prot · GA09121 · 1986-12-31 00:00:00 — De tycker ocksåatt det skulle vara en stor trygghet om vi hade allmänna test. Vi skall varaklara över att vårdpersonalen befinner sig i en fruktansvärt svår situation.Det är därför viktigt att vi också går personalen till mötes på olika sätt. Jagtycker att vi måste se till att den vårdpersonal som har det här tunga ansvaretbl. a. får bättre löner. Men det är inte vår sak att ta upp den frågan . Jagville ändå ge uttryck för detta. Jag hoppas att den nya smittskyddslagstiftningen kommertill hösten, för nu brinner det i knutarna. Vi har ju väntat väldigt länge påen sådan. Vad gäller lagen om vård av missbrukare dristar jag migtill att säga att jag alltså har precis samma uppfattning som doktor uttryck för i TV, nämligen att denna fråga borde vara en statensangelägenhet. Jag tycker att socialministern, som ändå är den högst ansvariga pådetta område, skall se tillatt ett sådant förslag kommer på riksdagensbord. Om åtgärder för att hindra spridning av sjukdomen aids 1986/87:121 Anf. Om åtgärder för att hindra spridning av sjukdomen aids Jag tackar socialministern för svaret på minfråga orn kriminalisering av prostitutionskontakter. Tyvärr blev svaret ettkategoriskt nej. Situationen är nu så exceptionell att det finns anledning attomvärdera tidigare ställningstaganden - utvecklingen är ju synnerligenalarmerande. Jag kan här bara vädja till socialministern: om och tänk omfort! Jag håller med om att det ärbra om testningen kan avdramatiseras. Alla har rätt och möjlighet att låtatesta sig, och vi försöker alltså i aidsdelegationen successivt utöka den gruppsom vi anser bör testas. Det är naturligtvis viktigt att resurserna används päett riktigt sätt. Jag har förstått att inte tillhör dem somsäger att hela den svenska befolkningen på åtta miljoner människor bör testas -något som verkligen skulle vara ineffektivt och ett sätt att mer eller mindrekasta pengar i sjön. Däremot diskuteras en upptrappning när det gäller vilkagrupper som skall testas. Jag håller med om att vårdpersonalens situation är mycketbesvärlig, meri till det kan sägas att riskerna för vårdpersonalen att självbli smittad är mycket små. Såvitt jag vet är det fyra persöner i världen blandvårdpersonal som har blivit smittade, och det har skett genom olyckshändelser,där de har smittats via sprutor. När det gäller informationen ochinformationssatsningarna sade jag att informationen inte har varitvilseledande. Den bygger på vetenskapliga och medicinska fakta om hur HIVsprids och inte sprids, och det är viktigt. Jag hävdar alltså att informationenär sakligt korrekt. All information skall naturligtvis utvärderas i framtiden.Den skall granskas av vetenskaplig och medicinsk expertis för att vi skall fåreda på om vi har informerat på rättsätt. - Till vill jag sägaatt kriminalisering av prostituerades kontakter skulle- göra att det blevmycket svårare att få tag på de prostituerade och deras kunder. nog inte heller att prostitutionen därmed skulle avskaffas. Den skulle dåfinnas på andra ställen, och det skulle bli svårare att nå både de prostitueradeoch deras kunder. Om jag tyckte att det vore ett bra sätt att komma till rättamed prostitutionen skulle jag vara beredd att diskutera ett sådant förslag här,men har inte jag eller några andra övertygats om att det är ett brasätt. 12GULLAN (): Jag förstår inte varför socialministern intekan tänka,sig en allmän, obligatorisk testning. Vi kan dividera om detta enannan gång, men jag tror ändå att vi kommer dithän. Jag har inte hört något uttalande om att det inte skulle vara "lönsamt" därföratt det är för fä som visar sig vara smittade. Det är annars ett mycket cynisktresonemang, som jag har hört i andra sammanhang. Man kan fråga sig: Hur mycket kostar det att testa ?Hur mycket pengar satsas på forskning, på L VM-åtgärder m.m., mot vad detkommer att kosta ? Om vi inte vidtar drastiska åtgärder och t.o. m. tubbar på den personliga integriteten, som i vissa fall är så helig,kommer utvecklingenav smittkurvan och sjukdomens utbredning att fortsätta. Vi vet hur det ser ut iAmerika och . Vi sitter inne med facit, och därför är det vår skyldighetatt göra allt vad vi kan . De satsningar som görs är billiga jämförtmed vad det kommer att kosta . något om LVM-vården. Jag skall citera från enartikel av i : "Menatt i ett samhällsperspektiv förlita sig på frivillig behandling av enskildamissbrukare är som att bekämpa malaria genom att jaga mygg . Här är detnarkotikapolitiken som är det främsta instrumentet. Det vapnet måste viutveckla och sätta in , innan det är för sent och hela välfärdssamhälletbrakar samman under trycket av aids, missbruk, brott och socialtsönderfall." En ändring av lagstiftningen om värd av missbrukare och enkriminalisering av all befattning med narkotika är mycket brådskande, och jagtror att socialministern skulle finna stor förståelse i denna kammare om densaken bröts ut ur alla utredningar och det hände någonting . , den polis som arbetar påMalmskillnadsgatan, är enligt artikel också mycket bekymrad överLVM, som inte fungerar. "Det är ingen idé att sända dem förvård." Han säger också: "40 miljoner har myndigheterna satsat ikampen mot aids när det gäller information, men polisens prostitution.sgrupphar inte fått några ökade resurser. Det är två poliser som skall jobba isommar, och de kanske också kopplas bort för att åka radiobil ochbevaka-statsbesök. Det är inte klokt." Detta är inte socialministerns område, men säg då tilljustitieministern att han också ger polisen ökade resurser! öm utslussningen inom sjuk vården till eget boende Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellation 1986/87:241 om utslussningen inom sjukvården till egetboende har frågat vilkaåtgärder regeringen ämnar vidta för att motverka otrygghet och lidande beroendepå bristande hänsyn till egna önskemål vid utskrivningar från sjukhem och föratt öka den enskildes valfrihet och trygghet i samband med utskrivning till s.k. eget boende. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Den snabba utveckling av öppna vårdformer som pågår vadgäller vård och service till äldre, handikappade och långvarigt sjuka är en avde största och viktigaste förändringarna i dagens socialpolitik. Regeringen har i skilda sammanhang, bl. a. i propositionen1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården och i propositionen1984/ 85:142 om förbättrade boendeförhållanden för gamla, handikappade ochlångvarigt sjuka, redovisat vissa utgångspunkter och åtgärdsförslag. Enligtregeringens bedömning är det emellertid angeläget med ett mer samlat 9 protokoll 1986/87:119-121 Prot,1986/87:121 Om utslussningen inom sjukvården till eget boende., programför äldreomsörgernas framtida utveckling. Mot denna bakgrund avser regeringenatt redovisa en äldrepolitisk proposition, som främst kommer attvara baserad på det betänkande som den s. k. äldreberedningen planerar attavlämna . Med hänsyn till det arbete som pågår vill jag nu intenärmare gå in på de åtgärdsförslag som regeringen kommer att aktualisera vadgäller att garantera den enskildes valfrihet och trygghet i samband med t. ex.utskrivningar. Jag vill dock instämma med i att den situation sombeskrivs i JO:s utlåtande är helt oacceptabel och betona att frågor om denenskildes självständighet och trygghet kommer att ha en central plats ipropositionsarbetet. I de allmänna råd om samordnad äldreomsorg somsocialstyrelsen utfärdade anges att förändringsarbetet inomäldreomsorgen måste präglas av hänsyn och varsamhet; bl. a. sägs att "detär viktigt att ingen tvingas att flytta från vad han eller hon anser vara sitthem". Endast några enstaka fall av den karaktär som beskrivs iinterpellationen har anmälts till . Avsevärt vanligare är attklagomål framförs om att människor tvingas flytta till institutioner tillföljd av att kommuner och landsting inte erbjuder en tillräcklig service ochvård i öppna vårdformer. Avslutningsvis vill jag peka på att det fall till i interpellationen ger en mycket tydlig illustration till hurangeläget det är att en betydande del av dagens institutioner ersätts avfullvärdiga bostäder där den enskildes självständighet kan garanteras. Införframtiden får människor inte vara hänvisade till att leva tiotals år inominstitutioner där beslut om flyttningar m. m. kan fattas av myndighetspersoner.Ökade möjligheter att få bo kvar hemma eller i service- resp. gruppbostäder medhyreskontrakt av normalt slag är en förutsättning för att de boendesrättigheter och integritet skall kunna skyddas. Ett fortsatt förändringsarbetemed inriktning mot att vidareutveckla de öppna vårdformerna är alltså av engrundläggande betydelse för att undanröja de bakomliggande orsakerna till attde problem som beskrivs i interpellationen uppstår. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 14GÖTE (): Jag ber att fä tacka för svaret på interpellationen.Det var en hel del positiva synpunkter som statsrådet gav till känna. a.att hon delar min uppfattning att det är helt otillfredsställande att det fårgå till på det sätt som skedde i det aktuella fallet. JO har prövat fallet ochgjort mycket klara uttalanden att det inte skall gä till på det sättet. Statsrådet säger att det är viktigt att de som vill bohemma får behålla den möjligheten, och jag delar statsrådets uppfattning på denpunkten. Vi har således inga delade meningar närdet gäller rätten att bo hemma,rätten till eget boende, om man önskar detta. Men ett faktum som är lika viktigt är att man, om man intevill bo ensam därför att man inte klarar av det och blir isolerad, då ocksåskall ha rätt och möjlighetatt bo inom ramen för ett mera kollektivt boende. Det är vad som gäller i denhär redovisade situationen. Den gamla kvinnan, som är och som har bott påett litet enskilt vårdhem i under ett tjugotal är har acklimatiseratsig just på den orten. Det är där hon har sina sociala kontakter. a. en frikyrkoförsamling på orten och vill under inga omständigheter flyttadärifrån. Hon känner trygghet just på detta värdhem därför att det är detta somär hennes hem. Så beslutar helt plötsligt att hon skall flytta frånsitt hem. Hon skall "hem" till i eget boende, beslutarpolitikerna. Det är så situationen uppkommer. Kvinnan blir förtvivlad, ochefter många diskussioner, också i massmedia och i andra sammanhang, retirerarlandstinget och säger att hon får bo kvar tills vidare. Det är detta ärendesom JO starkt kritiserat. Statsrådet säger att det är få liknande fall som harkommit till socialstyreU sens kännedom. Jag skulle vilja varna för att man avdetta förhållande drar den slutsatsen att det är få liknande fall som harinträffat i landet. De människor det här gäller tillhör de svagaste grupperna isamhället. De har inte möjlighet att ge till känna sin innersta önskan. Omlandstingets politiker fattar beslut över deras huvuden har de mycket svårt-atthävda sin egen ställning i relation till "överheten". Därför finnsdet anledning att ta kraftigare tag när det gäller detta problem. Statsrådetborde ta initiativ till att stämma av hur situationen är ute i landet när detgäller den utslussning till eget boende som pågår. Statsrådet hänvisar till den proposition som skall komniaom . Jag menar att det kan inträffa många sådana här fallpå nytt. Det finns därför anledning att statsrådet nu tar initiativ till enavstämning av situationen och tar reda pä hur niånga sådana fall som harinträffat. Detta får ju inte inträffa, enligt vad statsrådet själv säger. Jag vill citera vad JO skriver: "Enligtmin mening är det skrämmande att se att olika myndigheters strid om vem somskall svara för kostnaden för vården kan drabba en enskild människa pä sätt somskett i detta fall." Och JO fortsätter: "Enligt vad antytt isitt yttrande hit och under hand framfört skulle det även på andra håll ilandet pågå förhandlingar mellan landsting och kommuner om gränserna för resp.myndighets ansvar. Jag har också i andra ärenden märkt att sä är fallet. Dét ärunder dessa förhållanden enligt-min mening viktigt att följerdenna utveckling och genom allmänna råd ger anvisningar för hur dessa frågorbör lösas. Av detta ärende att döma finns ett stort behov av sådana råd, omenskilda människor inte skall bli lidande på myndigheternas inbördesgräl." Detta är mycket allvarliga ord, och jag vill ytterligareunderstryka att vi i riksdag har fattat beslut när det gäller den nyainriktningen av vårdpolitiken. Det är då utomordentligt viktigt att vi justerarde felaktigheter som uppkommer i samband med dessa förändringar. Från moderat sida har vi krävt att patientens valfrihetskall skrivas in i-, socialtjänstlagen och att patienten skall ha en lagligrätt att hävda sin ställning. Som vj vet är socialtjänstlagen oklar pådessa punkter. Det är i stor utsträckning kommunernas och landstingens rätt somhävdas. Om utslussningen inom sjukvården till egetboende Om utslussningen inom sjukvården till eget boende Jag vill nu därför ställa följande frågor till statsrådet:År statsrådet beredd att gå in och göra den avstämning som jag efterlyser?Skulle statsrådet vara beredd att diskutera att patienten får en starkareställning direkt inskriven i socialtjänstlagen för att skapa trygghet förvederbörande när det gäller konflikt med kommuners, landstings och statensintressen i sådana här sammanhang? Låt mig först säga att och jagför ovanlighetens skull inte tycks ha några delade meningar om hur detta börfungera. Jag har ingenting att invända mot den beskrivning gör.Jag har ju i mitt interpellationssvar, som också noterar, mycketklart sagt vad jag tycker är riktigt och hur man bör hantera dessa fall. Sedan till uttalande om att det kanske ärfel att säga att det finns få liknande fall. Jag har sagt att det endast är ettfåtal fall som har rapporterats till . riktar uppmaningen till mig att stämma avdetta. Jag tycker att de allmänna råd som har givit ut under1986 ger mycket klara och koncisa anvisningar om hur man bör hantera sådanafrågor. Jag kan inte tänka mig att någon kommun eller något landsting skullehandlägga dessa frågor på något annat sätt. Det finns inga dunkla skrivningar isocialstyrelsens allmänna råd, och jag utgår därför ifrån att de följs. Jagutgår vidare ifrån att såsom tillsynsmyndighet följer dessafrågor. När det sedan gäller ändringar av socialtjänstlagen harjag inte sett att JO skulle ha tagit upp frågan och sagt att lagen bör ändras -utan det gäller naturligtvis tillämpningen. Om läsersocialstyrelsens allmänna råd skall han finna att det mycket klart står att detär den enskilde som skall avgöra. Man skall alltså lyssna till vad den enskildesjälv vill, och valfriheten gäller vilken vårdform man vill ha och hur man villha sin situation. Jag tycker inte att det bör råda någon oenighet om detta. Jag tror inte att lagen behöver preciseras. Omsocialstyrelsen verkligen följer upp att man efterlever de allmänna råd som harskrivits om tillämpningen av lagen, tror jag att vi kan nå det gemensamma målsom och jag tycks ha. 16 (); Även jag kan konstatera att vi är ganskaöverens när det gäller sakfrågan. Problemet är emellertid hur vi skall kommatill rätta med de felaktigheter som görs, och har gjorts. Det är på den punktenjag varnar för den slutsats som statsrådet drar av att det är väldigt få fallanmälda till och andra myndigheter. Jag tror nämligen inte därav kan dra slutsatsen att det också är få fall som har inträffat. Somjag sade tidigare, rör det sig här om människor som faktiskt är ganska svaganär det gäller att ta initiativ gentemot samhället. Om man inte har någonanhörig eller någon annan som kan hjälpa till att ta itu med denna fråga, ärman ganska utlämnad i den situation man befinner sig i. Detta är en djupt social fråga, och riksdag ochregering måste ändock gä in och analysera och se vad det är som har hänt. Vivet att det finns fleraliknande fall och ännu mer tragiska fall där man har förverkligat dennautslussning, utan att har haft tillräckliga befintliga resurseratt kunna möta ett utslussningsproblem. Den situationen har medfört direkttragiska följder. Statsrådet säger att justitieombudsmannen inte har begärtnågon lagändring. Nej, det har han inte gjort, och det ligger i och för siginte inom ramen för vad han i första hand skall begära. Det är vi från moderatasamlingspartiets sida som har begärt en ändring i socialtjänstlagen så att denenskildes ställning stärks gentemotdem som har ansvaret: stat, kommun ochlandsting. Jag tycker att det här fallet - och även många andra fall- visar att den enskilde behöver denna starkare ställning. I relationernamellan den enskilde och samhället är det inte tillräckligt att socialstyrelsenutfärdar råd och anvisningar. är ju faktiskt en del avsamhället, om vi försnävar begreppet samhälle till Myndighetssverige. Det ärdärför som det är angeläget att vi som stiftar lagar också är beredda att taett steg i denna riktning. Jag har tolkat statsrådets svar angåendejustitieombudsmannens yttrande om de allmänna råden så, attjustitieombudsmannen yttrade sig efter det att hade utfärdat deallmänna råd som statsrådet hänvisar till. Detta tolkar jag så, attjustitieombudsmannen inte är nöjd med de allmänna råd som då var utfärdade. Om sekretessreglerna inom hälso- och sjukvården, m. m. Överläggningen var härmed avslutad. 6§ Svar på interpellation 1986/87:221 om sekretessreglerna inom hälso-ochsjukvården, m. m. har frågat mig om jag är beredd att läggafram förslag om ändringar i de sekretessregler som påverkar möjligheten tillinformationsutbyte mellan olika organ inom sjukvården i fråga om patientersmissbruk av läkemedel. Vidare har frågat mig om jag är bereddatt lägga fram förslag om en starkare läkemedelskontroll så att inte missbrukarekan få recept på "tunga" läkemedel från ett antal olika läkare.Slutligen har frågat om jag avser att låta utvärdera helasekretesslagstiftningen för att vunna erfarenheter skall kunna byggas in i enmoderniserad lag. Sekretessregler för den allmänna sjukvården finns sedanden i sekretesslagen (1980:100). Enligt 7 kap. 1 § i denna lagfår uppgifter om bl. a. patienters personliga förhållanden lämnas ut endast omdet står klart att det kan ske utan att den enskilde lider men. För t. ex.läkare i privat verksamhet och för apotekspersonal finns regler av i huvudsakmotsvarande innehåll i 6 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-ochsjukvårdspersonalen m.fl. har i ett s.k. meddelandeblad år 1984anfört som sin uppfattning att de nu berörda sekretessreglerna medger ett visstinformationsutbyte, även utan en patients samtycke, för att t. ex. förhindra Prot.1986/87:121 . Om sekretessreglerna inom hälso- och sjukvården, m.in. läkemedelsmissbruk.Justitieombudsman har emellertid intagit en principiellt annanståndpunkt i ett beslut , till vilket hänvisat iinterpellationen. Enligt JO krävs som huvudregel samtycke frän patienten föratt uppgifter om patientens läkemedelsförbrukning skall fä lämnas t. ex.inellan vårdansvariga läkare och apotekspersonal. Jag har från inhämtat att enarbetsgrupp inom arbetar med att få fram förslagtill lösningar av de sekretessfrågor som JO:s beslut har aktualiserat.Arbetsgruppen räknar med att kunna presentera sina förslag för verkets ledningunder våren .1987. En framställning-frän till regeringen ifrågan är därefter att vänta. Först sedan ärendet har beretts på vanligt sättinom blir det aktuellt att ta ställning till om regeringenbör lägga fram förslag till ändring av sekretessreglerna på området. Jag har vidare inhämtat att läkemedelsutredning(S 1983:04) väntas avlämna sitt huvudbetänkande med förslag till nyläkemedelslagstiftning detta år. Vid beredningen av betänkandet inomregeringskansliet kommer de frågor som tagits upp i interpellationen om enstarkare läkemedelskontroll för motverkande av läkemedelsmissbruk att övervägasnärmare. När det slutligen gäller frågan om en utvärdering av helasekretesslagstiftningen vill jag erinra om, att regeringen fortlöpande följerrättsutvecklingen med uppmärksamhet. Uppkomna behov av justeringar ilagstiftningen har lett till att sekretesslagen ändrats vid ett flertaltillfällen. Enligt min mening bör man fortsätta som med enfortlöpande översyn av sekretesslagen allteftersom behov uppkommer. Jag är därförinte beredd att ta initiativ till en allmän översyn av lagen.Jag vill också erinra om att det tog att få fram en ny sekretesslag.Dessutom har sekretesslagen, trots den kritik som har riktats mot den, i stortsett fungerat tillfredsställande. 18GÖRAN (): Jag vill inledningsvis tacka statsrådet försvaret på mina frågor. Tillåt mig, herr talman, att framföra en grundläggandekritik-en rätt som tillkommer den som ej medverkat i riksdagsbeslutet i dettaavseende -mot en lagstiftning vars snårighet och oklarhet är så utomordentligtlångtgående att dess konsekvenser endast kan belysas av JO efter verkställdutredning. Jag tror att om vi här i kammaren fortsätter ettlagstiftningsarbete som vilar pä en sådan grund, komrner detta inte bara attundergräva rättssäkerheten utan: också att medföra långtgående sociala ochekonomiska konsekvenser för enskilda människor, men också för det allmänna. Sekretesslagen har varit i kraft sedan börjanay 80-talet. Den har på nacken, och först nu klarläggs det attsocialstyrelsen har fel när det gäller frågan om hur sekretessen inom hälso-och sjukvården på det område som jag pekat på skall hanteras. Det är alltså såatt inte ens regeringens egen myndighet har klarat av att göra en korrekttolkning av lagen. Iblixtbelysning visar detta hur illa det kan gä när lagen inte rensas från juridiskaspetsfundigheter för att se till att vanligt folk som har att följa lagen ocksåkan begripa den. har justitieministern redogjort för uppfattat att lagen på den här punkten behöver ändras. Menunder tiden har läkemedelsmissbrukare ostört kunnat anskaffa fantastiskamängder av tunga farmaka. som detta pågått har samhällets organblivit på det klara med att situationen kräver åtgärder och börjat ägna sig åtavgiftning av de svårast utslagna - de som slagits ut på grund av samhälletsogenomträngliga och obegripliga lagregler. Det är glädjande att regeringen nu fårimpulser från två håll till ändringar i sekretesslagen inom den allra närmastetiden;jag vill då ställa följande helt nödvändiga fråga: Kommer beredningen iregeringskansliet att ske med skyndsamhet, eller kan man förvänta sig enlångdragen process? Jag ställer denna fråga därför att många lidande människorsom är på väg in i ett avancerat läkemedelsmissbruk far kolossalt illa. Det gällerhär mycket stora sociala och medmänskliga frågor. Frågan i rnin interpellationtilljustitieministern var om han avser att göra en utvärdering avsekretesslagen för att vunna erfarenheter skall kunna vägas in i dettasammanhang. Jag har fått veta att någon sådan översyn inte aktualiseras.Men, herr justitieminister, i svaret som lämnats här har kammaren fåttveta att som lagen varit i kraft har ett flertal ändringarägt rum, och kommer sannolikt ännu en i raden. Visar ändå inte detta medönskvärd tydlighet att lagen är behäftad med rader av brister? Brister i lagenhar lett till ändringar, och det kan på sannolika skäl antas att långt fler-kanske mindre alarmerande, men ändå brister - finns, som skulle kräva vissajusteringar? Som politiker måste vi gång efter annan konstatera attlagar som vi stiftar inte håller måttet, kanske inte ens när de träder i kraftoch definitivt inte för framtiden; De behöver ses över när någon tid har gåttoch när vi upprepade gånger konstaterat att brister finns. Jag ställer därför frågan en gång till, och lämnar därmedmöjlighet för justitieministern att ändra sig: Avser justitieministern attverkställa en översyn av sekretesslagen , för att dennalag dels skall bli tolkningsbar för dem som har att hantera den, dels för attta vara på erfarenheter som de facto vunnits ? Prot,1986/87:121 Om sekretessreglerna inom hälso-och sjukvården, m. m. som sekretesslagen har tillämpats harlagen ändrats . Detta får ses mot bakgrund av att sekretesslagenspänner över hela fältet av statlig och verksamhet.