prot · GA0984 · 1986-12-31 00:00:00 — Vi har hållit fast vid de här sanningarna, mot de olikamodetrender som har förekommit och som svept igenom borgerligheten också iSverige, även om vindarna varit något svagare här. Och vi är stolta över att vihaft modet att hålla fast vid denna politik och driva den så konsekvent som vihar gjort. Det är faktiskt detta som omvärlden nu börjar upptäcka och betraktamed förnyad respekt. Oppositionen har i den här debatten talat med mindrebokstäver än vad man brukar göra om våra misslyckanden och tillkortakommanden,om de katastrofer som vi har ställt till med. Men de tre borgerliga partiernahar ändå samlat krafterna till ett stordåd; man har gjort en gemensamreservation pä hela sex sidor i finansutskottets betänkande. Den uppgesinnehålla ett borgerligt alternativ i form av riktlinjer för den ekonomiskapolitiken, och inledningsvis kommer man med en magistralt formulerad mening:"Den 'tredje vägens' politik äger inte längre trovärdighet." Jo, den avgörande svagheten är att regeringeninte har tagit itu med de grundläggande strukturproblemen i svensk ekonomi,säger man. Grundläggande strukturproblem skulle alltså enligt den svenska borgerligheteninte vara budgetunderskottet; som vi har minskat, underskottet i bytesbalansen,som vi har eliminerat, arbetslösheten, som vi har sänkt, eller industrinslönsamhet, som har flerdubblats. Ingenting av detta är strukturella problem iden borgerliga föreställningsvärlden. Vad är då deras grundläggande strukturproblem? Jo, desäger att vi har tillväxthinder i svensk ekonomi, och de är närmare bestämtfyra. Det är skatterna, statens utgiftspolitik, valutareglering ochprisreglering och andra regleringar samt lönebildningen, som fungerar sä illa. Jag kan hålla med om attätminstone ett par av de härproblemen verkligen är grundläggande och antagligen också kan skapa problem närdet gäller att åstadkomma tillväxt. Men vad hjälper det borgerligheten att mananser sig veta vilka strukturproblem som har, när dessa tre partier ärhelt oense om hur de skall lösas? Vi skall ha en överläggning om skattepolitiken på fredag.Jag skall därför i den ekumeniska andans tecken inte gå in på någon närmareanalys av de tre borgerliga skattealternativ som har presenterats här. Men jagser framför mig att det kommer att uppstå vissa samordningsproblem i dediskussioner som vi skall ha.Uppenbart är i varje fall att om man anser att våra skatter är ett hinder förtillväxt, dä har man ingen politik för att lösa det problemet. Utgiftspolitiken är nu för expansiv, säger de borgerliga.Dä är det bara att konstatera att om man skulle lägga ihop alla borgerligaförslag om ökade utgifter som finns i motioner till detta , då skullevi få en enorm expansion av de statliga utgifterna. Det är högst troligt att omborgerligheten skulle haft majoritet i och regerat, då är det precisdetta som hade hänt. Man talar ofta om det fördärvliga i de offentligautgifternas tillväxt i . . som de borgerliga regeradeökade de offentliga utgifternas andel av BNP . som vi har regerat har de offentligautgifternas andel minskat . , som ibland åstadkommer intressantaformuleringar, har sagt om den borgerliga regeringsperioden att den var denstörsta gemensamma nämnarens politik, dvs. det ena partiet sade till det andra;Om jag får sänka skatterna för mina väljare får du öka utgifterna för dina. .Nu säger att den förbättrade budgetbalansen - det är ändå ettvisst erkännande som ger regeringen här - ger utrymme för rejälaskattesänkningar. Det är alltså då som han skall försöka ena borgerlighetenkring skattesänkningspolitiken..Men, fru talman, vad är det som talar för attde tre borgerliga partierna i regeringsställning skulle kunna göra någontingannat än vad de gjorde förra gången som de regerade? Jag skall be att få citera några meningar ur dagens ledarei , också aktad och icke känd för socialistiska sympatier. Manskriver sä här: "borgerligt maktinnehav - mellan 1976 och1982 - blev uppenbarligen en traumatisk upplevelse för en hel del politiker ide tre partierna. Regeringarna fortsatte att driva reformpolitik; därigenomskulle de skapa välfärdspolitisk trovärdighet. Men höll de emot närdet gällde att höja skatterna; därigenom skulle den borgerliga trovärdighetenerövras." Detta brukar vi socialdemokrater kalla limslångspolitik:alla skall fastna på limstången, både de som får de ökade utgifterna och de somslipper skatterna. Men så härfortsätter , som liksom tar till storsläggan: "Lika lite som en företagsledning kan leda sittföretag effektivt utan en klar målinriktning kan en regering driva ett landutan att veta vad som är själva målet för verksamheten. Inte minst därför att själva målet för maktutövningen varoklart utmynnade sex borgerliga regeringsår i ett underskott i,statsbudgeten pä och en ökning av statsskulden med 400miljarder kronor." är det då en gång för alla fastslaget i vad resultatet av er politik blev. Läs och begrunda! "De tre borgerliga partierna gjorde aldrig valetmellan reformer och lägre skatter vilket siffrorna i efterhand visar",slutar . Jag vill nu fråga er, ni som företräder borgerligheten:Vad är det som talar för att ni lyckas bättre om det blir en nästa gång? Varfinns trovärdigheten i påståenden om skattesänkningar som ärmöjliga tack vare vårbudgetpolitik och era möjligheter att föra en ansvarsfull ekonomisk politik? Avskaffa regleringar, säger de borgerliga.Valutaregleringen skall avskaffas. Men jag vill ställa frågan: Hur är det dåmed jordbruksregleringen? Är inte den ett ganska allvarligt problem förtillväxten i ? Vad säger , som är en pålitlig motståndaretill regleringar på alla områden. Vad säger han om jordbruksregleringen? År denmed i den här katalogen kanske? Om valutaregleringen säger man att den skall avskaffas.Men detta är ju fullständigt meningslöst, eftersom ett av partierna helt ochhållet vill lägga om vår valutapolitik. vill ansluta oss till EG:smonetära system, i själva verket göra till ett lydrike under D-marken,medan mycket klart tog avstånd från detta. Det är utomordentligtallvarligt om ni tänker köra fram på dessa två linjer inför nästa val, då jagantar att ni kommer att göra anspråk på att kunna regera. Ni kan skapa-jag ärledsen att jag behöver säga det - en valutakris i om ni inte har gjortklart för allmänheten och marknaderna vilket slags valutapolitik som ni skallföra. Det är en enorm skillnad mellan att hålla kvar vid den nuvarandevalutakorgen och att byta hela regimen för valutapolitiken och övergå till attbli D-marksanknuten. Detta är en fundamental fråga för den ekonomiskapolitiken, och j ag antar att åtminstone och inseratt ni inte kan vimsa vidare pä det här sättet om ni skall undvika att ställalandet i olycka bara genom obetänksamt prat. Till vill jag säga; Det vore bra om hanslutade med att använda ordet "smygdevalvering" om vad som händer närden västtyska D-marken stiger därför att dollarn sjunker. Han säger att detberor pä konstruktionen av vår valutakorg.. Ja, det gör det, men vem varkonstruktören av valutakorgen, ? Jo, jag säger som namn var . Det är den politiken som vi fortfarande bedriver. Dethandlar inte om någon smygdevalvering, lika litet som det var någonsmygrevalvering när dollarn steg och D-marken sjönk. Kasta inte onödig smutsöver det gamla , ! klarar vi i och för sig av den typen av gliringar, menen och annan kan ju tro att vet vad han talar om. Dä blir minfråga: Vad är meningen med att de tre borgerliga partierna gör upp gemensammariktlinjer för den ekonomiska politiken? Är meningen någon annan än den att nivill dölja de djupgående motsättningar som råder mellan oppositionspartierna ipraktiskt taget alla grundläggande ekonomiska frågor? Jag får nästan intrycketatt de borgerliga partierna genom att skriva ihop sig på sex sidor om denekonomiska politiken driver med . Läser man vidare i finansutskottetsbetänkande, finner man en innovation. De borgerliga har nämligen införtnågonting som kallas övergripande mål för den ekonomiska politiken. De harinte, fru talman, bara riktlinjer för den ekonomiska politiken utan ocksåövergripande mål för denna. Men det visar sig att det bara är somhar några övergripande mål. har släppt loss sin fantasi i enreservation med den rubriken. Men och har ställt sigavvisande. 1 reservationen går emot ekonomisk standardhöjning ochtillväxt, emot överhettade storstadsregioner samt emotomfördelning till aktieägare och höginkomsttagare. Å andra sidan ställer,såvitt jag förstår, upp för råvaruskatter och kraftigt ökadestatsutgifter. Allt detta avvisas bestämt av och . Mankan möjligen säga att strävan efter borgerlig enighet tar sig märkliga uttryck.Men jag måste få veta om det i fortsättningen blir så att de borgerliga kommeratt ha övergripande mål för den ekonomiska politiken som är helt andra än demål som riktlinjerna för denna ekonomiska politik avser att vara grunden för.Svenska Dagbladet skrev att den förra borgerliga regeringen inte hade bestämtsig för målet för sin politik, och det verkar som ni den här gången har ställttill en ännu värre röra i fråga om förutsättningarna för en borgerligregering. Sedan tycker jag litet synd om . Centerpartietskall vara stödparti åt och och driva vad somförr kallades , men jag skall inte använda sådana nedsättandeuttryck om en hedersman som . Någonting konstigt är det. i kritik mot vår politik; Aldrig har så många blivit så rika med så litethederligt arbete som . Det ligger mycket i detta, jag kan t. o.m. instämma i vad säger. Därför har det varit ett centralt inslag iden tredje vägens politik att försöka motverka den här utvecklingen, attförsöka göra det mindre lönsamt med klipp och spekulation. Vi har i riksdagenlagt fram en rad förslag med detta syfte. Vad har då gjort? Delarni vår uppfattning kan man fråga sig varför ni gick emot höjningen av arvs- ochförmögenhetsbeskattningen , den extra förmögenhetsskatten 1984,omsättningsskatten på aktiehandeln , den tillfälliga vinstskatten päutdelningar och stoppet mot höjda aktieutdelningar . Allt dettaföreslogs för att ändå minska spekulanternas och klipparnas förtjänster. Ni harinte lagt fram ett enda förslag avsett att beröva spekulanterna en krona avderas enligt ohederliga verksamhet. Förklaringen är ju, fru talman,att måste hänga ihop med och och röstaemot regeringen för att ge intryck av att den borgerliga konstellationen ändåstår på tre ben. När det gäller att förbättra situationen för människor i sämreomständigheter, människor som inte har fått del av spekulationerna ochklippen-delpensionshöjningen, den extra höjningen av basbeloppet, reformen avsjukförsäkringssystemet, bättre ersättning till arbetslösa - säger ni nej. Jagantar att det finns några skäl, men jag har svårt att få denna politik att gåihop med den moral som predikar för oss andra. Över huvud tagettycker jag att har hamnat i ett något besvärligt läge rentintellektuellt sett, om man får säga så. vill ha lägre skatt och en utbyggd välfärd ochdessutom högre tillväxt och avveckling av kärnkraften. Jag måste fråga NilsÅsling om en sak som jag inte begrep. klagar på att tillväxten iår är för låg. Den beräknas bli , men i debatten sade NilsÅsling: "Erfarenheterna visar att den ohämmade tillväxten dyrt får betalasav låginkomsttagare och eftersatta regioner, och medför denna ekonomiskapolitik en orationell hantering av våra mänskliga och materiellaresurser." Skall jag ta på ordenär en för hög tillväxt, medan är en för låg tillväxt. Vad är då en Jag blir mer och mer fundersam. vill också ha en ökning av sparandet och lägreräntor. Jag har förstått att skattepolitik är fantastisk. Skatternaskall sänkas mest för de högavlönade liksom också för de lågavlönade. Jag troratt det var som bad att tänka efter litet grand, så attcentern får sin politik att gå ihop. Jag tycker att pä en rad områdenär ute på vägar som i andra och mera vulgära sammanhang gör att man brukar talaom den rena pppulismen. finns dét en mycket smal marginal mellan denpolitik som vpk för fram i kammaren och den som för fram här. Det finnsfortfarande en marginal. Se till att den vidgas, . Det skullecentern möjligen tjäna på. Den grundläggande inställningen hos de borgerligapartierna finns ändå. Man tycker inte om den offentliga sektorn, och man tyckerinte om välfärdssamhällets utbyggnad. Det är ganska intressant att se attcenterpartiet än en gång har visat sin fientlighet mot ATP-systemet och villberöva ATP-systemet resurser för att därmed täcka in andra åtgärder. En radförslag som läggs fram andas den gamla fientligheten mot fackföreningarna. Jagtycker att det är synd, eftersom det finns så pass många belägg- det anser intebara vi socialdemokrater i utan också relativt opartiska och objektivabedömare utomlands- för att dessa i det svenska samhället har varit en del avvårt styrkebälte och också hjälpt oss att ta oss ur den ekonomiska krisen. Jag menar alltså att den tredje vägens politikhar varit framgångsrik, så framgångsrik att det nu är framgångarna som harbörjat skapa problem. Vi har brist på arbetskraft i stora delar av landet,som arbetslösheten finns kvar i andra delar. Vidare har vi en högnivå på efterfrågan, så hög att kapacitetstaket nu börjar nås inom industrin.Vi haren kraftig ökning av den privata konsumtionen. Jag håller med dem somsäger att det i längden inte kan vara så, att vi konsumerar större delen av vårtillväxt. Akut är naturligtvis problemet att inflationen kan skjuta fart igenoch att vi kan få nya underskott i vår handel med omvärlden. Lät migbeträffande inflationen i är skjuta in en sak. Jag har hört sägasatt det är regeringen och framför allt finansministern som harskapat inflationen. Man säger att priserna steg och attnästan allt var skattehöjningar. Jag vill dä påminna kammarens ledamöter om attdessa skattehöjningar - höjningen av spritskatten och tobaksskatten -beslöts aven enig riksdag. Har vi bidragit till inflationen får ni i sä fall dela äranmed oss. Det litet bisarra har inträffat, fru talman, att den skattesänkningsom regeringen har genomfört, nämligen slopandet av garantiskatten, har vårärevördiga statistiska centralbyrå helt enkelt glömt att ta med vid beräkningenav prisindex för januari. Prisindex skulle ha varit lägreän det som faktiskt har redovisats. Inte utan steg priserna ,om man nu skall vara petnoga. Detta är dä litet ironiskt för mig, eftersom maninte har tagit med den skattesänkning som genomförts, I stället diskuterasdesto mer de skattehöjningar som faktiskt i dess helhet ställt sigbakom. har vi ett läge där vår bytesbalans i och för sig visarett litet överskott. Men marginalen är mycket smal till att vi på nytt skall fäunderskott. Jag förstår inte framför allt , som hävdaratt detskulle vara en stor lycka förSverige att få börja låna utomlands igen genom att låta utländskakapitalplacerare köpa våra statsobligationer. Jag har inte fått något rimligtsvar på frågan varför ett land som har balans, ja, t. o.m. överskott iutrikesaffärerna skall börja låna utomlands igen med en medveten politik. Somjag ser det är det bara ett sätt att i så fall skyla över våra inhemskaproblem, att försöka dölja för medborgarna att vi faktiskt fortfarande harproblem internt, att skyla över det med ett sparande som vi importerar. Ty, fru talman, även om det går bra för densvenska ekonomin har vi ett antal problem som väntar. Den internationella ekonomiskautvecklingen har under den senaste månaden antagit en mindre positiv karaktärän vad man hade anledning att tro bara . Vi har fått åtskilliga dåliga nyheter. I reviderarman ner tillväxten ganska kraftigt enligt de senaste prognoserna. Inte minstgäller det . Även i blir tillväxten dämpad till följd av enallt starkare valuta, som håller tillbaka export. 1 tycks problemenfortsätta att växa med ökat underskott i handelsbalansen trots den kraftigtsänkta dollarkursen. Tecken finns tyvärr på att inflation och räntenivå kanbörja röra sig uppåt igen i och därmed i resten av världen. har den internationella skuldkrisen skärpts. Detär inte bara länder med mycket stora skulder som hävdar att de inte klararav sin skuldbörda. De fattigaste länderna, som ofta glöms bort i detta sammanhang,befinner sig i ett svårt läge. Därför kan vi inte utesluta risken för att akutafinansiella svårigheter på nytt uppstår i den internationella ekonomin. Menjust i det läget skärps kravet på att vår ekonomi hålls så stark som möjligtoch att den ekonomisk-politiska kursen ligger fast. Därför måste vi konsekventföra politiken vidare med inriktning pä att hålla kostnadsutvecklingen ochefterfrågetillväxten inom de ramar som ges av de internationellaförutsättningarna. Min bedömning är att den svenska ekonomin står välrustad att möta påfrestningarna, om vi får en försvagning av världsekonomin.Konkurrenskraften i vår industri är god. De offentliga finanserna förstärks.Vi har ett tvåårsavtal som ligger fast. Det prisstopp som har införts harvarit ett verksamt medel för detta. Men uppgiften är nu - det gäller regeringoch riksdag gemensamt - att se till att den inhemska efterfrågan hålls underkontroll, att tillväxten och sammansättningen av denna efterfrågan inte blir sådanatt än en gång måste börja låna utomlands. Regeringens budgetförslag syftar till att nä det måletgenom att hålla tillbaka tillväxten av både privat och offentlig konsumtion.Det är uppenbart att det största, hotet mot den yttre balansen kommer från denprivata konsumtionen - inte från den offentliga. Det är inköpen av bilar ochvideoapparater, utlandsturismen osv. som kostar oss utländsk valuta - inteutbyggnaden av vård och omsorg. Vi behöver alltså hålla nere utgifterna ochbudgetunderskottet av det skälet men också för att kunna nä rimligareräntenivåer än vad vi har haft . Ränteläget i Sverigeär högt - det har kritikerna rätt i. Hur möter dessa strävanden att hällautrikesaffärerna i balans och att skapa förutsättningar för en lägre räntenivå? Tar vi först kommunisterna så påstår HansPetersson i att vi socialdemokrater använder budgetunderskottetsom ett universalargument mot alla reformer. Får jag då bara påminna om att iårets budgetförslag ingår en extra höjning av basbeloppet, en höjning avdeltidspensionen, en kraftig förbättring av pensionärernas kommunalabostadstillägg, höjda barnbidrag, mycket stora satsningar pä forskning ochregionalpolitik och den största reform av sjukförsäkringen som ägt rum iSverige . Bara den senaste reformen kostar . Noggörs det reformer i , , men det är bara det att vi anseratt reformerna måste betalas och betalas av dagens generation. Vad vpk villgöra är att skjuta den bördan pä framtidens löntagare och skattebetalare. De skallfä betala räkningen för vpk:s reformanspråk. Vi anser att det är en ytterligtfarlig och omoralisk politik att göra på det sättet. Vi tycker att svenskarna,liksom de har gjort tidigare, skall göra rätt för sig också när det gällersociala reformer. De borgerliga partierna manövrerar i sina motioner och iutskottet för att försöka blockera en rad viktiga åtgärder i syfte att sanerastatsfinanserna och hålla den inhemska efterfrägeutvecklingen under kontroll.Jag skall ta tvä exempel, hämtade ur . I en ledare isöndags kritiserade man vad man ansåg vara en kortsiktig och snöd partitaktikmed hjälp av två belysande exempel. Det är ett faktum, fru talman, att tre partier i dennariksdag vill minska statens subventioner på mjölken. Tillsammans har vi 286 avriksdagens 349 mandat. Ändå fick regeringen nej i jordbruksutskottet i fredagstill förslaget att spara 250 milj. kr. på mjölkstödet nästa budgetår. Hur kandet komma sig? Jo, ett parti sade: Vi vill lägga ut detta på ett annat sätt underbudgetåret, och därför kan vi inte ställa upp på regeringens förslag. Ett annat parti, , sade: Vi går med på att sänkamjölksubventionerna, men vi vill sprätta ut pengarna igen - detskall inte bli någon besparing i budgeten. Alltså fick yi nej från båda dessapartier. Medan man talar om en stram finanspolitik, bl.a. för att få nedränteläget, motverkar man alltså i praktiken just denna strama finanspolitik. Det andra exemplet är systemet för skatteutjämning.Det system vi har är både dyrt och ineffektivt - det tror jag att det råder enganska allmän mening om. Följaktligen har regeringen föreslagit attstatsbidraget skall minskas och ges en annan och mer omfördelande inriktning.Oppositionen säger nej. Det handlar om . Oppositionspartiernahar visserligen helt olika uppfattningar om vad man skall göra i stället, meninför utsikten att kunna tillfoga regeringen ett nederlag i vikertydligen alla hänsyn till landets ekonomi och till statsfinanserna. vill skära i de specialdestinerade bidragen ochöka bidraget till skatteutjämningen. vill behålla statsbidragen somde är men dra in pengar genom en särskild avgift för kommunerna. Moderaternavill allmänt skära ned statsbidragen till kommunerna. Alla tre partierna harändå en uppfattning om att det går att i någon mån minska bidragen tillkommunerna, men alla väljer vägar som blockerar en förnuftig lösning här iriksdagen. Jag kommerinte ihåg vilken av de borgerliga talarna som antydde att riskenfanns att skulle hamna i det läget att budgetunderskottet ökade medåtskilliga miljarder på grund av denna besynnerliga situation i . Jag vet att det är många som önskar sig en rejälräntesänkning i . Till dem måste jag säga: Skrinlägg förhoppningarna omsänkta räntor sä länge fyra partier i riksdag agerar som de gör utankontakt med den ekonomiska verkligheten och sä länge partitaktiken triumferaröver ansvaret för landets ekonomi. Det är mycket dystert för mig att behövagöra det konstaterandet och lämna det beskedet, men som läget är i riksdagenhar jag inget annat besked att ge. Till oppositionen kan jag bara säga: Ni är naturligtvis ier fulla rätt att kritisera vår finanspolitik och lamentera över dethöga ränteläget. Men om vi är så ense om behovet av att minska inflationen ochsänka räntan, skulle ni dä inte kunna sätta de målen framför ert internapartitaktiska spel? Det var inte svensk ekonomikallades sjuke man. är Sverige-och här åberopar jagen amerikanskaffärstidning som heter - kraftverk och skulle varaföremål för den europeiska kontinentens avund. Men vår uppgift är ju inteslutförd. Inflationen är fortfarande för hög. Vi har inte ett stabilt överskotti våra utrikesaffärer. De offentliga finanserna behöver stärkas ytterligare.Fortfarande är det för många människor arbetslösa. Den främsta uppgiften vi nu har framför oss - och därligger nyckeln till lösningen av de övriga problemen - är att pressa tillbakapris- och kostnadsstegringen. Den uppgiften är svår, det har vi lärt oss, menden är inte omöjlig. Vi har kommit en bra bit på väg, och det finns en radåtgärder som kan bidra till att pressa tillbaka inflationen utan att ökaarbetslösheten. Det är ju det som är svårt. Den politik som vi har valt måstevi därför driva vidare med styrka och konsekvens. Men jag vill lägga till attden måste byggas under med åtgärder för att förbättra effektiviteten i vårekonomi och förbättra ekonomins funktionssätt. Jag tror att en rejäl skattereform skulle vara ett steg idenna riktning, och vi skall nu börja en diskussion om hur en reformering avdet svenska skattesystemet skulle kunna gå till. Jag hoppas att vi när detgäller skattepolitiken skall kunna nå fram till en bred uppgörelse som gör detmöjligt att lägga fast en skattepolitik som håller framöver. Vi har en ganska stark ekonomi . Men vårtegentliga problem är enligt min mening risken för att vi grips av överoptimismeller av övermod och tror att vi nu har övervunnit krisen helt och hållet - attpenningkranarna kan skruvas på och att vi snabbt kan ta igen den levnadsstandardvi förlorade under de magra åren pä 70-talet. Frestelsen är naturligtvis stor.Nu om någonsin gäller det emellertid att fullfölja den långsiktiga strategi somden tredje vägens ekonomiska politik utgör. Klarar vi det borde vi kunna sefram emot en fortsatt tillväxt, full sysselsättning och ökat välstånd. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Prot.1986/87:84 . 17LARS () replik: Finansministern citerade, som man kunde vänta,med välbehag .