prot · GA09117 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta har vi svårt att acceptera,och det spelar en stor roll när vi då möts av svår sjukdom hos anhöriga, avlivshotande olyckor hos barn och ungdomar eller av naturligt livsslut hosäldre. Sorgearbete och saknad måste finnas . Betydelsen avalla de faser som detta innebär har visat sig vara viktig för att vi skallacceptera och klara av att gå igenom denna kris. går man stärktgenom dessa prövningar, men de lämnar alltid spår efter sig. Dessa upplevelserligger också till grund för livserfarenhet. Att förbereda sig genom att diskuterafrågor rörande livets slut är inte det som man mest känner inför. Inte minstbland unga människor syns detta vara avlägset. Det finns ett stort behov av de planeradeinformationsinsatserna för vårdpersonal och förtroendevalda. Detta arbete måstenaturligtvis ske fortlöpande så att dessa människor får kännedom om de regleroch lagar som styr verksamheten. Att denna utbildning varit bristfällig har detgivits goda exempel på från de utredningar som föregått propositionen.Möjligtvis har debatten som väckts givit flera människor anledning att tänkaigenom frågorna och även diskutera dem med anhöriga. Våra kunskaper' omvarandras inställning till organdonationer är.behäftade med betydande luckor.Vi vill inte tänka på det oundvikliga slutet. Det är en vanlig reaktion att manskjuter detta obehagliga ifrån sig. har frågor rörande vård i livets slutskede ochdödsbegreppet utretts. Vi är många som följt den debatten och som har varitbesjälade av att sätta oss in i dessa frågor. Det har naturligtvis inte varitutan oro som vi sedan har tagit ställning i den fråga som rör kriterier för attfastställa döden. Olika skäl finns för de ställningstaganden som vi sedangjort. Jag utgår från att detta förhållande gäller för alla oavsett vilkenståndpunkt man sedan intar. Tillsammans med fem andra centerpartister har jag väckt enmotion som biträder propositionen. Jag vill försäkra kammarens ledamöter attdetta ställningstagande är grundat på alla de överväganden som har varitaktuella, och beslutet har tillkommit då vi inte fann det etiskt försvarbartatt avbryta en livsuppehållande behandling på en icke död människa eller att taett organ från en icke död. Att i det fallet även kunna avlägsna livsviktigaorgan från individer som betecknades som levande, fann vi vara etisktoacceptabelt. Vi såg då att man i och med detta lagförslag skulle undanröjadetta hinder. Men intebara den orsaken fanns med i våra överväganden. Vi såg det som viktigtalt entydigt kunna fastställa allmängiltiga riktlinjer för hur man skall handlai de fall total hjärninfarkt ställts som diagnos. Att, som sker, denenskilde läkaren avgör detta, har sina brister. Jag tror inte att våraöverväganden och diskussioner på något sätt varit annorlunda än dem som andrakommit fram till. Jag och övriga riksdagsledamöter har också haft rikligt medmaterial från motståndare till ett hjärnrelaterat dödskriterium att sätta ossin i. Jag har med intresse läst vad dessa företrädare har skrivit och lyssnattill dem. Deras argument har dock inte ändrat min inställning. Frågor rörandelivets slut kommer naturligtvis att följas med stort intresse även . De krav som framfördes i vår mofion har på ett föredömligtsätt beaktats av utskottets majoritet. Jag ser det som viktigt att framhållavissa punkter, där bl. a. information till vårdpersonalen är en betydelsefulldel liksom information till allmänheten. Översynen av transplantationslagenger även möjligheter att närmare penetrera och diskutera vad som skall varamöjligt. Att behandla uppkomna situationer med medmänsklighet och klokhet ärvad vi kräver av all sjukvårdspersonal. Men här måste sjukvårdspersonalensarbetssituation medge att det finns utrymme för att visa medmänsklighet och attge sig tid med anhöriga i deras svåra situation. För att klara detta krävs deten personlig mognad hos personalen och en förmåga att leva sig in i de behovsom en chockad anhörig har. Detta är rättmätiga krav som vi ställer påsjukvårdspersonal, och vi tar dem för självskrivna. I de fall detta ej fungerarkommer vår misstro mot sjukvården att förstärkas. Det är inte minst därför somdet är så viktigt att sjukvårdspersonalen ges utbildning och ges tid attdiskutera inom personallaget om behandlingsmetoder och vårdinsatser. Detta kanlösa de konflikter som oundvikligen uppstår, när man ofta kommer i kontakt medsvårt sjuka människor och deras anhöriga. Det kräver också att det finns godtillgång till personal som kan ge sig denna fid. Tyvärr är rapporterna frånvåra sjukhus dystra när det gäller den sidan. Men skall vi kräva att våra lagarskall ges ett mänskligt innehåll, måste det också finnas basförutsättningar fördet ute på fältet. Även frågor rörande organdonationer tas upp isocialutskottets betänkande, organdonafioner som innebär möjligheter till livför svårt sjuka. Översynen som är aviserad kommer att kunna ge underiag för ettställningstagande till möjligheterna till ett aktivt donationsförfarande. Omett sådant skall införas måste information ges till allmänheten. Vi fåranledning att återkomma till detta när utredningen är klar. Jag yrkar bifalltill utskottets tillstyrkan av den skärpning av transplantationslagen sominnebär att man även beaktar ett nej från anhöriga. Den medicinska tekniken ger möjligheter, men den ställerockså krav. Jag vill påstå att det är viktigt att vi som politiker tarställning i dessa frågor. Vårt mål är att förhindra att de tekniskamöjligheterna utnyttjas urskillningslöst. Vi behöver sätta gränser ochfastställa efiska normer. Detta är helt nödvändigt för att vi skall kännaförtroende för sjukvården. Men vi måste också lära oss att det finnsmedmänskliga aspekter i all vård och behandling. Tekniken får inte ta ifrån ossdet ansvaret. Precis som när det gäller andra frågor av efisk art som avgjortsi har det funnits olika linjer att stödja. Så är det också . Jagvet att företrädare för alla åsikter verkligen Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. ärövertygade om att de har funnit en bra lösning på ett svårt problem. Jag ärockså på det klara med mina ståndpunkter. Jag vill med del anförda, herrtalman, yrka bifall till utskottets hemställan. 1 detta anförande instämde RosaÖsth, , , och (alla c). 25INGRID (): Vad menas egentligen med liv? Liv finns rentbiologiskt i en vävnad så länge det finns en fungerande ämnesomsättning. Celler lever i kroppen efter del attdödsförklaring har skett och hjärtat har stannat. Det kan förklara varför skäggkan växa pä en död. Blodceller som förvaras i kylskåp i väntan pä att användasför blodtransfusion lever och kommer att verka i en ny kropp. Organ lever varierande tid trots att cirkulationen harupphört. Njurarna klarar sig , medan hjärtat klarar sig ca 60minuter utan blodcirkulation. Därför kan också hjärtat transporteras lång vägför att sedan leva vidare i en annan kropp. 1 hjärnan, som är det känsligasteorganet, är alla celler döda efter . Det fysiologiska livet, dvs. det harmoniska samspeletmellan kroppens olika delar, upphör när hjärnan har slocknat. Kroppens fysiskaoch psykiska funktioner är dä inte längre samordnade till en fungerande enhet.Man'kan uttrycka saken på olika sätt och t, ex, säga att livet här flytt elleratt individen är en enhet av ande, själ och kropp. Som sagt komraeräven i fortsättningen av dödsfallen att fastställas på sarama sätt som . När hjärtat stannat och andningen upphört dör alla hjärnceller inom nägfaminuter. Därefter kan patienten dödförklaras. Diskussionen gäller några hundrafall då hjärnan är död, medan blodcirkulationen med hjälp av respiratorhålls i gång i övriga organ. Hjärnan har dött på grund av att inget blod längregår upp till den. Orsaken är den att trycket inne i skallen har blivit högre änblodtrycket till följd av en blödning, en tumör eller en svullnad i hjärnan -detta hos en patient sora redan vårdas i respirator. Man kan med full säkerhetfastställa när hjärnan är helt utslocknad till följd av att inget blod längrepumpas upp till skallen. Därför är både utskottet och reservanterna överens omatt respiratorn kan stängas av när hjärnan är död,'Då finns det ingen spontanandning, utan hjärtat stannar efter det att respiratorn harstängts av. Enligt min uppfattning stängs-respiratorn av därför att patientenär död, enligt motståndarna därför att patienten ändå kommer att dö. Debatten ora att det behövs en definition på när livetupphört och frågan om vilken funktion som skall vara utslagen för att patientenskall kunna dödförklaras har pågått , alltså långt innantransplantationer blev aktuella. Medicinska sakfel och missvisandeformuleringar i debatten har bidragit till att skapa en viss förvirring ochoro. När det t. ex. står i tidningen "hjärndöd vaknade upp", eller"låg hjärndöd ", rör det sig inte om en individ med dödhjärna utan om en individ som var medvetslös. Och en kvinna som saknar hjärnakan inte föda barn genom spontana värkar som en doktor påstod i . Han syftade då pä förslaget att en gravid kvinna meddöd hjärna skall behållas i respirator tills barnet har förlösts. En kvinnautan hjärna kan aldrig krysta fram något barn, utan barnet förlöses medkejsarsnitt, dvs. den metod sora ursprungligen infördes för atträdda barnet när modern hade avlidit. Moderns kropp får då så alt säga fungerasom en kuvös, tills operationen har hunnit förberedas och utföras. Men harman litet mer tid på sig än man ursprungligen hade. Några har framfört kritik.Personligen känner jag vånda inför tanken att livet i vardande skall kunnaförvaras i frysfack i väntan pä att bli inplanterat i en lämplig livmoder. Att denhjärndöda modern får fungera sora kuvös åt barnet för att detta skall kunnaräddas till livet hyser jag däremot inga betänkligheter emot. Några av reservanterna accepterar inte inställningen attlivet har flytt när hjärnan är död. Trots detta anser de att respiratorn skallfå stängas av när hjärndöd har konstaterats. Konsekvensen blir då att mangodtar alt åtgärd får vidtas för att förkorta livet på en patient som varkenhar bett om det eller har några plågor. Åtgärden kan dessutom vidtas i samrådmed anhöriga. Därmed kan läkare eller anhöriga.få bestämma lämplig dödsdag. Reservanterna vill också, med några få undantag, tillåtahjärttransplantation. Jag har förstått att är litet tveksam pådenna punkt. Reservanterna accepterar därmed att livsviktiga organ fåravlägsnas från en patient som inte har dödförklarats. Därmed godtar manprincipen att en svårt sjuk får avlivas för att man skall kunna rädda en annanmänniskas liv. Detta kan verkligen leda ut på ett gungfly. det blirtillåtet att avlägsna livsviktiga organ, innan man står med ett dödsbevis ihanden, hotas de svårt sjukas och döendes integritet. Jag har deltagit i ett fyrtiotalkonferenser, debatter och sammankomster om dödsbegreppet. Samma enighet,som densom finns i remissinstansernas yttranden över utredningen har jag också mötthos andra som fått en korrekt information om vad utredningen och propositioneninnebär. Inom min egen yrkeskår är uppslutningen nästan total. Av 26 000 läkareär det bara ett par hundra som har skrivit på upprop mot hjärnrelateratdödskriterium, detta enligt den uppgift som lämnades när representanter förgruppen var här i . Det här skall jämföras med att 6 000 läkare snabbt skrev på uppropet för försök med alkoholransonering och medatt ungefär 10 000 personer har organiserat sig mot kärnvapen. Det är alltsåinte svårt att få läkare att protestera om de anser att det är befogat. Sjuksköterskorna skrev i sitt remissvar att det är ettmedicinskt faktum att individen är död när hjärnan är död. Deras förste viceordförande, , framhöll i skriften livet? att man kanacceptera den dödsdefinition som anges i utredningen, om den presenteras genomrekommendationer från läkarsällskap; föreskrift från ellermöjligen genom regeringen. Skillnaden är bara den att sjuksköterskorna intevill ha en fristående lag. Debatten har emellertid beskrivits på ett sådantsätt i pressen att man har fått uppfattningen att sjuksköterskorna motsättersig inställningen att individen är död när hjärnan är död. När vi träffades iutskottet frågade jag om den uppfattning som jag nu har framfört överensstämmermed de remissvar som de fick från sina länsförbund, och det bejakades. Naturligtvisanser inte nästan alla läkare att just transplantationskirurgin 1986/87:117 : Hjärnrelaterade döds kriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. skallprioriteras vid en utbyggnad av sjukvården. Jag har träffat många kolleger somställer sig tveksamma till en sådan utveckling. Däremot är raan praktiskt tagethelt överens om att sjukvårdens behov av organ aldrig får inverka när detgäller frågan om liv eller död. Antingen är man levande eller också död,oberoende av vad sjukvården har för behov av eller krav när det gäller organ.Här ligger en av farorna i aktionsgruppens synsätt, eftersom aktionsgruppentill varje pris vill göra frågan om dödsbegreppet beroende avtransplantationsfrågan. Däremot påverkar naturligtvis dödsbegreppet möjligheternaatt göra transplantationer. Därför är det bra alt transplantationslagen nuskärps och att en utredning har tillsatts. Praktiskt taget alla läkare är överens om att man inte börta ut hjärtat på patienter som inte har dödförklarats. Skulle man göra dettaskulle man skapa möjligheter att avliva döende och svårt sjuka och göra demtill nyttoföremål inom sjukvården. Anser vi att en individ utan hjärna är vidliv, dvs. fortfarande är en enhet av ande, själ och kropp, skall vi inte hellergöra hjärttransplantationer. Skulle vi tillåta det, skulle vi vara unika påjorden. I andra länder tillåter man detta först när läkare har dödförklaratpatienten. Förslaget om hjärnrelaterat dödskriterium är väl förberettgenom omfattande utredningar. Det hade ett starkt stöd när utredningen gick utpå remiss. Det har varit en mångårig debatt om detta. Jag yrkar bifall tillsocialutskottets hemställan. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 26INGRID (): Det har sagts många saker från denna talarstoli dag i fråga om införande av hjärnrelaterade dödskriterier. Jag vill instämmai vad som sagts från utskottsmajoriteten. Min uppgift är alt koncentrera mig påde delar som kanske mera har att göra med det som kommer att ske i verklighetennär vi inför hjärnrelaterade dödskriterier. I det förslag som vi nu behandlar sägs klart att allamedicinska insatser bör upphöra när en person konstaleras vara död. Undantagfår göras i två fall: för atträdda livet på ett väntat barn, för att behålla organ i funktionsdugligt skick i väntan påtransplantations-ingrepp. Om en gravid kvinna drabbas av total hjärninfarkt ochhennes bedöms livsdugligt behöver man, för att rädda det barnet,uppehålla cirkulationen hos modern och därmed hos barnet på konstgjord väg.Avbryts behandlingen omintetgörs eller starkt försvåras möjligheten att räddabarnet. Det faller sig naturligt och riktigt att man i sådana fallför fortsätter den medicinska behandlingen, så all nödvändigaförberedelser för att rädda barnet hinner göras. Barnet skall förlösas medkejsarsnitt. Det är inte fråga om en aktiv förlossning. Detta sägs tydligt ipropositionen och av utskottet. I enmotion finns förslag om att gravida kvinnor skall undantas från tillärapningav hjärnrelaterade dödskriterier. Motionären anser det oetiskt att ett barnföds efter det att modern dött. Utskottet påpekar att samma situation uppstårvid varje tillfälle då kejsarsnitt måste genomföras på grund av modernsdödsfall. Det är enligt utskottet orimligt att i vissa fall använda andradödskriterier. Vi måste röra oss med ett dödsbegrepp. Visst är det en naturlig och vacker tanke att man med demedicinska insatser som står till buds kan rädda livet på ett barn, trots attmoderns liv inte stått att rädda. Motionen avstyrks av utskottet. Transplantafionsverksamheten är inte orsaken till detbeslut som fattas, men hjärnrelaterade dödskriterier påverkarförutsättningarna för trarisplantationskimrgin. Med det förslag som föreliggerblir det möjligt att ta ut organ, även ett hjärta, innan blodcirkulationen hosden döde donatorn upphört. Det öppnar möjligheten att transplantera hjärtanäven här i . har det varit möjligt endast med organ från donatoreri andra länder. Det är logiskt och moraliskt att vi tillåter sådana transplantationer. Jag vill här påminna om att det är fullt möjligt för endonator att medge donation så, att transplantation först får ske närcirkulationen upphört. Den möjligheten finns alltså kvar. När det gäller dettaförfarande har det i den allmänna debatten befarats att man vill lägga upporganbanker. Jag vill då säga att det är oetiskt och aldrig får komma i fråga.Detta sägs också tydligt i propositionen. Det står också i propositionen att demedicinska åtgärderna inte får pågå än vad sora behövs för attförbereda transplantalions-ingrepp. Det rör sig i regel . Det ärmycket viktigt, som flera påpekat tidigare här, att människor har förtroendeför vår sjukvård. Det är viktigt att uppehålla respekt och integritet ävensedan en människa avlidit. Och det är viktigt att människor vet och känner attde själva avgör om de vill donera organ. Utskottet instämmer i vad som anförs i propositionen och iflera av motionerna, nämligen att det är önskvärt att organdonation endastskall ske om donatorn i sin livstid uttryckligen medgivit donation. Dåtillgodoses givarens vilja och önskemål om integritet fullt ut. Det är ävenposifivt för raottagaren. Det skulle också helt avlasta de anhöriga från svåraställningstaganden. Men utskottets majoritet delar också socialministernsuppfattning att man inte kan besluta om en så betydelsefull förändring utan ennoggrann analys av konsekvenserna av olika lösningar som kan komma i fråga. har regeringen beslutat om en översyn avtransplantationslagen i syfte att få bättre beslutsunderlag i dessa frågor. Enligt utskottsmajoritetens mening skall utredningensresultat avvaktas innan lagförändring görs. skulle en sådanförändring som motionärerna föreslår allvarligt kunna ändra förutsättningarnaför transplantationsverk-samheten, som ju faktiskt innebär möjlighet till livoch återvunnen hälsa för många svårt sjuka människor; Vi måste beakta derassituation också. I det här sammanhanget är det viktigt att framhålla attdet finns ett förslag till skärpning av transplantationslagen. Förslagetinnebär en klar skärpning i de fall då den avlidnes inställning inte är känd. Inu gällande lag förutsätts ett medgivande om den avlidne inte uttalat sig emot.Nu blir det tvärtom: i det nya förslaget utgår man ifrån att samtycke inteföreligger när den avlidne inte Hjärnrelaterade dödskriterier m. nx. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. uttalatsig för donation. Är den avlidnes mening okänd och man inte kan finna enanhörig som kan fatta beslut i dennes ställe, kan transplantationsin-grepp inteske. Detsamma gäller då anhöriga är oense. Jag tycker att detta förslag innebären bra avvägning mellan önskemålet om att stärka den avlidnes integritet och'önskemålet att inte hindra en för många livsviktig transplantationsverksamhet.Enligt utskottsmajoriteten är del en etiskt tillfredsställande lösning iavvaktan på översynen av transplantationslagen. Det blir alltså inte, som detpåståtts i den allmänna debatten, lättare att förse transplantationskirurginmed organ med den nya lagen. Mindre ingrepp, t. ex. tagande av hornhinna, omfattas inteav transplantationslagen . Det är en brist. I direktiven till översynenav transplantationslagen ingår att se över även dessa frågor, liksom att fångaupp och bereda sådana frågor kring transplantationer som kan ha etiskakonsekvenser. Det gäller också frågan om obduktion. Utskottet accepterar inteatt obduktion företas när cirkulation pågår. Jag har arbetat inom sjukvården . Jag ser detsom mycket osannolikt att en sådan obduktion skulle komma i fråga. Men det ärviktigt att utredningen ser på detta så att vi helt kan avföra den härfarhågan. De förslag och frågor som vi behandlar har rivit uppmånga känslor och farhågor. Ändå är det sä att det i praktiken inte sker någrastora förändringar. Vi kan fatta beslut så att vi får klarare regler änvad som gäller . Och fattar vi beslut kommer vi också att fäomfattande information till allmänheten och till personalen. Det blir en sakliggrund för människor att kunna tänka igenom och bearbeta dessa frågor. Jag menar inte att vi skall vänja oss vid döden så att viblir okänsliga för den. Men det är bra om vi kan vänja oss vid tanken på att visjälva eller våra nära anhöriga kan drabbas av hastig död och att vi kanställas inför frågor om organdonation. Det är frågor som skall bemötas medvördnad och respekt, och människors undran och oro skall tas på allvar. Att ilugn och ro tänka igenom de här frågorna och tillkännage sin inställning göratt det inte behöver bli fullt så svårt när vi sedan oväntat möter dessafrågeställningar. Det sist sagda är tillämpligt både i den situation som gälleri dag och i den som blir orn lagen ändras. Detta kan vara ett första steg motett aktivt medgivande, som så många eftersträvar, har sagt många kloka ord om personalenssituation och om deras viktiga uppgifter. I stället för att upprepa detta villjag instämma i det som hon har sagt. I detta belänkande behandlas också motionerfrån den allmänna motionstiden som tar upp regler för obduktion och dödsbevis.Liknande motioner har behandlats av utskottet. Utskottet konstaterarnu att just dessa frågor övervägs i i en riktning somtillmötesgår motionärerna. Motionerna avstyrks därför. Jag yrkar bifall till utskottets hemställanoch avslag på alla reservationer. 27INGA (vpk) replik: Jag begärde ordet med anledning av det IngridAndersson sade om det aktiva donationsförfarandet. skrivningbeträffande donationsförfarandet är irite tillräckligt bra. Visserligen villregeringen försäkra sig om att den dödes vilja inte träds för när. Men behovetav god tillgång på organ går ändå före kravet på integritet ochsjälvbestämmande, och det tycker jag inte att man kan acceptera. 1 propositionen sägs att donation av organ skall bygga påatt "den avlidne under sin livstid skriftligen medgett-detta~Av-hänsyn4ill"drastiska och oönskade konsekvenser för den redan etableradetransplantationsverksam-heten", som man skriver i propositionen, vågaremellerfid regeringen inte hålla fast vid den linjen. I stället föreslår manatt om den döde inte gjort några uttalanden till förmån för donation, då får deanhöriga avgöra frågan. Jag menar att det måste vara svårt för anhöriga att i ensvår krissituafion stå emot sjukvårdens önskningar om organ. Jag tycker attorganmarknadens önskemål framstår alldeles för tydligt. Här kommer också fråganom framtida organbanker in, och den oro som många människor känner inför denfrågan måste man ta på allvar. - Därför vore det bättre för alla parter raed ett aktivtdonationsförtarande, som bygger på ett skriftligt medgivande för organdonation.Det medgivandet måste förstås innefatta alla sorters organdonation. Ingenmänniska har rätt att kräva organ från någon annan människa. 1 stället är detså att man endast kan få organ från en annan människa som gåva när givarensjälv inte behöver dem. Det innebär att givaren av fri vilja måste donera sinaorgan. Jag tycker att det är anständigt att begära ett aktivtdonationsförfarande, som säkrar rätten till integritet och självbestämmande. 28INGRID () replik: och jag har nog skildauppfattningar i den här frågan. talar med stort avstånd och nästanavsmak om transplantationsverksamhet. Jag kan inte göra det. Jag inser att denverksamheten är det stora hoppet och den störa möjligheten för många människortill ett fortsatt liv och till hälsa. Men det är ju mycket viktigt att inte någon kan krävaorgan, som befarar. Med den skärpning av transplantationslagen somföreslås tycker jag att vi kommer en bra bit på väg mot det aktivasamtycke som eftersträvar. Jag hoppas att det beslut som vi fattar är ett steg i den riktningen och jag tycker också att det ärfullt.acceptabelt i det läge som råder. 29 INGA (vpk) replik: