prot · GA09127 · 1986-12-31 00:00:00 — Det är troligt attregeringen har påverkat bankerna, vilket utifrån renodlat konstitutionellautgångspunkter inte är klandervärt. Mitt hjärta klappar inte heller lika varmtför bankerna som . Däremotär vi från andra utgångspunkter mycket kritiska mot den här typen avdonationer. Det är mycket oroväckande att externa intressenter ochkapitalintressen håller på att skaffa sig ett växande inflytande över vårauniversitet och högskolor, över utbildning och forskning. Det är utomordentligtviktigt att slå vakt om högskolans och forskningens integritet och förhindra enytterligare marknadsanpassning. Avsvaren på de frågor som jag ställde till herrar bankdirektörer vid deras besöki framgår mycket klart att bankerna avser att utöva ettstort inflytande över hur deras donation används. Bankerna har under senare årgjort enorma vinster. Det finns alla skäl i världen att betydligt hårdarebeskatta bankvinsterna. Dessa skatteinkomster skulle kunna användas bl, a, föratt befrämja forskningen men utan att bankerna fick några styrningsmöjligheter.Vi beklagar att regeringen inte förelagt förslag om en sådan^beskattnirtg. Således är vi mycket kritiska mot regeringen på denna punkt, men^rtågon konstitutionell fråga är det ju inte, 95 ^(s): När det blev känt att affärsbankerna erbjudit sig att avsätta 200 milj,kr, per är för att bidra till den nödvändiga förnyelsenav utrustningen vid högskolan visade genast några representanter för deborgerliga partierna upp sitt mycket dåliga humör här i kammaren och vidsammankomster utanför . Man försökte då precis som få det dithänatt regeringen på något otillbörligt sätt skrämt affärsbankerna till attavsätta pengar för forskning vid universitet och högskolor. Utskottetsgranskning har visat att så inte varit fallet. Detkanske finns anledning erinra om att ^bankdonationer som främjar vetenskap ochforskning har lång ^tradifion i . Den största privata stiftelsen till stödför vetenskap och forskning i vårt land har sitt ursprung i en affärsbank. Mig^veterligt har aldrig någon tidigare seriöst hävdat att sådana donationerskulle stå i strid med uppfattningen att statens inkomster och utgifter skallregleras över budgeten. Motdenna bakgrund har jag stor förståelse för att den breda allmänheten, folketinom högskolan, bankerna och industrin inte förstått upprördheten inom deborgerliga oppositionspartierna och att de ån mindre har förstått den mycketluddiga reservation som lyckats fånga upp och centernkring. utfrågning av bankdirektörerna ^Ehn, ^Hedelius, och ^Källnerframgår mycket klart att det vid de diskussioner som förts med regeringen i denhär frågan aldrig har förekommit någon som helst påtryckning från regeringenssida mot bankerna för att förmå dessa att satsa pengar på ^forskrting. Tvärtombetonade bankernas representanter inför utskottet att avsättningar till^forskningss^f^iftelser sker därför att det ligger i bankernas eget intresseatt kunderna kan få del av forskning på hög nivå för att kunna behålla sininternationella konkurrenskraft. I sitt^inlednirtgsanförande var inne på vad statsministern hade sagtvid utfrågningen i utskottet. är ju känd för att överdramatiseradet som sägs. Det finns därför kanske anledning att nyansera om vad statsministern sagt i utskottet. ställdeföljande fråga; "Har regeringen någon avsikt att under innevarandemandatperiod ta ytterligare sådana initiativ som den gjort beträffandebankdonationen?" Statsminister svarade: "Jag svararinte på sådana hypotetiska frågor. Jag är här för att svara på vilka åtgärdervi har vidtagit med anledning av våra samtal med bankerna. Jag har angivit minprincipiella inställning, att det är bra med donationer till forskningen somkomplement till universitetsforskningen. Längre än så kan jag inte gå. "Det var precis vad statsministern sade inför utskottet, och det är någotannorlunda än de ord som försökte lägga i statsministerns mun. säger att man kan läsa mellan raderna om förtäckta hot mot bankerna.Jag skulle vilja säga till att det vore bättre om ^mart lästeraderna först, innan man uttalade sig. Det finns inget som helst fog förpåståendena om att det skulle finnas förtäckta hot från regeringen mot bankernaför att tvinga fram donationer. Donationerna har skett på bankernas egetinitiativ. Det ärstor risk, , om man bara läser mellan raderna, att man hamnarfel. Det har verkligen gjort i detta sammanhang. Vpk har isitt särskilda yttrande tagit upp frågan om forskningens frihet. Jag villstarkt understryka att detta är en mycket viktig fråga. Vi har också betonatdet i vår utskottsskrivning. Det är, som statsministern underströk införutskottet, viktigt att uppdragsforskningen inte upptar så stor andel av den totalaverksamheten vid en institution att man förlorar sin valfrihet. Man måste medandra ord alltid ha råd att säga nej till den uppdragsforskning man inte villha. ^Prot.1986/87:127 ^. Granskning av statsrådenstjänsteutövning ^m. 96 (): Herrtalman^!^ påstår att jag bara läser mellan raderna. Jag villuppmana att läsa det som står på raderna, t. ex. det jagciterade ur detta pressmeddelande som faktiskt är ett ganska viktigt dokument.Där framgår det klart att bankerna blev kallade - säger attde erbjudit sig. Sedan manfrån bankernas sida fått klart för sig att regeringen kallt räknade med dessaresurser kom villkoren, bl. a. att bankernas lönsamhetssituation inte skulleförändras påtagligt genom pålagor eller andra yttre omständigheter. Regeringenhar inget sagt om detta. Regeringen har tydligen med sin tystnad ändå sagt attom man skänker 200 miljoner per är , kan det vara rimligt att manfår ett tyst löfte om att några pålagor inte skall komma under den tiden. Detär kanhända på samma sätt som när pensionsskatten infördes. Där kan man också läsa sig till en hel del annat. Granskning av statsrådenstjänsteutövning ^m. 97 ^(s): Det är precis vad jag menar, . Låt oss läsa raderna-intemellan raderna, som sade i sitt inledningsanförande. Då får manklart besked om vad det är fråga om. Låt oss taAnders till hjälp för att lösa själva knuten i problemet. följande fråga till direktör^Ehn vid utfrågningen: "Jag vill kontrollera om jag har förstått rätt.Regeringen har alltså inte hotat med några extraskatter och inte heller förtnågot dunkelt tal därom. Ändå är ni beredda att donera första året 200miljoner." ^Ehn svarade: "Det är korrekt." Efterdetta ^innantilläsande borde även ^Stertsson kunna lägga ned vapnen. 98 (): Får jag med anledning av vad som sades sist bara konstatera att detinte är så konstigt att bankdirektörerna inte ville erkänna att de blev luradeav regeringen. Det är mot den bakgrunden det yttrande som får ses. Vadanbelangar statsministerns uttalande om nya donationer eller risken för hot omdonationer, kunde statsministern inte ge något besked inför utskottet attregeringen inte skulle ta några nya initiativ i denna riktning. Vi vet alltsåinte om andra branscher kan råka ut för liknande propåer ens somåterstår till val. Sedande under avsnittet Affärsbankernas stöd till forskning anmälda talarna nu haftordet övergår kammaren till att debattera avsnittet . 100 HANS ^NYHAGE^(m): publicerades i några artiklar, vilkaledde till att ^justitekanslern väckte åtal mot tidningensansvarige utgivare för tryckfrihetsbrott. De ifrågavarande artiklarna varrubricerade "Hotar ", "Hemligstämplad rapport till ÖB.Polska ^tavelförsäljare kartlade flygares vanor" och slutligen^"Tavelförsälj-^ning täckmantel för spioneri. Åtalet föregicks av anmälningar frän överbefälhavaren till^justitiekanslern. Enligt dessa anmälningar var tidningsartiklarna grundade påhemliga handlingar från överbefälhavaren. Enligtlagen med vissa bestämmelser på tryckfrihetsförordningens område stadgas attåtal får väckas i vissa fall endast efter tillstånd av regeringen. I härangivet fall medgav regeringen att åtal fick väckas,vilket således gjordes . Ifull vetskap om att det är regeringens handläggning av ärendet och inte själva^sakfrägart som är föremål för granskning och bedömning,vill jag likväl något beröra den rättsliga prövningen. ^JK:s åtal var uppdelatpå två åtalspunkter och gällde otillåtet offentliggörande i tryckt skriftinnefattande obehörig befattning med hemlig uppgift alternativt vårdslöshet medhemlig uppgift. Närdet gäller den förstnämnda artikeln. Hotar , fann juryn att uppgifternai denna inte var brottsliga, varför åtalet ogillades. Beträffande publiceringenav de två övriga artiklarna ansåg juryn inte ansvar föreligga för obehörigbefattning med hemlig uppgift men väl för vårdslöshet med hemlig uppgift. Detankom då på tingsrätten att avgöra frågan om ansvar för detta senare nämndabrott. Efter prövning av såväl om tidningsuppgifterna varit av hemlig natur somom de kunde medföra men för rikets försvar eller eljest för rikets säkerhet,fann rätten ingen anledning att pröva om grov ^oaktsamhet förekommit vidpubliceringen. Tingsrätten ogillade alltså åtalet. JKöverklagade tingsrättens dom tillSvea hovrätt med yrkande om bifall till åtalet beträffande vårdslöshet medhemlig uppgift. I hovrätten prövades ansvarsfrågan av fyra lagfarna domare,vilka samtliga - om än med skiljaktig motivering - ansåg att åtalet skulleogillas. JKhar överklagat hovrättens dom tillhögsta domstolen med yrkande om bifall till åtalet för vårdslöshet med hemliguppgift. Det är ännu ej klart när högsta domstolen skall avgöra målet. Klart äremellertid att såväl tingsrätt som hovrätt har ogillat åtalet. Närdet så gäller regeringens handläggning av ärendet framgår att detta inkom frånJK till ^justifiedepartementet . JK hade då , dvs. i nära , utrett ärendet, låtit verkställaförundersökning samt prövat om det fanns skäl att anställa åtal. Redan den 12december, alltså endast , ansåg sig regeringen kunna expedieraen fullt klar handling, i vilken man medgav att åtal fick väckas. Avutfrågningarna av justitieministern i KU framgår att man i justitiedepartementetinte kände till ärendet innan det lämnades in av JK och att man således intehade vare sig haft någon ^informatiort eller än mindre vidtagit någotförberedelsearbete . Avjustitieministerns uppgifter framgår vidare att någon verklig prövning inte ägtrum från regeringens sida av frågan om uppenbarandet av de aktuella uppgifternakunde medföra men för rikets försvar eller eljest för rikets säkerhet. Likvälmedgav regeringen att åtal fick väckas. Detär uppenbart att regeringens handläggning av detta ärende varit klartundermålig. Mindre än tre dagars ^genomgårtg av ert fråga, som i så hög gradberör rättssäkerheten, vittnar inte om den seriösa och noggranna bedömning somärendet rimligen måste föranleda, detta så mycket mer som man enligtjustitieministerns eget besked inte hade en aning om frågan, förrän ärendetlämnades in av ^justitiekanslern. ^KU:s granskning av detta ärende vittnar enligt min mening klart om attregeringen inte kan undgå kritik för det sätt på vilket den handlagt frågan.Riksdagen bör därför ansluta sig till vad som anförs i reservation 16, som jagsåledes yrkar bifall till. Granskninga v statsrådenstjänsteutövning ^m. 101 ^(s); väcktes åtal för tryckfrihetsbrott mot ansvarigeutgivaren för , Åtalet föregicks av anmälningar frånöverbefälhavaren. Enligt anmälaren var tidningsartiklarna baserade på hemligahandlingar från ÖB, Ireservationen anför kritik mot regeringens sätt att handläggaärendet. står ensamma för den kritiken. Ingen av de övrigapartiernas representanter i har funnit anledning attkritisera regeringen på denna punkt. De regler som gäller för den tryckfrihetsrättsligaproceduren tillkom genom grundlagsändringar . Utskottetsgranskning av regeringens handläggning av tryckfrihetsåtalet mot har inte lett fram till att det skulle finnas fog för kritik motregeringens handlingssätt. huvudsakliga ^invändrting mot regeringenshandläggning tycks vara att ärendet behandlades snabbt i . Manförsöker insinuera att ärendet inte skulle ha ^beretts tillräckligt noggrant.Så är inte fallet. Ärendet har ^beretts såsom föreskrivs och på etttillfredsställande sätt. Alla påståenden om att det inte skulle varatillräckligt väl berett är således felaktiga och saknar grund. a.justitieministerns svar på frågor inför utskottet tycker jag att det med allönskvärd tydlighet framgår att ärendet har handlagts med noggrannhet och ienlighet med de regler som gäller. Det faktum att ärendet behandlades utandröjsmål i borde snarare rendera regeringen beröm i ställetför motsatsen. Jagerinrar mig att ^Friggebo under den debatt vi har fört under dagens loppanklagade justitieministern för att han tog på sig föratt fatta ett beslut. Det är mycket intressant att man nu anklagar sammeminister för att han fattar beslut alltför ^srtabbt. ^Förmodligert liggersanningen någonstans mitt emellan ^Friggebos och ^Nyhagesuppfattningar-^jusfitieministern och regeringen fattar beslut både på ett^förnuf^f^igt sätt och . vill jag för klarhetens skull säga att det är JK och interegeringen som väcker åtal i tryckfrihetsbrott av detta slag. JK prövarsjälvständigt frågan om åtal för tryckfrihetsbrott. Det är viktigt att påpekadetta för att missförstånd inte skall råda. 102 HANS ^NYHAGE ^(m): Herrtalman^!^ Det är regeringen som medger om åtal får väckas i sådana här frågor.Detta är mycket viktigt att ha klart för sig. Regeringen medgav detta efter enhandläggning på . ^JK:s handläggning av ärendet tog . Jagvidhåller ^méd bestämdhet att regeringen inte har kunnat göra den seriösa ochnoggranna undersökning av ärendet som rimligen måste föregå regeringensställningstagande. är alltför i detta fall. Jämförelsenmed det handlagda ärendet ^haltar betydligt. Då dröjde detåratal innan regeringen kunde ta ställning. Sedande under avsnittet Tryckfrihetsåtalet mot tidningen anmäldatalarna nu haft ordet, övergår kammaren till att debattera avsnittetPersonalkontrollsystemets tillämpning. 104 INGELAMÅRTENSSON (fp); Jag tror att det finns många i vårt land som inte vet vadpersonalkontroll är för något. Det finns också många som blivit utsatta fördenna typ av kontroll utan att veta om det. Vissa personer har inte fått ettjobb som de har sökt på grund av att de finns med i polisens spaningsregister.En mindre grupp har f^ått reda på att de är säkerhetsrisker och därför måsteomplaceras eller avskedas. Men de får inte reda på varför de anses varasäkerhetsrisker och kan därför inte argumentera emot ett sådant beslut elleröverklaga. En personalkontroll som fungerar på ett sådant sätt är inteacceptabel i en demokrati med krav på rättssäkerhet för de enskildamedborgarna. Givetvismåste vi ha en effektiv personalkontroll i vårt land. Det finns ju tyvärrpersoner som är villiga att lämna ut uppgifter som skulle kunna skada vårtland. Personligen tycker jag att det är ett av de värsta brott man kan företasig. Därför skulle jag uppfatta det som fruktansvärt att bli beskylld för attvara en säkerhetsrisk. Vad skulle jag säga till mina barn? Vad skulle jag sägatill mina vänner? Jag skulle inte heller ha en chans att bemöta ett sådantpåstående - vilken mardröm. behöver vi som riksdagsledamöter inte befara attvi skall bli utsatta för något sådant. Men det finns personer som har råkat utför detta. Det har vi genom utskottets utfrågningar också fått ta del av. En^TCO-representant berättade bl. a. om en man, som kallas i betänkandet,som förlorade jobbet. Han vände sig till och chefen förförsvarsstaben och lyckades få bort denna stämpel. Men alla kan juinte vända sig till . ^Leartder är ett annat fall. Handrev sin sak till . Men endast ett fåtal människor orkarpsykiskt ta en sådan strid. Vem vill öppet deklarera att han eller hon ansesvara en säkerhetsrisk? Folkpartiethar i årets granskning ställt frågor kring personalkontrollen. Vi kan tyvärrkonstatera att det tycks saknas en viss ambition att svara på dem. I enpromemoria från beskrivs personalkontrollsystemet som omvi frågeställare vore totalt okunniga i ämnet. Vi får en allmän redovisning avpersonalkontrollen. Det var inte det vi hade frågat efter. Vi hade ställtmycket konkreta frågor. Denförsta frågan gällde antalet företag och myndigheter som hade rätt tillpersonalkontroll 1980 resp. 1985. Som svar på frågan fick vi en uppräkning aven mängd statliga verk och styrelser som omfattas av personalkontrollen. Detsägs dock ^ingentirtg om privata bevakningsföretag eller ^SUA-företag, dvs.företag som omfattas av speciella säkerhetsavtal, eftersom de levererartjänster och varor som är av känslig natur. 7 ^Riksdagensproiokoll1986/87:127 Denandra frågan gällde antalet tjänster och uppdrag som är placerade i olikaskyddsklasser. ^Vihar fått uppgift om skyddsklass 1. Däremot har vi fått vetaatt det saknas central registrering när det gäller skyddsklass 2. Vi tycker attdet är märkvärdigt att man inte känner till hur många som finns i skyddsklass 2.Hur skall man då, när en myndighet begär att ^fåcrt kontroll av en person somsöker en tjänst, kunna veta om denna tjänst verkligen omfattas avpersonalkontrollen? Man kan inte heller uppfylla sin skyldighet att ta initiativ i frågor, om man upptäcker att dethar tillkommit något i registren som borde kontrolleras. Vihar också begärt att få ta del ^ay regeringens tillämpningsföreskrifter såvälföre som efter . Vi har emellertid ännu inte fått ta del avdem, och vi vet inte om vi som ledamöter i utskottet har rätt till det. Den fjärdefrågan gällde i hur många ärenden man har tillämpat ^kommunikationsprincipen.Vi har då fått svaret att det har gjorts i 180 fall. När man studerar dettanoggrannare finner man att det är uppgifter angående meddelade brottmålsdomarsom har kommunicerats, och inte den typen av hemliga uppgifter som finns ispaningsregistret. Den sistafrågan gällde antalet begärda personalkontroller och antalet utfall resp.1985. Den frågan är fortfarande obesvarad. Justitieministernmedgav vid utfrågningen vissa brister i personalkontrollsystemets tillämpning,bl. a. när det gäller ^anställningsmyndigheterrtas självständiga prövning av deuppgifter de får från säkerhetspolisen. Men inte ens den kritiken har utskottetsmajoritet velat ta upp. Majoriteten i utskottet har över huvud taget inte visatnågot intresse för att vilja diskutera denna fråga, som' är synnerligen viktignär det gäller både effektiviteten i tillämpningen av personalkontrollen ochden enskildes rättssäkerhet. Jag förstår inte att man inte blir upprörd överKurts öde - det som ^TCO-^representanten relaterade och som finns redovisat ibetänkandet. Avtidsbrist har jag varit tvungen att förkorta mitt anförande, men denna fråga ärutförligt redovisad i reservation 17, som jag yrkar bifall till. 105 BO (vpk): Den amerikanske författaren ^Joseph Heller blev världsberömd när hanen gång skildrade tillämpningen av Moment 22. Om jag minns rätt, innebar Moment22 bl. a. att den som är galen skall befrias från krigstjänst men att den somvill bli befriad från krigstjänst inte.kan vara galen och måste görakrigstjänst. Våregen svenska ^variartt av Moment 22 är ^personalkorttollsystemet, som ^JosephHeller säkert skulle kunna skriva en underbar och absurd bok om, som skulle fåhela världen att skratta. Vid mångatillfällen har personalkontrollsystemet blivit föremål för hård kritik, ochändringar har företagits som skulle öka rättssäkerheten. Det gäller bl. a., somIngela var inne på, principen om kommunikation. Enligt 13§ i personalkontrollkungörelsen skall den som blir föremål för personalkontrollfå del av uppgifterna om honom och därmed ha möjlighet att bemöta dessa.Paragrafen är kringgärdad av vissa undantagsbestämmelser, och därförförekommer praktiskt taget aldrig kommunikation. Justitieministernoch hans rättschef har i en ^TT-intervju kommit med den obetalbaraformuleringen att rättigheten är teoretisk. I utfrågningen med justitieminister^Wickbom inför har jag försökt få klarhet i vad sommenas med en "teoretisk rättighet" och i vad mån det finns flerarättigheter i våra lagar och kungörelser som enbart är "teoretiska".Något besked kunde justitieministern inte ge på denna punkt, vilket ärhäpnadsväckande. Var och en kan förvissa sig om det genom att läsa detstenografiska protokollet från utfrågningen. I^prirtcip skall alltså kommunikation ske, men i praktiken sker inte och börinte ^kommunikatiort ske. Se där ett ^lysartde exempel på Moment 22! Det finnsflera exempel. Enligt kungörelsen åläggs myndigheterna att göra en självständigbedömning av uppgifterna från ^säpo om någon som söker en anställning. ärdet emellertid så att myndigheterna oftast inte vet vad ^säpo har att anföra omvederbörande i sina register. Myndigheten skall alltså göra en självständigbedömning men kan inte få uppgifter från rikspolisens säkerhetsavdelning tillgrund för bedömningen. Se där ännu ett strålande exempel på ^Monient 22! Så här kandet t. ex. gå till; En ung snickare söker tillfälligt jobb på ett marinmuseumsom är ett civilt museum, öppet för allmänheten och beläget på ^icke-militärmark. Men de anställda brukar ibland äta lunch på den angränsande Örlogsbasen,och därför kunde snickaren inte få jobbet, eftersom ^säpo hade registreratnågot om honom - kanske att han deltagit i en eller annan demonstration.Marinmuseets chef fick aldrig veta vad som anfördes i registret om den sökandeoch kunde självfallet därför inte göra någon självständig bedömning, men hanvågade ej heller anställa snickaren, eftersom ^säpo hade någon anteckning omhonom. Detta är ju absurdare än den mest absurda roman. Säkerhetspolisensuppgifter lämnas vanligen inte ur något belastningsregister utan från ett ^s.k. ^spaningsregister, där uppgifter av det mest varierande slag kan införas,ofta mycket dåligt underbyggda uppgifter, t. ex. om företagna resor, restaurangbesök,sammanträffande med' olika personer, deltagande i lagliga demonstrationer ochoffentliga politiska möten. Hur skall man då garantera att människor inte råkarilla ut därför att det finns sådana här eller rent felaktiga uppgifter om dem,att anteckningarna i säporegistret missförstås eller att dessa personerförväxlas med andra personer? Den frågan ställde ^Friggebo iutfrågningen med justitieministern i KU, och hans svar är värt att bevara föreftervärlden: "Det åren bra fråga. Har du ^rtågort lösning?" Vi som hårt kritiserar den bristande rättssäkerheten i fråga ompersonalkontrollen och tar avstånd från åsiktsregistrering anklagas ibland föratt ha en likgiltig inställning till nationella säkerhetsfrågor. Det ärfalska anklagelser. Tvärtomkan vi konstatera att den bristande rättssäkerheten kombineras med mycket storasvagheter i systemet när det gäller att skydda landets säkerhet.Säkerhetspolisens ensidighet i spaningsarbetet är ett exempel, det faktum attpersonalkontrollen inte har fungerat vid en rad allvarliga hot mot landetssäkerhet ett annat. Den bristande personalkontrollen har också kommit tilluttryck i samband med utredningen om inordet på . 1986/87:127 20maj 1987 Trots den reservation som föreligger till betänkandet i fråga ompersonalkontrollen tycker jag ändå att årets granskning har varit ett framsteg.Sten ^Wickbom har i samband med utfrågningen erkänt att det finns svagheter ipersonalkontrollsystemet som behöver rättas till. TCO har riktat skarp kritikmot systemet för bristande rättssäkerhet. Denna ^kritk har kommit till klartuttryck i samband med utskottets utfrågning av förbundsjuristen . Inte minstär det glädjande att inte mindre än tre av fem partier har lämnat engemensam reservation med hård kritik mot personalkontrollsystemet. Jagbeklagar mycket att det socialdemokratiska partiets representanter inte kundevara med om den kritiken. Även om denna reservation inte skulle vinna riksdagensbifall utgår jag från att regeringen ändå uppfattar signalerna och tarinitiativ till en översyn avpersonalkontrollsystemet i syfte att förbättra rättssäkerheten. Jag yrkar bifall tillreservation 17. 106 ELISABETH^FLEETWOOD ^(m): Syftet med personalkontroll är att förvissa sig om att endast ursäkerhetssynpunkt pålitliga personer får anställning i känsliga befattningar.Enligt personalkontrollkungörelsen, ^PKK, finns det tre olikaskyddsklasser, nämligen 1 A, 1 B och 2. Skyddsklass 2 gäller mindre känsligatjänster. är det ^s.