prot · GA0941 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag har inte lyckats få tag pådet själv heller, meri jag är intresserad av att få veta vad det är. säger, att när SAS får flyga på andra länderkommer en ökning av trafiken att ske. Men vi skall ha klart för oss att varjegång SAS får tillstånd att flyga på ett nytt land ställs krav på motsvarandemöjligheter, nämligen att resp. land skall få flyga på . Nyatillstånd innebär alltså inte bara en utökning. De medför också vissa problem. Det är av dessa skäl viktigt att vi slår vakt om SAS. Nisäger att ni alla vill göradet. Men jag har svårt att förstå varför vi då skallminska möjligheterna. Jag tror liksom tidigare att vi har all anledning att slåvakt om ett bra skandinaviskt flyg. Det räcker inte att bara tro på SAS, somfolkpartiet och säger i motioner, reservationer och inlägg här attde gör. Vi måste också ge SAS förutsättningar att verka. Tredje vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligarereplik. AnL 168AGNE (): Avregleringar och ökad konkurrens har varitcentrala begrepp i debatten. Det står allt klarare att vi på flygets område gårmot en liberalisering, regelförenkling och ökad konkurrens. Det är bra! Det harlänge diskuterats i den riktningen. Vi har från sida vid åtskilligatillfällen tidigare i motioner krävt förenklingar och åtgärder för att åstadkommajust ökad konkurrens. I samband med föregående behandling avluftfartspolitiken, sade vi i anslutning till de förestående förhandlingarna omnytt eller förlängt konsortialavtal med SAS, att det var angeläget att uppnå enliberalisering av 9 protokoll 1986/87:41 Förlängning av det skandinaviska luftfartssamarbetet Det gällde t. ex. på linjer där SAS har koncession att koncessionenskall kunna övergå till annan om SAS inte vill eller inte har för avsjkt atttrafikera ifrågavarande linje. Vi har också krävt att fler direktlinjer skallinrättas som inte skall behöva gå via . I det nu upprättade avtalet har dessa krav i stort settblivit beaktade. skall man kunna ge andra skandinaviska bolag större möjlighetatt etablera viss sekundärtrafik. Överenskommelsen öppnar möjligheter för skandinaviskabolag att etablera direkta sekundärlinjer inom i de fall SASväljer att inte driva trafiken. Detta överensstämmer också med vadtrafikutskottet enigt uttalade i sitt betänkande , då vi behandladeluftfartspolitiken och vår motion. Vidare sker en uppmjukning av reglerna för fraktcharter.Fraktchartern kommer att i princip släppas helt fri. Här har anförts kritikfrän och för att detta inte är tillräckligt. Dessapartier förefaller tala för en total avreglering. Som sade, tycker jag att vi borde varaöverens och att reservationen är överflödig. Eller vad vill moderaternaegentligen? reagerar mot uttrycket "totalavreglering", men när man läser motionen och reservationen får manintrycket att det handlar om just det. tas som exempel på enriktig föregångare i detta fall. är inte heller överens med övrigai utskottet om vad som sägs i betänkandet när det gäller förenkling och ökadkonkurrens. Varför kan inte vara överens med oss andra, om de villåstadkomma förenkling, liberalisering och ökad konkurrens? Det är viktigt med ökad konkurrens och avreglering, men vivill i se om det som har skett är tillräckligt. Det bör görasinnan krav på avslag framförs och ett nytt avtal träffas. I ett avtal av dennatyp, där så många parter är inblandade, blir det invecklade procedurer. Här äralltså många parter inblandade. Avtalet är godkänt av den borgerliga regeringeni och den dåvarande,borgerliga regeringen i . Det förefalleroklokt att inte innan man kräver så långtgående åtgärder som att riva upp ochbörja om ändå pröva om de förenklingar som föreslås är tillräckliga ellerinte. Liberaliseringssträvandena inom de skilda högerpartierna iNorden förefaller vara olika - jag kan inte fatta det pä annat sätt. Men detkanske har att göra med vilken ansvarsposition resp. parti har. Från sida vill vi föra en ansvarsfull politik,oavsett om vi sitter i majoritet eller i opposition. Utgångspunkten för oss äratt skapa sådana förutsättningar på flygets område såväl som pä helakommunikationssektorn som gagnar de enskilda resenärerna bäst. Då är det bramed konkurrens och förenklingar. Jag vill emellertid varna för att ropa på konkurrens ochliberaliseringar) sådan grad att det slår tillbaka på de enskilda resenärernaoch på de svaga regionerna i landet. Effekterna kan lätt bli sådana som de harblivit i . har ju tagits som exempel i den här debatten.Olle sade bl. a. att det var bra med de avregleringar som skett i ochatt man har goda erfarenheter av dem. Omstruktureringar har skett. fått lämnamarknaden, några har kommit till. Jag vill påstå att det var ett något miltuttryck för att beskriva utvecklingen i . När man påstår att frisläppandetav konkurrensen i haft en direkt gynnsam effekt är det i varje fall fel attsäga att den effekten har kommit de enskilda resenärerna till del. Effekten fördem har blivit denrakt motsatta. Den totala avregleringen har inneburit, som Sven-GöstaSignellsade, att 145 flygbolag har gått i konkurs . Åsidosattflygsäkerhet och stora' flygbolagssammanslagningar är andra effekter. Nudominerar sex stora flygbolag hela flygindustri. Resenärerna är de storaförlorarna. Flygningarna styrs mot de trafikstarka .strömmarna, mot ochWashington. De svagare områdena får allt färre flygkommunikationer. -Priskonkurrensen har mer eller mindre upphört på de svaga linjerna; Det blirsåledes enormt dyrt för vissa att flyga, medan andra kan flyga billigare.Priset blir avhängigt av om man bor på en trafiktät ort eller på en trafiksvag.ort. De stora bolagen kan komma att bestämma prissättningen hur de behagar. Detär inte konstigt att, som har sagt, en flygsträcka sommotsvarar i är betydligt dyrare . Från håll menar vi att det finns anledning attvara försiktig, så att vi i inte röner samma öde som : att vi genomen vårdslös totalavreglering gör de många resenärerna till de stora förlorarna. Mot den bakgrunden har vi från sidaansett det klokt att avvakta och se om de nu föreslagna avregleringarna, somberör det skandinaviska luftfartssamarbetet och SAS är tillräckliga. Jag yrkarbifall till trafikutskottets hemställan i betänkande nr 5. Förlängning a v det skandinaviska luftfartssamarbetet AnL 169GÖREL (): Det påstås en massa saker i debatten som intevi har föreslagit. Först vill jag säga att vi anser att det övergripande,lårigsiktiga målet skall vara fri konkurrens på likvärdiga villkor. Det anservi vara en ideologisk fråga, och den slåss vi för. Det vi har yrkat avslag på är eri förlärigning avkonsortialavtalet , med vidhängande koncessioner ochden företrädesrätt för SAS som hänger samman med koncessionerna. Vi motiverardetta med att vi vill avvakta hur avtalet skall utformas med hänsyn till denutveckling som alla räknar med skall ske på den europeiska marknaden och somutan tvivel kommer att leda till ett tryck även på . Vi säger attvi önskar att en liberalisering av luftfarten skall ske i takt med deförändringar som oundvikligen sker i . Vi kan naturligtvis inte gå ibräschen för att släppa in yilt konkurrerande statssubventionerade flygföretag,men så säger man inte heller: från EG, utan både EG och t. ex. lATA,flygbolagens intresseorganisation, uttalar sig för liberalisering på jämbördigavillkor och för överenskommelser mellan staterna som skall leda tillliberalisering. Det är en friare handel man eftersträvar och just därför, menarvi, finns det skäl för oss att avvakta och inte nu låsa oss vid ett föråldratkoncessionssystem; Jag yrkar återigen bifall till den moderata reservationen. AnL 170AGNE (): Det är intressant att notera moderaternasställningstaganden. Om vi debatterar till borde vi kunna bli heltöverens i den här frågan. Konkurrens på lika villkor, det ställer vi också upp på.Tydligen har man nu inte från moderat sida andra invändningar än attavregleringen och den fria konkurrensen är det riktiga, dvs. detsom nu finns nedtecknat i det avtal som vi skall godkänna i påtisdag, när vi är färdiga att gå till beslut. Men då har jag svårt att förståvarför man argumenterar i termer om att vilja ha en ökad liberalisering, enökad avreglering, om man bara är ute efter att inte nu gå i författning om attförlänga avtalet utan vill avvakta. Då borde man väl använda sig av andramotiveringar än dem som framförs i debatten och dem som finns i reservationen. AnL 171 (): Det vi tar ställning till ärförlängningen av ett konsortialavtal, kopplat till ett koncessionssystem somger SAS företrädesrätt. Vi säger att vi inte nu vill förlänga detta konsortialavtalfrån . Vi vill avvakta. Det är utomordentligt viktigt att vi får en friarehandel över gränserna och att vi får en liberalisering också av luftfarten. Vihar också sagt i vår reservation att det är ditåt vi siktar. / dag säger vi nejtill en förlängning av ett konsortialavtal som innebär ett föråldratkoncessionssystem. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet fattas vid nästa arbetsplenum, se prot.45.) AnL 172 TREDJE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debatteraarbetsmarknadsutskottets betänkande 8 om medbestämmandelagen. AnL 173SONJA REMBO (m): inledde jag här ikammaren debatten om medbestämmandelagen med att konstatera: "Vi lever ien tid av förändringar. Gamla, invanda förhållanden gäller inte längre. Nyaförutsättningar kräver nya förhållningssätt." Detta ansågs så förgripligtatt det citerades i artiklar i och i en liten skrift från LO somheter "Attack mot facket". Det var så uttalandet uppfattades - som enattack på det etablerade. lär det inte finnas många som reagerar mot dettatämligen självklara konstaterande. är vi alla mer eller mindre medvetna omatt vi lever i en värld under omvandling. Det gäller inte minst arbetslivet. Vi lever i en brytningstid mellan det utprägladeindustrisamhället och det som vi brukar kalla informations- alternativttjänstesamhället. Vi har alla ett gemensamt intresse av att utvecklingensker på ett sådant sätt att vi bevarar den välfärd som vi har vant oss vid ochkanske litet för lättvindigt tar för självklar. Då måste vi vara lyhörda för det som sker. Vi måste skapaförutsättningar för utveckling. Vi måste undanröja hinder, och vi måste hysaförtroende för de enskilda människornas förmåga och goda vilja. Dessvärre, herr talman, visar socialdemokratin föga insikti och förståelse för de faktorer som skapar välfärd. Politiken präglas i ställetav misstro och avund och en obruten tro på välsignelsen i centrala beslut. Aktuella exempel på hur socialdemokratin motarbetar enpositiv utveckling är förslaget till pensionsskatt, som innebär enkonfiskation av det sparande som är nödvändigt för ekonomisk stabilitet och somär mest nyttigt för samhällsekonomin, nämligen enskilda människors sparandetill den egna pensionen. Ett annat negativt exempel är vinstdelningsskatten, somberövar anställda deras individuella andel i det överskott som uppstått i detegna företaget. Den delaktighet i kapitalbildningen som annars eftersträvas ärhär helt plötsligt inte längre önskvärd. Den har nämligen inte tillkommit eftercentrala direktiv. Ja, herr talman, detta är ett mycket effektivt sätt om manvill ta död på enskilda människors engagemang och vilja att medverka till enpositiv samhällsutveckling. Lagarna pä arbetsmarknaden ger rikhaltiga exempel på dennaambition att uppifrån reglera människors vardag och beröva enskildaarbetstagare inflytandet över sin egen tillvaro. Det finns de som anser att politiken inte styr samhälletutan endast i efterhand bekräftar eller försöker korrigera vad som redan hänt.I fråga om lagarna på arbetsmarknaden är jag beredd att hälla med. De har istor utsträckning tillkommit för att lösa gärdagens problem. De är inteanpassade för dagens arbetsmarknad, än mindre för morgondagens. Lagstiftningens huvudsakliga syfte, att öka de anställdastrygghet i anställningen liksom deras inflytande, är vällovliga och allmäntaccepterade. Mindre uppmärksammade och debatterade är de nackdelarlagstiftningen medfört: Geriom en ökad formalisering av kontakterna mellanarbetsgivare och arbetstagare har de enskilda anställdas möjligheter-att självapåverka sin arbetssituation minskat. Lagstiftningen har i många fall lett tillineffektivitet och byråkrati. Oklarhet om gränsdragningen mellanmedbestämmandet och den politiska demokratin har uppstått. Arbetsmarknaden hardelats upp på dels dé etablerade som har trygghet och alla de rättigheter somlagarna gett, dels de som står utanför och som på grund av lagstiftningensinlåsningseffekter har fått allt svårare att få en fast fot påarbetsmarknaden. Lagstiftningen har också haft andra - mindre uttalade -syften än de tidigare nämnda, nämligen att stärka de fackliga organisationernaspolitiska och ekonomiska inflytande. Den har blivit ett betydelsefulltinstrument i den utveckling som under ett långvarigt socialdemokratisktmaktinnehav medfört att de fackliga organisationerna fått en roll som sträckersig långt utöver sedvanlig facklig verksamhet. Genom ett komplicerat ochsvårgripbart 10 protokoll 1986/87:41 regelsystemhar de successivt fått sådana befogenheter att de har ett avgörande inflytandepå det politiska och ekonomiska skeendet oberoende av parlamentarisk majoritet.Organisationerna har blivit en del av den politiska maktapparaten. Medlemmarnahar blivit underordnade de politiska kraven. Gränserna mellanförhandlingsrätten och den politiska demokratin har blivit allt oklarare. Vi har från moderat håll i många sammanhang framhållitfarorna i det korporativa samhälle som successivt växer fram. Det innebärrisker för att den politiska demokratin blir innehållslös genom att besluten irealiteten fattas i former som ligger utanför den demokratiska beslutsprocessenav personer som inte omfattas av den urvalsprocess och kontroll som följer medden politiska demokratin. De fackliga organisationernas dominans har också medförtallvarliga ingrepp i enskilda människors demokratiska fri- och rättigheter. Detgäller såväl de egna medlemmarna som företagare och andra anställda. framlägger vi moderater en lång radförslag om ändringar i medbestämmandelagen i syfte att förbättraarbetsmarknadens funktion. Vi vill få bort de inslag som innebärbyråkratisering och centralstyrning. Vi vill-att reglerna skall utformas såklart och entydigt att de berörda på arbetsplatserna på förhand kan avgöravilken rätt de har. Vi vill ge så vida möjligheter som möjligt att lösauppkommande frågor avtalsvägen. Därför bör lagstiftning undvikas i de fall därdet inte krävs av rättssäkerhetsskäl. 1 andra fall vill vi ha lagstiftning. Nämligen i syfte attstärka den enskildes rätt och öka den enskildes inflytande på den egnaarbetsplatsen. Vi vill också undanröja hinder för en fungerande arbetsmarknad. I reservation 1 till arbetsmarknadsutskottets betänkandehar vi utvecklat de riktlinjer och krav som måste ligga till grund för detfortsatta översyns-och utvecklingsarbetet inom arbetsrätten. Det är medtillfredsställelse jag konstaterar att också kräver enfortsatt översyn i syfte att åstadkomma en bättre fungerande lagstiftning. I reservation 6 ställer sig de tre borgerliga partiernabakom kravet på en lagstadgad negativ föreningsrätt. Det framstår som alltmer anmärkningsvärt att det inte gåratt i riksdag få till stånd en lagstiftning om negativ föreningsrätt.En sådan-rätt finns inskriven i FN-deklarationen om de mänskliga rättigheterna,och den tas för given i om de mänskliga fri- ochrättigheterna. Det borde vara en självklarhet att rned rätten att tillhöra enförening följer också rätten att stå utanför. Detta är emellertid fortfarandeingen självklarhet i . Inom LO har gällt en principiell vägran att godkännautträde. Det hedrar LO att kongressen tog intryck av den kritik somframförts och beslutade ändra stadgarna. Rätten till utträde skall ifortsättningen vara ovillkorlig. Det återstår emellertid att se till att deuppsägningstider som kommer att gälla inte blir orimligt länga. Det skulle varatrist om det goda intryck som LO-beslutet givit skulle förtas av åtgärder isyfte att onödigtvis försvåra eller fördröja ett utträde. är det emellertid inte bara som vägratutträde. Jag har varit i kontakt med åtskilliga medlemmar i somstött på likartadesvårigheter, även om där inte finns motsvarande skrivningar i förbundsstadgar.Det är förunderligt att en del fackliga organisationer inte inser att demisskrediterar sig själva genom den här typen av tvång. Det finns fortfarande ett behov av att införa enlagstadgad negativ föreningsrätt. Därmed löser mari också frågan omorganisationsklausuler. Ett annat för facklig verksamhet förnedrande inslag i denhär debatten är det sätt på vilket blockadrätten utnyttjas. Liksom tidigare årkan jag ge färska exempel på hur blockadvapnet tillämpas på ett rättsstridigtsätt. kommer exemplen från . tvingas under blockadhot skrivahängavtal med . Den ende anställde, som är oorganiserad, är intetrakterad av fackets agerande. Ett annat företag, , har blivitförsatt i blockad för vägran att teckna kollektivavtal. Detta företag saknarhelt anställda. Av hängavtalet framgår att företaget förbinder sig attutöver de avgifter som stadgas i huvudavtalet betala en avgift för ickeorganiserade anställda uppgående till på gällande basbelopp ochanställd. Dessutom skall han betala på gällande basbelopp sombidrag till kostnader för tillkomst av kollektivavtalet och dess efterlevnadinom avtalsområdet, säsongkampanjer och annan verksariihet som främjarmäleri-yrket. Man får lätt intrycket att den aktuella fackligaorganisationen under blockadhot tilltvingar sig inkomster från företag, sominte har någonting att sätta emot och som måste betala om de vill fortsätta sinverksamhet. Det är metoder som vi i andra sammanhang brukar ge ett mindresmickrandeepitet. Trots dessa ekonomiska krav innebär avtalet att företagetinte får åta sig arbeten som, om jag är rätt informerad, är värda mer än 8 000kr: För , som vägrade underkasta sig dettadiktat från , innebar blockaden att han tvingadesavsäga sig ett kontrakt värt , eftersom den byggnadsfirma hanarbetade för också riskerade att försättas i blockad. Del är ofattbart, herr talman, att sådant här inte barakan få fortgå år utan också försvaras av den arbetarrörelse som iandra sammanhang gärna framställer sig som den främste förkämpen för demokratioch mänskliga fri-och rättigheter. Det är med anledning av sådana här övergrepp på enskildamänniskor som vi i en gemensam borgerlig reservation kräver förbud motblockader av enmansföretag och rena familjeföretag; Vi moderater kräver ocksåen begränsning av blockadrätten i övrigt. Det gäller t. ex. blockader avföretag vilkas anställda inte vill tillhöra en facklig organisation. En annan form av facklig maktutövning som tarsig orimliga uttryck är tillämpningen av vetorätten vid entreprenader. Ett aktuellt exempel är invandrarverkets beslut att intelängre anlita den privat drivna flyktinganläggningen i Säffle.Anläggningen måste nu läggas ner som ett resultat av veto från de fackligaorganisationerna vid invandrarverket. Vetot baseras på den principiellauppfattningen att det är fel att sådana verksamheter drivs i privat regi. Detta ärett klart missbruk av lagstiftningen. Och det är tyvärr inte det Det finns väl grundade skäl att tro att lagstiftningen i ökandeutsträckning används för att styra såväl inköp som entreprenader av helt andraskäl än de som låg till grund för lagstiftningen. kan jag också notera att vi har en gemensam borgerligreservation om fredspliktsbestämmelserna och 200-kronorsregeln. Denregeländring som genomfördes innebär i realiteten ett erkännande avvilda strejker. Detta framhöll lagrådet, men som tycks vara regel fästeden socialistiska majoriteten inte något avseende vid lagrådets bedömning. Förmig är det fortfarande obegripligt att socialdemokraterna och de fackligaorganisationerna inte inser riskerna för de fackliga organisationernas ställningsom kollektivavtalsslutande part. Kan inte organisationerna sätta kraft bakomfredsplikten, föreligger en uppenbar risk för att deras auktoritet urholkas. Också i fråga om kravet på en översyn av dearbetsrättsliga skadestånden kan vi notera att det råder borgerligenighet. Det finns otaliga exempel på hur möjligheterna att utkräva skadeståndav en arbetsgivare utnyttjas på ett helt orimligt sätt. Effekterna för denföretagare som drabbas har dessutom drastiskt försvårats genom detprincipvidriga beslutet att slopa avdragsrätten för arbetsrättsliga skadeståndvid beskattningen. Utskottsmajoriteten hänvisar , ,till att detta är en informationsfråga. Denna avslagsmotivering är ytterligtavslöjande för socialdemokraternas bristande förståelse för näringslivetsarbetsvillkor. Som vi framhåller har den arbetsrättsliga lagstiftningen enomfattning och utformning som gör det hart när omöjligt för en enskildarbetsgivare att behärska lagarna i alla delar. Det är i första hand de småföretagen som drabbas. De stora kan alltid omge sig med all erforderligexpertis. Den som skall driva ett litet företag har däremot inte samma möjligheter.Hur skall t. ex. i klara av att snabbt avgöra detberättigade i krav från en välorganiserad och på sådana frågor specialiseradfacklig motpart som han skall sköta måleriarbetet och detadministrativa arbetet som följer med ett eget företag? Riksdag, regering ocholika myndigheter har därtill avsevärda krav på uppgifter från företagare, omän aldrig så små. Är det kanske därför facket vill att skallbegränsa sin verksamhet till uppdrag som inte uppgår till mer än ? Ärdet för att han skall få tid att sitta hemma och studera arbetsrättslagstiftningen?På de inkomster som uppdrag . skulle ge lär han inte få råd attanlita juridisk expertis. Den arbetsrättsliga lagstiftningen försätterde mindre företagen i helt orimliga situationer. Det är hög tid att vi får enöversyn av regelsystemet, som syftar till att skapa bättre förhållanden på helaarbetsmarknaden, men kanske främst på de små arbetsplatserna. I en sådan översynbör också ingå förhandlings- och informationsskyldigheten i mindre företag,vilket framgår av den gemensamma reservation som avgivits av moderater ochcenterpartister. Det kan inte vara riktigt att de anställda på många mindreföretag vid förhandlingar och information enligt MBL inte företräds av sinaegna utan av en facklig ombudsman, som kan komma långväga ifrån och som intehar den dagliga kontakten med företaget och kännedom om det. mandelagenöver huvud taget göra skäl för sitt namn, är det nödvändigt att den ändras såatt de enskilda anställdas intresse av inflytande i första hand tillgodoses. När vi för någon tid sedan diskuterade lagen omanställningsskydd hänvisade jag till ett brev som sju näringslivsorganisationersänt till regeringen med begäran om en översyn av den arbetsrättsligalagstiftningen. Framför allt framhåller de lagstiftningens följder förverksamheten i mindre företag. De begär bl. a. ändringar av vetoreglerna ochskadestånden. Det är tunga argument de för fram, och jag vill fråga StenÖstlund, som är ansvarig för den arbetsgrupp inom arbetsmarknadsdepartementetsom arbetar med hela detta lagstiftningskomplex, om han har någon förståelseför de synpunkter sorri förs fram av näringslivsorganisationerna och om han ärberedd att verka för ändringar i den riktning de föreslär. Att han dessutomskulle vilja verka för de ändringar som vi moderater, delvis i samarbete medandra borgerliga partier, i övrigt föreslår är väl inte att hoppas på, motivenmå vara aldrig så välgrundade. På en punkt, som jag gärna vill framhålla, är utskottetenigt. Det gäller ett yrkande i en motion från om en översyn avförhandlingssystemet med syfte att skapa ett bättre skydd för tredje man. Konflikterna på framför allt den offentliga sidan harunder senare år tagit sig uttryck som gör det angeläget att närmare studeraskyddet för tredje man. Utskottet hänvisar till den sittandekonfliktutredningen och till den utvärdering av årets konflikter somarbetsmarknadens parter avser att genomföra.