prot · GA0994 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:94 Förhandlingarna leddes tillén början av tredje vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för den 17 innevarande månad. 2 § Reviderad ärendeplan 1 TREDJE VICE TALMANNEN: En reviderad ärendeplan för behandling i kammaren avutskottsbetänkanden den 25 mars-den 5 juni 1987 kommer under dagenatt utdelas till kammarens ledamöter. 2 TREDJE VICE TALMANNEN: Med ändring av den preliminära tidsplanen inställs detarbetsplenum som utsatts till . I stället hållsett bordläggningsplenum , vid vilket eventuellt någrainterpellationssvar lämnas. 4 § Föredrogs och hänvisades 1986/87:121till kulturutskottet 1986/87:11om arbetsmarknadspolifiken (prop. 1986/87:100 delvis) och 1986/87:10 om anslagtill m.m. (prop. 1986/87:100 delvis). Tredje vice talmannen meddelade attarbetsmarknadsutskottets betänkanden 11 och 10 skulle debatteras i ettsammahang. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. 3 (): Kammaren debatterar arbetsmarknadsutskottets årligastora betänkande om arbetsmarknadspolitiken för kommande budgetår. Det är ettstort betänkande, och det är stora anslag som det handlar om. Det har varittyst, herr talman, i debatten kring arbetsmarknadspolitiken under rätt långtid. Det har det varit i ljuset av en viss förbättring av läget påarbetsmarknaden, och det har det också varit i ljuset av en rätt kraftfullrevidering från socialdemokraternas och regeringens sida vad gäller inriktningenav den faktiska arbetsmarknadspolitiken. finns det skäl att försöka se litet grand bakom dessarelativt positiva siffror över utvecklingen på arbetsmarknaden som vi har settunder , eftersom den glättighet med vilken regeringen behandlarsituationen på arbetsmarknaden och de faktiska problem som vi har inte stämmerjämfört med det läge som man ser om man går in och tittar på vad som finnsbakom de siffror över situationen på arbetsmarknaden som är tillgängliga förallai Vi kan konstarera att vi har haft en viss ökning avindustrisysselsättningen, herr talman. Men det faktum som påstås framstå av t.ex. AKU-undersök-ningarna är inte fullt så positivt om man går tillbaka ochtittar i nationalräkenskaperna där det också redovisas siffror överutvecklingen vad gäller industrisysselsättningen. Enligt har industrisysselsättningensedan 1984 ökat - ungefär 40 000 nya industrijobb. Och det ärnaturligtvis bra. Det är dessa siffror som vi normalt får höra när regeringenredovisar sitt fögderi. Går vi däremot till nationalräkenskaperna och tittar, herrtalman, ser läget helt annorlunda ut. Där kan vi konstatera att ökningen avantalet industrijobb bara har varit - 3 000 industrijobb. Då kan manfråga sig, herr talman: av dessa siffror är riktiga? Både ;s siffroroch siffrorna i nationalräkenskaperna innehåller naturligtvis en viss grad avosäkerhet, eftersom är en urvalsundersökning och givetvis har felmarginaleroch eftersom nationalräkenskaperna inte till alla delar alltid ger en exaktbild av utvecklingen. Men vad de olika siffrorna ändå talar om för oss är attvi inte skall vara så säkra på att det är just AKU:s siffror som är riktiga. Viskall inte vara så säkra på att vi de facto har haft en så stark utveckling närdet gäller antalet industrijobb som vi kanske har trott. Och framför allt skallvi inte vara så säkra på att vi haren långsiktig styrka i den här utvecklingenframöver. Jag skall återkomma till denna problematik litet senare i mittanförande. Tittar vi på andra delar av arbetsmarknaden kan vi ocksåkonstatera att vi har stora kvarstående problem. Situationen för ungdomarna t.ex. har inte förbättrats särskilt mycket, trots en hygglig utveckling iekonomin och trots mycket stora arbetsmarknadspolitiska ansträngningar.Ungdomar mellan har ett utomordentligt besvärande arbetsmarknadsläge,och ungdomar befinner sig fortfarande i ungdomslagens grottekvarn. Varför har då inte den förbättrade ekonomiska utvecklingengett positiva effekter också för framför allt ungdomarna ?Det borde den ju faktiskt ha gjort. Det handlar ju om ungdomar i en ålder somborde vara attraktiva på arbetsmarknaden när industrin växer och när ekonomin går bra.Jag tror, herr talman, att förklaringen till detta helt enkelt äratt vi nu serde litet mer långsiktiga effekterna av ungdomslagen och vad ungdomslagen ochden filosofin för att ta hand om ungdomarna faktiskt för med sig. ser vi densista fasen i den process som vi, när vi som mest debatterade ungdomslagen häri kammaren, kallade för en terapikedja. Detta har även regeringen insett, trots attden inte säger det. Regeringen försöker gradvis att minska betydelsen avungdomslagen genom att t.ex. införa inskolningsplatser. Faktum kvarstår ändå,herr talman, nämligen att många ungdomar har fått betala ett utomordentligthögt pris för den arbetsmarknadspolitik som socialdemokraterna har fört sedande återkom i regeringsställning. Utöver detta, herr talman, ser vi också att växandegrupper människor som är äldre än dessa ungdomar, fastnar i denarbetsmarknadspolitiska processen. Större och större andelar av de arbetslösaär arbetslösa längre och . Den regionala fördelningen avarbetslösheten är utomordentligt oroande. Och vi ser att den arsenal avarbetsmarknadspolitiska åtgärder som vi traditionellt använder i ärpraktiskt taget effektlös så fort situationen på arbetsmarknaden går utöver deproblem och de ramar som arbetsmarknadspolitiken en gång i världen designadesför att motarbeta. De olika arbetsmarknadspolitiska medlen fungerar säkertalldeles utmärkt i och eller i och , dvs. i deexpansiva områdena. Men hur fungerar den i , och hur fungerar den iNorrbotten, dvs. i de s. k. lågtrycksområdena? Jo, där är det fortfarande sammalångsiktiga, men ändå för den enskilde individen, mycket osäkra och kortsiktigaomhändertagande som sker. Där är arbetsmarknadspolitiken fortfarande i stortsett effektlös när det gäller att föra människor från arbetslöshet ut på denöppna arbetsmarknaden till de riktiga jobben. Det är i och för sig alldeles utmärkt, herr talman, attden enskilda människan har en försörjningstrygghet. Men för människor somställs utanför arbetsmarknaden handlar det inte i första hand långsiktigt omatt ha försörjningstrygghet, utan det handlar om att se en chans att kommatillbaka ut på den riktiga arbetsmarknaden. För attmöjliggöra detta, herr talman, skall vi förts och främst försöka se till att såfå människor som möjligt drabbas av arbetslöshet. Vi måste gå till grunden ochsöka förklaringarna till att vi har ett besvärande arbetslöshetsproblem atthantera. I ljuset av denna problematik hamnar vi utanför den normalaarbetsmarknadspolitiken och hamnar på områden som skattepolitik. Varför gör videt? Jo, av det enkla skälet att en av huvudförklaringarna till att vi har enförhållandevis svag arbetsmarknad i är en skattepolitik, som driverfram en lönekostnadsutveckling som de facto direkt motverkar möjligheterna attskapa tillräcklig expansion på arbetsmarknaden. Så här kan vi naturligtvisinte ha det. Vi måste ändra på det, vilket också regeringen ochsocialdemokraterna har förstått. Det har tagit sig olika uttryck. Vi har fåttt. ex. , där man pekar på problemen och pekar på en väg ur dem,som tyvärr fortfarande baseras på tron att man via centralstyrning och ännu merpolitisk inblandning skulle få kontroll över utvecklingen. Vi moderater trorinte att det är möjligt. Vi har tillräckligt lång erfarenhet A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. A rbetstnarknadspoliti-ken, m. m. av vad encentraliserad och delvis kraftigt politiserad inblandning i avtalsmarknadenhar inneburit. Det har inneburit att haft enlönekostnadsutveckling som direkt har varit arbetslöshetsskapande. Det råder brist på tillväxt på vår arbetsmarknad. Sverigevar - vi trodde det i alla fall - hjälpt av en kraftig expansioni den offentliga sektorn. Sysselsättningsexpansionen i den offentliga sektornhjälpte till att hålla arbetslösheten låg i vårt land. Många trodde att det och fröjd. Vad som i själva verket skedde, herr talman, var att denkraftiga expansionen, den skatfefinansierade sysselsättningsökningen, dolde defaktiska problem vad gäller tillväxtkraft i den svenska arbetsmarknaden som vihade och . ser vi problemen öppet och tydligt. Vi har enmonopoliserad tjänstearbetsmarknad, som inte förmår att finansiera sig till entillväxt, som är så kraftig att vi kan tillfredsställa den växande efterfråganpå arbete. Vi ser att den monopoliserade tjänstearbetsmarknaden de facto direktär ett hinder för den privata tjänstesektorns tillväxt. Det här kan vi intefortsätta med. Vi måste skapa ett system med regler och ramar förtjänstesektorns utveckling, som gör det möjligt för den här sektorn påarbetsmarknaden att växa lika snabbt som tjänstearbetsmarknaden gjort i andraländer. Vi har ockå utbildningens betydelse för utvecklingen påarbetsmarknaden. Vi moderater har envist hängt fast vid att detförsta försvaret mot arbetslösheten är utbildning, investeringar i enskildaindividers kunskaper och enskilda individers möjlighet och förmåga att ta sigin på arbetsmarknaden och hålla sig kvar där samt få ett arbete som faktiskthar betydelse för den enskilde individens utveckling. har vi främst koncentrerat oss påutvecklande av system för yrkesutbildning i . Det har lett fram till attäven socialdemokraterna insett att det finns behov för det. Man tillsatte dens.k. Man trodde, och vi trodde, att vi nu äntligen skullekunna få ett system för praktisk yrkesutbildning, som faktiskt skulle kunnabidra till att hålla arbetslösheten på andra sidan tröskeln. I takt med att utredningarna presenterat sina resultat ocholika delar av samhällsapparaten har gett sina reaktioner är det med mycketstor oro som vi ser fram mot vad som faktiskt skall hända. För, herr talman,det som skulle bli ett ordentligt tillskott av arbetslivsanknuten ocharbetsplatsbelagd utbildning för de unga människor som väljer att ägna sitt livåt ett praktiskt yrke ser nu ut att bli ett utbildningssystem som är byggt påden gamla vanliga socialdemokratiska utbildningssynen, nämligen utjämning, merlikhet mellan olika typer av utbildning. Vad gäller den framtida praktiskayrkesutbildningen kan nian konstatera att den förlängning , som denkommer att innebära, faktiskt kommer att ägnas mest åt ännu mer allmänteoretiskutbildning. Det kommer inte att lösa vare sig ungdomarnas möjligheter attlättare ta sig in på arbetsmarknaden eller industrins och arbetsgivarnasmöjligheter att lättare rekrytera arbetskraft. Och kommer reaktionerna. Vikan läsa i tidningar att industrin inte kan vänta . Industrin tror intepå den förändringen. i satsar 4 milj. kr. på att få till stånden utbildning som de facto är avpassad för industrins behov. ,chefen för , säger att yrkesutbildningssystemet är en av huvudorsakerna till den högaungdomsarbetslösheten och att problemet måste lösas. Jag förstår att han intehar några synpunkter på hur det skall gå till. Ändå är det ett utomordentligtbra tecken på att förtroendet för den förändring som skall komma inte ärsärskilt stort. Situationen just nu på arbetsmarknaden är enligt AKU-statistiken rättså bra. Regeringen och är nöjda, kanske litet missnöjda medatt det inneburit att det inte blir så mycket arbetsmarknadspolitisk debatt.Men tittar vi något framåt, ser vi att grundproblemen, som vi fortfarande harkvar, riskerar att leda till att vi mycket snart kan få en utomordentligt svårsituation på arbetsmarknaden. Om och socialdemokraterna baralyfte blickarna litet framåt, stängde av skrytvalsen och var beredda attdiskutera de faktiska bekymmer och de potentiella problem som finns inbyggda iden nuvarande situationen, skulle mycket lättare få denrejäla sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiska debatt som det sägs migatt hon så gärna vill ha. Jag yrkar bifall till de moderata reservationerna i arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden 10 och 11. Arbetsmarknadspoliti-ken, m. m. Anf.4 (); Bakom det stora anslaget på nära tillarbetsmarknadspolitiken finns en bred uppslutning - detta sagt trots de mångasärmeningarna och ett stort antal reservationer. Svensk arbetsmarknadspolitikhar fått ett brett stöd i . Särskiljande blir framförallt var de olika partierna lägger tyngdpunkten i den arbetsmarknadspolitiskaarsenalen. Ettgenomgående drag i detta betänkande är att regeringspartiets företrädare serde positiva sidorna i förtröstan att det skulle finnas något slags genomtänktpolitisk filosofi från kanslihuset, medan opposifionen lyfter fram desvårigheter som iippenbart väntar runt hörnet. Förfolkpartiets del hävdar vi att full sysselsättning måste vara det högstprioriterade målet för den ekonomiska politiken. Den offentliga sektorn, medexpansion , kan nu inte expandera i den takt som skulle krävasför att skapa de nya jobben. Därför måste fillskotten av ny sysselsättningskapas på den enskilda sektorn. Det krävs ett näringsvänligt klimat somstimulerar framtidstro och företagande, till förmån för både nyföretagande ochexpansion av redan existerande företag. Sannolikt kommer den framtidasysselsättningsökningen att finnas inom enskild tjänstesektor. Därför är detett viktigt inslag i vår sysselsättningspolitik att sfimulera konkurrens ochnytänkande inom hela tjänsteproduktionen. Förstkan vi konstatera att någon full sysselsättning inte existerar. Trots den godakonjunkturen ligger vi på långt över 100 000 öppet arbetslösa. Denökade strukturella arbetslösheten märks tydligt när man studerar utvecklingenför olika delgrupper på arbetsmarknaden. Försämringen jämfört med /80 ärmest påtaglig för åldersgrupperna . För 20-24-åringarnahar arbetslösheten /80 ökat från ca 3 1/till . För55-64-åringarna har den ökat från fill . I båda fallen rör detsig om en fördubbling av arbetslösheten. Jämför vi då de bådakonjunkturtopparna, å ena sidan 1979/80 och å andra sidan A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. 1986, visar det sig att vi vid den första tidpunkten hadeungefär i öppen arbetslöshet, jämfört . Detinnebär alltså, herr talman, att den öppna arbetslösheten är en halv gång högreän i en tidigare motsvarande konjunktur. Därtill har arbetslösheten ändratkaraktär genom att långtidsarbetslösheten är mer påtaglig . Socialdemokraterna i utskottet anför i sinmajoritetsskrivning att arbetsmarknadspolitiken inte ensam kan svara för denfulla sysselsättningen, och så åberopar de de ekonomiska och politiskainsatserna, en aktiv närings- och industripolitik, bostadspolitik m.m. Ja, idenna analys är vi i stort sett överens. Arbetsmarknadspolifiken kan inte bliannat än ett viktigt komplement till den förda politiken på främst ekonominsoch näringspolitikens område. Sedan kommer en socialdemokratisk applåd för den fördaregeringspolitiken, och så säger man; "Som en följd av denna politik harläget på arbetsmarknaden successivt förbättrats." Det är fel.Arbetsmarknadsläget har under den socialdemokratiska regeringsperiodenförsämrats. kommer också utskottsmajoriteten med etterkännande om en sådan tanke genom att tillstå att arbetslösheten enligtsvenska mått är alltför hög. Det är helt rätt. Den har aldrig varit så hög i enliknande god konjunktur. Vidare säger man: "De regionala skillnaderna ärockså otillfredsställande." Även det är en korrekt iakttagelse. Menutskottsmajoriteten stannar med ett konstaterande, och vill man finna någonviljeyttring får man gå till reservation 1, där vi från oppositionens sida slårfast att det är viktigt att åstadkomma en regionalt balanserad utveckling inomlandet. Det är angeläget med en mer decentraliserad samhällsstruktur där balansråder mellan olika regioner. Uppnås inte detta skapas stora problem, inte barai glesbygderna utan också i storstadsområdena. Tillväxtens betydelse talas detalltför litet om i de socialdemokratiska texterna, men det är helt nödvändigtatt göra det, herr talman, om vi skall undvika att arbetslösheten stigerytterligare. Det krävs en bättre tillväxt om vi skall få ned den alltförhöga arbetslösheten. Det är också viktigt att vi främjar en rörlighet påarbetsmarknaden och en förstärkt utbildning på flera nivåer. På dessa punkterfinner man en helt annan framförhållning i de många reservationerna än iutskottets majoritetstext. Till yttermera visso kommer regeringens ekonomiskapolitik - när det gäller att redan nu inteckna en del av utrymmet i nästa årslönerörelse - att försvåra arbetsmarknadssituationen. finns det enöverdriven skepsis från socialdemokratiskt håll mot att man lokalt kan hittanya framkomstvägar för att stimulera tillväxt och löntagarnas utbyte. Jagtänker då på andel-i-vinst-system, där regeringen gör allt för att stoppa enpositiv utveckling som är på gång på så många håll i landet. Oviljan frånsocialdemokraterna att ta itu med marginalskatteproblemen är en annan sida avsaken. Från sida är vi beredda att diskutera en partiellmarginalskatteförändring redan kommande år. Tyvärr har vi inte fått gehör fördet hos finansministern och hans parti. Det finns en principiell skillnad mellan en liberal och ensocialistisk syn på arbetsmarknaden. Vi tror inte att staten och några centralabyråkrater kan peka ut vad som är framtidsbranscher, säga med säkerhet vem somblir vinnareeller förlorare i en framtida arbetsmarknad. 1 en decentraliseradmarknadsekonomi handlar det om många människors intentioner och många företagsoch löntagares beslut. Detta är vida överlägset de enstaka och övergripandepolitiska centrala besluten. Därför tror vi att det ytterst handlar om enskildamänniskors initiativ, kreativitet och arbetsvilja. Det är bara där man kanvaska fram de,goda framtidsprojekten. Men då gäller det att statsmakten inte ärhalsstarrig och hindrar experiment och nytänkande. förslag omgrundlagsskyddad näringsfrihet, slopande av etable-ringshinder, betoning avupphandling under konkurrens och slopande av formella och informella monopolinom t. ex. den sociala sektorn bygger på synsättet att det är de enskildamänniskorna i de många tusentals försöken som kan hitta bärkraftigaframkomstvägar. En grundläggande syn på lönebildningen är attarbetsmarknadens parter avgör den i fria förhandlingar. är detuppenbart att avtalsförhandlingarnas utfall får effekter på sysselsättningen.Därför kan inte statsmakten avsvära sig ansvaret för den faktiskasysselsättningsutvecklingen, vare sig totalt eller för olika grupper avarbetssökande. Men det hindrar inte att vi borde få ett system som innebär attparterna på arbetsmarknaden tar ett större ansvar för löneutfallet. Om löneutvecklingenledde till ett sämre sysselsättningsläge skulle kostnaden för att hålla deenskilda människorna skadeslösa också bäras av parterna. Det är en grundtanke ivårt förslag om en reformering av arbetslöshetsförsäkringen. Statsmakten försin del har en viktig uppgift att inför löneförhandlingarna lägga fast rimligaoch stabila förutsättningar genom den allmänna ekonomiska politiken, dvs. Däremot avvisar vi tankarna på en förhandlad inkomstpolitikoch tar avstånd från tankar som framfördes i den s. k. . Rörligheten - eller bristen på rörlighet - påarbetsmarknaden beror på många faktorer. Förekomsten av eget hem, antalet barni skolan samt makas eller makes förvärvsarbete spelar stor roll. Det innebäratt den geografiska rörligheten har blivit mer komplicerad. Därför beklagar viatt regeringen vill slopa starthjälpen, och därför yrkar vi från folkpartietssida på ett bibehållande av just starthjälpen. Det är faktiskt så att de somflyttar in till skogslänen och flyttar inom resp. län är betydligt fler än desom flyttar ut från länen. Förändringen för skogslänens del skulle alltså ledatill ökade svårigheter att klara rekryteringen. Det finns en uppenbar risk går kvar i arbetslöshet. En av huvudpunkterna i arbetsmarknadspolitikär utbildningen. kommer i ett senare inlägg här attsärskilt ta upp utbildningens betydelse, men jag vill här summariskt hänvisatill det faktum att det krävdes yrkesutbildning och erfarenhet fördrygt av de lediga platserna. har denna andel ökat till . Kompetenskraven på arbetsmarknaden har alltså ökat, och därför blir bristenpå kvalificerade yrkesarbetare och tjänstemän inom inte minst tekniska yrkenbesvärande. Bristen på yrkesarbetare har tidigare alltid ansetts som ett säkerttecken på högkonjunktur. har emellertid bristen på tekniskatjänstemän varit större än bristen på yrkesarbetare. Utbildningens viktigaste uppgift är att ge grundläggandebaskunskaper av hög kvalitet med stora möjligheter till återkommande påbyggnadgenom A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. Arbetsmarknadspolitiken, m. tn. olikaformer av fort- och vidareutbildning. Det är ett av skälen till att vi föreslåren rejäl uppräkning med 5 000 utbildningsplatser inom AMU. En annan viktigpunkt i utbildningskedjan är lärlingsutbildningen, som villförstärka. Ett område som vi kraftigt har markerat ärstatsmaktens ansvar för de handikappades sysselsättning. Cirka en tredjedel avutgifterna för arbetsmarknadspolitiken utgör i realiteten én central del av vårhandikappolitik. Särskilt hårt drabbas de psykiskt utvecklingsstörda genomutestängning från jobb. Vi anser därför att de handikappade borde få särskildakontaktpersoner som utses av länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar. framförde vi önskemål om 500 nyaplatser inom Samhällsföretäg. Då sade socialdemokraterna nej. kommerregeringen med just dessa nya platser, och det ser vi som en framgång. Vi menaratt det inte bara är samhällsekonomiskt motiverat utan också högst mänskligtatt bereda människor arbete när förtidspensionering skulle vara alternativet.Vi vill att de s. k. inbyggda verkstäderna för handikappade inom industrinskall komma till stånd i större utsträckning än . Vidare föreslår vi enrad förstärkningar inom lönebidragens olika områden. Under titelligger ett anslag om ekonomiskt stöd till handikappade som behöver egen biltill arbetet. Det har gått en statlig utredning presenteradeett enigt förslag beträffande bilstödet. Man föreslog ett utvidgat, förenklatoch förbättrat stöd. Trots flera riksdagsuttalanden om att snabbt reformerabilstödet konstaterar regeringen i årets budgetproposition att man fortfarandebereder ärendet i kanslihuset. Denna viktiga fråga har förhalats av regeringenpå ett anmärkningsvärt sätt. Jag har tidigare påstått att detta är en långlidandets historia. Det uttrycket växer i styrka för som regeringenförhalar detta angelägna äreride. Då huvudfrågan ligger under ett annat utskotts beredninghar jag inget yrkande, men jag förutsätter att beredningsarbetet bedrivs, somvi säger i yttrande nr 15 i vårt betänkande, både skyndsamt och målmedvetet.Det är enligt mening mycket angeläget att redan underdetta får ta ställning till en reform så att man kan starta från detnya budgetåret, . Det är generande att denna statsfinansiellt lilla frågafortfarande är olöst. Jag vill vädja till arbetsmarknadsministern att redan vidnästa regeringslunch ta upp denna för de handikappade så väsentliga fråga såatt den snabbt kan bli löst och så att man äntligen kan få en reform i hamn. Jag har berört de allmänna förutsättningarnadär vi från sida pekat på nödvändigheten av att få ett fungerandenäringsliv och en stark samhällsekonomi. Vi har hävdat parternas frihet, men vihar också sagt att man skall ta ett växande ansvar för situationen påarbetsmarknaden. Statens roll är att ge ramarna, att skapa klaraförutsättningar och att ge fasta spelregler. Lokala löntagarintressen somutvecklat andel-i-vinstsystem bör uppmuntras. De är klart överlägsna decentralistiska löntagarfonderna! Folkpartiethar förordat en aktiv arbetsmarknadspolitik. har ställtupp för att främja det som ofta kallats "arbetslinjen". Men skalldetta bli något värt namnet krävs det att rörligheten underlättas, attutbildningen på flera nivåer stärks och att den regionala balansen återupprättas.Insatserna för de arbetshandikappade är klart otillräckliga och bör stärkas.Ökad finansiering bör tas till vara genom utjämningar och överföringar inomsocialförsäkringssystemets ram. Detta är en kort summering av vad folkpartiethar föreslagit. Ytterligare delar kommer att presenteras av andrautskottsföreträdare från sida.