prot · GA0946 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:46 den 10, december 8 Justerades protokollet för den 2 innevarande månad. 2 8 Föredrogs men bordlades åter betänkande 1986/87:15Skatteutskottets betänkanden /87:7, 9 och 12 betänkanden1986/87:8 och 9 betänkanden /87:6 och 8Trafikutskottets betänkande 1986/87:9 betänkande 1986/87:13Näringsutskottets betänkanden /87:9, 10 och 14 Bostadsutskottetsbetänkanden /87:5 och 6 konstitutionsutskottetsbetänkande /87:12 om kollekfivanslutningsfrågan. AnL 1 HANS NYHAGE (m): Än en gång tvingas vi nu diskutera den kanskenesligaste fråga som över huvud taget förekommer i den här kammaren, nämligenkollektivanslutningen av medlemmar till det socialdemokratiska partiet. Att viåter tvingas befatta oss med detta ärende beror uteslutande på attsocialdemokraterna envist vägrat respektera upprepade uttalanden omvarje enskild människas rätt att själv avgöra sin politiska.hemvist. Riksdagenhar fastslagit att kollektivanslutningen inte hör hemma i en rättsstat och attden är oförenlig med demokratin. Trots dessa elementära självklarheter harsocialdemokraterna år försvarat kollektivanslutningen som den bästa ochmest rättfärdiga anslutningsformen av alla. Så sent som vid motsvaranderiksdagsdebatt hävdade socialdemokraternas talesmankollektivanslutningens förträfflighet. Den var därtill uteslutande enangelägenhet för rörelsen. De direkt berörda, dvs. de tvångsanslutnamoderaterna, folkpartisterna, centerpartisterna och.vpk-arna tn. fick vetaatt de ingentinghade att säga till om i detta sammanhang.De kunde.ju reservera sig, hette det, mot vad en liten grupp socialdemokraterbeslutat om dem. Men så plötsligt upptäckte LO:s ordförande ,att inte bara han själv utan också hela rörelsen hade en kvarnsten om halsen,en skammens kvarnsten får man förmoda. Den måste man befria sig från, hävdadehan. Det var samme som för bara vägrade komma tillkonstitutionsutskottet för s. k. hearing. därför att LO enligt hans mening intehade att befatta sig med kollektivanslutningen som sådan. Men angick den LOi högsta grad, hävdade han inför , varpå talare efter talare viddenna uttalade sig för att rörelsen visst skulle behålla denna anslutningsform. efter vaknade emellertidden socialdemokratiska partistyrelsen till liv i frågan. Vpk:s ordförande hade ju låtit meddela att om inte socialdemokraterna själva avskaffadekollektivanslutningen skulle hans parti följa de borgerliga partierna i deraskrav pä lagstiftning. Inför detta hot gällde det nu att rädda vad som räddaskunde. Därför deklarerades från högsta ort att tvångsanslutningen skulleavskaffas. Men inte med en gång, ändå. Det är ju så mycket som behöver utredas,förkunnade man. Att man redan utrett frågan spelar ingen roll.Ytterligare behövs, under vilka kollektivanslutningen skallbestå och miljonerna från de tvångsanslutna skall strömma in till partikassan.Så därför skall nästa års partikongress föreläggas förslag om attkollektivanslutningen skall upphöra först . När det gällde att beröva ca fyra miljonerpensionssparare, mest låginkomsttagare, sammantaget 15 miljarder av derassparade kapital, behövde rörelsen på sig för att finna lösningenpå hur detta skulle gå till. Då var det inte nödvändigt med vare sig utredningeller remissförfarande. Men när det gäller något så ytterligt enkelt som attbestämma att medlemskapet i partiet skall ske genom frivillig, individuellanslutning, då krävs det av utredningsarbete. Rörelsen förnekar sigsannerligen inte, när det gäller att lägga beslag på miljonerna. När således den socialdemokratiske partisekreteraren införkonstitutionsutskottet deklarerar att det finns tusen och åter tusen saker sommåste utredas innan kollektivanslutningen kan upphöra, är detta ingenting annatän den obotfärdiges förhinder. De 15 åren av utredningsarbete bär enbart löjetsskimmer. Ännu föreligger inget förslag från socialdemokratiskt hållom att kollektivanslutningen skall upphöra. Om det skulle komma, vilkengaranti finns då för att partikongressen följer förslaget? Vad är det som talarför att den politiska grupperingen inom rörelsen skall handla tvärt emot vadden fackliga tycker? Det torde inte vara särskilt svårt för partistyrelsen attsvälja ett nederlag i just denna fråga på kongressen. Om förslaget likvälskulle gå igenom, vad finns för säkerhet för att inte nästa kongress återinförgalenskapen? Alla känner vi ju till det riksbekanta fallet i , där kollektivanslutningensnabbt återinfördes, då frivilliganslutningen blev ytterst mager. Nej, herr talman, det finns bara ett sätt att verkligengarantera den enskildes rätt att själv välja partitillhörighet, och det ärgenom lagstiftning mot kollektivanslutning. Den åtgärden löser allademokratiskt grundade problem isammanhanget, vilket även vpk, som uttalar sig mot kollektivanslutningen,borde kunna inse. Men tydligen är vpk:s inställning ingenting annat än enmunnens bekännelse. Man frestas fråga: Vem är det nu från detsocialdemokratiska partikansliet som lyft telefonluren och förestavat för LarsWerner vad vpk skall tycka? Är det återigen som gett order? Det har alltid varit beklämmande att lyssnatill det socialdemokratiska vaktslåendet om kollektivanslutningen. Bättre hardet ju inte blivit av kvarnstensuppvaknandet, som enbart är en följd av vpk:shot om lagstiftning tillsammans med de borgerliga partierna. För det finns väländå ingen som på fullt allvar tror att denna bekännelse kommit, omsocialdemokraterna ensamma haft majoritet? har en utmärkt möjlighetatt befria från hans besvärande kvarnsten och från allakrystade bortförklaringar genom att lagstifta bort kollektivanslutningen. Denåtgärden blir ju inte sämre av att borgerliga partimedlemmar därmed också blirbefriade från att vara medlemmar i det socialdemokratiska partiet och samtidigtslipper vara bidragsgivare åt en politik som de betackar sig för. Med det anförda yrkar jag bifall till den vidutskottets betänkande fogade reservationen, bakom vilken samtliga borgerligapartier står. Än är det faktiskt inte för sent för vpk-arna att visa att derasstorvulna tal mot kollektivanslutningen är något annat än rent hyckleri. AnL 2 (): Jag yrkar bifall till den reservation som ärfogad till betänkande 12. Betänkandet ger enkoncentrerad beskrivning över de senaste tio årens riksdagsbehandling av fråganom kollektivt anslutna medlemmar till politiskt parti. Eftersom bara socialdemokraternafunnit, och fortfarande finner, det förenligt med sin ideologi att utsättamedborgare för så kränkande behandling som att ansluta till sitt parti personersom ej begärt medlemskap, är beskrivningen också ett stycke trist historia överdet socialdemokratiska partiet. Praktiskt taget sedan jag kom in i 1976har jag haft tillfälle att rösta för en rekommendation om attsocialdemokraterna skulle upphöra med att ta emot kollektivt anslutnamedlemmar. har alternativet varit reservation till förmån förlagstiftning i frågan. Inget har hänt från partiets sida förrän . Införhotet att kommunisterna skulle lägga ned sina röster vidvotering i lagsfiftningsfrågan har det blivit litet av rörelse i rätt riktning. "SAP rör sig alltså i den riktning somriksdagsuttalandena har gått i", för att citera från vpk iden utfrågning som haft med socialdemokratiskepartisekreteraren . Den rörelsen tycker i ett särskiltyttrande är värd en svansviftning. Annars sade partiledaren i enintervju i den liberala nyhetstidningen :"som går och ingenting görs närmar vi oss en gräns där någonform av lagstiftning blir aktuell. Socialdemokraterna känner vår inställningoch vet att vårt tålamod inte är oändligt i denna fråga." Prot.1986/87:46 Viktigaste förklaringen till attdet något har börjat röra sig är förstås skillnaden istyrkeförhållandena i efter valet .1985 jämfört medförra,mandatperioden. I samband med förra socialdemokratiska partikongressenförbara försvarades kollektivanslutningen med närmast högstämd.retorik. Dä hette det att kollektivanslutningen var den äldsta av traditioneri samverkan mellan facket och socialdemokraterna. har försvaretförvandlats till ett trist resonemang om stadgar och organisation'. För är inte motståndet mot kollektivanslutningenpartitaktik. Principerna är inget utanverk utan själva hjärtpunkten hos tankenom den enskildes frihet: frihet att ta ställning, frihet att väljaoch att geutlopp för sina idéer och sitt val. Varje medlemsvärvare i ett parti och varjepartiaktivist vet att det för många människor är ett drastiskt, iblandhögtidligt, steg att bli medlem i ett parti.. Det är ett uttryck för enintegritet, som facket och socialdemokratin hänsynslöst trampat, ochfortfarande trampar, under fötterna genom kollektivanslutningen. Under snärt har det stått strid kringkollektivanslutningen. Men låt oss inte omfatta hela detta sekel i debattenutan gå fram , för , då frågan för första gångenkom upp i . Det skedde genom en liberal motion, som bifölls avriksdagen. Man krävde då "en allsidig och förutsättningslös utredningangående fackliga eller andra yrkesorganisationers kollektiva anslutning tillpolitiska partier". Det blev aldrig någon utredning. beslötden socialdemokratiska regeringen att avslå begäran. , kom frågan åter upp i riksdagengenom en motion. Motionens principiella argument känns sorgligt aktuellt ocksåi dag: "Det kan utan omsvep sägas vara en primitiv form av demokrati, närmassanslutning av en stor fackförenings medlemmar till ett politiskt parti kanske genom ett möte där ofta endast en ringa del av föreningsmedlemmar ärtillstädes:" instämde men avstod från att lagstifta, därför menade att en lagstiftning skulle bli "av rätt kompliceradnatur". I stället förlitade man sig på att.det skulle ske en frivilligavveckling av kollektivanslutningen. har frågan återkommit gång på gång. Vidupprepade tillfällen har vädjat till socialdemokraterna att,påfrivillig väg befria sina kollektivanslutna medlemmar. nej, partiet harvarit omedgörligt. Att försöka argumentera bort kollektivanslutningen har visatsig omöjligt.-därför lagförslaget. Socialdemokraternas svar på kravet på lagstiftning är delsatt det lagligt sett står i strid med föreningsfriheten, dvs. människors rättatt sluta sig samman i föreningar och organisationer, dels att det allmänt settär en kränkning av de fackliga organisationernas rätt att besluta i sina egnaangelägenheter. Det lagförslag som presenterats av och de tvåandra borgerliga partierna strider inte mot föreningsfriheten. Det konstateradelagrådet i slutet av,. Man putsade dessutom litet på denföreslagna lydelsen. låter det så här: "En enskild person får antas som medlem i politisksammanslutning endast om han genom egen ansökan gett till känna, att han önskarinträda i sammanslutningen. Antas någon som medlem utan sådan ansökan, saknar Som framgår härav riktar sig inte lagförslaget mot facketutan mot det socialdemokratiska partiet som mottagare av kollektivanslutnamedlemmar. Det gör att partiet genom formalistiska argument inte kan undkommasitt ansvar för kollektivanslutningen. Det kari finnas en konflikt mellan föreningsfrihet och enlag mot att ansluta medlemmar kollektivt till politiskt parti. Finns det enkonflikt måste, det hävdar , individens rättigheter i denna konfliktvara överordnade kollektivets. Motivet är enkelt: människan äger värde somindivid, som enskild. Individens rätt skall inte bestämmas som klassmedlemeller efter grupptillhörighet. Människan har ett egenvärde just som människa.Det gäller den allmänna rösträtten, där socialdemokrater och liberaler varitöverens: varje medborgare oavsett ras, kön eller inkomst garanteras sammainflytande på valdagen. Det gäller också yttrandefriheten: alla ges rätt.att geutlopp för sina åsikter liksom att mötas i ett gemensamt arbete tillsammans medandra. Herr talman!,. återstår endast rätten att som enskildfå välja sin partitillhörighet. 1986 debatterar vi detta i ! Socialdemokraternas försvar för kollektivanslutningen harprincipiellt och moraliskt fallit samnian. Vilka är då skälen till att manbetalar ett högt politiskt pris för att behålla den? , Detfrämsta skälet är förstås att man kommer att förlora medlemtuar och därmedinkomster den dag kollektivanslutningen försvinner. I Metallarbetaren den 14november läste jag - frågari har ju blivit aktuell i fackföreningsrörelsen:"Socialdemokratiska partikassan fylls på med 25.milj. genomkollektivanslutning av LO-medlemmar. Det rör sig om mycket ungefärliga talmellan 870 000 och 900 000 människor." Alltså: Ändamålet att skaffa pengarhar fått helga medlen . Tänk att vi även denna dag tvingasdebattera den odemokratiska kollektivanslutningen till det socialdemokratiskapartiet! Jag yrkar bifall till vår reservation och beratt få citera ur reservationen; "Det är ett grundläggande krav i ett demokratisktsamhälle att varje människa skall ha rätt att bilda sig en egen uppfattning ipolitiska frågor. Den enskilde skall utan att behöva uppge det för andra kunnabestämma vilket politiskt parti sorri skall få hans röst i de allmänna valen.Att fillhöra eller stå utanför ett politiskt parti måste få avgöras av denenskilde genom ett helt fritt personligt ställningstagande." AnL 3 Tredje vice talman (): är det de mänskliga rättigheternas dag.Det skulle vara en bra markering från sida, om kundebesluta att slå vakt om den mänskliga rättighet som det är för den enskildeindividen att själv få bestämma vilket politiskt parti han eller hon skalltillhöra. Detta är en djupt principiell fråga som rör mycket grundläggandedemokratiska rättigheter. Det märkliga är - det har jag kunnat konstateramånga gånger när jag deltagit i eller lyssnat på debatter omkollektivanslutningen - att det verkar som om socialdemokraterna inte någongång hade fattat de principiella argumenten i denna fråga. Man har inte velatgå in i diskussion om huruvida Prot.1986/87:46 det är acceptabelt att medborgare skall bli infösta i ett politisktparti utan att de själva bett om det och ofta utan att desjälva ens vet om det. Den frågan har man i stort sett lämnat därhän. Det visarett slags okänslighet för grundläggande medborgerliga rättigheter som är rätthäpnadsväckande. I den debatt som förs nu från t. ex. öch en delsocialdemokraters sida har man inte med ett ord nämnt att man nu äntligenskall försöka få väck en oacceptabel inskränkning i medborgarnas rättigheter.Nej, man har sagt att man har upptäckt att det ute bland folket inte gör sigmed kollektivanslutning-den har blivit en partipolitisk belastning i vissagrupper. Det är därför som män nu börjar diskutera ett avskaffande avkollektivanslutningen. Detta tycker jag är skrämmande. Det innebär att man serdet hela som en praktisk-taktisk fråga och inte som én principiell fråga;vilket den ju är, som tidigare talare så starkt har poängterat. Det rör sig omen djupt principiell fråga: rätten för den enskilde att själv få bestämmavilket politiskt parti som vederbörande skall tillhöra. I behandlingen av den här frågan finnsdet också ett inslag av bollande fram och tillbaka: Jag har lyssnat tillsocialdemokratiska talare i tidigare debatter som sagt: Detta är egentligeninte partiets sak. Nej, det skall vara fackföreningarna själva som skallbestämma i den här frägan. Man har ibland närmast fått en känsla av att detsocialdemokratiska partiet inte har vetat om att man haft så mångakollektivanslutna medlemmar. Härvidlag har det nu skett en förändring. Vad som hände påLO-kongressen var ju att - även om-, som tidigare talare påpekat, många påLO-kongressen ville behålla kollektivanslutningen - man sade att partiet fåravgöra den här frågan. Då plötsligt blev frågan en partifråga. harsocialdemokraterna som parti tvingats ta upp friigan åtminstone till diskussion,och det är ju ett framsteg. ' Det som har gjort att den här diskussionen kommit i gångär naturligtvis det lagförslag som här utarbetat, som lagrådethar granskat och godkänt, som och har anslutit sig tilloch som i sommarväriVien också sade att han kunde tänkasig att ansluta sig till, om socialdemokraterna inte gjorde någonting på denhär punkten. Men sorii vanligt när dét gäller här hans hurtfriskauttalanden visat sig vara av noll öCh intet värde när det kom till kritan.Vänsterpartiet kommunisterna brukar också prata om medborgerliga fri- ochrättigheter ibland, men när det verkligen gäller kryper man in i densocialistiska fållan. Vi har alltså krävt en lag mot kollektivanslutning. Det ärreservationens förslag . Majoriteten i utskottet säger att en sådan lag skulle ledatill negativa verkningar på det föreningsrättsliga området. Jag skulle gärnavilja fråga dem som talar för utskottet - och : Vadär det för negativa verkningar man avser? Vad är det för negativt att man - närman nu tvingas ta till en lag - garanterar den enskilde medborgaren att fåvälja vilket politiskt parti man vill försitt medlemskap? Det är ju någotpositivt-vi garanterar ytterligare en rättighet för den enskilde, nämligen attsjälv få ta ställning.Det kan inte vara till skada för föreningsrätten på något sätt. Det är enmissuppfattning av saken som sådan. har man från socialdemokratisk sida sagt - om än enligtmin mening på helt irrelevanta grunder - att partistyrelsen skall föreslåkongressen att avskaffa kollektivanslutningen. Då kan man fråga sig: Varför enlagstiftning? Jo, jag tycker att av rent principiella skäl fyller en sådan lagstiftningen utomordentligt viktig uppgift i rättighetsskyddet i vårt land. Men till detta kommer - som tidigare talare varit inne på- att vi inte vet vad som blir den socialdemokratiska partikongressens beslut.Det sades visseriigen att den socialdemokratiska partistyrelsen var enig i sinrekommendafion, men det framgick i efter beslutetatt man inte alls var enig. Tre av ledamöterna i partistyrelsen hade reserveratsig till protokollet. Man vet alltså inte vilket beslut som kongressen kommeratt fatta. Många framträdande socialdemokrater har i den allmänna debattenopponerat sig mot partistyrelsens beslut. Detta ärdet ena. Det andra är att man sagt att förändringen skall kunnavara klar till 1990 eller 1991, Då kan man verkligen fråga sig: Varför dennalånga tidsutdräkt? Det kommer bl, a, ett val . Vad finns det förgarantier för att socialdemokraterna - om valet skulle gå bra - inte återfalleri den gamla argumentationen? Över huvud taget kan jag inte förstå hur det skall behövasfyra för att genomföra en så enkel sak som att bestämma att man tar emotsom medlemmar endast enskilda som har visat att de vill bli medlemmar. Vadfinns det för tekniska komplikationer? Vad är det för bekymmer som behöverredas ut, innan man tar ett så enligt min mening självklart beslut? Jag ber att få instämma i yrkandet om bifalltill reservationen, som alltså innebär bifall till det lagförslag somcenterpartiet lade fram , Kollek ti vanslutn ings-frågan AnL 4 (): Jag har med uppmärksamhet lyssnat tilldebatten för att söka registrera några nya tonfall efter många årskänsloladdade meningsutbyten i den här frågan. Skäl har funnits för att hoppaspå en lugnare atmosfär just . Som utskottet konstaterar har förslagom avskaffande av kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet avenskilda medlemmar framlagts. Ännu föreligger inte något förslag, sade HansNyhage, Det är alltså helt fel - det finns ett sådant förslag. Därför finns detinte heller någon anledning att stifta lag. Jag har inte riktigt kunnat upptäcka några gladare anletenhos de borgerliga, trots att ni från er utgångspunkt borde kännatillfredsställelse över vad ni väl betraktar som syndare som låtit sigomvändas. vädjade ni till oss oni att avskaffa kollektivanslutningen.Då vi nu förbereder beslut på nästa partikongress därom är åtminstone några aver surare . Nog är väl det märkligt och måste uppfattas som att vadni egentligen varit ute efter har varit något annat än omsorg om medlemsdemokratinoch individens rättigheter? Hans Nyhage och andra har mer talat om pengar ochanslag. Från utskottsmajoritetens sida håller vi fast vidprincipen att ett fritt folkligt organisationsliv inte bör inskränkas genomlagstiftningsåtgärder från statens sida. Lagrådet har visserligen accepteratdet lagförslag som de borgerliga enade sig om och som de upprepat -vill nu åt sig äran av det - men det vill jag se mot bakgrundav att förslaget inte innehåller några straffrättsliga sanktioner utan harcivilrättslig karaktär. Jag vill emellertid påpeka att de principiellainvändningarna därnied inte är avfärdade. Ni borgerliga har tassat in påområden där ni kommer i konflikt med själva andeirieningen i regeringsformensregler om skydd för föreningsfriheten, nämljgen att föreningarna utaninblandning.från statsmakterna skall kunna fritt engagera sig i olikasamhällsfrågor och fritt fatta beslut i egna angelägenheter. Jag vill isammanhanget erinra de föregående talarna, méd Berfil Fiskesjö i spetsen, omatt de tillhör ett konstitutionsutskott och att de därför bör,varaförsiktiga.med att hålla för gott att regeringsformen gillar allt det denuttryckligen inte förbjudit. Det principiellt betänkliga med lagstiftning på dettaområde åberopades i det förflutna även av borgerliga författningspolitiker.Regeringarna 1, och 2 regerade det här landet i sex år.Under denna tid, då. de borgerliga,alltså hade majoritet i , framladesinget förslag om lagstiftning. uttalade och attkollektivanslutning inte borde förekomnia men att frågan inte i första handskulle lösas genom lagstiftning utan genom åtgärder från partiernas sida i formay opinionsbildning mot kollektivanslutningen. Jag minns också att öch Per vidhöll dennauppfattning i den av ledda fri- och rättighetsutredningen, somlade fram sitt betänkande . Jag kommer mycket väl ihåg det, eftersomjag själv deltog: i kommittéarbetet. Moderaten blev ensam omatt föreslå en bestämmelse mot kollektivanslutning i grundlagen. med borgerlig majoritet fullföljdes iriksdagsbesluten linjen att opinionsbildning till förmån för enskild anslutningtill politiskt parti vore att föredraframför lagstiftning. Vidare framhölls att den debatt om kollektivanslutningensberätfigande som hade förekommit bl. a. inom det socialdemokratiska partietoch den fackliga rörelsen gjorde att man hyste starka . förhoppningar om attfrågan kunde lösas, 1978 framlagda betänkandet frånrättighetsskyddsutredningen, i vilken utskottets nuvarande vice ordförandedeltog, berördes över huvud taget inte frågan om kollektivanslutning tillpolifiskt parti, I stället slog utredningen vakt om den grundlagsfästaföreningsfriheten. Den försiktighet när det gällde att lagstifta som visadesfrån finns motiverad igrundlagberedningens betänkande. Där sägs att det är nödvändigt att visa storvarsamhet i fråga om lagreglering av organisationernas inre verksamhet,eftersom en sådan reglering skulle kunna försämra förutsättningarna för en friåsiktsbildning, I betänkandet sades vidare: Uppstår otillfredsställandeförhållanden, finge man i första hand lita till den offentliga debatten ochkritiken. Offentlighetsprincipen blir här enligt utredningens redovisadeuppfattning demokratins första hjälpmedel att korrigera sig själv. Endast omden offentliga insynen avskärmadeseller kritiken stod maktlös inför obestridliga missförhållanden kunde ettlagstiftningsingripande berörande partiernas verksamhet te sig påkallat. Ett konkret lagstiftningsförslag mot kollektivanslutningbehandlades av utskottet . Det kom upp till behandling i kammaren . I den gemensamma borgerliga reservationen förutsattes tvärsäkert att kollektivanslutningen skulle komma att finnas kvar till dess vidtog lagstiftningsåtgärder. Så liten tilltro hade man övergått till att ha till den öppna debattens opinionsbildande effekt på besluten inom dernokratiskt uppbyggda organisationer. Parallellt med denna aktivitet i och med denoffentliga debatten har det förekommit en berednings- och beslutsprocess ifrågorna oin samverkan mellan den politiska och den fackliga delen avarbetarrörelsen, en förändringsprocess inom arbetarrörelsen själv. Denna harsuccessivt redovisats inför av de socialdemokratiskapartisekreterarna.