prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Överexploateringeni tredje världen kommer givetvis in här, liksom behovet av att ändra detpolitiska tänkandet och beslutsfattandet inom en rad områden såsom jordbruk,skogsbruk transporter, energi etc. Miljö-och naturresurshänsyn måste, påpekas det i rapporten, helt och på ett tidigtoch påverkbart stadium integreras när politiken utformas. Det är nästan alltidför sent att hänga på litet miljöpolitik på fattade beslut i ett sent stadium.Visst kan det döva ett dåligt samvete, men det ändrar inte politikenshuvudinriktning, vilket oftast krävs för att det långsiktiga miljö- ochresurstänkandet skaU slå igenom. Som kommissionen påpekar och somansvarskännande miljövårdare predikat , måste vi i mycket högreutsträckning inrikta oss på att förutse och förebygga problemen i stället föratt som pumpa in resurser i efterhand för att försöka städa upp och räddavad som räddas kan. Det är också oerhörtviktigt att förstå att frågan om en hållbar utveckling inte bara beröru-ländernas framtid. I minst lika hög grad gäller det oss i denindustrialiserade världen. Åratal av brist på miljöhänsyn börjar nu kraftigtslå tillbaka även i våra länder, de s. k. utvecklade länderna. Även om arbetetför en bättre och säkrare framtid måste ske med utgångspunkten i det globala perspektivetoch inom ramen för ett intensifierat, konkretiserat internationellt samarbete,är det til syvende og sidst bara de nationella regeringarna som kan omsättakommissionens rekommendationer i verklig handling. Detinternationella samarbetet bUr aldrig bättre eller mer långtgående än vad dedeltagande länderna önskar och tillåter det att bli. Det är en dyster sanningnär ingenting händer, men det är också en stor möjlighet om den rätta viljanfinns hos aktörerna. Församtliga regeringar gäller att lägga om den nuvarande polifiken som leder ohållbar utveckling med ständigt växande globala, regionala och nationellamiljö- och resursproblem, till en politik som leder till en utveckling som ärhållbar och bärkraftig. En sådan utveckUng kan ge generationerna efter oss enframtid som är rikare, mer rättvis och tryggare för alla människor på denna vårenda jord. Fråncenterns sida viU vi aUtså uppmana regeringen att se till att aktivttar del i detta arbete. Som vi alla förstår kommer det att ställas stora kravpå såväl nationella som internationella insatser. Vi i kommer noga attstudera kommissionens rapport och dess slutsatser och sedan följa den svenskaregeringens handlande - nu som genom pådrivande initiativ. 1987års session med förbereds . Vid detta möte kommer enhuvudfråga att vara behandlingen av perspektivdokumentet, dvs. de långsiktigaplanerna för FN:s miljöarbete och därefter. Beslut i denna viktigafråga kommer att fattas. måste åter med kraft arbeta för att vända dennegativa utvecklingen och stärka FN-systemets insatser på miljöområdet - och dåsärskilt verksamhet. Det vore en bra startpunkt att ta tag i dessafrågor. Ettsamarbetsavtal har slutits mellan europeiska stater om tekniskt ochvetenskapligt utveckUngssamarbete. För att främja ett europeiskt samarbete påmiljöområdet och för att utveckla och stimulera åtgärder för att minskaluftföroreningar bör ett Miljö-Eureka bildas. Ett sådant Miljö-Eureka bör ocksåsamordna forskningsinsatserna på området och samordna de miljöövervakningsprogramsom finns och som behöver vidareutvecklas. Fredoch utveckUng bygger på solidaritet mellan människor. Solidariteten, i bådenationell och internafionell mening, är en av grundvalarna för den mänskligaexistensen. Att ta ett delat ansvar för utvecklingen i världen innebär att vimåste dela med oss av våra gemensamma tillgångar, av våra erfarenheter, av vårkunskap och bistå dem som har det svårt att skapa en framtid att tro på. Inteminst med det ansvar som vi har i det internationella samarbetet är det därföralltid en fördel om vi här i riksdag och i över huvud taget sålångt möjligt kan vara eniga i vår uppfattning om vårt agerande iinternationella fora i förhållande tiU andra länder. Det ger oss styrka, detger oss trovärdighet. Det innebär inte att vi skall undvika att ta debatter närdebatter behövs. Men detta är ändå det grundläggande viktiga i den svenskautrikes- och säkerhetspoUtiken. 5 (vpk): När intog talarstolen gav han uttryck för atthans världsbild uppenbarligen hade rubbats. Han noterade, som han sade, att detytligt kan se ut som om det finns ett dynamiskt ledarskap i och ettförstelnat i . Jag vill bara säga att jag tror att det är väldigtfarligt att alltför mycket hänga upp sin världsbild på den ena eller andrastormaktens agerande. kan tro mig. Jag har sedan en del år fillbakadåliga erfarenheter av detta, och jag skall senare återkomma till dettaproblem. Dagens debatt måste med nödvändighet ta upp vissa inrikesutrikespolitiska frågor: krigsmaterielexporten och Sydafrikabojkotten. Mendessa frågor kan inte diskuteras enbart i ett förkrympt nationellt perspektiv.Tvärtom måste de sättas in i ett internationellt sammanhang. Världenär överhopad av kärnvapen. Det finns kärnvapen i tillräckliga mängder föratt förgöra allt liv på vår planet om. Kapprustningen utgör inte bara ett hot mot vår existens. Denstjäl också gigantiska resurser som skulle behövas på andra områden.Västvärldens regeringar satsar nu stora summor på att utveckla ett nyttrymdvapen, som miljontals människor går arbetslösa, samfidigt somdet pågår en omfattande social nedrusting, samfidigt som miljoner människor itredje världen hotas av en svältkatastrof. Kapprustningenutgör i sig en drivkraft för en ständigt fortsatt militär upprustning. Denförsämrar och skärper det internationella politiska klimatet, skapar oro,misstro och spänningar. Därför skulle ett stopp för kapprustningen i sig varaett viktigt bidrag för att främja avspänning och nedrustning. Därför finns detall anledning att välkomna de upprepade försöken från det nya sovjetiskaledarskapet att få i gång nedrustningssamtalen på nytt. Vadman än anser och har ansett om och dess utrikespolitik, dessförslag nu och tidigare, är huvudfrågan att oron förReagan-administrationens mycket rigida inställning till nedrustningsfrågornainnebär en blockering av fortsatta nedrustningssamtal. I visar man intenågon större vilja att stoppa kapprustningen och att inleda seriösa nedrustningssamtal. k. toppmötet i upplevdes säkert av många som en besvikelse, därföratt den historiska möjligheten att inom överskådlig tid få bort kärnvapnen frånvår jord inte togs till vara. visade diskussionerna i hurnära ett genombrott man egentligen var. Uppenbarligen var ochhans medarbetare dåligt förberedda inför de sovjetiska förslagen. Det varviktigare att militarisera rymden än att åstadkomma nedrustning på jorden.Efter det har det kommit ett sovjetiskt initiativ att bortse från SDI,Sjärnornas krig, och enbart förhandla om euromissilerna. Det vittnar om att detför närvarande finns en stark vilja i att trots denhittillsvarande attityden från Reagan-administra-tionen söka nå konkretaöverenskommelser. OmRonald och vägrar att inse de reella förhållandena måste Sverigetillsammans med andra stater i ta fasta på de sovjetiskanedrustningsförslagen och i olika sammanhang bidra till att få i gång seriösa 1986/87:8918 mars 1987 Det kaninte vara en uppgift bara för stormakterna att diskutera dessa frågor. Fråganom vår framtid kan aldrig överlämnas till enbart och attavgöra. Nedrustningsförhandlingarna måste breddas och utökas, och alla berördaländer och folk måste få insyn i och inflytande över frågor som rör deras egnaliv och deras egen framtid. Världenmåste utnyttja den historiska möjlighet den nu erbjuds att börja avvecklakärnvapnen, och i vår del av världen måste vi på allt sätt medverka till attavmilitarisera det nordiska området. Vi måste dra det ur stormakternaskärnvapenstrategier. Vi måste börja med att inrätta en kärnvapenfri zon iNorden och en. från slagfältskärnvapen fri korridor i . Sverigeär ett litet land men har trots det som alla andra stater ett ansvar för attfrämja fred, avspänning och nedrustning. Vi har inga kärnvapen att avveckla,men vi tillverkar och säljer krigsmateriel som vi har ansvar för, något som vihar all anledning att begrunda . Mångaerkänner att frågan om vapenexporten är ett moraliskt dilemma och en politiskbelastning. Det är den ena sidan av saken. Den andra är att det för somligabara är en fråga om kronor och ören. Det är de rena krämarintressena som görsig breda. Uppgifternaom att svenska vapen smugglats till olika länder har blivit en följetong imassmedierna. Det går knappast utan att nya uppgifter kommer fram, ochdet är bra. Men faktum är att det varit känt att svenska vapenfunnits där de inte borde finnas. Vapenexportaffärernaoch tillämpningen av vapenexportlagen är nu föremål för ett flertal olikautredningar - nio, fio stycken - allt ifrån krigsmaterielinspektionen tilltullen, åklagarmyndigheterna, polisen och konstitutionsutskott. , har delgivit anställda vid misstanke om brott,och han skall vara klar med sin utredning . Svenska freds- ochskiljedomsföreningen har dock redan dokumenterat att svenska vapen harsmugglats till länder som det inte är tillåtet att exportera vapen till. Dennaillegala vapenexport måste fördömas. Det är fråga om kriminella handlingar, somär föremål för rättslig granskning. I avvaktan på de olika utredningarna får dedefinitiva slutsatserna vänta. Men vissa slutsatser kan redan nu dras, ochvissa åtgärder bör också redan nu kunna vidtas. Enligtvår mening bör t. ex. all svensk vapenexport stoppas tills vidare och inga nyavapenexportlicenser utfärdas förrän alla utredningar är avslutade. Det är denena delen av den diskussion som pågår. Dethandlar emellertid inte bara om illegal vapenexport utan också om den heltlagliga vapenexporten. Om den förs den andra delen av diskussionen. Svenskavapen som exporterats helt lagligt har illegalt vidareexporterats tillförbjudna länder. Därförhandlar det också om hur regeringarna de senaste tio tolv åren har reagerat:Det finns uppgifter om att den illegala vapenexporten har skett med olikaregeringars kännedom. Hur det förhåller sig med den saken får vi se. Den fråganutreds nu bl. a. av . Helt klart är ändå att misstankarom illegal vapenexport har funnits , och ingen regering kanrimligen ha varit okunnig om dessa misstankar. Enligtden nuvarande vapenexporflagen får inte svenska vapen säljas till länder i krigeller i krisliknande tillstånd som kan övergå i krig. Av det skälet har ocksåvapenexporten till vissa länder förbjudits, t. ex. till och ,, , och . Men ändå har exporten till dessa länderfortsatt på grund av olika dispensförhållanden. Vapenexportentill exempelvis har ökat kraftigt. fick det stafliga FörenadeFabriksverken en order på granatgeväret från den amerikanska armén. Enligttillförlitliga amerikanska källor är dessa vapen avsedda att användas av amerikanskastyrkor i och , t. ex. i . Fråganär hur detta går ihop med den svenska vapenexporflagen. Om lagen är så töjbaratt den t. o. m. tiUåter export av vapen som skall användas av amerikanskastyrkor i krisområden, kan man ju fråga sig om den över huvud taget medförnågon begränsning. Betänkom förhåUandet var det att till exporterade vapen somskulle användas i . Skulle vapenexporten då ha fått fortgå i allstillhet såsom ? Jag tror inte att någon räknar med att så skulle ha varitförhållandet. Vihar också haft anledning att klaga på den offentliga insynen ivapenexportaffärerna. Lagens tillämpning samt ansökningar och beslut omexportlicenser måste bli tillgängliga för en offentlig granskning och debatt.För vad hjälper det att stiftar stränga lagar, om lagarna sedantillämpas utan offentlig insyn och därtill på ett mycket märkligt sätt. Tankarhar t. ex. väckts om att borde ha ett ökat inflytande - jag delar denuppfattningen - inte genom att pröva och besluta om varje enskild vapenaffär,utan genom att t. ex. ta ställning till utfärdandet av exportlicen-ser. Dettagörs av regeringen men kunde enligt min mening lika gärna göras avriksdagen. Skillnaden blir bara att frågan görs till föremål för en offentliggranskning och debatt, att hemlighetsmakeriet upphör och att allmänheten fårstörre insyn i vapenaffärerna. Jag tror att det vore bra. Om vapenaffärerna ärså ljusskygga att de inte tål offentlighetens ljus, skall de då över huvudtaget förekomma? Ärregeringen beredd att medverka till en sådan öppen hantering avvapenexportfrågorna, och vad säger den borgerliga oppositionen? Det är inteheller ointressant. Den har en något kluven instäUning till dessa frågor. Jagär naturligtvis medveten om att vi har en parlamentariskkrigsmaterielnämnd. Men den är enbart rådgivande, och dess arbete ärsekretessbelagt. AUmänheten har alltså över huvud taget ingen insyn i dessarbete. Att sedan de kritiska rösterna är utestängda från nämnden ökar ju intetilltron till att den fungerar som den kritiska prövningsinstans den bordevara. Nupågår på olika nivåer en offentUg debatt om den svenska vapenexporten - om hurden skall kunna kontrolleras och till vilka länder skall exporteravapen. En del kräver att vapenexporten skall stoppas helt, och jag hördestatsministern antyda att kretsen av mottagarländer kan behövabegränsas. Dethär är ingen alldeles ny debatt. Jag hade själv en diskussion 1975 i den härfrågan med dåvarande handelsministern . exporten av krigsmaterieltill NATO-länder i . Detfinns de som hävdar att exporten borde begränsas till, som man säger. Nordenoch neutrala alliansfria stater i . Det kan låta bra, men jag vill ändåsätta ett frågetecken och verkligen ifrågasätta om skall exporteravapen till och , som är medlemmar i en av pakterna. Samtidigtsom det pågår en debatt om hur krigsmaterielexporten skaU begränsas, kommerförsvarskommittén med ett förslag om att, som man säger, liberalisera exportbestämmelsernaför vapen som tillverkar tillsammans med andra stater. Vad betyder det? Jo,det betyder i klartext att partierna i försvarskommittén och i den rådgivandeparlamentariska nämnden - socialdemokraterna, , och centerpartiet- inte bara vill mjuka upp vapenexportbestämmelserna utan dessutominternationellt utvidga den svenska krigsmate-rieltillverkningen. Jagvill fråga er allihop: Är det verkligen era slutsatser av de senaste årensmärkUga vapenaffärer, att man skall tunna ut bestämmelserna och utöka densvenska krigsmaterieltillverkningen? Är det på det sättet ni reagerar på Boforsvapenaffärer som är föremål för polisutredning? Detär ingen oväsentlig fråga, och ni bör lämna besked. Menar ni verkligen, mot bakgrundav den senaste tidens avslöjanden, att vapenexportlagen bör mjukas upp, attden svenska krigsmaterieltillverkningen bör utvidgas internationellt? Är det pådet sättet vi skall förstå era ställningstaganden i försvarskommittén? Efter många års debatt föreligger nu äntligen ett förslag till bojkottav . För vårt parti, som tillsammans med andra drivit denfrågan, är det naturligtvis glädjande. beklagar vi att det skullebehöva ta så och att lagförslaget, som det ser ut med undantag ochdispenser, ändå inte innebär en total bojkott av apartheidsystemet i . Vitycker att det är olyckligt med undantag och dispensmöjligheter, eftersom deinte bara skapar tvivel om viljan till en effektiv bojkott utan också gerutrymme för godtycke och tolkningstvister som ger motiv för påtryckningar ochlobbyverksamhet, som vi vet förekommer i det här sammanhanget. Ihåligheternai lagen kan också skapa internationella tvivel om viljan i att vidta entotal bojkott av . Exemplets makt tunnas ut, något som inte minstregeringen mot bakgrund av viljan att åstadkomma en bred internafionell bojkottborde betänka. En ihålig, halvhjärtad svensk bojkott bidrar säkert inte fillatt skapa en vidare, internafionell bojkott, snarare tvärtom. Jagtycker egentligen att erfarenheterna av vapenexporten och vapenexportbestämmelsernaborde stämma regeringen till eftertanke i det här sammanhanget, därför att deti dag finns ekonomiska intressen som medvetet utnyttjar oklara och flexiblalagar, bara man kan tjäna pengar på det. Därförhade det ur alla synpunkter varit bättre med en klar totalbojkott av Sydafrika.Jag är rädd för att regeringens förslag innebär att man väcker förhoppningar om att påbåde lagliga och olagliga vägar kunna kringgå bestämmelserna i lagen. Detär inte sä många månader sedan olika företrädare för regeringen hävdade att desvenska företagen i inte skulle kunna övervintra. De skulle intekunna bli kvar där efter en bojkott från svensk sida. Det är möjligt att det ärdärför som regeringens förslag inte innehåller ett uttryckligt förbud försvenska företag att vara verksamma i . Nuhar de svenska företagen i förklarat att de skall bli kvar trotslagen, antingen därför att de ser fillräckliga kryphål i lagen eller därför attde ser möjligheter att kringgå lagen på samma sätt som kringgåttvapenexportlagen. Vilken tolkning som är den riktiga borde vara ett problem förregeringen. Eller har regeringen ändrat uppfattning i frågan om de svenskaföretagens möjligheter att övervintra? Omregeringen anser att företagen inte förstått lagen, tycker jag att man bordeutnyttja tillfället och ge företagen klart besked om att alla svenskaföretags verksamhet i helt skall upphöra. Motståndarnatill en bojkott har inte bara sagt sig värna om den svarta befolkningen, utande har också sagt att en Sydafrikabojkott skulle strida mot GATT-reglerna. Dethar också sagts att en bojkott skulle strida mot den s. k. Undénlinjen, motgrunderna för den svenska neutralitetspolitiken. Märkligt nog har detargumentet främst använts av personer som är motståndare till eller som hartvekat om en svensk bojkott. Ingen annan har rest den invändningen. Därför ärdet svårt att frigöra sig från misstanken att syftet inte har varit att iförsta hand värna om neutralitet utan att det har varit att stoppa ettsvenskt bojkottbeslut. Vänsterpartietkommunisterna vill värna om vårt lands oberoende, värt lands självständighet,vårt lands traditionella utrikespolitik. Vi ser heller inte ett bojkottbeslutsom ett brott mot de grundläggande principerna. Ingen främmande makt utövarpåtryckning mot vårt land i den här frågan. Tvärtom handlar det om en ensidigsvensk bojkott av . Närdet ena argumentet i den här frågan har avfärdats, har man genast hittat ochtagit upp ett nytt. Man har febrilt rest den ena invändningen efter den andra,och det är en rätt märklig argumentering. Det menar jag är ett faktiskt hot motbåde Undénlinjen och internationella ställning som neutralt land. Denhär diskussionen skapar föreställningar att vår neutralitetspolitik kan läggastill rätta allt efter de inhemska behoven. Fråganär väl inte taktiskt betingad för vårt land, och därför menar jag att det intefinns någon anledning att, som regeringen gör, hävda att det härbojkottbeslutet är ett undantag som bekräftar huvudregeln och som aldrig kommeratt upprepas. Jag skulle vilja uttrycka det så här i stället: Låt oss hoppas påatt det aldrig kommer att behöva upprepas. Den skillnaden är, menar jag, inteoväsentlig. Det råder bred enighet om den svenska alliansfriheten ochneutralitetspoUfiken, och när frågan diskuteras handlar det mest omtillämpningen. Avomsorg om den svenska neutraliteten och alliansfriheten avstod i slutetav 60-talet och , när diskussionen fördes om 3 protokoll 1986/87:89 medlemskap i , från attbli medlem i EG -eller EEC som det då hette. Det var ett medvetet politiskt val,som gjordes efter en omfattande och ganska het och frän debatt. säger utrikesministern i utrikesdeklarationen att "vårt förhällandetill EG har funnit sin form". Ja, så står det. Men vårt förhållande tillEG står ju nu inför förändringar. EG är i färd med att riva nerde återstående handelshindren i i syfte att skapa en stor, inre västeuropeiskmarknad. Hurförhåller vi oss då till det? Är det inte att förenkla frågan väl mycket attenbart göra gällande, att det ligger i vårt lands intresse att medverka tilldenna utveckUng i EG? Ser regeringen verkligen inga problem, inga risker ellerhot mot vår självständighet och vår ställning som neutralt land när denuttrycker sig på det sättet? Detheter att vi håller på att harmonisera våra lagar och bestämmelser till EG:skrav. Bakom detta oskyldiga begrepp döljer sig ju omfattande polifiskaprocesser. Harmoniseringen innebär t. ex. att svenska lagar och bestämmelsermjukas upp och tunnas ur för att överensstämma med . Detgäller exempelvis arbetsmiljön. Skall vi tunna ur våra bestämmelser påarbetsmiljöns område för att harmonisera oss in i EG? Inomfackföreningsrörelsen ser man precis som vi med stor oro på denna s. k.harmonisering, därför att den kan få till följd att olika lagar ochbestämmelser som löntagarna och fackföreningsrörelsen har genomdrivit kan kommaatt rivas upp eller tunnas ur. Det är en aspekt på den s. k. harmoniseringen. Enannan aspekt är att harmoniseringen får till följd att lagar och bestämmelserändras bara därför att EG så begär, inte därför att svenska folket eller dessvalda företrädare i har krävt lagändringar. År inte det ett hot motvår självständighet, mot vårt nationella oberoende och vår suveränitet? År intedet ett problem för regeringen? Sverigeär mycket beroende av EG, alltför beroende enligt vår mening. Den nupågående harmoniseringen minskar inte detta beroende, tvärtom görs ännumer beroende. Vi ser en fara i att håller på att harmoniseras in i EGutan att detta ens är föremål för en riktig, offentlig debatt. Inte minsttystnaden och oviljan till en debatt inför de faktiska problemen inger oro. : Vår kritik av regeringens enligt vår mening oklarainställning till den s. k. harmoniseringen grundar sig på vår vilja tillnationellt oberoende och suveränitet. Det är nämligen en av grundvalarna förden svenska neutralitetspolitiken, och det är utgångspunkten för våra kritiskafrågor. Vianser att regeringens oklarhet strider mot dess egna utgångspunkter för densvenska neutralitetspolitiken, inte minst som de kommer till uttryck i denregeringsdeklaration som utrikesministern har föredragit. Det ärutgångspunkter som vi för övrigt delar fullt ut. Vi är överens om attgrunderna för den svenska neutralitetspolitiken skall Att alla folk harrätt till självbestämmande. Att ingen stat har rätt attblanda sig i andra staters inre angelägenheter. Att alla stater skall göra sittyttersta för att lösa konflikter med fredUga medel. Att varje stats territoriellaintegritet måste respekteras. Att fundamentala mänskligarättigheter måste säkerställas. Om detta råder ingen oenighet. ärett litet land, men ett land som dock kan och måste utnyttja de möjligheter vihar, inte minst som alliansfri stat, för att främja folkens frihet och skapa enfredligare värld. När jag blev utrikesminister ställde jag upp tremålsättningar som jag tyckte borde gälla för utrikespolitiken, och jag försöktefånga in dem med tre ord, nämligen säkerhet, solidaritet och samförstånd.Utrikesdeklarafionen har i mycket handlat om säkerhet och soUdaritet, och jagtänkte nu säga några ord om samförståndet. Jagser det som en svensk utrikesministers förpliktelse att söka åstadkommaenighet kring utrikespolitiken, helt enkelt därför att då stårstarkare, både dä vi för förhandlingar med andra länder, som med Sovjetunionendå det gäller gränsdragningen i , och när vi hävdar svenska ståndpunkter,i FN, i eller var det nu kan vara. Detär också med tillfredsställelse - även om det har förekommit en och annan bitonfrån moderat och kommunistiskt håll i den här debatten - jag kan konstatera attdet i allt väsentligt råder enighet kring den svenska utrikespoli-fiken. Jagvill gärna ha sagt att detta har samtliga partier bemödat sig om attåstadkomma. Vi har också i ömtåUga frågor kunnat föra väldigt öppnaresonemang-och fill slut tagit oss fram till en gemensam ståndpunkt, som hargjort att vi har stått starkare i förhandlingarna. Jagtycker att den enigheten har kommit till starkt uttryck också under den här debatten trots bitonerna. Det gäller- i varje fall beträffande fyraparfier- EG-samarbetet. Visst finns där problem - också det problemet att för sin egen välfärds skull blir alltmer beroende, liksom alla andra länder, av sin omvärld.