prot · GA0912 · 1986-12-31 00:00:00 — Det leder till ettunderminerande av den nationella självständigheten, möjligheterna för dennationella demokratin och dess institutioner att göra sig gällande och ha någonsorts inflytande över utvecklingen. Vi ser alltså hur både det modernaarbetslivets utveckling, teknologin, multinationaliseringen ochinternationaliseringen av ekonomin undergräver viktiga delar av de struktureroch de samband som har varit absolut avgörande för aft arbetarklass ocharbetarrörelse i det här landet på ett någorlunda effektivt sätt har kunnathävda det stora folkflertalets intressen. Finns det da ingen annan väg att gå i den här s. k.utvecklingen? Är den obönhörlig? Nej, så får man rimligtvis inte se det. Det ärinte nödvändigt att människorna och nationen på det sättet lämnar ifrån sigmakt till olika former av nationella eller internationella eliter. Det finnsvägar ur en sådan här utveckling. Det finns möjligheter aft utnyttja denflexibilitet som den nya 7 protokoll 1986/87:12 -13 Den kan organiseras på olika sätt. Den kanfa sig den formen atf den fragmenferar och slår sönder det mänskliga arbetet,men den kan också användas för aft bredda folks kompetens. Man kan ge den enannan form, så att man på ett annat sätt tar till vara inte bara eliternaskompetens utan också de breda folklagrens ännu slumrande kompefens ochkunnande. Genom ett breddat kunnande-kan man i själva verket minska klyftanmellan elit och massa, och man för massan tillbaka fill något rimligtinflytande över sin arbetsprocess och sitt liv. Också när det gäller multinationaliseringen,exportberoendet, ensidigheten och den nationella specialiseringen finns det enannan väg. Det finns en väg som genom en stark tillväxt av den inre marknadenkan balansera beroendet av den yttre och bilda grund för en större allsidighet,en mindre ensidighet och en mindre grad av.farlig och sårbar specialisering idet nationella näringslivet. Men- alla dessa alternativa möjligheter och linjerkräver naturligtvis att det finns en vilja hos oss inom arbetarrörelsen atfingripa i utvecklingen och inte bara säga att vi måste anpassa oss fill deneftersom vi annars blir efter. Det gäller att starta en ny utvecklingsriktning som intestyrs av några få multinationella intressen och deras påståenden om aftutvecklingen är obönhörlig utan av självständiga människors demokratiska beslutoch samhällets vilja aft satsa resurser på ätt förskaffa sig ett grepp omutvecklingen, kunna styra den genom olika former av offentliga verksamheteroch investeringar, och på det sättet bryta den destruktiva tendensen och gesamhällsutvecklingen en annan riktning, en riktning som leder till demokratinsutsträckande till nya områden av samhällslivet. Om någon socialdemokrat då eventuellt frågar "Lederinfe det till socialism?" är svaret: Jo, det är precis vad det gör.Socialismen är också i det långa loppet det enda alternativet till den förarbetarrörelsen och arbetarklassen destruktiva utveckling som vi nu i mångaavseenden är inne i. Fri är människan inte när hon, i illusionen om att hon dåförverkligar sig själv, får lov aft bilda små firmor som sopas bort av nästakonjunkturvåg. Fri är människan först och främst när hon infe har några herraröver sig utan deltar i ett kollektivt demokratiskt självstyre. Fri är hon ocksånär hon inser aft hennes egen individualitet aldrig kan utvecklas utankollektivt samband med andra jämlika människor. Jag kommer i mitt anförande att i huvudsakuppehålla mig vid regionalpolitiken. Den regionala balansen har försämratsunder 1980-falet. Orsakerna till detta skall jag återkomma till.Befolkningsökningen har koncentrerats till ett fåtal orter eller regioner;, , , . I norr har enbefolkningsökning skett för t. ex. och . Men i samtliga Norrlandslänutom i har befolkningen minskat. Befolkningen minskar också iBergslagslänen och i ett antal industriorter i . Den regionala utvecklingen fördunklar en annars oerhörtpositiv utveckling i landets ekonomi och industri under aren 1982-1986.Industriproduktionen, industriinvesteringarna, industrisysselsätfningen harökat kraftigt. Förbättringarnaär mycket större än någon vågade hoppas när den nya ekonomiska politiken ochindustripolitiken inleddes . Sysselsättningen i övrigt har ocksåökat och arbetslösheten pressats ned år . Ökningen av sysselsättningenoch minskningen av arbetslösheten gäller hela landet, även de län och regionersom tappat befolkning. Den förbättrade ekonomin har medfört att underskotten harkunnat pressas ned. Budgetunderskottet är nu endast en tredjedel av vad det var när den socialdemokratiska regeringen tillträdde. Bytesbalansens underskott har vänts till étt överskott. Kort sagt: Deri svenska ekonomin har genomgått enanmärkningsvärd förbättring under de seriaste fyra åren. Framgångarna har röntinternationell uppmärksamhet. beskrivs nu som ett kraftfält i Europaoch som ett föredöme för andra länder, som har stora strukturproblem i bådeekonomi och industri framför sig. Den svenska industrin har genomgått en snabb restaurering.Flera år av god lönsamhet har kraftigt stärkt solidifeten, vilket ger stadgaoch tillförsikt . möts vi av påståendet atf den positiva utvecklingenbara gäller storföretagen, medan småföretagen skulle ha fått det allt sämre.Dess bättre är infe detta sant. Lönsamheten för småföretagen har kraftigt förbättratsunder . Avkastningen på eget kapital låg 1984 på för småoch medelstora industriföretag. finns publicerade siffror förde medelstora företagen. De är något lägre än 1984, men fortfarande väl i klassmed storföretagens siffror och betydligt över de tal som redovisades i börjanav . Småföretagens investeringar låg 1985 högre än 1982.Detta är en god indikation på småföretagens optimism inför framfiden. Jag skall i ett senare inlägg återkomma till ChristerEirefelts tänkvärda inlägg om småföretagen. Industripolitiken har varit inriktad på attstödja och stimulera den industriella förnyelsen. Syftet har varit att skapa ett bra arbetsklimatför industri och företagande. Atf detta varit framgångsrikt visar de siffror jag redovisat. Men mitt i denna framgång har vi alltså en regionalutveckling som går åt fel håll. Denna utveckling var i sig inte svår attförutse. Strukturkriserna i basindustrin och början av1980-talet slog hårt mot skogslänen och Bergslagen. Under dessa år bordeåtgärder ha satts in för att göra dessa regioner attraktiva för nya näringaroch ny verksamhet, för atf förändra näringslivsstrukfuren från denstorföretagsdominerade till en struktur bestående av många mindre företag ochflera branscher. Men ingenting gjordes i deri riktningen. I stället stoppadesmiljard efter miljard in i de krisdrabbade företagen i fruktlösa försök attvända utvecklingen i dessa storföretag, i fruktlösa förhoppningar att problemenvar övergående. Utvecklingen under krisåren ochunderlåtenheten att då sätta.in regionalpolifiska åtgärder är den främstaorsaken till den nuvarande negativa regionala utvecklingen. Det är med andraord borgerliga misstag och underlåtelsesyndersom vi främst har atf tackaför de regionala obalanserna. Det är ett faktum som de borgerliga företrädarna,främst centerpartisterna, somhade ansvaret för industri- och regionalpolitiken, gör allt för att förtiga. Centerledarenangrep den socialdemokratiska regionalpolitiken. Men hon förteghelt vad som hände under de borgerliga åren. Det var ju då, när centerpartietstyrde och ställde i regionalpolifiken, som inte mindre än 155 000 industrijobbförsvann i vårt land - 34 000 av dessa i skogslänen och 29 000 i Bergslagen.Öch den numera alltid grälsjuke väljer anfall som bästa försvar. Jagförstår mer än väl att vill glömma sitt misslyckande, för det innebarju att orter och regioner utarmades och t. o. m. utplånades. Det var ju då,under de borgerliga åren, som så att säga släckte lyset för tusentalsmänniskor i vårt land. Vi tänder det lyset nu igen, men ändå är inte BörjeHörnlund nöjd. Detblev också för ett brutalt uppvaknande. någraår halverades , för att nu vara en tredjedel av det parti det varunder de stora åren - då man bl. a. lovade regionalpolitiska tag men inteutförde några utan i stället förde en politik som utplånade regioner och satteflyttlassen i gång. Den socialdemokratiska regeringen har sedan regeringsskiftet 1982gjort stora ansträngningar i regionalpoHtiken. Deordinarie regionalpolitiska bidragsanslagen har ökat - j. /83 till ca 1 600 milj. kr. Detta är enökning på nära 1 miljard i ett enormt ansträngt budgetläge. Vi hardessutom vid sidan av de ordinarie anslagen genomfört omfattande utvecklingsåtgärderför regioner med speciellt stora problem. Det gäller bl. a. ochBergslagen, där särskilda insatser har beslutats , ,, , och många, många fler platser. Dessa åtgärder omfattarinsatser till miljardbelopp och innebär en kraftig ansträngning för att rättafill problem och skapa utvecklingsförutsättningar. Degenomförda åtgärderna har utan tvivel gett goda resultat. De ordinarieregionalpolitiska stöden beräknas ha lett till en ökning av antalet jobb medinte mindre än 16 000 . Till detta kommer att vi nusystematiskt bygger upp bättre förutsättningar för näringslivets utvecklinggenom stora satsningar på t.ex. teknik- och utvecklingscentra. Utvecklingeni de regioner där särskilda program satts in visar också att åtgärderna hamnaträtt. är kanske det tydligaste exemplet. Där fanns 1982 en totaluppgivenhet. Människorna i hade förlorat hoppet om att det skulle gåatt få i gång en utveckling i . Delegationerna åkte i skytteltrafiktill för att böna om hjälp. Jag kan försäkra om attdet inte var nådiga ord som norrbottningarna och även västerbottningarna hadeatt säga om havererade regionalpolitik. Nuär stämningen helt annorlunda. Det finns förvisso många stora problem kvar, detär jag den förste att erkänna. är fortfarande länet med den störstaarbetslösheten. Men inställningen till framtiden, fill möjligheten att utvecklaNorrbotten har totalt förändrats. Norrbottenpropositionen var enkraftsamling av centrala, regionala och lokala resurser. Dessa har norrbottningarnatagit tag i och satt i gång för att bygga upp en ny , näringslivsstrukturutifrån de egna förutsättningar som har. Man har insett att det integår att administrera fram utveckling från . Manhar tagit tag i de resurser som ställts till förfogande och satt i gång attjobba. Detta är en förändring av inställningen bland människorna i ,som ger hopp om framtiden. Hopplösheten har förbytts i framtidstro. huggerman tag i problemen med en övertygelse att de går att lösa. Äveni Bergslagen börjar det hända saker. Många kommunala representanter från allapartier har sagt mig att det aldrig har funnits så många idéer och uppslag tillframtidsprojekt som just nu och att man aldrig förr fått så myckethjälp, stimulans och stöd som från landets regering. Även i Bergslagen harman nu inställningen att grovarbetet måste göras av dem som bor och verkar iBergslagen. Det är de som har kunskaperna om vad som går att utveckla, vilkaresurser som finns och hur de bör användas. Från kan vi hjälpa tillmed resurser, som vi har gjort i de två Bergslagspropositionerna. Men detkonkreta utvecklingsarbetet måste till största delen ske ute i regionen, iBergslagen. Äveni Bergslagen finns det förvisso många problem kvar att lösa, men där finnsockså mycket göda förutsättningar att få i gång nya näringar och nya företag.Bergslagen har många fördelar; god industritradition, fin natur och kultur. Jagär optimistisk när det gäller Bergslagens framtid. Jagvill också nämna . Nedläggningen av Uddevallavarvet med 3 000arbetsplatser förutspåddes av många betyda den totala undergången för Uddevallakommun. Men vad har vi fått? Vad har hänt? Jo, en region som sjuder avaktivitet! Nedläggningen av varvet har frigjort många produktiva resurser, somnu används för att dra i gång nya näringar och nya företag. Det nya Uddevallamed ett mångsidigt näringsliv kommer att stå mycket starkare än det ,vars väl och ve var beroende av otillförlitliga varvskonjunkturer och där enhel region var beroende av utvecklingen i ett enda gigantiskt företag. Deregionalpolitiska satsningarna har således kraftigt förstärkts och har gettotvetydigt positiva resultat. Men trots detta har vi många tecken i denregionala balansen som oroar. Enförklaring är självfallet att de regionalpolitiska insatser vi har satt in ochnu sätter in är långsiktiga. De är i första hand inriktade på att bygga uppförutsättningarna för att starta nya företag och dra i gång verksamheter inomnya områden. Det är självklart, och den som seriöst diskuterar dessa probleminser ätt detta måste ta tid. Därförkan man inte vänta sig att vi nu skulle ha kunnat rätta till deobalanser, vilkas bakgrund ligger i utvecklingen under krisåren i slutet av1970-talet och . Men - det vill jag i ärlighetens namntillägga- när det gäller Bergslagen beror svårigheterna också på ensidigheten igruv- och stålindustrin, och orsakerna ligger långt tillbaka i tiden. Mendet är också så, det skall jag villigt erkänna, att det krävs ytterligare storaansträngningar för att klara den regionala balansen. Dess bättre tycks det varaså, att det finns en ökande insikt bland i stort sett alla partier om att vi Prot.1986/87:12 22.oktobe,r 1986 måste ökade regionalpolifiska ansträngningarna. Jag tycker mig också skönja en betydandesamstämmighet om inriktningen av insatserna och om var de bör sättas in. Det skulle vara av mycket stort värde om vi verkligen ficktill stånd en bred politisk enighet omkring regionalpolitiken. Om den nuvarandeutvecklingen skulle tillåtas fortsätta, med tillväxten koncentrerad till ettfåtal regioner, riskerar vi att få omfattande spänningar och konflikter mellanolika delar av vårt land. De regioner som förlorar befolkningsunderlagkommer inte att acceptera detta. De ställer, med rätta, anspråk på att få delav tillväxten. Om inte detta skulle gå att åstadkomma, bäddar vi för enkonflikt- och spänningsfylld tid, där region stalls mof region och kommun motkommun. Detta måste vi tillsammans förhindra. Det är ju inte heller så, att de regioner som växersnabbt mår bra av en ohämmad tillväxt. Detta gäller naturligtvis främstStockhplms län, där man nu börjar känna av nackdelarna med en alltför snabbexpansion. Bostadsbrist, trängsel i tunnelbana och på bussar, ökadeluffföroreningar är några av nackdelarna med tillväxten. Ett av de störstaproblemen är atf länefs egna ungdomar inte kan erbjudas bostäder till rimligavillkor. Även inom denna region kan därför betydande spänningar uppstå.Bostadslösa, socialt och kulturellt hemlösa lever under helt andra förhållandenän de som tjänar på trängseln: fastighetsägare, affärsidkare och andra som harfördelar av.köer. Ökad trängsel och ökad konkurrens, som pressar upp priser ochhyror. Viljan att fördela välfärden rättvist över landet äralltså inte det enda motivet för regionalpolitiken. Också för att undvika ökade spänningar och social oro ärdet nödvändigt att öka de regionalpolitiska ansträngningarna och se till atthela landet får del av de förbättrade ekonomiska villkoren. Vad bör då inriktningen bli på de ökade insatserna? Jaghar tidigare angett atf i de ökade insatser vi gjort hartyngdpunkten lagts på ätgärder som långsiktigt kan förbättra olika regionersutvecklingsmöjligheter, på deras möjligheter att expandera sitt näringsliv ochgöra det mera mångsidigt. En grundtanke i regeringens regionalpolitik är attvarje region måste utvecklas efter sina egna särdrag och förutsättningar. Deninriktningen; menar jag, måste regionalpolitiken ha också i fortsättningen. Här vill jag starkt betona att regionalpolitiska hänsynmåste genomsyra politiken inom alla samhällssektorer. Det har regeringen ocksåslagit fast i årets regeringsförklaring. De regionalpolitiska medel som finnsoch de insatser som görs med dessa har givetvis stor betydelse. Men samtidigtmåste vi inse atf den regionala utvecklingen till mycket stor del bestäms avbeslut som ligger utanför den egentliga regionalpolitikens egen verksarrihetoch egna påverkansmöjligheter. Åtgärder på kommunikafionspmrådet, inom försvarsområdet,inom jordbrukspolitiken, utbildningspolitiken, arbetsmarknadspolitiken kan harnyck-et större betydelse för den regionala utvecklingen än det direkta stödtill företag och näringsliv som kan utgå inom de regionalpolifiska medlens ram. Syftet skall vara aft man inom alla politikområden skallta regionalpolitiska hänsyn och medverka till att bygga upp förutsättningar förnäringslivsutveckr ling i varje region i landet. För att samordna,olikaåtgärder och bevaka att regionalpolitiskahänsyn verkligen vävs in i besluten - infe minst under budgetarbetet - harregeringen en särskild statssekreterargrupp med industridepartementets statssekreteraresom ordförande. För atf näringslivet ute i regionerna skall utvecklas ochförnyas behövs en god utvecklingsmiljö för näringsliv och företagare. Jaginstämmer i allt som sade på denna punkt. Tillgång tillutbildad arbetskraft, goda utbildningsmöjligheter, goda kommunikationer och eni övrigt god infrastruktur är naturiigtvis mycket betydelsefullt. Staten ochkommunerna har också en vikfig uppgift i att hjälpa företag och företagare atthitta rätt i kontakter med t. ex. myndigheter och banker. Statens roll blir atthjälpa till med att föryerkliga olika projekt, som direkt eller indirekt skaparsysselsättning, exempelvis genom det regionalpolitiska stödet fill företag,teknikcentra,turistsatsningar och mycket mer. Jag vill särskilt peka "på utbildningens ochforskningens betydelse för den regionala utvecklingen. Kunskap och kompetensblir alltmer betydelsefullt för olika.företags.utveckling. Därför utvecklas deregioner bäst som kan erbjuda en mångsidig och kvalificerad utbildning och somhar nära tillgång fill de resultat som framkommer i forsknings- ochutvecklingsarbetet. Om vi skall lyckas med atf sprida näringslivets utvecklingtill fler än de sex å sju regioner i landet somhar kvalificerade utbildnings-och forskningsmiljöer, måste vi bygga upp alternativ till de nu framgångsrikaregionerna. Det handlar dels om att bygga upp utvecklings- ochutbildningsresurser på fler ställen, dels om att via olika insatser se fill aftutvecklingsimpulserna från högskolor och universitet ges en större spridning. Det kan bl. a. ske genom s. k. teknik-ochutvécklingscentra, som byggs upp och planeras på ett stort antal orter runtom i landet. Det handlar också om atf förbättra kommunikationerna ochövrig infrastruktur för atf underlätta för de mindre och medelstora orterna attsmidigt få kontakt med de stora universiteten och högskolorna. - Med alla dessafrågor arbetar vi nu aktivt på industridepartementet. De regionala högskolorna kommer atf bli mycket viktigaresurser i detta teknik- och kunskapsspridningsarbete. Utbyggnaden av kommunikationerna är ett annat område somhar stor betydelse för att ge befolkning och näringsliv i de regionalpolitisktprioriterade,regionerna bättre förutsättningar att utvecklas. Jag har sagtflera gånger tidigare i kammaren att de dåliga kommunikationerna i vissa delarav Bergslagen är ett hinder för aft få företag dit och för att bredda dessnäringsliv. pågår på regeringens uppdrag en samordnadinvesferingsplanering inom kommunikationsområdet. Den omfattar, förutomvägarna, luftfarten, sjöfarten och järnvägstrafiken. I uppdraget till deansvariga trafikverken har regeringen poängterat betydelsen av att dessa i sinlångsiktiga planering väger in regionalpolitiska mål och riktlinjer. Jag ser dethär som en stor möjlighet att få en bättre samverkan mellan olika trafikslag-samtidigt som det nu ges möjlighet aft tidigt påverka framfidafrafikinvesteringar, som kan bli av stor betydelse för den regionalautvecklingen. Arbetet förutsätter naturligtvis ett nära samarbete mellanlänsstyrelserna och trafikverken. Datakommunikationernaär en viktig fråga för regionalpolitiken. sen av denutbyggnad av telekommunikationsnätet som håller på att genomföras i vårtland jämförs ofta med den stora betydelse som utbyggnaden av järnvägarna påsin tid hade för samhällsutveckling och bosättning. Vikten av den utbyggnad somnu pågår är ur regionalpolitisk synpunkt mycket stor och jag tror att viunderskattar den. Den stora satsning på utbyggnad av telekommunikationernasom nu också görs innebär att vi kommer aft få mycket stor telekapacitet - ävenför datakommunikation - över hela landet. Den som efterfrågar telekommunikationkommer att få tillgång till alla sorters teletjänster efter det att dehar begärts. Ingenstans i landet kommer bristen på felekommunikationer atthindra etablering och drift av verksamhet. Utbyggnaden och moderniseringen avtelekommunikationerna kommer att öppna många nya möjligheter för företag attetablera och bygga ut verksamhet i stödområdena. Ingen del av kommeratt missgynnas i det sammanhanget. Ett annat område för regionalpolitiska insatser är denstatliga verksamheten. Regeringen har i sin regeringsförklaring betonat viktenav att öka arbetet med decentralisering av statlig verksamhet. Ytterligare ett område gäller de privatatjänstenäringarna. Där avser regeringen atf ta upp överläggningar med företagoch organisafioner för aft försöka länka ut tillväxt till stödområdena.Industriverket har levererat en utredning om tjänsfenäringarna. Vianalyserar nu denna utredning för att få fram ett underlag fill de planeradeöverläggningarna. Det är viktigt, vilket också sägs i regeringsförklaringen,att näringslivet far ett ökat ansvar för aft hjälpa till att bygga upp nyaföretag och nya jobb på orter som drabbas av en ofrånkomlig strukturomvandling.Förhandlingar pågår i ett stort antal fall mellan industridepartementet ochberörda företag. Inom industridepartementet och kanslihuset i övrigt pågårnu ett arbete med den inriktning jag här beskrivit, där vi undersöker vilkainsatser som kan göras på olika områden för att förbättra den regionalabalansen. Min avsikt är, herr talman, att stämma av deffa arbete idet , där det nu finns representanter för samtligariksdagspartier. 37BENGT WITTBOM (m) replik; Det går säkert, , att tigaihjäl den välgrundade kritik och analys som har redovisats i talarstolen idenna debatt. Det kanske går ett tag till, men jag vill varna för aft det infegår i längden. Det går inte att säga aft alla polifikområden skall vägas in iregionalpplitiken och räkna med alla de områden där det handlar om statligabidrag och regler men exkludera skatteområdet. Industriministern kommer säkert atf undvika att svara påden fråga som jag nu har ställt två gånger, dels i frågedebatfen ,dels i mitt anförande : Om industriministern erkänner och tror atf höjdaskatter minskar tillväxten, är det då inte logiskt atf sänkta skatterstimulerar den? Jag ställer bara denna enkla teoretiska fråga tillindustriministern och hoppas få ett svar i nästa inlägg. Industriministern talar om förhandlingar, överläggningar,åtgärder, insatser, samtal och jag vet inte vad. Det beskrivergrunduppfattningen i och socialdemokraternas syn påutvecklingen. Jag har här en tidning som heter , en liberal tidningsom är utomordentligt bra. I ett nummer redovisas ett samtal med tvåhandläggare på statens industriverk, och , omregional utveckling. Det har gjorts en kartläggning av teknikspridningen ute ilandet, och i detta samtal sägs att det händer mycket. Teknikspridningen harsatt i gång utan statlig och central dirigering. "Det är nog första gångeni som något sådant börjar underifrån", säger ochAnders . De säger vidare att det inte kan kallas en epidemi men att detär fråga om något slags smitta. Slutligen säger de; "Den åtgärd från statsmakternasom kan ha bidragit fill denna märkliga utveckling, är decentraliseringen avregionalpolitiken." 1 regerings- och verkskretsar rör man sig med denna typ avvärdeord när man talar om vad som händer ute i landet, och då är det självklartatt det bara blir överläggningar, bidrag, regler och styrning. Ni förstår inte,, att det som sker är att er centralistiska filosofi möter ettnytt, framväxande nätverk ute i landet. Den konfrontationen klarar ni inte,. 38CHRISTER EIREFELT (fp) replik: Jag har stor förståelse för attindustriministern lägger stor vikt vid regionalpolitiken i sitt anförande.