen inte igenom ett motionsförslag eller yrkande, men det dröjde baraen månad tills de högsta myndigheterna på området ladesopförbränningsanläggningarna i malpåse. Detta var att öppet inför svenskafolket gå till reträtt i dessa viktiga frågor, och vi tyckte att det varväldigt bra. Man hade gjort ett medgivande som skulle kunna få konsekvenserframöver. Men när man , trots att det finns risker för dioxinutsläpp, sägeratt man vill fortsätta att bränna sopor för att slippa ett sopberg som kväveross, har ju ingenting nytt hänt. Vad handlar det om egentligen när man säger att man kommertill rätta med dioxinutsläppen? Man låtsas att de med dagens främsta teknikminsta mätbara mängderna av dioxin skulle vara försumbara. Men inan kanfaktiskt jämföra dioxin, som är ett väldigt giftigt ämne, med radioaktivautsläpp. Det finns ingen lägsta nivå som inte är farlig. Det har vi tagit fastapå och anser att sopförbränningsanläggningarna, som de fungerar, måstekunna avvecklas . Detta krav har vi också ställt i mångakommuner. Vi har också tagit upp kvicksilverproblematiken och nöjeross inte med det förslag som utskottet här har i sin skrivning och somregeringen har aviserat. Vi tror att det skall fill ett program på det härområdet, eftersom utsläppskällorna är många fler än bara batterier. Det handlarockså om t. ex. krematorier, vilket man inte har diskuterat särskilt mycket. Jag hinner inte gå in på alla de argument somskulle behöva användas i den här debatten, och jag vill därför sluta med attyrka bifall till reservation 2 om sopförbränning, reservation 4 omkvicksilverhantering och det program vi vill ha och reservation 6 om PCB. 92 () replik; Jag ställde en indirekt fråga fill ViolaClaesson om varför vpk inte ställer upp bakom reservationen om batterier. Mankan tydligen tala om de här frågorna i allmänna ordalag, men här finns det enrad konkreta reservationer som vpk inte ställer upp på. Sedan sade att dethela beror på vilken idelogisk inriktning man har. Jag hade förmånen att fåvara med på miljökonferens om luftföroreningar . Jaghar kanske så starkt känt hur värdefullt det är att få leva iett land med en öppen marknadsekonomi. Det visar sig nämligen att det är deländer som har ett öppet samhälle och en öppen marknadsekonomi som harmöjligheter att komma fill rätta med de problem som vi diskuterar . Det ärviktigt att komma ihåg detta i en sådan här debatt. 93VIOLA (vpk) replik: Det är alldeles riktigt att vpk under fleraår- även som inslag i de större motionerna, partimotionerna, som jag talade om- har krävt ett pantsystem. Jag tror atf det tryck på regeringen som dessa kravinnebär - krav sommånga fler än vi ställt här i - har inneburit att man fakfiskt hartagit ytterligare steg. Jag har också läst de propåer som hade med isitt högtidstal, som jag nämnde tidigare. Detta innebär att man kommer att taett steg vidare i fråga om batterier. Och har man ännu inte gått på linjen skall införa ett pantsystem, kommer vi att återkomma till detta när denproposition man nu talar om läggs fram. Vi vill se närmare på hela det programsom talar om. Det finns möjligheter att återkomma till detta. Apropå talet om en ideologisk debatt får man åtskiljadessa olika saker. Jag har tyvärr ingen som helst möjlighet att som svenskriksdagsledamot eller miljöengagerad påverka miljöpolitiken särskilt mycket ide socialistiska länderna. Men för vår del har vi haft miljödelegationer ivilka vi har diskuterat just dessa problem med företrädare för någrasocialistiska stater. En ideologisk inriktning av debatten handlar om vilkaförutsättningar man vill skapa för att kunna lösa problemen. Det är minbestämda uppfattning att de socialistiska länderna - jag vill inteskylla deras problem eller brist på lösningar när det gäller livsavgörandefrågor på att de har haft det ekonomiskt besvärligt eller varit inblandade ikrig, osv. - inte har utnyttjat de förutsättningar som en planhushållning kange. Man får skilja på dessa saker, , om man skall föra en riktigdebatt. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 94GRETHE (): Hanteringen av vår ständigt ökande mängdavfall, varav en del är miljöriskabelt, är ett område där ständigt nya miljöhottonar fram. har vi mötts av nya risker vidsopförbränning, vid användning av rötslam, osv. Det är också ett område avmiljöpolitiken där det är svårt att finna samlande och verksamma lösningar. Mensamtidigt tycker jag att det är glädjande att det är ett område där vi redan1975 här i lade fast mål och riktlinjer som stöds allmänt i fråga omåteranvändning, sparsamhet, hushållning, producentansvar och kommunernasskyldighet att insamla avfall. Vi kan bara konstatera och beklaga att depraktiska resultaten ofta har låtit vänta på sig och att det kanske när detgäller återanvändning endast är pappersinsamlingen som har börjat fungera påett riktigt sätt. Som det har sagts här har vi sedan valet börjat attta nya tag på detta område. Vår miljöminister sade i ett tal vidRenhållningsföreningens årsmöte att vi behöver en omställningsplan, som bl. a.bygger på följande konstateranden. För det första är grunden för ett riktigt utnyttjande avavfallet att mängden avfall kan minskas. För det andra är det mycket viktigt att avfallet utnyttjasoptimalt, dvs. att det avfall som vi fraktionerat och måstetillvarata är så rent som möjligt. Det är naturligtvis riktigt att mångakommuner samlar in avfall i större utsträckning än tidigare och källsorterardet. För det tredje måste vi se oss om efter nya metoder atfbehandla avfallet inför 2000-talet. är de flesta av deförbränningsanlägg- ningar somvi har helt uttjänta - kanske har vi förklarat demolämpliga. För det fjärde måste vi se till att miljöfarliga produkteroch ämnen försvinner från marknaden. Miljöministern menar att vi på mångaområden behöver omställningsplaner för avfallshanteringen. Beträffandeinsamling och återvinning av miljöfarliga batterier har hon redan aviserat ettförslag till innevarande , vilket bl. a. går ut på att man skall ha eninformationskampanj för insamling, att det skall vara ett kommunalt ansvar såatt insamling av miljöfarliga batterier sker överallt, att destruktion sker viaSAKAB och att batteribranschen skall åläggas att bekosta denna informationskampanjsamt slutdestruktionen. Meningen var också att vi skulle få en övergång tillmindre miljöfarliga batterier genom att man minskar kvicksilverhalten i dealkaliska batterierna. Man skulle märka de miljöfarliga batterierna. På dettaområde har vi alltså redan fått skisserat hur en omställningsplan skulle kunnase ut. har gjort en studie beträffandeavfallsbehandling och återvinning av avfall. Den visar att det är mycket svårtatt återvinna när man blandat avfall. Därför fungerar förbränning i och för sigbra, men har vi alltså ifrågasatt utsläppen frånsopförbränningsanläggningarna. remissbehandlas en rapport omenergi och avfall, vilken skall ligga till grund för regeringensställningstagande i ärendet. Man kan förmoda att alla olika synpunkter kommeratt tas med i detta ställningstagande.