prot · GA09132 · 1986-12-31 00:00:00 — Kreditpolitiska utredningens förslag blev aldrig föremål förlagstiftning. Däremot har i praktiken den.av utredningen åsyftade avregleringenkommit till stånd genom successiva liberaliseringsåtgärder från riksbankcrtssida. När sfatsskuldspolitiska kommittén vid förra årsskiftetutformade sitt förslag till ny riksbankslag, föreföll det naturligt att ditflytta reglerna om kassakrav som de då var utformade och tillämpades. Därmedskulle själv få förfoga över rätten att gentemot bankerrtaföreskriva kassakvoter i Ukviditetspåverkande syfte. Men har alltså regeringert kombinerat kreditpolifiskautredningens tankar på utvidgade kassakrav med statsskuldspolitiska kommitténsförslag om flyttning av bestämmelserna härom från den kreditpolitiskalagstiftningen till den rtya riksbankslagen. Det är detta som banar väg för eni princip helt godtycklig detaljstyrningav kreditströmmarna frän sida. Farhågori denna riktning har avfärdats med att tvärtomverkat för liberalisering och tillämpat nu gällande kassakrav med omdöme ochmåtta. Jag kan i och för sig instämma i dessa omdömen. Men oron får onekligennäring av den regleringsiver som finansutskottets socialistiska majoritet visari det betänkande vi nu diskuterar. Och i en fidningsartikel har utskottetstalesman riktigt gottat sig åt detta, som han uttrycker det,välbehövliga tillskott till medelsarsenal, vilket han förutserskall komma fill god användning . Sommotiv för att även andra kreditinstitut än banker skall kunna åläggas kassakravåberopas önskemål om konkurrensneutralitet. Men eftersom det råder så skildaförutsättningar för olika slag av kredifinstitut, kan det aldrig bli tal omkonkurrens på exakt lika villkor. Bankerna har sedan gammalt ensamrätt attlårta i riksbankcrt, att ta emot inlåning från allmänheten och att fungera somvalutabank. Dertna särställning ger dem möjlighet att, litet slarvigt uttryckt,skapa pengar. Det är därför som likviditetsbegränsande åtgärder enligtinternatiortell praxis sätts in mot just banker, Mertnu tycks inte ambitionert inskränka sig till att påverka likviditeten ochdärmed den allmänna räntenivån. Syftet förefaller vara att skaffa sigmöjligheter att detaljstyra räntesättningen på olika kreditformer och förskilda kredifinstitut. Klarspråkom förslaget talar förre socialdemokrafiska statsrådet och riksbankschefcrtKrister i en tidningsintervju : "Kassakravpå bankerna är ett normalt inslag i penningpolitiken. Det är däremot intekassakrav på hypoteksinstitut och försäkringsbolag, som saknar rätt tillupplånirtg i . De utvidgade kassakraven är därför inte lämpliga somgenerella penningpolitiska medel. Man kari därför spekulera i om inte avsiktcrtär att använda dem för en selektiv kreditstyrnirtg." Detär exakt vad jag har sagt tidigare, och ett uttalande från det hållet kan barabestyrka detta. inte kan behandlas lika kommer till praktiskt uttryck iregeringens förslag på det sättet att kassakraven är tänkta att utformas olikaberoende på vem de riktas mot. Enligt uppgift från är det dessutominte aktuellt att utnyttja den utvidgade rätt man nu skaffar sig. Men detbetyder, att om man kan tala om bristande konkurrensneutralitet,kommer den tydligen att bestå. Det finns egentligen ingen avsikt att rätta tillden, i alla fall inte . Detfinns all anlednirtg att vara försikfig med nya regleringar. SomStadshypotekskassan påpekar i sin skrivelse till finansutskottet kan följden avatt den beläggs med kassakrav mycket väl bli att de stora bostadsföretagenlöser sina upplåningsbehov direkt på obligationsmarknaden. Kreditmarknadensmoderna historia erbjuder många exempel på hur regleringar på detta sätt gett upphovtill kringgångsmanövrer. Man kan se hela finansbolagssek-torrt som ett utflödeav dert tidigare kreditregleringen. Taletom bristande neutralitet härrör från det förhållandet att bankerna numera intetillerkänns räntegottgörelse på de medel som är innestående hos . Detenklaste sättet att rätta till detta problem blir då att betala ränta påkassakravsmedlen. Riksbankerts teknik att länge ligga stilla med ett 1986/87:132 fasträntelöst kassakrav på bankerrta inrtebär för övrigt att det krtappast längre rör sig om ett kreditpolitiskt medel.Snarare är det nu ett slags skaft på v , ~ krediter,som man vill utvidga till att gälla även andra kreditgivare. Jag har det intrycket att bakom den aktuella strävan att skaffasig möilighet r . ,. till selektiv räntestyrningligger erfarenheterna frän torra aret, dä avregleringen i förening medrärttefallet ledde till ert kraffig kreditexpansion, särskilt hosbostadsinstituten. Men att en sådan anpassrting kommer till stårtd, närfidigare begränsrtingar tas bort, är inget att förvånas över, I dagslägetfinrts det inget som tyder på en sådan uppgång i långivningen utanför bankernaatt den skulle vara orsaken fill den.snabba konsumtionsökrting som pågår. ; Förslaget om ändrade; kassakrav är irtte berett på etttillfredsställande sätt. Vi moderater i finansutskottet hade helst sett attbeslutet uppskjutits och att ärendet hade blivit föremål för en.grundligareanalys med åtföljande remissbehandlirtg. Eftersom def irtte finns någon avsiktatt omedelbart-fillämpa.de nya bestämmelserna, skulle detta inte ha medförtnågra problem..Men frestelscrt att snabbt öppna nya regleringsmöjligheter blevtydligen alltför stark för finansutskottets rnajoritet. Någotskämdes man dock. Frågan huruvida kassakraven skall flyttas från denkreditpolitiska lagstiftningen till riksbankslagert skjuts på framfiden. Jagser det som ett trots allt hoppingivande tecken på att det steg bakåt in iregleringsdunklet man nu far inte behöver bli så stort som regeringen - ochtydligen - hade tänkt sig. Meddet anförda yrkar jag, herr talmart, bifall fill de reservationer som fogatsfill finartsutskottets betänkande 28. Anf.105 BO (); Ett av problemen.i den svenska ekonomiska politiken har varit att vi tenderar att ha alltför få medel. I och för sig harju en mycket kraftfull sartcring av den svenska ekonomin genomförts urtder de sertaste åren, och vi har den svenska ekonomin i ganska god balans för närvararidé. Man kanvälirtte direkt säga att vi har några akuta stabiliserings politiska problem, även om. strukturfrågorrta kanske är litet bekymmer samma. Detparlamentariska.läget gör att det,är svårt-att driva ert fillräckligt kraftfullfirtartspolitik. Det har vi sett.många exempel på under dert vår som gått.Därför har pcrtningpolitiken kommit att bli mycket betydelsefull. Det är motden bakgrunden man måste se kassakrayen. När pcrtningpolitiken också haravreglerats har man egentligen inte så många medel kvar. O.K., man hardiskontot, kan man säga, men framför allt har man annars marknadsopera-fionersom det stora medlet. Det är rtaturligtvis i och för sig ett viktigt medel förden ekonomiska polifiken, mert det är här som kassakravcrt kommer in. Kassakravenär ett utmärkt medel, som också har visat sig effektivt. Normalt brukar ävenborgerliga ekortpmer anse att kassakrav är ett legitimt och marknadskonformtmedel. Det är också ett medel med en storprecisiort. Kassakraven har bådevolym- och kostnadseffekter. Om man ökar kassakraven, mirtskar martnaturligtvis, bartkerrtas utlånirtgsförmåga, eftersom ert större del av deras medel då måste stå inne påräntelösa konton i . Framförallt har kassakraven en kostrtadseffekt. Eftersom en ökartde del av bankernasinlåning inte ger någon avkastnirtg, ökar "räntekilen" mellan in- ochutlåningsräntor. Normalt tvingas bankerrta därigertom längre in i räntetrappan,om kassakraven skärps. Detta har visatsig vara ett mycket effektivt vapen; somman knappast skulle kunna klara sig utan. Ett av problemen är dock attkassakraven enbart har omfattat själva banksystemet. Därigenom har deinte varit konkurrensneufrala. Inte heller har deras effektivitet varitoptimal. Skälethärfill är helt enkelt att en mycket stor del av kreditvolymcrt gårutanför det reguljära banksystemet. Fjolårets siffror, de senaste som ärfillgängliga, visar att bankerna hade en total utlårtirtg på 51 miljarder,reallårtcinstitutcrt hade ert utlåning på hela 76 miljarder ochfinartsbolageri en utlåning på 22 miljarder. Man kanske skall ta bort den såatt säga statliga delen av reallåneinstitutens utlåning, men även om man gördet så firtner man att de tillsammans med finansbolagen hade én större utlåningän banksystemet. Då har vi ändå inte tagit med försäkringsbolag,fondkommissionärer och annat. Detär naturligtvis svårt att driva en effektiv penrtirtgpolitik, om mart inte harmöjligheter att påverka och på ett någorlunda effektivt sätt styra en stor delav kreditgivningert. Det är därför som förslaget omen generalisering avkassakraven nu läggs fram. Det är klart att de institut som kommer att omfattasav de nya reglerna protesterar. Med all aktnirtg för dért tidigareriksbankschefcrt, nuvarande AP-fondsdirektörert syrt får martärtdå säga att han i det här fallet representerar ett partsintresse. Det kanskeär litet mer förvårtande trots allt att och så utaneftertanke tycks sluta upp på det rena partsirttressets sida. Det verkar somom, återigen, bristen på realism gör sig gällande. Man tycks inte inse att ettverkligt problem för ett effektivt drivande av ekonomisk politik är justbristen på ekortomisk-politiska medel. Motdert bakgrurtden vill jag gärna ge en eloge här . har iden här frågan, som utan tvivel är mycket viktig, hållit huvudet kallt. Maninser att riksbankcrt behöver ha de medel som föreslås i propositiort ochbetärtkartde. Därigenom framstår och folkparfiet som de ytterkantspartierde i själva verket är i den här frågart. Meddet sagda, herr talman, ber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan ibetänkandet. 106 (); avslöjade sig som den store regleringsvän han är, när haninleder med att beklaga att den ekortomiska politikert rtu har alltför få medeltill sitt förfogartde. Det är tydligen själva utgångspunktert; det gäller attskaffa fler möjligheter att driva selektiv styrrtirtg av ekortomirt. Jagtycker att det är litet artmärknirtgsvärt, när beklagar sig överatt det är svårt att driva en tillräckligt kraftfull firtartspolitik urtdernuvarande parlamentariska förhållandert. Här läggs ju ändå regelbundet varje årfram förslag om en stramare finartspolitik ärt den regeringen står för, och detär bara för regeringen att ställa upp och anta de besparirtgsförslag som viföreslår, bl. a. från moderat håll, för att åstadkomma den åtstramrtirtg Prot;1986/87:132 som martinte klarar av pä egen hand. Det är ju ett medgivande av det här förhållandet,ett medgivande också av ert kritik som vi har framfört frårt borgerligt håll,att man genom att inte ha en tillräckligt stram finanspolitik har lagt enalltför turtg börda på pcrtrtirtgpolitikcrt. säger att vi då skallse till att vi inte bara har generella medel för att klara av den här pressenpå pennirtgpolitiken, utan vi skall också skaffa oss ytterligare styrmedel. Jag vill försäkra att jag för min del anser attkassakraven är bra - om de tillämpas på det sätt som vi har gjort tidigare iSverige och som man gör utomlands, dvs.' att man riktar dem mot bartkerna ochanvänder dem i generellt likviditetspåvcrkande syfte. Det är ju rtågot somsedart får återverkningar för övriga aktörer på kreditmarknaden, t. ex.bostadslånein-sfituten. Dessa är ju beroende av vilket allmärtt ränteläge somgäller för sin finansiering, så de hamnar inte på något sätt vid sidart av. Attdå kalla dert av regeringen föreslagna åtgärden för att generaliserakassakrayen är ju att värtda saker och tirtg på huvudet, eftersom det i själva verketskapar möjlighet att åstadkomma stora skillnader i behandlingen av olikakreditinstitut. Detta innebär också att talet om konkurrertsneufralitet ärhelt felaktigt. Man har tagit tag i ett begrepp som mart tycker låter bra, ochi skydd av detta försöker mart gcrtomföra dess motsats. Det myckrta talet om reallårteinstituten antyder att detär dem man på något sätt vill ge sig på, tydligen inte för någonting som degörsig skyldiga till - är ju utlåningen därifrånmycket begränsad -utan för den plötsliga anspärtnirtg som kom av tvåskäl; dels tog man bort tidigare regleringar, dels hade man ett fallanderänteläge, vilket gjorde det attraktivt att binda sig lårtgt på rärtfesidan.Det verkar som om regeringen vill ingripa mot dessa institut.nu, när de härproblemen egentligert är undanstökade. För säkerhets skull vill jag som avslufrting förklara förBo Södersten att det ingalunda är så att jag och företrädare hartagit något orimligt intryck av partssynpunkter som har framförts från olikakreditinstitut. Det är faktiskt på det viset, att när jag satt och skrev vårmotion, som ligger till grund för reservationen, hade änrtu ingen tagit tag ide här frågorna. Genom att ringa runt väckte vi kartske upp en det, som sedanförstod att detta var ett ganska lömskt anslag som hade riktats mot dem, som dehelt enkelt inte hade sett därför att det var insmuget i ert proposition somuppgavs gälla ny riksbankslag och ändrat huvudmanrtaskap förriksgäldskorttoret. 107BO (); Helt kort: önskar sig enstramare finanspolitik. Det märkliga är att i realiteten, närman bortser frårt hans fagra tal, är en av de främsta tillskyrtdarna när detgäller att försöka hirtdra regeringert frårt att föra ert stramarefirtanspolitik. Dert frartske lyrikerrt sade en gårtg att vadarbetarcrt säger kommer alltid olägligt. Oavsett vilka förslag regeringenlägger fram i åtstramartde syfte, passar de aldrig . Sedan till frågan om gcrterella medel och selekfivitet:Ja, vi ser kassakravcrt som ett generellt, marknadskonformt medel. Det ärockså så det kommer att fungera. Jag tror inte att man i den moderrta värld där vi- leverkart bortse från att reallåneinstituten är något slags relafivtbetydelselösa krediter, utan tvärtom verkar dei allt väserttligt som banker. Jag skulle vilja råda att läsa denartikel som just har publicerat i det senaste numret avRiksbankerts tidskrift. .108LARS (): Hur finanspolitiken skall bedrivas kan vikanske återkomma till i slutdebatten . Jag vill bara säga att vihar lagt fram förslag till en betydligt stramare firtartspolitik ärt denregeringert står för. Vi har sagt; Vi medverkar inte till skattehöjningar.Genom regeringerts scrtfärdighet återstår i rtuvarande läge i stort sett baraförslag om skattehöjningar; det ligger dock förslag omutgiftsbesparingar från moderat håll, och det är bara att ta fatt i dem. I ettfall har regeringert gjort det, nämligen när det gälldelivsmedelssubventionerna. Därmed fick den frågan en bra lösning, infe bara föri år utan ävert , och jag tycker man skall fortsätta på denvägen. När def sedan gäller kassakraven, skulle jag vilja frågaBo Söderstcrt, som tycks vara så ivrig att genomföra denna förändring, enligtdet citat jag anförde från , om han verkligen anser attkassakraven snabbt skall införas i syfte att åstadkomma konkurrensneutralitet.Och tar han därmed avstånd från vad bl, a, riksbankschefen har sagt, att detfaktiskt inte är aktuellt att använda sig av den nyvurtrta rättert attföreskriva kassakrav ävcrt för artdra kreditinstitut än bartkerna? 109 BO (): Låt mig helt kort svara atf def är klart aftvi inte inför den här typcrt av krav med mirtdre ärt att vi artvärtder dem. Dekommer naturligtvis också, att tillämpas när de behövs. Överläggrtingen var härmed avslutad. (Beslut i ärertdet skulle fattas vid ett sertarearbetsplenum.) 17 § Kammarert beslöt att förhandlingarrta skulle,fortsättas måndagen den 1 jurti. 18 § Artmäldes och bordlades 1986/87:91Aktivt folkstyre i kommuner och landsting 1986/87:160Riksdagerts ombudsmäus och justitiekartslerrts ställning som åklagare, m, m, 1986/87:164 Ändring i lagen (1928:281) omallmänna arvsfonden 1986/87:132 19 §Anmäldes och bordlades . 1986/87;K120 av LarsWerner m, fl. (vpk) .. förvaltningskontors förslag om ändringav vissa arvoden rrt. 1986/87:14) 1986/87;Fill7av () Firtansieringen av Stiftelsen verksamhet (förs. 1986/87:22) 20§ Anmäldes och bordlades 1986/87:34 Pågående försökmed ett nytt frågeinstitut, m.m. 1986/87:36 Stöd tillpolitiska partier (prop. 1986/87:150 delvis) 1986/87:32 Ny konkurslag m, m, (prop, 1986/87:90delvis, 1986/87:86 delvis och 1986/87:89 delvis) 1986/87:24 Studiehjälp m,m, (prop, 1986/87:150 delvis) 1986/87:40 Uppskov medbehandlingen av vissa ärenden till 1986/87:24 Avgifter i ärenden om lokalakabelsändningar (prop, 1986/87:150 delvis) 1986/87:38 Allmännapensionsfortderts fjärde fortdstyrelses årsredovisrtirtg (skr,1986/87:153) 1986/87:41 (prop, 1986/87:74 delvis och1986/87:126) 1986/87:42 Vissa oljebolagsfrågor (prop. 1986/87:120) 21§ Kammaren åtskildes . Förteckningöver talare Prot. (Siffrorna avser sida i protokollet) 1986/87:132 ,() 50, 51 ,() 92 ,() 85 Biörsmark,() 27, 31, 35, 70 ,() 75, 83, 84 , () 55, 60 ,() 63, 67 Bölartder,() 23, 29, 32 ,Hädar (fp) 90, 92 Castberger,() 87 ,(vpk) 18, 22, 23, 28 ,() 69 Furustrand,Reynoidh (s) 90, 91 Grahrt,() 78, 84, 88 ,(vpk) 57 ,() 22, 23, 27, 31, 35, 70, 71, 74 HasselströmNyvall, () 71, 74, 75 Hyttring,() 60, 65, 67 Jertrtchag,(vpk) 46 Johnssort,() 87 Lestander,(vpk) 94, 95, 96 Lorcrttzon,() 39, 43, 44, 48, 49 (c) 101 ,() 58, 60 Nilssort,() 33, 36, 67 ,() 37, 42, 43, 51 Olssort,Martirt (c) 86 Perssort,Magrtus (s) 72, 74, 96 Peterssort,Harts, i (vpk) 89 Poromaa,Bruuo (s) 94, 95 Rosért,Bcrtgt (fp) 44 Rosqvist,() 88 ,() 96 ,Jart (m) 29, 30, 34, 70 Selberg,() 46, 49 ,() 79, 84, 85 ,Bo (s) 102, 105, 110, 112, 113 ,() 97, 103, 106, 108, 111, 113 ,Per (m) 91, 92, 94 ,() 99, 104, 107 ,() 56, 66