prot · GA0940 · 1986-12-31 00:00:00 — Konstruktionen är sådan att detfinris en vetorätt för huvudorganisationen. Därigenom finns det ett mycketstarkt inflytande från de anställdas sida när det gäller hur dessa pengaranvänds. Sedan friställs pengarna normalt via beslut av industriverket, utanatt man behöver ge sig in på en prövning av hur parterna i det enskildaföretaget har gjort sina avvägningar. Men det är viktigt att det blir ettgemensamt beslut, där de anställda kommer in som en likvärdig part iförhållande till företagsledningen. Så blir det inte genom att man har enledamot i styrelsen, som sitter med och kan utöva ett visst inflytande. Avslutningsvis: Jag tror att statsministern liksom jagskulle kunna hålla ett ganska långt anförande både om det befogade i motiventill och om hur gynnsamt det har varit för att vi har skaffat ossAP-fonder, inkl. , löntagarfonder och förnyelsefonder. Hurmycket änmå anse att vi är förtjusta i fonder tror jag att dessahar ett berättigande. Att använda sådana är faktiskt ett konstruktivt sätt attfördela utnyttjandet av tillgångar . AnL 16HUGO HEGELAND (m): Om nu förnyelsefonderna är så utomordentligtbetydelsefulla som statsrådet och inte minst statsministern tycker,är det fullständigt obegripligt att ingen i regeringen tidigare hade kommit atttänka på detta. Det var ju som först framförde tanken på sådana.Anledningen härtill var helt enkeft att sädana enligt hans uppfattning skullevara enda sättet att hålla tillbaka de höga lönekraven. Det var inte alls frågaom att det skulle finnas ett oerhört stort behov av utbildning inom företagen.Motivet var inte alls att de anställda överallt inom företagen hade brist påutbildning och att det därför behövdes utbildningsfonder. Dessa skulle istället användas för att dämpa lönekraven, men så har givetvis inte blivitfallet. Man försöker nu med en förskönande omskrivning göragällande att det här är fråga om en av de viktigaste utbildningsreformerna iSverige, vilket t. ex. statsministern framhållit. Det är fullständigt nonsens.Visst hade Wigforss flera tankar, men vad gäller ett systemskifte räcker detmed tanken på en fullständig socialisering av . Man tycks helt ha glömtatt det inom varje företag pågått en ständig utbildningsverksamhet, vidmaskiner. ute påverkstadsgolvet, genom att personalen skickas på kurser osv., långt innanförnyelsefonderna fanns. Varför förklarar man från företagarhåll attförnyelsefonderna är helt onödiga? I finansutskottet genomförde vi enutfrågning med ledande företagarrepresentanter, och dessa avstyrkte bestämtsådana fonder som varande helt onödiga. Att så är förhållandet framgår även avdet mycket ringa intresse som har visats för utnyttjandet av dessa. Det var vidare mycket betecknande att statsrådet sade attdet är huvudorganisationerna som har vetorätt. Ja, det är inte mannen påverkstadsgolvet eller de anställda inom fabriken över huvud taget som harvetorätt mot användandet av förnyelsefonderna, utan det beslutas över huvudetpå dem om fonderna skall få utnyttjas eller ej. Jag kan inte inse att detta pånågot sätt ökar den anställdes inflytande på verksamheten i företaget. Ettsådant inflytande kan givetvis utövas endast genom direkt samtal. De somarbetar i företaget märker var det finns brister i utbildningen och var nyainsatser behöver göras. anslår exempelvis åtskilligt fler miljarder än vadföretaget nu tvingas avsätta till de s. k. förnyelsefonderna. Å andra sidantvingas företag i betydligt lägre vinstläge, vilka inte har så mycket pengar,att trots detta avsätta sådana medel. Jag kan tänka mig att vissa företag kanråka i en del svårigheter på grund av att de måste avstå från att använda dessamedel i åtminstone . Det är riktigt att , Metall,förde fram den här tanken och avtalsrörelse. Det vardock fråga om en tanke som hade tänkts tidigare. Jag tror t. o. m. att detfinns dokument där förnyelsefonder för utbildning nämns. Ensådan här tanke kan dock få vänta till det lämpliga ögonblicket kommer, och detär inget tvivel om att det var ett gynnsamt tillfälle i det läge där företagenhade så stora vinster att redovisa, varav en del lämpligen kunde användas förde här viktiga ändamålen. Jag tror att har alldeles rätt närhan säger att detta är en av de viktigaste utbildningsreformerna någonsin,eftersom den ger ett tillskott till utbildningen bland de anställda i företagensom vi inte har sett maken till tidigare. Men är, skulle jagvilja säga, sant konservafiv. Han säger att dessa utbildningsfonder redanfanns, att de är helt onödiga och att företagsledningen vet bäst. Har man dennauppfattning är det klart att man anser att utbildningsfonderna -förnyelsefonderna - är onödiga. Jag tycker emellertid inte det. Sedan skulle jag vilja polemisera mot närhan säger att dessa förnyelsefonder har utnyttjats dåligt. Jag tycker inte kan dra denna slutsats. När pengar skulle betalas in till dessa fondersenast hade 6 100 företag betalat in sammanlagt 5,2 miljarder.Fram till hade 2 000 beslut fattats omfattande 6 000 projekttill ett sammanlagt belopp på 1,3 miljarder. Fonderna är tänkta att finnas ; därför anser inte jag att detta är ett långsamt utnyttjande. Slutligen, , är mannen på verkstadsgolvetnormalt med i en facklig organisation som i sin tur bildar huvudorganisationer.Därför har dessaförnyelsefonder fått denna tekniska utformning. Men mannen på golvet kommer iåtnjutande av utbildningen och är även med och beslutar om den. vice talmannen anmälde attHugo Hegeland anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare inlägg. Om köerna inom sjukvården Överläggningenvar härmed avslutad. 5 §Svar på interpellation 1986/87:79 om köerna inom sjukvården AnL 18 Socialminister : Herr talman!Daniel Tarschys har frågat mig: 1. om väntetidernaför olika slags operationer runt om i landet är kända för socialdepartementetoch om jag är beredd att redovisa dessa uppgifter för och 2. om regeringenär beredd att vidta konkreta och handfasta åtgärder för att nedbringa de långaväntetiderna och när sådana förslag i så fall kan väntas. Vid sammanträde isocialdepartementets hälso- och sjukvårdsberedning i årdiskuterade jag bl. a. kösituationen inom sjukvården med företrädare försocialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen. Det är långaväntetider till starr- och höftledsoperationer inom en del landsting i landet.Denna situation har uppstått som en följd av bl. a. den snabba medicintekniskautvecklingen, som medger att undersökningar och behandlingar som varitkomplicerade och smärtsamma nu kan göras relativt enkelt och skonsamt. När enny teknik kommer fram och kunskap om denna sprids ökar efterfrågan snabbt ochkan i början inte tillgodoses trots att utbudet ökar. Vid en rundringning till flertalet landsting, som vigenomfört på , har vi kunnat konstatera attsjukvårdshuvudmännen genom olika aktiviteter söker få ner väntefiderna. Jagdelar emellertid åsikt att vi på nationell nivå behöver enanalys av hela kösituationen i sjukvården. genomför därför isamarbete med en kartläggning av väntedderna, där dessasätts i relation till verksamheternas olika moment - utredning, behandling ocheftervård. Jag räknar med att få en första avrapportering till hälso- ochsjukvårdsberedningen . efteriyser konkreta och handfasta åtgärderför att nedbringa väntetiderna. Främst är detta en fråga för landstingen självaatt besluta om. För att ge större eftertryck åt diskussionen och ommöjligt få fram ett konkret handlingsprogram har hälso- och sjukvårdsberedningenpå mitt förslag kallat till en bred diskussion om väntetider ochläkarförsörjning. Till denna diskussion kommer att inbjudas företrädare försjukvårdshuvudmännen, de politiska partierna och de fackliga organisationerna.Diskussionen skall äga rum . Om köerna inom sjukvården AnL19 (): Jag ber att få tacka socialministern för svaret på minatvå frågor. Den första frågan har sin bakgrund i att regeringen harintagit en negativ hållning dll krav på en kartläggning av köernainom sjukvården. avvisade ett önskemål från BjörnMolin om en sådan samlad redovisning. Så sent som gick socialdemokraterna här iriksdagen emot ett folkpartiförslag om en kartläggning. Därför uppfattar jagdet som en mycket glädjande framgång att socialministern numera har en annanuppfattning i denna fråga och alltså delar vår bedömning att det behövs enanalys av hela kösituationen inom sjukvården. Eftersom jag då och då klankar påsocialministern vill jag nu gärna ta tillfället i akt och oreserverat berömmahenne för denna nya uppfattning. Jag utgår från att rapporteringen våren 1987blir offentlig och därmed också tillgänglig för . Beträffande beredskapen för handfasta och konkretainsatser mot sjukvårdsköerna kan jag inte vara lika positiv. När det här ämnetkommer på tal är det alltid två teman'som socialministern tar upp. Det ena äratt köerna beror på den medicintekniska utvecklingen. Det andra är att sakenankommer på landstingen och inte på regeringen. Men här tycker jag faktisktatt gör det litet för enkelt för sig. Det är sant attutvecklingen inom läkarvetenskapen gjort att en mängd nya ingrepp ochbehandlingar har blivit möjliga. Men nyckelfrågan blir varför vi i ärså fasligt långsamma på att anpassa oss till de nya möjligheterna.Hjärtsjukdomar är här ett mycket bra exempel. Vi gör i omkring 250kranskärlsoperationer per en miljon invånare, medan man i andra länder gör detdubbla eller tredubbla. Det har kommit ett planeringsunderlag frånsocialstyrelsen, där det sägs att vi borde inrikta oss på 800 operationer peren miljon invånare och att det brådskar med en utbyggnad. Vad gör regeringenför att främja en sådan utbyggnad? Socialministern säger i svaret att det.i första hand ärlandstingens sak att ta itu med väntetider och köer inom sjukvården. Jag förnekarinte detta. Men vi har också ett statsråd som är ansvarig försjukvårdsfrågorna, och vi har en regering som enligt hälso- och sjukvårdslagenhar det övergripande ansvaret för att sjukvården fungerar. Inte minst ärregeringen ansvarig för att olika delar av det offentliga systemet samverkaroch inte motverkar varandra. Här tycker jag det finns stora brister i denpolitik som regeringen bedriver. Skall sjukvården klara en flexibelefterfrågan, måste det också finnas flexibelt utbud. Men genom höga marginalskatter,Dagmarreformen och på annat sätt har man minskat läkarnas intresse ochmöjligheter att arbeta extra. Ett annat problem är kopplingen mellan sjukförsäkringenoch sjukvården. Den har genom Dagmarsystemet blivit helt mekanisk, och detställs inga prestationskrav. ser vi hur patienter som står i kö inomsjukvården blir sjukskrivna i månader och år i väntan på operation ochrehabilitering. Kostnaderna för sjukförsäkringen har stigit med flera miljarderde . Det är inte alls osannolikt att så mycket som en miljardkronor går till patienter som befinner sig i sjukvårdsköerna. När man lokalt,t. ex. i , försöker pröva på att både spara pengar ochförkorta köerna genom att föra över medel från sjukförsäkringen till sjukvården,sätter regeringen käppar i hjulen och stoppar experimentet. Jag efterlyserfortfarande aktiva åtgärder från regeringens sida för att få bukt medsjukvårdsköerna. Det minsta man kan begära, , är att regeringen ivarje fall slutar med att motverka de försök i denna riktning som görs avsjukvårdshuvudmännen. Om köerna inom sjukvården AnL 20 GÖTEJONSSON (m): diskuterade vi här iriksdagen propositionen om HS 90 och socialutskottets betänkande med anledningav denna proposition. Från moderat sida var vi som enda parti starkt krifiskamot proposition och betänkande på vitala punkter. Först och främst menade viatt man i betänkandet och i propositionen överbetonat primärvårdens roll inomramen för den totala sjukvården. bantade man länssjukvården ochoperationssjukvården på ett sätt som vi ansåg inte rimmade med de centralabehov som vi har av just denna form av sjukvård. Jag skall be att få citera litet grand ur vårpartimotion. Där stod bl. "Den, enligt vår mening, kraftigt överdrivna tilltrontill vad folkhälsopoli-tik och en starkt utbyggd primärvård kan åstadkommaförefaller ha lett HS 90 och propositionen till uppfattningen att kvalificeradsjukvård vid läns-och länsdelssjukhus är något som i betydande utsträckning kanoch bör ersättas av primärvård. Detta är som vi redan antytt helt felaktigt ochtyder på att den medicinska sakkunskapen inte haft mycket att säga till om vidutforrhningen av principprogrammet. Primärvård är inte, och kan inte, vara ettalternativ till länssjukvård annat än i gränsskikten där länssjukvårdenskvalificerade insatser inte behövs." Frånsammanfattningen av motionen vill jag citera: "Vi måste konstatera att HS 90-programmet saknartrovärdighet och att programmet och därmed propositionen inte kan läggas tillgrund för utvecklingen av hälso- och sjukvårdspolitiken. Att inom ramen för deresurser som kan påräknas växla länssjukvård mot primärvård i offentlig regi pådet sätt som föreslås är uteslutet för så vitt inte ambitionen att bota sjukdomsänks påtagligt." Jag konstaterar att de farhågor som vi dåfrån moderat sida betonade har besannats betydligt snabbare än vad viegentligen kunde tro. Vi hade redan då på känn och visste om att det fannsbesvärliga köer inom viktiga delar av sjukvården, och vi tog upp den frågantill seriös och saklig debatt. Men tyvärr fick vi inte medhåll frånkammarmajoriteten. Den moderata gruppen i hade precis sammauppfattning beträffande inriktningen av hälso- och sjukvårdspolitiken i sambandmed den remissbehandling som föregick propositionen. Jag menar att det från regering och riksdaghar gått ut felaktiga signaler till sjukvårdshuvudmännen när det gällerinriktningen av hälso- och sjukvården . Vi ser nu de oerhördalidanden som köerna innebär för starrpatienter, dem som har höftledsbesvär,kranskärlspatienter och andra. Lidande och för tidig död är en följd av en somvi menar felaktig inriktning beträffande sjukvårdsresurserna. Väldigt mycket avvåra stolta välfärdsambitioner kan nu inte förverkligas beroende på de problem somvi har. Om köerna inom sjukvården Vi menar också att regeringen egentligen,inte ser dessa problem på det sätt som man borde göra. Man kan faktiskt ifrånföreträdare för regeringen märka påtagligt dubbla budskap i de här frågorna.Statsrådet är säkert ärlig i sin uppfattning när det gällerambitionen att lösa problemen. Men man blir betänkt när man tar del avcivilminister tal vid bl. a. konferens så sentsom . Jag citerar litet grand ur det tal som han höll där: "Ett viktigt inslag i en politik som tar sikte på attbåde slå vakt om kvaliteten och att öka effektiviteten är att genomföra nödvändigastrukturförändringar inom den offentliga sektorn." Han sade vidare: "Utbyggnaden av äldrevård,primärvård och förebyggande hälsovård måste leda till neddragningar inomsjukhusvården. Annars får vi överkapacitet eller att människor får sjukhusvårdi stället för vård på sjukhem och på vårdcentral." - när vi har påtagliga köer som medförsocialt lidande för hundratals och kanske tusentals människor i vårt land - gårcivilministern ut och säger att vi har en överkapacitet beträffande den härformen av sjukvård! Min fråga till socialministern är: Delar socialministerncivilministerns uppfattning att vi har en överkapacitet när det gäller dessaviktiga sjukvårdsresurser? Jag tror att det finns anledning för regeringen attverkligen tänka igenom situationen och sedan också torgföra sin uppfattningutifrån en samlad syn på de här frågorna. Väldigt mänga människor förväntar sigatt vi tar vårt politiska ansvar också i när det gäller de allvarligaköerna inom sjukvården . AnL 21BÖRJE (): Köerna inom sjukvården är ett besvärandeproblem. När man talar om orsakerna till dem tror jag för min del inte att detär så lätt att utse den ena eller andra syndabocken. Man förenklar verkligenproblemet om man i hastigheten säger att det är Dagmarreformens fel. Det ärmycket mer komplicerat än så. Ytterst har problemen sin grund i fillgången på läkare.Där har vi kanske litet till mans en mindre bra bakgrund. Jag har länge - sålångt det gick -försökt motarbeta krav på nedskärningar inom läkarutbildningen.Mycket pådrivande i det avseendet har flera andra partier i denna kammarevarit. Till slut har också jag fått finna mig i att en i stort sett enigriksdag har skurit ner läkarutbildningen. har vi fler läkarvakanser ännågonsin. Så till frågan om primärvården. Jag är fullkomligtövertygad om, att om sjukvården bara skall inrikta sig på att ta hand om deskador som uppstår i samhället och inte ger de förebyggande insatsernatillräcklig vikt, då kommer vi aldrig att klara upp det här. Då kommer vi attdrunkna i de onödiga skador som uppstår. Däremot vill jag ge demrätt som säger att det, även om vi lyckas med den förebyggande verksamheten,inte för den skull kommer att falla ut stora pengar. Framför allt en ökadmedellivslängd gör ju att det förr eller senare uppstår sjukvårdskostnader. Detär fråga om att öka livskvaliteten när man försöker förebygga ohälsa och sjukdom. Jag trorockså att trycket på slutenvårdsinrättningarna kommer att vara ganskastort en läng tid framöver. Men jag tror att det går att göra mycket genom attlära sig av internationella erfarenheter. Dessutom gäller det att i vårt landsöka bästa klinik, alltså studera de kliniker som gör ett effektivare arbete,hinner med fler operationer osv. och överföra deras teknik till andra kliniker. Däremot tror jag inte att de tänker rätt som säger, att omvi bara fär mer av privat vård, så klarar vi problemen. Jag är för privataalternativ över hela vårt land, men är av vården privat och 99 %offentlig. Inom operationsverksamheten, där köerna finns, är den privataverksamheten ännu mindre. Därför måste man lägga tyngdpunkten i strävandena påatt öka effektiviteten i den del av vården som motsvarar av verksamheten. Men det är klart att man kan lätta på trycket påslutenvårdsinrättningarna genom att köpa ytterligare tid av läkarna. I t. ex.Stockholm, med moderat ledning och med ett folkpartistisk!sjukvårdslandstingsråd, kan man naturligtvis köpa en mängd privataoperationer, om man är beredd att betala för det. Man kan köpa in dem hosprivata vårdgivare på egna kliniker som står tomma. Vad jag återigen vill säga i detta inlägg är att visamtliga här, med det ansvar vi har litet till mans pä olika håll i hela riket,skall vara försiktiga i debatten och i stället försöka föra en sjukvårdsdebattsom leder framåt och ta itu med de uppenbara problem som finns på mångaställen. Jag beratt få tacka för att jag fick göra detta inlägg, herr talman. Om köerna inom sjukvården AnL 22 SocialministerGERTRUD : När det gäller att kartlägga köerna kan detvara ganska intressant att notera att tidigare hade enregelbunden statistik, där man samlade in uppgifter från samtliga kliniker vidlandets akutsjukhus. Detta gjorde man t.o.m. sista kvartalet 1978. Ja, sedan kom det en proposition om omorganisation.Den här statistiken utsattes för viss kritik, som jag kan förstå var befogadibland. Det är nämligen väldigt svårt att åstadkomma en tillförlitlighet närdet gäller huruvida köer är jämförbara, hur man skall definiera begreppet köosv. När man läser den här propositionen, signerad av dåvarandesocialministern , finner man att han föreslog att denna statistikskulle upphöra. skrev i propositionen att han ansåg attsocialstyrelsen inte själv annat än i undantagsfall bör producera statistik. Jag var förmodligen som riksdagsman med om att tillstyrkapropositionen. Jag vill återigen upprepa att det inte är lätt att åstadkomma entillförlitlig kartläggning, som exakt visar vilka köer vi har. Jag tror att viskall ha det fullt klart för oss. Sedan vill jag säga till att det vidtas enhel del åtgärder. och skall till juni 1987i en expertgrupp ta fram förslag till kranskärlskirurgins utveckling i landet.Man skall redovisa sina delresultat efter hand. Det råder brist på röntgenläkare. Därför är det köer tillden diagnostiken. Vi har tillsatt en arbetsgrupp som skall lägga fram förslagom hur kapaciteten inom radiologin skall ökas. Det arbetet skall redovisastidigt . 3 protokoll 1986/87:39-40 Om köerna inom sjukvården När det gäller gråstarrsoperationer kan jag redovisa attdet 1985 genomfördes totalt 16 500 sådana operationer i . Vi räknar medatt det skall genomföras 20 000 sådana operationer. Vi kan också noteraatt det 1985 genomfördes 200 operationer per 100 000 invånare. Det är sammasiffra som för våra grannländer och . Jag tror emellertid, precis som , att detinte går att hitta bara en syndabock. har ju hittat ensyndabock: socialministern. Han får gärna utmåla mig som sådan, men då lyssnarjag mycket intresserat till vad det är för metoder och medel som folkpartietoch vill komma med. Jag förstår att olika saker och frågar mig om olika åtgärder. Bakom det måsteförmodligen ligga att har geniala metoder för att komma till rättamed dessa problem. Jag kan emellertid inte skönja några sådana i DanielTarschys debatter; det är inte första gången som han debatterar dessa frågor.Jag vet mycket väl att blåslampan kommer att förfölja mig, och jag skall ställaupp i de här debatterna. Jag tror att det behövs olika åtgärder och att det är inteminst viktigt att pröva olika metoder, som man nu gör ute i landstingen, föratt på olika sätt organisera insatserna så att man kan komma fram till ettbättre resultat. Många av de reportage som har gjorts kring de här problemenvisar att det ändå går att göra. förändringar: Det finns olikheter inom ett ochsamma landsting, där man på en klinik har klarat det bra medan en annan klinikklarat det sämre. Det är kanske utsiktslöst för oss att här återigendiskutera framställningen från . Redan enligtnuvarande statsbidragsbestämmelser utgår frånförsäkringen till sjukvården. Vi är också beredda att vid nästa förhandling medLandstingsförbundet diskutera hur försäkringskassornas bedömningar bättreskall kunna tas till vara när det gäller landstingens planering. Som jagtidigare har sagt, har rehabiliteringsberedningen bl. a. i uppdrag att titta pådet här för att man eventuellt skall kunna utnyttja de samlade resurserna påett bättre sätt. . Aktiva åtgärder vidtas, och jag skall vara mycket lyhörd förvilka aktiva åtgärder - utöver dem som redan är på gång - som att komma med. Men då vill jag höra någonting utöver detta omframställningen från , tack! AnL23 (): Jag har viss förståelse för att socialministern är tröttpå att höra talas om detta experiment, som alla politiska partier i Göteborgville genomföra. Men eftersom det nu var ett experiment som innebar att mandels sparade pengar, dels kortade av köerna, är man förbluffad över attregeringen inte gav sitt medgivande. Jag är lika förbluffad själv, och därföråterkommer jag då och då till socialministern med frågan om regeringen inte hartänkt om. Det förefaller för alla bedömare utom regeringen så uppenbart atthittar man en möjlighet att både spara pengar och korta av köerna så skall mangripa den möjligheten i flykten. Det är i djup förbryllelse över regeringensställningstagande som vi då och då återkommer i den här frågan. Det ärförvisso inte så att jag vill göra socialministern till syndabock för sjukvårdsköerna,och inte heller vill jag utpeka Dagmarreformen som enda faktor- långt därifrån.Men socialministern är dock det ansvariga statsrådet, och regeringen har ettövergripande ansvar för att sjukvården i landet fungerar, för attsjukförsäkringens pengar används klokt och för att hela det samlade systemet äri harmoni med sig självt. Det är därför vi då och då återkommer till de bristersom har sitt ursprung i att olika delar i systemet inte är harmoniserade. Det råder inte harriioni i systemet, om sjukförsäkringenmånad för månad, år betalar ut pengar till patienter som väntar på enrelativt billig operation. Då skulle ju de pengarna mycket bättre och merahumant kunna användas för att se till att fler operationer kom till stånd. På ortopedkirurgiska kliniken i har man nu väntetiderpå mellan två och för oprioriterade fall. Det gläder mig attsocialministern vid sina rundringningar i landet har fått fram exempel pä attköer har kortats.