prot · GA0912 · 1986-12-31 00:00:00 — Många avde företagare jag träffade reagerade starkt mot synsättet aft det skullevara ay ren illvilja man lät bli att investera och tyckte att påståendetavslöjade dåliga kunskaper om beslutsprocessen i ett företag. Ett investeringsbeslutföregås av noggranna bedömningar, där man bl. a. går igenom riskerna medprojektet och försöker förutse hur konkurrenterna skall reagera. En sak var mycket påtaglig när vi kom in på frågan om attinvestera eller inte. I det mindre företaget spelar ägarens ellerföretagsledarens egen situation stor roll för beslutet. Hur mycket är hon ellerhan beredd att offra i form av ekonomiska risker och hårt arbete? Ofta möterman en sund försiktighet som framför allt vittnar om ansvarskänsla. "Ävenom jag skulle kunna anställa fler just nu så vill jag ha en fastare grund attstå på först. Det skulle kännas hemskt att behöva säga upp dem igen om ettår", sade t. ex. en företagare, ansvarig för ett elektronikföretag iHalmstad. Det är alltså funderingar av det här slaget som avgör omett investeringsförslag förkastas eller realiseras. Våra tusentals duktigaköpmän, fabrikörer, hantverkare och andra småföretagare är alldeles för klokaför aft låta investeringsbeslutet påverkas av hot om olika tvångsåtgärder.Under alla omständigheter ökar inte investeringsviljan därför atf regeringenfar fram piskan. kan man befara att det inte är helt främmande för densocialdemokratiska regeringen att ytterligare öka statens inflytande överföretagens investeringar. Det har vi många exempel på. Det är därför vi hart.ex. löntagarfonder och förnyelsefonder. Det är därför regeringen måste godkännavilka personer som skall bli ordförande i banksfyrelserna; och det är därför vifår etableringskontroll och andra ingrepp i näringsfriheten. Det är statenskvinnor och män som vet bäst! förefaller det som om debatten om fler tvångsåtgärderför atf öka investeringarna i någon mån har ebbat ut. Det är i så fall bra. Jaghoppas aft industriministern också tycker att det är bra. Det är interealistiskt att tro atf regeringen kan tvinga fram investeringar. Även om dethade gått, vore det av flera skäl fel atf göra det. Som jag sagt tidigarebygger ett investeringsbeslut , på en hel serie analyser, som bara kan göras avföretagaren själv. Det är där, nära marknaden, experterna finns, infe iregeringskansliet eller på statens industriverk. Det är inte så att investeringar alltid ger det bästaresultatet om de sker i samma företag som skapat resurserna. Svensk industriskulle gynnas av att bl. a. skattesystemet gjorde det lättare att flytta övervinsterna från ett gammalt företag till ett nytt, från en etablerad produkttill en spännande nysatsning. Nej, en diskussion om företagens investeringsvilja måstehandla orri hur de allmänna förutsättningarna för investeringar skallförbättras, inte om nya fondavsättningar. Och här saknas det inte förslag närman träffar företagare. Det handlar om atf avskaffa löntagarfonderna, sä aftföretagen får behålla sina pengar och använda dem för sin egen utveckling. Påden punkten vill jag minnas att industriministern uttryckteen viss förvåning över att småföretagen fick bidra med så stora summor tilllöntagarfonderna. Eftersom vi har påpekat just den konsekvensen,är det något underligt att industriministern inte upptäckt den tidigare. Skattefrågorna förs naturligtvis också på tal. Manföreslår bl; a. sänkta marginalskatter och att skatten på arbetande kapitalslopas. Det sistnämnda är för resten en fråga som industriministern uttalatsympatier för. Betyder det, industriministern, att vi kan förväntaossettförslag när det gäller den för många småföretag mycket viktiga skattefrågan? Man pekar ofta på hur krångel och byråkrati försvårararbetet, även om kritiken här har fått en litet annorlunda inriktning. Det ärinte så mycket tal om tidskrävande uppgiftslämnande och statistik. Förmodligenberor det på aft man har lärt sig leva med det. Däremot efterlyser man enbättre serviceanda från myndigheternas sida och bättre kunskap om hur ettföretag fungerar. Ett ständigt återkommande krav är fastare spelregler, meralångsiktighet i lagar och regler. Man måste kunna lita på att deförutsättningar som gällde vid irivesteringstillfällef inte ändras avstatsmakterna över . Och när det blir nödvändigt med nya regler ellerändrade avgiftssystem - det kan man aldrig komma ifrån i en föränderlig värld -ja, då måste det finnas smidiga övergångsbestämmelser. Det här var ett axplock synpunkter från minaföretagsbesök . Många av punkterna är välkända inslag idebatterna här i kammaren och säkert också väl kända för industriministern. delar många av de synpunkter företagarna förfram. Det gäller bl. a. de frågor jag nämnt här. I den ekonomi vi förespråkarär livskraftiga småföretag ett nödvändigt inslag. Där finns det personligaengagemanget från ägare och anställda. Därifrån kommer de nya idéerna, som gerimpulser till vår ekonomi. Där finns mångfalderi, och där finns den närhet tillkonsumenten som gör atf marknadsekonomins signalsystem fungerar- när prisetblir för högt eller kvaliteten för dålig går kunden genast någon annanstans. 1 de mindre företagen, som sysselsätterhundratusentals människor, finns också med all säkerhet större delen avframtidens jobb. Småföretagen är därigenom ett viktigt inslag iregionalpolitiken. De ger liv åt bygder som annars skulle läggas öde. Folkpartiefs program för mindre och medelstora företag,deras ägare och anställda handlar om - att avskaffalöntagarfonderna så att företagen får behålla sina pengar och använda dem förintressanta framtidssatsningar - att skapaskattelagar som .gör att det lönar sig att arbeta och som underlättargenerationsskiften för att undvika att familjeföretagen köps upp avnäringslivets "kedjebyggare" - aft begränsabyråkrati och krångel, som ofta tvingar småföretagarna att fylla i blanketterpå sena kvällar och - atf slå vakt omnäringsfriheten, som utsätts för ständiga attacker från olika håll. Påden här punkten finns det skäl att vara särskilt uppmärksam. Ett system medetableringskontroll i olika skepnader, där politiker, myndigheter, ja t. o. m.konkurrenter, skall avgöra vilka företag som behövs och var de skall få finnas,sätter den fria konkurrensen ur spel. Slutligen;går inte ut till småföretagarna med omfattande löften omnya statliga bidrag. Vi tror helt enkelt inte atf det är rätt väg. ' Däremotär det nödvändigt atf vi politiker, innan vi fattar beslut som berör de mindreföretagen, tänker igenom hur deras arbetsvillkor ser ut och hur lagstiftningenpåverkar deras möjlighet att utvecklas. 34 (): "Den socialdemokratiskaregionalpolitiken har gett mycket goda resultat." Så beskrev industriministerThage sin och regeringens regionalpolitik i en tidningsartikel ivåras. Vad är det då för resultat som åstadkommits? Jo, sedan socialdemokraterna återkom till regeringsmaktenhar större delen av fått uppleva avfolkning och ungdomsutflyttning. Flyttlassen har framför allt gått till , därbostadsköerna växt dramatiskt. Bara växte kön med ca 25 000 hushåll. Det är unga människor som tvingas flytta. Av de drygt 11000 som flyttade till 1985 var 8 000 i åldern . Detsnedvrider befolkningssammansättningen i avfolkningsorterna. Kvar blir enåldrande befolkning, vilket bäddar illa för framtiden. kunde vi läsa i en tidning hur en Borlängeflickabeskrev sin situation. "Jag har atf välja mellan aft vara arbetslös iBorlänge eller bostadslös i ", sade hon. Den beskrivningen passarpå tiotusenfals ungdomar i dagens . Det som hänt under tid är som bekant attavfolkningspro-blernen växt från atf vara ett Norrlandsproblem fill aft bli ettproblem som drabbar större delen av landet. Bergslagen, sydöstra ochBlekinge hör fill de områden som dras med svåra avfolkningsproblem.Flertalet kommuner i vårt land far illa av den socialdemokratiskapolitiken. Det ärverkligheten, . Dess värre måste man dra slutsatsen att densocialdemokratiska politik som lett till dessa för landet så dystra resultat ärföljden av en medveten strävan atf koncentrera och centralisera. I tidningenÖstra säger finansministern rakt ut att vi måste "acceptera attden regionala utbyggnaden koncentreras till kommuner som redan är ganskastora". Detta är ett rakt kallduschbesked till de människor som bor i detstora flertalet av landets kommuner, och de är inte stora. myntade uttrycket "att enliten rännil måste få gå tillbaka" till de områden som då led svårt av densocialdemokratiska flyttlasspolifiken. De regionala satsningarna av dagens socialdemokratiskaregering är heller ingenting annat än en liten rännil i förhållande till demångmiljardbelopp som regeringen satsar på koncentrationens ochcentraliseringens altare. Löntagarfonderna har också - precis som vi befarade frånförsta stund -blivit ett redskap i flyttlasspolifiken. Genom löntagarfondernadräneras småföretag och svaga regioner på kapital, som sedan går till ett fåtalägare i storföretagen. När man studerar fondernas verksamhet fram till förstakvartalet kan man konstatera att de fem fonderna fillsammans placerat drygt3,2 miljarder. Nära tre av dessa miljarder-eller över 93 %-har gått till köp avbefintliga aktieposter. Fonderna har alltså använt det tillgängliga kapitaletför att köpa ut gamla aktieägare. De direkta företagssatsningarna har stannatvid . Var det så det skulle fungera? Eller kan vi vara överens omatt fonderna är ett misslyckande? När fonddebatten gick som hetast hette det i densocialdemokratiska propagandan att "löntagarfonderna flyttar inte tillLiechtenstein". Statsministern har upprepat samma sak. Det lätkäckt och blågult och fick kanske en och annan att se med fördragsamhet påfondsystemet. Kan industriministern här garantera att de nära tremiljarder som använts till köp av aktier från tidigare aktieägare finns kvar ilandet och i svensk industri? Var och en kan se att fonderna är direkt skadligaför småföretag och svagare regioner. T. o. m. industriministern borde kunnaerkänna att löntagarfonderna arbetar stick i stäv med en god regionalutveckling. Det som behövs är en ny viljeinriktning iregionalpolitiken kombinerad med politisk handlingskraft, som omvandlar viljantill konkreta åtgärder. kan det verka som om industriministern innerstinne är medveten om vad verkligheten kräver. I ett anförande inför densocialdemokratiska riksdagsgruppen sade t.ex. att"alla polifikområden måste väga in regionalpolifiska aspekter i sinabeslut", och så tillade han, att "så sker inte ". Nej, det är så sant som det är sagt. kundeha utvecklat sin självkritik en bit till. Han kunde ha erkänt att starkakrafter inom regeringen verkar i rakt motsatt riktning. Andra slutsatser kanman inte dra av regeringsledamöters uttalanden och av förd politik. Det ärfortsatt koncentrations- och flyttlasspolitik för hela slanten. Om inte industriministern har kraft och förmåga attövertyga sina statsrådskolleger om att regionalpolitiken måste ges enövergripande roll inom alla samhällsområden, riskerar han att gå tilleftervärlden som den som "släckte lyset" i stora delar av landetgenom att låta flyttlassen rulla. ansvarar inte bara för regionalpolitik. Hanär också ordförande i det socialdemokratiska partidistriktet i län.Tror han att flyttlasspolifiken gynnar de människor han har att företräda i denegenskapen? I så fall har han vandrat vilse i verkligheten även på hemmaplan. I storstäderna växer köerna och många inflyttade ochstockholmska ungdomar tvingas leva ett slags nomadliv, där tillfälliga logi-och andrahands-bostäder blir lösningar för dagen. Sociala påfrestningar uteblirinte. Justitieministern har t. ex. i en skrivelse till om dettilltagande våldet och brotten sagt: "En faktor som uppenbarligen är avstor betydelse är den tilltagande koncentrationen." Han ser verkningarnainom sitt ansvarsområde av regeringens politik. Vi är nu snabbt på vägtillbaka situation då planerarna tvingades ge sig på det enaattraktiva grönområdet efter det andra för att försöka skaffa bostäder ochtrafikleder åt den tidens flyttström. Trafiktrycket är emellertid oändligt mycket hårdare nu ändet var den gången. Det finns beräkningar från som visade aft Stockholmsinnerstad då trafikerades av 30 000 fler bilar än året innan. dess hartrafikköerna bliyit allt längre. Var och en borde kunna inse vad det betyderför livsmiljön i . Regeringens rnedvetna och ensidiga flyttlasspolitik är etthot mot skönhet med dess vatten och gröna områden. Det är istockholmarnas eget intresse att inte inflyttningstrycket tvingar fram ständigtnya Klara-strandsleder och nya bostadsområden på dagens grönområden. Det krävs regionalpolitik för att rädda . Centerntar strid för Stockholmsmiljön. Vi tar strid för att bevara och utveckla miljöoch livskvalitet. Det är nu dags för kraftsamling och en nyviljeinriktning av regionalpolitiken. I stället för att släcka lyset i storadelar av landet skall yi rikta strålkastarljuset på de verkliga problemen ochåterge människorna tron på framfiden. Vi måste få stopp på regeringens centraliserings- ochkoncentrafionssfrä-vanden och i stället ge regionalpolitiken en övergripanderoll. Vad som krävs är en regionalpolitisk medvetenhet inom allapolifikområden. har större delen av riket varit satt på undantag. Numåste de utsatta delarna sättas i första rummet. Vi behöver nu snabbtbasinvesteringar som ger såväl andrum som framtidstro. Sätt i gång en storsatsning på länsvägnätet i utsatta län. Förstärk och belägg grusvägnätet.Utveckla järnvägen. Snabbtåg får inte bara komma triangelnStockholmGöteborg-Malmö till del. En förlängning av ostkustbanan frånSundsvall till skulle vara samhällsekonomiskt lönsam samt vara enbasinvesfering för framtidstro. Öka länsanslagen till utveckling i stället föratt allt större pengar avsätts till flyttning. Vi behöver nu en politik för mindre och medelstora ortermed omgivande bygder. Vi behöver ett riksdagsuttalande om atf ettutvecklingsprogram skall upprättas för mindre och medelstora orter. De orternautgör huvuddelen av vårt land och får inte läggas för fäfot, vilket dagensregeringspolitik inriktar sig på. Det gäller helt enkelt att skapaförutsättningar för en positiv utveckling av hela värt land. Ett program somger utveckling i mindre och medelstora orter kommer att bli ensamhällsekonomisk vinst. Redan uppbyggd samhällsstruktur kan nyttjas pä ettbättre sätt, samfidigt som stora koncentrationskostnader undviks i bl. En offensiv regionalpolitik som förespråkar gersin egen finansiering. Jag vill då nämna ytterligare några åtgärder som behövsför aft utveckla hela vårt land. Små ochmedelstora företag är basen i en decentralistisk samhällsstruktur.Småföretagens villkor måste därför bli bättre. De stora företagen har det bra iSverige. måste äntligen turen komma till de små. Forskning ochkvalificerad utbildning måste komma hela landet till del. Det gäller också dénnya tekniken i form av data, elektronik och bioteknik. Utbildningen avtekniker och ingenjörer måste förstärkas utanför universitetsörterna. Detmåste firtnas.god kompefens på alla nivåer. De mindrehögskolorna måste förstärkas med utbildning och forskning som blir till hjälpoch stöd i utvecklingsarbetet för vaVje region. De små högskolorna måsteutvecklas till regionalpolitiska spjutspetsar. har uttalat aft skogslänen av beredskaps- ochregionalpolitiska skäl skall ha oförändrad jordbruksproduktion. Se till att såsker, annars blir det förödande för regionalpolitik och försvarspolitik! Energipolitiken måste inriktas på ekonomiskutveckling och god miljö. En satsning på alternativ och effektivenergianvändning leder också till en industriell och teknisk utveckling och nyajobb där de bäst behövs. I det tal somindustriministern höll inför den socialdemokrafiska riksdagsgruppen i vårasoch som jag redan citerat ur framhöll han också, aft regionalpolitiken enligthans uppfattning kommer att bli en viktig fråga års val. Det tror jag också. Människor i mer än tre fjärdedelar avlandet kommer inte aft sitta tysta och stilla och bevittna hur ljuset slocknari hus efter hus, skolorna läggs ner, butikerna slår igen, kommunikationernablir allt glesare. Människorna kommer aft ta strid för sin framtid. Detgäller såväl i avfolkningsregioner som i överhettade storstadsområden. Och deskall veta att står på deras sida. Så gjorde vi på 1960-talef, dåsocialdemokraterna förra gången var på väg att genomföra en medvetenkoncentrationspolitik, och så blir det än en gång. Den gången ficksocialdemokraterna slå till reträtt. Svenska folket kommer inte heller dennagång att acceptera en politik som leder till ökade klyftor mellan regioner ochbygder och ökad ojämlikhet mellan människor och folkgrupper. Folket kommer attinse att en för tät tätort och en för gles glesbygd inte är bra för någon. Den "tredje vägens politik" somsocialdemokraterna så gärna har talat om har gjort bankrutt på detregionalpolitiska området. Det har varit en polifik tillrättalagd förstorföretag och kapitalstarka grupper. Socialdemokraterna har medvetet satsatpä ett fatal orter och stora företag. Mer än tre fjärdedelar av landet harlämnats vid sidan om vägen. Uppvaknandet kan bli brutalt, . Densocialdemokratiska "sov i ro-politiken" måste brytas för landets ochmänniskornas skull. 35JÖRN (vpk): Det finns en del standardbegrepp som denpolifiska diskussionen nöter in i våra med vetanden, sådana begreppsom Vi ständigt hör och som tar formen av skenbara självklarheter.Dit hör begreppet "utvecklingen". Det heter; Vi måste hänga med iutvecklingen. Vi måste satsa på utvecklingen. Gör vi inte det så blir vi efter,heter dét. Man kan fråga sig: Vilka vi? För yad ändamål? Jag tar upp den här aspekten därför att det som säsvävande definieras som utveckling innehåller en del grundläggande tendensersom går fullständigt på tvärs mot den idé- och föreställningsvärld som harvuxit ur den svenska arbetarrörelsen, som har varit förankrad i en demokratiskoch humanistisk människosyn. Därför är det att ställa frågan, om inte dens, k. utvecklingen också i väsentliga stycken representerar en stor fara ochär. någonting som vi kritiskt skall ompröva. Låt oss börja med atf se på frågan om arbetet, det mänskligaarbetet, och teknologin. Den teknologiska utvecklingen har en genomgåendeoch slående tendens. Den leder till en fragmentiseririg, ett sönderstyckande,av detmänskliga arbetet i små sönderstyckade moment utan inbördes sammanhang. Dettai sin tur leder fill att allt fler mänskliga arbeten och arbetsuppgifterurholkas på sådana moment som innebär att det finns en intellektuell faktor,att den arbetande själv styr något av det hela, avgör något, träffar val ochplanerar. Sådana moment flyttas upp i hierarkin till de allra högsta nivåerna,medan arbetet blir alltmer urholkat och ensidigt på de lägre nivåerna iarbetslivets hierarki. I äldre tider var en yrkesarbetare inom t. ex. mekaniskindustri något av en ingenjör, som behärskade ett brett spektrum av olikatalanger och olika färdigheter. är det på motsatt sätt. T. o. m.ingenjörerna själva är så specialiserade att deras arbetsuppgifter inte harnågot sammanhang med den helhet i vilken de ingår. Detta innebär att det på detsociala planet, i ekonomin och i klassamhället blir lättare att omgrupperamänniskor. Människor blir lättare utbytbara, lättare flyttbara. Det är naturligtvisockså meningen, eftersom man kan betala ett arbete förhållandevis lägre, än vadman annars skulle'behöva göra, om man urholkar ett arbete på dess självständigamoment på detta sätt. En annan spörjbar tendens är att den teknologiskautvecklingen, framför allt datoriseringen och elekfroniseringen i dess olikagestalter, har den genomsnittliga tendensen - det finns naturligtvis avvikelser- att några få inom arbetslivet upphöjs, de får stiga upp mot de litet högrenivåerna. Men det stora flertalet sänks. En slående slutsats av de flestastudier på detta område är atf just yrkesarbetarna, den tidigare klassiskamodellen av yrkesarbetare, får sitt yrkesinnehåll urholkat, deras arbetendeklasseras. Detta i sin fur leder fill ökade klasskillnader i samhället, tillökade skillnader mellan olika grupper av löntagare. Detta skall man se även isamband med en annan faktor, nämligen att det, trots allt tal om attdatoriseringen skulle skapa så många nya arbeten, allmänt sett visar sig, meden viss grovhet i uppskattningen, att för varje nytt arbete datoriseringenskapar slår den ut 500. Detta skall också ses i sambänd med att man överallt i denkapitalistiska världen i väst har en förhållandevis svagtillväxt. Denna utslagning av mänskligt arbete kommer parallellt med en periodi detta systems utveckling, där man har en sådan svag tillväxt och möjlighetatt kompensera för utslagningen genom yttre tillväxt. Den är svagare än den harvarit i tidigare skeden av industrialiseringsprocessen. Allt detta leder också till en annan företeelse, nämligenatt de stora företagen, de stora kapitalägarna, för en medveten strategi föratt begagna teknologin och dess potential på detta sätt för atf försvagaarbetarklassen och fackföreningsrörelsen. Man kan då lättare spela ut olikagrupper mof varandra i denna teknologiska omvandlingsprocess. Man kan vädjafill skråmässiga instinkter och skråmässiga inställningar. Det visar sig ocksåaft Svenska arbetsgivareföreningens tioåriga strategi, aft slå in en kil mellande två stora huvudgrupperna av löntagare - de offentliganställda och deindustriansfällda - har vunnit en betydande framgång. Mot denna strategi hararbetarrörelsen och arbetarklassen haft svårt att försvara sig. Lönearbetef som en form för arbete befinner sig också ivissa av sina tidigare sektorer där det har dominerat i en sorts upplösning.Speciellt kanskeinom tjänstesektorn blir det allt vanligare att folk inte anställs på vanliglönearbetsbasis, utan de anställs som någon sorts fria individuella konsulter.Det klassiska lönearbetef, inom vars ram man förhandlar kollektivt ochorganiserar sig kollektivt gentemot arbetsgivaren, ersätts med ett system, därman hyr in människor när de behövs och sedan kastar ut dem när man inte längrebehöver dem. Man ger då den forne lönearbefaren illusionen aft han är fridärför att han är sin egen och därför atf han är en småskutt, som får hyra insig när det finns arbete och som kastas ut när inget arbete finns utan skydd avnågon kollektiv organisering eller något kollektiv-avfalssystem. Denna teknologiska utveckling, med den riktning den hartagit, kan också väldigt lätt bli ett redskap med vilket rrian kan undermineraoch slå sönder delar av det gamla kollektivavtalssysfemef. Detta ser vi ocksåtecken på, det märks inte minst av antydan hos en del borgerliga - specielltmoderata -talare i dagens debatt. Det s. k. informationssamhället, som vi talar så mycket omoch som vi måste anpassa oss till, vad är det för någonting? Vem är det som fårinformation? Vem tjänar egentligen på detta väldiga flöde av information? Förvem är detta viktigt? Vem är det som får veta någonting mera om samhället,politiken, kulturen, helheten, människans liv? Ja, inte är det de vanligamänniskorna, därför att äe drunknar i detta flöde. Och de har i bästa fall baratillgång till små fragment. De sitter inte så fill i systemet att de hartillfälle till någon överblick. Systemen är nämligen så uppbyggda att det baraär de som sitter i toppen av de stora systemen och styr dessa som verkligen kananvända all den massinformation som kommer. I övrigt bidrar massinformationenockså till livets, arbetets och människornas fragmentering och maktlöshet. Multinationaliseringen kan också den - och det ärintressant aft notera -sägas indirekt ligga bakom tendensen till och strävanhos starka krafter i det ekonomiska livet att vilja koncentrera allt fleraverksamheter till ett fåtal regioner inom ett land. Och detta fåtal regionerhar sin huvudsakliga kontaktyta vänd utåt, internationellt, motexportmarknader. Detta går naturligtvis ut över de mera avlägset liggande, deyttre regionerna, som på det sättet drabbas av denna process. Också detta ärnågonting som leder till en maktlöshet på ett högre plan.