prot · GA0999 · 1986-12-31 00:00:00 — Ekonomi och ekologi ställs tyvärr ofta mot varandra, men för en stat som är det självklart att betona att ekonomi och miljö måste förenas. 28 Värdet av svensk skogsexportuppgick enbart under föregående år till 48 Om vi av kortsiktiga ekonomiska skäl tillåter én fortsattmiljöförstöring genom försurande utsläpp, är detta till skada för miljön. Detskadar också långsikfigt svensk ekonomi. kan därför, enligt mitt sätt att se, inte säljabort kravet på en god miljö för kortsiktig ekonomisk skull. Detbeskedet bör den ge såväl till som till vissasvenska industriföreträdare, som tycks vara beredda att offra miljön påEG-samarbetets altare. Det beskedet bör utrikeshandelsministern också ge fill sinstatssekreterare , som i en debattarfikel i Svenska Dagbladetden framställde två alternativ för : antingen enisolationis-tisk väg eller den europeiska gemenskapens väg. Så förenklat ochvillkorslöst får samarbetet inte framställas. Eftersom EG-frågorna framöver kommer att vara viktiga ochstå i centrum för den handelspolitiska debatten, ärdet viktigt att regeringenger en samlad rapport till om den harmoniseringsprocess som pågår ochsom skall prövas. Att stegvis knyta närmare EG utan att vi får bedömahelheten är, enligt mitt sätt att se, inte acceptabelt. Statsrådet sade i regeringsdeklarationen att detinom pågår ett arbete för att klarlägga vilka våra intressenbör vara på de områden som berörs av EG;s vitbok och för att utforma densvenska ståndpunkten. Då vill jag fråga: Hur skall den svenska ståndpunktenfrån regeringens sida redovisas till ? I deklarafionen bagatelliserar statsrådet anpassningen avvåra regler till EG:s, tycker jag. Det handlar mest om tekniska handelshinderoch en del annat. Jag tycker att vitboken ger anledning att sätta en delfrågetecken och att inta en mer restriktiv hållning till ett närmande avSverige till EG. Det finns skäl att ställa frågan: Hur stämmer statsrådetsdeklaration med mycket långtgående idéer om vad som fordrasför att skall kunna få vara med i ett fortsatt utvecklat västeuropeisktsamarbete? Utvecklingen av samarbetet i och innebärinte ett ställningstagande av engångsnatur utan får ses som en fortgåendebeslutsprocess. Därför är det viktigt att den processen ges parlamentariskförankring och insyn. Den parlamentariskt sammansatta delegationen förEFTA-frågor bör få delta i beredningen av principiellt viktiga frågor rörandesamarbetet mellan och EG. På det sättet får vi en koppling mellanparlamentet och regeringen i dessa viktiga frågor. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att även omregeringen nu intresserar sig för EG, dess vitbok och harmonisering avlagstiftning och en stor del av svenskt näringsliv bara har EG för ögonen, fårdetta inte skymma sikten för som en viktig hemmamarknad. De nordiskaländerna är inte bara viktiga ekonomiska partner utan har också i långa styckenen likartad principiell syn. som hemmamarknad måste därför få ökatutrymme i vår handel. Det är viktigt att understryka i när nästan allttycks handla om EG eller inte. 8JÖRN (vpk): Det finns en internationell marknad, därfrihandeln verkligen blomstrar. Det är vapenhandeln. Där tar sig varorna framutan synnerliga hinder. Ingenstans råder förhållanden, som så nära överensstämmermed den liberala handelsteorins ideal. Ingenstans finner man ett så välgörande förakt för lagar,byråkratiska regler och andra handelshinder, som just här. Ingenstans finnerman en marknad, där industri så ivrigt och fördomsfritt kunnat kämpaför sina marknadsandelar. Och ingenstans finner man en så underbart liberalansvarsordning som här. Ingen politiker har gjort fel. Ingen handelsminister ärbrottslig. Ingen har smugglat. Ingen har släppt igenom någon formellttvivelaktig affär. Men alla har vetat precis hur det förhöll sig.Alla har vetat att svenska vapen flutit omkring i de mest skilda delarav världen. Alla har rena händer. Men alla vet. - vars namn herrar och damerhandelsministrar möjligen har stött på i konfirmationsundervisningen - sade engång, att man står i ansvar inte bara för vad man gör, utan för vad manunderlåter att göra. Det verkar nästan som om hade haft den svenskavapenexporten i tankarna. Men han levde ju i det förkapitalistiska samhället,vadan modernt tänkande liberaler knappast har anledning att bekymra sig om vadhan tänkte. Sedan har det här i landet funnits ett politiskt parti,som pekat på de här förhållandena, som har varnat för de risker somhär lurar för det politiska förtroendet. Men det partiet består ju avkommunister, så vad de säger tar man lika lätt på som på den kristna moralen. I kommersen behövsingen moral. Men i politiken, särskilt iett parlamentariskt system, måste det finnas en viss grundläggande moral ochhederlighet. Det har att göra med att systemet åtminstone delvis bygger påmedborgares förtroende. Därför spelar i poUtiken inte bara det formella utanockså det moraliska ansvaret en roll. Medborgarnas dokumenterade oro för vadsom hänt bör vara en bestående lärdom för landets politiska etablissemang. Även den liberala sol som lyst över vapenhandeln har sinafläckar. exporterar inte vapen till , som ju verkligen skullebehöva ett antal Robot 70 för att värja sin självständighet och integritet motde internationella, amerikanskutmstade gangsterbanden. Vår samvetsömhetförbjuder plötsligt detta. Däremot exporterar vi till . Vi kan nämligenjuridiskt fiffla till det så att vi säger att är i krig med Hondurasmen inte med . Detta resonemang är något förmer än omoral. Detta exempel kunde stå som sinnebild överfrihandelspropagandan. Nästan alla talar om frihandel och behov av frihandel.Även en representant för det parti som jag tillhör är naturligtvis principielltfrihandelsvän. Men i verkligheten menar frihandelspropagandisterna något annat.Liksom många andra extrema teorier som drivs till sina yttersta konsekvenser ärfrihandelsidén inte möjlig att genomföra i praktiken, i synnerhet inte i denexisterande verkligheten. Man menar alltså inte frihandel när man talar omfrihandel, utan man menar ett blandat system av viss frihandel, kombinerad medstora delar Det är ju inte så i världen, ens på den s, k; världsmarknaden,att det råder någon fri marknadsbildning, fri prisbildning, fri rörelse avproduktionsfaktorer. På grund av kapitalkoncentrationen är monopolismen högtutvecklad på nästan alla världsmarknader - det gäller livsmedel, det gällerråvaror, det gäller elektriska produkter osv. Världsmarknaden är infe fri, denär manipulerad - lika manipulerad som de nationella marknaderna eller mer. Det är inte riktigt bra att man här talar i svepandetermer som saknar verklighetsanknytning. Jag tror nämligen att man framöver - under all den tid som vi här i kammaren, som inte skallleva så våldsamt länge till, har anledning att överblicka - måste räkna med attprotektionismen och frihandeln hänger ihop. Ett visst mått av frihandel kaninte existera utan att modifieras av betydande inslag av protektionism. Sedan måman tycka att det är bra eller dåligt, men man får leva med det och man fårgöra världen så pass hygglig som den kan bli under de förhållandena. Det behövs också, menar jag, en mer förutsättningslösdiskussion av handel och handelspolifik än vad vi har haft, och detsärskilt på två områden: på teorins fält och på det område som berör Sverigesförhållande till . Frihandelsdoktrinen bygger ju på tanken om deninternationella arbetsdelningen. Ju mer arbetsfördelning, ju högrespecialisering, ju mer handel, desto mer välstånd - det är grundtanken. Det kankanske stämma på ett mycket allmänt plan och fram till en viss nivå av handelnsutveckling, men när specialiseringen överskrider denna nivå slår den ocksåtillbaka på ekonomin. En starkt specialiserad och ensidig ekonomi utvecklasgenomgående sämre, och det har att göra med främst två förhållanden. För det första leder ökad specialisering till ökatberoende av andras teknologi. Teknologin får då svårare att anpassa sig till deför den nationella ekonomin särskilt behövliga och angelägna lösningarna. Manmåste så att säga arbeta med lånade förutsättningar som man har svårt attpåverka. Man kan inte självständigt skapa. För det andra leder ökad specialisering till luckor i dennationella produktionen, till ensidighet och smal kompetensbas.Arbetsprocesserna slås sönder, och viktiga avsnitt av dem flyttas till andraländer. Följden av detta blir bl.a. att basen för idéer och skapande också blirsmalare. Dels tappar mah ju stora delar av sin kompetens, dels blir ocksåspridningseffekten av nytänkande och skapande sämre. Idéer och tillämpningarav idéer är ju i mycket stor utsträckning överförbara mellan olikaverksamhetsområden, men med en hög specialisering kan man alltså inte i enekonomi utnyttja sådana intressanta och viktiga effekter. Vad jag här har sagt antyder bara ytligt en typ av frågorsom vi borde diskutera mycket mer i vetenskapen, i det politiska livet, istudiecirklar, i folkrörelser. Diskussionen om sådana problem förträngs av deextrema frihandelspropagandisterna, som matar oss med allmänna fraser utan attse till verkligheten. En annan stor, praktisk fråga där vi finner en motsättningtill teorin gäller produktionsfaktorernas rörlighet. Att världens storafinansfurstar helst vill kunna flytta sina miljarder minut för minut ärbegripligt, och att de vill flytta Prot.1986/87:99 miljontals människor över de nationella gränserna för atteffektivare kunna 1 april1987 utsuga deras arbetskraft är ocksåbegripligt från finansherrarnas synpunkt, ~~ , ., , , Men vad får detta för verkningar på det mänskliga samhället, påcivilisafio- Handelspolitiskdebatt ., , .r-i. ",, ., ., . . , ,i o nen, pakulturen, pa forhallandet mellan klasserna och människor emellan? Detdiskuterar vi märkligt nog inte alls. Vilka följder får det när finansiella tillgångarobegränsat kan flyttas hur som helst? Vilka kriser vållar detta i betalningssystemoch i valutaförhållanden? Hur kommer detta att störa de produktivaverksamheterna genom att öka försteget för improduktiva och Det frågar vi oss aldrig eller sällan. Och vilka följder får de stora folkomflyttningar somkallas fri röriighet hos arbetskraften? Det är ju till fråga om människor,vilkas sociala och politiska situation är underordnad och präglad av vida sämreförhållanden än för de mer stabila och etablerade befolkningsskikten. Jag troratt man i det här stycket lämpligast - utan att gå in på några djupgåendeteoretiska resonemang - kan hänvisa till Giinther Wallraffs numera till svenskaöversatta bok som på tyska heter Ganz unten och som behandlar det europeiskainvandrarproletariatets rättsliga och samhälleliga situation. Det är en lärdomsom skulle vara lämplig för de mer urskillningslösa entusiasterna för EG ochfrihandelsdoktrinen. Så mera precis fill debatten om EG! Man har ofta för sig-ochdet är också en sådan där fördom som seglar omkring i den ytligare diskussionen- att allfing som är stort är bra och allting som är smått är ineffektivt. Detär också en tes som man måste behandla med stor urskillning. Det är nämligeninte så, att små länder nödvändigtvis har en ofördelaktig position gentemotstora länder eller stora grupper av länder. är det på det sättet, mendet finns ingen verklighetsanknuten erfarenhet som säger att små länder måstevara extremt specialiserade för att kunna klara sig, att de måste varaensidigare än stora länder. är faktiskt ett exempel på att man kanhålla en mycket hög effektivitetsnivå och en rimlig mångsidighet industrielltoch tillverk-ningsmässigt utan att detta på något sätt sänker effektiviteteneller har någon negativ verkan på kostnaderna. Det finns ingen verklig relationmellan storlek och effektivitet nationella ekonomiska system emellan. Detta är en av många orsaker till att jag menar att dendiskussion som förs här har vissa farliga och ogenomtänkta drag. Dethåller på att skapas en sorts atmosfär här i av att nu måste viverkligen springa benen av oss så att vi nästan snubblar på våra skosnören föratt hinna in till en ny typ av anknytning till den Europeiska gemenskapen, förgör vi inte det lurar katastrofen och arbetslösheten bakom knuten. Också utrikeshandelsministern har i sin väldigt ensidigtupplagda utrikes handelspolitiska deklaration gjort sig till tolk för detta något ytliga och onyanserade synsätt. Det är litet oroande, må jag säga - om jag nu inte skall ta till några överord - att finna att utrikeshandelsministern inte själv har några sociala och politiska mål för svensk ekonomi och för den svenska nationen som utgångspunkt för de kommande diskussionerna om EG. Detta saknades ju fullständigt. Det var en typisk handelsteknisk deklaration, som vilken handelskammare som helst ute i någon europeisk huvudstad kunde ha bragt samman. skall inte utrikeshandelsministern ta denna kritik för hårt, 32 för jag vet att hon inte harskrivit papperet - det har ju andra gjort - utan mera harägnat sig åt att läsa upp del. Men nog tycker jag att det är på fiden att enparlamentariskt ansvarig regering formulerar politisk-ideologiska mål förvilken samhällsutveckling man vill främja genom den ena eller den andra typenav handelspolifik, genom den ena eller den andra typen av nära förhållande tillolika grupper av länder på det handelspolitiska området. På samma sätt som det är en fördom att stora länder ochstora grupper av länder blir effektivare än små länder - jag talar nu helatiden om industrialiserade länder av den typ som finns i den norra delen avvärldsklotet - är det också enfelsyn, som man inte bör ta för gott utan diskutera på ett litet mer kritisktoch nyanserat sätt, att enhetlighet t. ex. i teknologiskt hänseende eller närdet gäller andra villkor för produktionen skulle skapa större dynamik. Jagnoterade särskilt att i utrikeshandelsdeklarationen var enhetlighet och dynamikliksom två honnörsord eller paroller. visar en mängd erfarenhetsstoff attdet mycket väl kan förhålla sig precis tvärtom, att just en högt utvecklad,industriellt avancerad nationell ekonomis - som den svenska - förmåga attskapa fram och tillämpa mer skräddarsydda lösningar ofta är en oerhörteffektivitetsbefrämjande faktor som just kan försvara också den lilla nationensoch den lilla nationella ekonomins möjligheter att göra sig gällande. Jag skallinte driva detta resonemang för långt, men vi diskuterar aldrig dessa ting påett nyanserat sätt. Det är bara detta urskillningslösa marscherande in i allastörre gemenskaper, in i alla större samarbetsformer, bara därför att de ärstörre. Då tror man att de är effektivare, mera dynamiska som det heter. Detsamma gäller i fråga om forskningsområdet. Det ärsjälvklart att svensk forskning behöver stimulans genom samverkan ocherfarenhetsutbyte med allmän europeisk forskning, inte bara västerut utan ocksååt helt andra håll - österut och söderut. Men därmed är det inte sagt attSverige kommer att vinna något eller att forskningen internationellt kommer attvinna på att man uniformerar forskningen på det ena området efter det andraunder ett gemensamt europeiskt ledarskap. Detta motverkar också den självständighet,det skapande som är forskningens livsluft, t. ex. genom att man binder storaresurser i ett något omstritt och kontroversiellt projekt som Eureka-projektet.Sverige är ju inte intresserat av att hjälpa den franska raket- ochvapenindustrin att producera mera avancerade förstörelsemedel som skall hjälpatill att hävda mer eller mindre inbillade stormaktsställning. Viskall se upp med dessa ting och inte på detta urskillningslösa och ytliga sättramla in i det bara därför att det är europeiskt och bara därför att det ärstort. Om vi då går till de områden där man verkligen haranledning att se till det kontroversiella i EG:s inställning, och där frågankommer att ställas mycket skarpt huruvida vi kommer att slå vakt om vår nationellasjälvständighet i våra politiska utgångspunkter, kan vi nämna två områden -bara som en illustration. Det ena området är trafikpoUfiken. År det den stora Gemenskapen eller är det det lilla landetSverige som företräder den mest avancerade, vetenskapligt bäst belagda ochpolitiskt sundaste lösningen? Ja, här i har vi faktiskt börjat kommafram till insikten att det behövs en helt ny trafikstruktur. Man måste övergåtill nya typer av system, till nya typer av balanser mellan olika trafikslagoch 3 protokoll 1986/87.-99 trafikmedel.Både den tunga och den lätta bilismen är en oerhörd miljöfara och engrundläggande faktor bakom skogsdöden. Detta har vi insett och därför har viantagit ett program i . har bekräftat attvi skall verka för en överföring av tung trafik till järnväg, bl. a. med justdessa starka miljöargument. Hur resonerar man i EG? De härskande i EG-kretsar är, föratt i korthet beskriva deras inställning, fullständigt ointresserade av dennatyp av aspekter. Inom EG planerar man i stället för att lastbilstrafiken ochbiltrafiken skall vara framtidens trafikmedel. Där har de ingen förståelse fördetta med överföring av trafik till järnväg eller alternafiv trafikstruktur.Frågan måste snabbt besvaras. Vad skall vår ståndpunkt vara? Jag kan för inte se att den kan vara mer än en, nämligen den ståndpunkt som en enhälligriksdag har ställt sig bakom. Men i vissa ämbetsmannakretsar och kommersiellakretsar i etablissemanget i , tycks man vara villig att sälja ut bådedet ena och det andra i dessa avseenden utan tanke på om det har parlamentariskförankring eller ej. I livsmedelspolitiken knyter man alltmer sammanlivsmedelskvaUteten med en begynnande avkemikalisering av samhället, och maninser att det har gått för långt när det gäller spridningen av kemikalier ochatt denna påverkan på miljön måste dämpas. Detta har också en folkhälsoaspekt.Beroende på under vilka betingelser vegetabiliska och animaliska livsmedelproduceras har det också långsiktiga effekter på hälsoutvecklingen. Men det ärett perspektiv som är fullständigt främmande för de ledande politikerna inomEG. citerade på ett mycket illustrativt sätt ett yttrande avden voluminöse engelske lord som gjort oss den stora äran att besöka ett avregeringen anordnat EG-seminarium . Även när det gäller arbetslösheten måste vi ställa osscentrala frågor. Det har för den svenska arbetarrörelsen varit en grundläggandemålsättning att förhindra att kriser i den kapitalistiska ekonomin vållar storoch bestående strukturarbetslöshet. Och alla är medvetna om vilka allvarligasociala och ekonomiska effekter det blir när ett land måste dras med en storkader av kroniskt arbetslösa människor, människor som liksom finns i samhälletsmarginaler. Detta ger också en intressant illustration av hur stora ochdynamiska sammanslutningar inte alltid producerar de effekter sompropa-gandisterna tror. Just massarbetslösheten inom är egentligenEG:s största fiasko. Märk väl att denna massarbetslöshet icke har blivit mindremed närmandet emellan och skapandet av större integration emellanEG-länderna. Jag har inte påstått att det inte kan vara bra att skapa störreintegration. Det är inte detta frågan gäller. Jag hävdar att detta inte harnågon relevans till arbetslösheten, Integrationen har gått hand i hand med enstigande kronisk arbetslöshet, taget över . Jag tror detta haratt göra med att ett frihandelssystem, där man har överskott och intekan sysselsätta hela sin befolkning, skapar en benägenhet att vilja lasta överarbetslösheten på andra, exportera arbetslösheten så att säga. Det ärnaturligtvis ett intresse för EG som vi inte har någon anledning attunderstödja. Denna situation med massarbetslöshet inom EG har ocksåproducerat politiska effekter av beklämmande natur. Det ena är en myckethårdför typ avarbetarfientlighet och fackföreningsfientlighet som vidlåder allaregering- PrOt. arna i destora EG-ländernä. Detta har tagit sig synnerliga brutala uttryck när 1april 1987 delgäller att krossa fackliga aktioner med våldsmetoder, öppna officiella ~ ~~~ ~ våldsmetoder.Vi ser också att den europeiska försoningstanken är mycket dåligtförankrad när man tittar på herrar Kohls och Chiräcs samt Mrs Thatchersinställning till invandrare. Där har den fria rörligheten av produktionsfaktorersom är så omskruten och mångbesjungen i själva verket produceratett underproletariat som är föremål för synneriigen hätskt utnyttjandeav de ledande politiska kretsarna. De spelar ut den inhemska De för en oerhört invandrarfientlig politik,som bidrar till alt hålla miljontals människor nere i ett socialt Också detta hör fill bilden. Jag säger inte alt detta är den alltöverskuggande bilden av EG-staternas politiska verklighet. Jag tycker att det finns anledning att höja ett varningens finger närman så ofta hör EG;s förhållanden och framtid utmålas i så ljusa färger ochnär ledande propagandister propagerar för anslutning eller nära associeringmen bortser frän denna typ av komplikationer som vi ändå måste förhållaoss till och ta ställning till. Jag menar över huvud taget att man ibland fördiskussionen på ett mycket egendomligt sätt, som strider mot svenska intressen.Det är att ge sig själv en mycket dålig förhandlingsposilion när man låterföreträdare för i tidningsartiklar och föredrag hävda att om viinte får ett så nära förhållande till EG som möjligt lurar kalastrofer. Det är atttala om för EG-ledningen att vi är beredda att acceptera nästan vad som helstbara vi får ett så nära förhållande till EG som möjligt. dessutom idebatten börjar komma med antydningar om anslutning - som NicGrönvall faktiskt gjorde, och som har förekommit från andra moderata talare iolika sammanhang både här i huset och utanför - då har man undergrävtoch skapat oklarhet om den svenska förhandlingsposifionen på ett sättsom inte rimligtvis kan gynna oss. Att vi skall ha en god relation till EG är ensak, men den skall inte präglas av underordning och av uppgivande. Det har funnits idealister och politiker som har varitledande företrädare för det man kallar Europatanken, Men jag tror det ärviktigt att framhålla att de inte menade ett som bestod av EG, De menadeinte en begränsad grupp, och framför allt menade de inte en begränsad grupp avnationer som inåt förde frihandelspolitik men utåt - och särskilt gentemotdelar av tredje världen - förde en starkt protektionistisk politik, och hade ett helt annatEuropa i tankarna. Del var ett folkförsoningens som försiktigt, stegvis byggdes upp för att omfatta hela den europeiska världsdelen. Men det är ju inte så - och det är en annan förment sanning som jag tror att det nu är dags att diskutera på ett mera kritiskt och nyanserat sätt- att intensifierad handel och handelspolitiskt beroende nationer emellan skapar fred. Tvärtom har handel och handelspolitiskt beroende varit en av de viktigaste krigsorsaker na. Frågan är - och det vill jag härmed antyda - något mera komplicerad än vad frihandelsentusiasterna föreställer sig. Nästan alla stora krig, isynnerhet , har haft en mycket stark handelspolitisk bakgrund. Det har förekommit strider och krig om marknader. Men därmed naturligtvis inte sagt att handel i välgenomförda former inte kan ha positiva, 35 Det gäller dock under förutsättning att den inte regionaliserar ochåstadkommer block, som isoleras från varandra och som skapar klyftor mellanvarandra. Därför menar jag att det är väldigt viktigt att man intebara ser i relation till EG och bara koncentrerar diskussionen dit utanatt man också beaktar de i många fall teknologiskt, industriellt och urutvecklingssynpunkt mycket intressanta delarna av . har haftsina kriser. Man har visat exempel på dålig planering. Men man visar ocksåexempel på starkt teknologiskt avancemang, på stark ekonomisk tillväxt, som,när man nu har kommit upp på en industriellt avancerad nivå, gör länderna iÖsteuropa fill naturliga och självklara framtida handelspartner också förövriga , Sedan till en annan sak. Om man skall ha ett enat Europanågon gång , får denna enhetsprocess inte försiggå som den hittillshar gjort, dvs, under förhållanden som innnebär att de stater som håller på attena sig för en utomordentligt hänsynslös politik mot alla nationellaoch sociala frigörelsesträvanden i olika delar av världen. Den typen avregional egoism får man i så fall lägga av med.