prot · GA0913 · 1986-12-31 00:00:00 — Man kan skratta åt detta, och man kanmena att det är överdrifter, men detta visar ju att om man in i minsta detaljgår in för en total politisk planering och styrning, får man problem som maninte har åsyftat. Jag tror inte att den socialdemokratiska regeringen tyckeratt detta är en idealsituafion. Men man hamnar där, eftersom man bortser frånflexibilitetens och alternativens förutsättningar även på det sociala området. I socialdemokraternas Sverige-vi kan läsa det iAftonbladet, irrar en gravt förvirrad 71-ärig kvinna omkring i strumplästenutomhus i timmar utan att veta vad hon heter eller var hon bor. "Det ärmin lilla mamma. Trots aft hon inte klarar sig får hon ingen plats i långvården",säger i . säger de socialdemokratiska statsråden att nuskall vi avveckla alla institutioner. - Det har nämligen blivit högsta doktrin.Detta tyder på pendelpolitik. Jag vill säga att vi i stället måste ta hänsyntill de gamla och först fråga vad de behöver - innan vi hävdar en doktrinäruppfattning i olika sammanhang. Vi kan också läsa hur föräldrar i vårt land är förtvivladeöver atf deras tonåringar dukar under i missbruksproblem, därför att vi intefrån samhällets sida har varit beredda att träda in med kraftfulla åtgärder föratt rädda de unga; det har inte varit opportunt. Men jag tror att statsrådetSigurdsen nu är inne på min linje när det gäller synen på dessa frågor. Vi moderater vill forma ett samhälle som utgår frånförtroende för den enskilde - och förtroende för den enskildes yrkesval. Vimenar att det sociala ansvaret hos yrkesmannen inte blir sämre, om han ellerhon väljer alternativ på det sociala området. Vi menar atf förskoleläraren harsamma sociala ansvar för barnen, vare sig han eller hon startar en egenförskola eller går in i den kommunala förskolan. Vi menar atf läkaren harprecis samma sociala ansvar för patienterna inom ramen för privatpraktik; osv. I det moderata vill vi forma politiken så, att detär mor och far som bestämmer, att man betalar skatt efter försörjningsbörda,att man kan välja barnomsorg, att förskolelärarna kan välja arbetsplats, attinfektionskänsliga barn på så vis ges möjlighet till alternafiv, och att vilagsfadgar rätten för föräldrarna aft själva bestämma i större utsträckning. I vårt , menar vi, skall den medelålders mannen somlider av svårt hjärtfel kunna gå till alternativa vårdcentraler. Landstingetkan fungera bra, men om dess vårdmöjlighefer inte är tillräckliga måste detfinnas alternativ. Vi skall bygga ut socialförsäkringssystemet så att detgäller oaktat vilken läkare eller vilken vårdform man vill anlita i ensjukdomssituation. Vi vill forma vårt så, att vi ger de gamla ökadsjälvbestämmanderätt. De skall ha rätt att bo hemma om de vill det. När deinte längre orkar, eller när de känner sig isolerade och ensamma, skall dekunna välja det kommunala servicehuset, det privata servicehuset, kyrkansSköndal eller - eller på annat sätt själva kunna bestämma över sinfillvaro. Vi vill ge de gamla lagsfadgad rätt att välja på bekostnad avkommunalpolitikernas övergripande rätt att bestämma. Varför, ,vill inte ni gå lika långt när det gäller att ge de gamla rätt att välja sintillvaro? I det moderata vill vi när det gällermissbrukarvården skapa en politik som innebär att vi tar hand om missbrukaren iett sådant skede att det finns möjlighet till rehabilitering. Även härvidlagmenar vi att alternativen måste finnas. Vi måste utnyttja olika vårdformer -ideella, privata, landstingskommunala, stiftelseorganiserade och många andraformer. Vi vet nämligen att hotbilden för missbrukaren varierar och attvårdbehoven varierar. Om vi då skall lösa problemen, så måste vi också se tillatt vi har variation när det gäller utbudet av vård. Inte minst när det gäller socialpolitik,social trygghet, måste den enskilda människan själv i större utsträckning kunnabestämma över sin tillvaro. Detta innebär att vi nu måste ta ett nytt steg in ivälfärden - ett steg som ger den enskilde ökad möjlighet att påverka sinsituation. 54DANIEL TARSCHYS (fp): Deri svenska sjukvården erbjuder en sorgliganblick . 4 700 sjuksköterskor har gått i strejk, och enbart här iStockholm är 56 avdelningar stängda: Över oss hänger hotet om en fortsattutvidgning av konflikten, som kan få allvarliga konsekvenser för helasamhället. Det är inte ens fel atf två träter, brukar man säga. Ochdet är sant. Men jag tror inte atf någon vill förneka aft regeringen bär etttungt ansvar för den situation som har uppkommit. I det senaste valet mötte svenska folket två olika budskapom ekonomi. Socialdemokraterna förklarade att krisen nu var övervunnenoch avklarad, att regeringens ekonomiska politik hade varit sagolikt framgångsrikoch att reallönerna nu åter kunde stiga. Folkpartisterna sade däremot att vifortfarande hade mycket stora problem framför oss och att löneutrymmet varmycket begränsat; sade redan före valet, att om vi vill tryggavår internationella konkurrenskraft och slå vakt om den framtidasysselsättningen, måste vi vara ytterst återhållsamma med. :löneökningar inomden offentliga sektorn. Jag tror att socialministern mycket väl kommer ihåg vilketgensvar det budskapet fick från socialdemokratin. På varenda socialdemokratiskvalstuga här i satt det braskande löpsedlar från LO där BengtWesterberg utmålades som en löntagarfiénflig niding. Det var för övrigt nästanden enda polemik som socialdemokraterna ägnade åt i förravalrörelsen, eftersom ju taktiken från regeringspartiet gick ut på att ta stridmed och i största möjliga utsträckning ignorera . Men är det annat ljud i skällan. säger regeringenstalesmän ungefär detsamma som sade före valet. manar mantill återhållsamhet och blir indignerad över aft löntagarna inte far sittsamhällsansvar. Jag tycker att man kan dra två slutsatser av detta. För det första är det utomordentligt farligt när en regeringi syfte atf vinna ett val skönmålar den ekonomiska situationen så till denmilda grad aft man skapar förväntningar om stora reallöneökningar. Med ettsådant budskap bäddar man för precis den situation som har uppstått på densvenska arbetsmarknaden och i den svenska sjukvården. För det andra är det inte särskilt uppbyggligt när ettparti presenterar dubbla budskap. Före valet säger man en sak, efter valetsäger man något helt annat. Det var på samma vis 1982, det kommer säkertsocialministern ihåg. Då sade man före valet att pensionerna skulle värdesäkrasfullt ut, men ännu har pensionärerna inte sett röken av någonsådan värdesäkring. vill regeringen tydligen försöka uppfylla det här gamlalöftet genom att lägga beslag på en del av det privata ochkollektivavtalsbundna pensiönssparandet, ett sparande som man med enhäpnadsväckande term kallar för försäkringsbolagens förmögenheter. Jag harhittills inte hört socialministern kommentera minskningen av nuvarande ochkommande pensioner, men den kommentaren kanske vi får höra här . Men tillbaka fill sjukvården. Tyvärr är det infe bara istrejktider som det gnisslar i maskineriet. Vi har bakom oss ytterligare ensommar då det var oerhört svårt för landstingen att finna personal och då mångaavdelningar Helt bortsett från de speciella semesterproblemen har vi också en radobalanser i sjukvården, I många delar av landet är läkarförsörjningen ännuotillräcklig. Och vi har köer inom en rad olika specialiteter. I tidningarnakan vi oavbrutet läsa om hur patienter får vänta i månader och år på enhöffledsoperation, ögon- eller hjärtoperation. Kapaciteten är otillräcklig. Från sida har vi länge begärt att få enkartläggning av köerna inom sjukvården för att kurina göra en ordentligaktionsplan. Det har socialdemokraterna tillbakavisat både en och två gånger.Ändå är det ju nödvändigt att man får en klar bild av läget, om man vill takrafttag mot de långa operationsköerna. För landstingspolitiker runt om i landet ärköerna inom sjukvården nu en högt prioriterad fråga. Det görs störaansträngningar för att nedbringa och till slut helt eliminera de långaväntetiderna. Men från regeringen har vi inte märkt så mycket aktivitet på dethär området. Socialministern har tagit till orda i några artiklar omsjukvården, men de har mest innehållit en veklagan över aft regeringen är såmaktlös och infe kan göra något för att undanröja bristerna inom sjukvården. Jag tror, herr talman, aft vi från sida fårpåminna socialministern om att regeringen har det övergripande ansvaret föratt sjukvården i fungerar. Det framgår alldeles tydligt av hälso- ochsjukvårdslagen. Men den politik som regeringen för bidrar knappast tillatf lösa problemen. I vissa avseenden bidrar den snarare till atf försvåra dem.Jag tänker t. ex. på Dagmaröverenskommelsen och den ytterst snåla attityd somsocialdemokratin har visat gentemot alla som har tagit inifiativ till atf gevård och omsorg i enskild regi. Regeringen har också bromsat ett ytterstintressant experiment i , som skulle ha sparat pengar för denoffentliga sektorn och samfidigt kraftigt minskat sjukvårdsköerna och därmedmänniskprs lidande - den saken hoppas jag få tillfälle att diskutera medsocialministern i en inferpellationsdebatt . Det finns - det vill jag gärna understryka - mycket somfungerar utmärkt i svensk sjukvård. en apparat som svarar för ungefär entiondel av vår bruttonationalprodukt är naturligtvis en organisatorisk koloss,och om en sådan apparat drivs i rent monopolistiska former uppstår det ofelbartstelheter, snedvridningar och ineffektivitet. De studier av. sjukvårdensproduktivitetsutveckling som har gjorts är inte heller särskiltuppmuntrande. Vi har då gjort den bedömningen, att vi mycket mer än hitfillsmåste försöka komma bort frän allsköns byråkratiska restriktioner och uppmuntradet enskilda initiativet, både inom och utanför den offentliga sektorn. Men härhar socialdemokraterna visat en mer dogmatisk inställning och slår vakt om deoffentliga monopolen. När senast behandlade frågan om sjukvårdsköernahärivisade majoriteten här i kammaren till en arbetsgrupp inomsocialdepartementet. Jag har för min del infe märkt något resultat av dengruppens arbete, men jag vill gärna begagna tillfället att frågasocialministern om det finns några sådana resultat. För det första: Vet numera hur långaväntetiderna till olika slags operationer är runt om i landet? Ärsocialministern i så fall beredd attredovisa dessa uppgifter för ? För det andra; Är regeringen beredd att vidta konkreta ochhandfasta åtgärder för att nedbringa de långa väntetiderna? När kan förslag omsådana åtgärder i så fall väntas? 55ULLA TILLÄNDER (c): På många sätt upplever vi som etttryggt land på jorden. När vi slår på TV och radio och lyssnar på Rapport ellerAktuellt, då får vi del av den kaotiska världen runt omkring oss; terrorn iParis, sprängladdningarna vid i och de många krigen. Krigpågår i , och , men det finns också glömda krig.Detsamma gäller svälten i världen. Även den glöms bort, fills någon journalistrikfar sitt kamerafokus mot den. Allt detta tränger in i våra vardagsrum och in i vårasinnen och påverkar både äldre och yngre. Man kan fråga sig: Hur påverkar det oss? Kanske på tvåsätt, på två motstridiga sätt. Det ena är att vi efter hand blir immuna. Detsker en tillvänjning, och det är förmodligen vårt sätt aft värja oss mofförtvivlan. Det är en form av självbevarelsedrift. Vi suckar och chockerastillfälligt av det vi påminns om, men vi skjuter ändå undan och förträngar det. En risk är att man blir immun mot det man ser. Jag villerinra om vad den nye fredspristagaren har sagt: Den största faran i världen ärlikgiltigheten, och likgiltigheten gentemot det onda är också en ondska. Om detär sant så är det en mycket sträng moral, och ingen kan undgå att.känna sigträffad, för ondskan finns då inte bara i svälten och krigen och kriserna ochterrorn, utan den finns också på min sida om TV-rutan. Det visar aft visvenskar infe längre sitter på första parkett och åser vad som händer påscenen, utan vi är själva på något sätt med på scenen. Det andra sättet på vilket vi reagerar inför allt det viser och hör är att det under den lugna ytan, under vårt bevarade lugn,långsamt smyger sig in en känsla av otrygghet. Visst kan man uppleva skillnaden mellan ordning och kaosnär det gäller och många andra länder, men alla oroliga tecken i tidenpåverkar ändå den egna känslan av trygghet i.det långa loppet. Unga människorär naturligtvis känsligare och mer lyhörda för sådant här. Att terror och våldockså finns på våra gator och torg har vi nogsamt blivit varse. När vi i vårt land talat om trygghet - det har vi gjortganska länge, och vi har haft anledning att göra det - har vi upplevt det somnågot typiskt svenskt, som en viktig del i välfärdsbygget. Men på område efterområde har känslan av trygghet börjat försvagas. Samhällets uppgift är ju aft ge grundtrygghet. Dettabehöver inte stå i motsats till samhällets skyldighet att ge sina invånarefrihet. Tvärtom är det såatten viss trygghet, t. ex. i ekonomiskt avseende,också ger frihet. När man från en del håll kritiserar att tryggheten förkväverfriheten, är det ofta inte sin egen trygghet man kritiserar - den är nog vältillgodosedd - utan den trygghet som samhället måste ge också andra, just föratt de skall ha en viss frihet. Jag vill ta upp några områden där otryggheten har trängtsig in som en objuden och ovälkommen gäst. På område efter område upplevermänniskor enotrygghet, och det tyder på allvarliga brister i samhället när det blir så. Då tänker jag inte främst på ekonomisk otrygghet, även omden kan vara kännbar för människor när pengarna inte räcker till. Annars är detde ekonomiska frågorna som helt dominerar politiken och den offentligadiskussionen. I avtalstider är det självklart att det är så, men det är infebara i avtalstider som det är så utan också annars. uttrycks det så, att vi lever i en värld därdörrarna öppnas för dem som har pengar och sluts för dem som saknar pengar. Ettcyniskt uttryck för samma sak är atf människovärde heter pengar. stod det i en stor annons förMercedesbilar; Du är vad du kör. Det blev en reaktion mot detta, och det var juett hälsotecken. Man hade gått för långt. Det var ett alltför flagrantövertramp. Det hindrar inte att mycket i denna ekonomiska ensidighet rör sig pågränsen till övertramp. Ett utslag av samma ensidighet är de idoler som undersenare år dykt upp på himlavalvet, folk som snabbt och effektivt genom smartametoder gjort sina klipp, sålt och köpt företag. Nog borde ett samhälle somtillåter sådana metoder aft göra sig rik vara i behov av en kritiskgranskning. Jag tänker också på den otrygghet som många eleverupplever i skolan . Mobbning är inte ovanligt. På många håll finns ennormlöshet som helt och hållet har löst upp det hämmande betsel som regler ochnormer utgjorde när de inplanterades på ett tidigt stadium i hemmen och satt iryggraden. kan man läsa om händelser från skolvärlden,på skolgårdar och i korridorer och klassrum, som upprör oss alla. Ändå är detvi får höra om bara toppen på ett . Har man litet bredare kontaktyta medlivet i skolan inser man atf det finns anledning atf vara bekymrad. Vår dyra,så omsorgsfullt uppbyggda skola hotas inifrån av en brist på hyfs och ordning,en brist som gör att många far illa. Skolan är en spegling av det omgivande samhället, och denkänsla av otrygghet som många känner på gator och torg återfinns också inomskolan, som borde vara en trygg plats för alla som arbetar där. I vårt land har det genomförts skolreformer.Detta idoga arbete är i verkligheten mycket skört och riskerar aft spolieras,om inte de enkla, elementära förutsättningarna för allt skolarbete och för allgemenskap över huvud taget kan uppfyllas, innebärande en viss grad avhänsynsfullhet gentemot andra människor. undrar man om inte den allra största skolreformenskulle vara den atf skapa lugn och arbetsro i skolan. Det är nämligenförutsättningen för allt annat förändringsarbete. Redan på lågstadiet, närbarnen börjar skolan, finns en oro som infe har funnits på samma sätt fidigare.Man måste fråga sig; Vad är det i vårt samhälle som kan vara orsaken fill dethär? Jag vill peka på en faktor som jag vågar påstå är av inte oväsentligbetydelse. Vad jag syftar på är det förhållandet aft föräldrar haralltför begränsade möjligheter, om de arbetar heltid, att vara tillsammans medoch prägla sina barn. Man kommer infe ifrån att den tid som gemenskapen mellanföräldrar och barn kräver i barnens liv är otillräckligunder nuvarande förhållanden. Arbetet far för många småbarnsföräldrar.Det är verkligen svagt aft man efter alla dessa år som saken har debatteratsinfe har förmått införa ett arrangemang där föräldrar under fårtillfälle atf ägna sina barn litet mer tid. För oss i har det länge varit en självklarhet attdet är samhällets uppgift aft skapa de ekonomiska förutsättningarna för denrelativt lilla grupp " som småbarnsföräldrarna utgör att korta ner sinarbetsdag under de viktiga år då barnen är i förskoleåldern. Det är ett rimligt krav, men ack så svårt aft få igenom,att få förutsättningar atf förena en fullgod insats i arbetslivet med enfullgod insats som förälder. För många är detta svårt , och det har ocksåvarit det . För vår del har vi inte förtröftats i aft framhållabehovet av en vårdnadsersätfning som skulle ge många föräldrar några oerhörtviktiga timmar mer för att vara bra föräldrar. Många har också vittnat om hurmycket en förkortning av åttatimmarsdagen betyder. För oss ärdet en gåta atf regeringen infe kan inse värdet av denna relafivt begränsadekostnad. Eller gör man det? Den frågan vill jag ställa till . Jag tror atf den oordning som råder på många håll i allafall delyis beror på atf man inte har satsat mer på föräldrarna.Vårdnadsersäffningsidén vinner terräng och har också fått stöd i detskatteförslag som har lagt fram. Det finns som en vikfig del i det förslaget.Vårdnadsersättning är ett viktigt alternativ i barnomsorgen. Vi har länge arbetat för och tänker också i fortsättningenarbeta för att det skall finnas olika verksamhetsformer inom barnomsorgen. Detvisar sig nu också när man tillåter människors initiativförmåga atf blomma uppatt man får en rik flora ay varierande men likvärdiga former. Här finns ingenanledning ätt vara restriktiv när det gäller alternafiv, t. ex. kooperativaeller ideella daghem. 1 detta sammanhang vill jag fillägga att vi i troratt de alternativa formerna innebär ett värdefullt tillskott i barnomsorgen.Men när man på sina håll framhåller atf engagemang och intresse hos personalenär särskilt stort inom de privata alternativen känner jag ett starkt behov avatf understryka att det också finns rikt företrätt bland personalen inom denoffentliga barnomsorgen. Det skulle inte alls vara svårt ge exempel på detta.Fördelen med alternafiva former när det gäller barnomsorgen är inte att de ärbättre utan atf de är alternativ, och det är ett värde i sig. Också kristna förskolor börjar växa fram tack vare demöjligheter som finns. Det är att också kyrkan och frikyrkan tarinitiafiv och går in i denna sociala uppgift. Vi tror atf och frikyrkornakan göra en god insats, och vi tror också aft många föräldrar vill ha sina barni daghem som präglas av kristna värderingar och normer. Men det far vianledning atf diskutera , då jag får svar på den interpellationsom jag har ställt angående kyrkliga förskolor. 56INGA (vpk): Det finns ett samband mellan allt som sker isamhället. Allt ont eller gott har faktiskt en förklaring och även en orsak.Det går att påverka förhållanden, bl, a, genom politiska beslut, i riktning motdet onda eller det goda eller, annorlunda uttryckt, till något bra ellerdåligt. Det är viktigt att analysera dessa samband. Vi har enutveckling mot ökat våld i samhället. Det finns människor som påstår attvåldet inte har ökat, men det är fel. Våldet har ökat, och karaktären på våldethar också förändrats. Det finns alltför många bevis för deffa. har vi -och det var nästan otänkbart -AB AB-vakfer vidtunnelbanestationer, på varuhus och på systembolag. Det är ett tecken på ökatvåld i samhället. Vi har TV-övervakning på många ställen. Kvinnoöverfallenökar, och många kvinnor känner rädsla för att gå ensamma ute när mörkret harfallit. Det finns således en uppåtgående trend av våld isamhället, som vi har bemött med poliser, vaktbolag, TV-övervakningoch andra tekniska hjälpmedel. har brotten mot liv och hälsa ökatmed , Många våldsbrott kommer aldrig fram. Mörkertalet för t, ex,familjebrott är mycket högt. Det är ofta först efter upprepade misshandelsbroftsom en anmälan sker. Det finns många oskyddade grupper i vårt land. Det är iförsta hand kvinnor och barn som är de mest oskyddade. Vpk har här i sagt aft torftigaboendemiljöer skapar problem för de människor som bor och vistas där och harföreslagit åtgärder för aft få in mera av socialt och kulturellt liv i sådanaområden. Vi har också föreslagit fysiska förbättringar. Men det behövs nog också andra åtgärder för att stoppa denutveckling vi nu är på väg mot, där s. k. Rambo-sparkar är vanliga t. o. m. påskolgårdarna. Jag skulle vilja peka på två saker. Den ena är hur vi vuxna och framför allt barn utsätts fören förödande destruktiv kulturpåverkan från den, som det heter, kommersiellakulturvärlden. Det handlar om rockgalor, där drogdimmorna svävar över publikoch artister, skivomslag, våldsmodet med kläder försedda med nitar och kedjor samtfilmer på video, TV eller vanliga biografer. T. o: m. musiken är i mångafall aggressiv och hård. Våldet har flyttat in i våra vardagsrum som ett heltnaturiigt inslag. Våldet förmedlas antingen som verklighet - som upp - i Rapports eller Aktuellts nyhetssändningar eller i TV:sdeckarserier, där man t. o. m. i de svenskproducerade programmen tydligen ocksåsträvar efter så mycket våld som möjligt. har man sagt att det vi ser och det våra barn serinte har någon betydelse, att det infe påverkar oss negativt. En del har t. o.m. påstått atf vi får utlopp för dolda aggressioner genom atf se på våld - dåskulle vi infe själva behöva utöva våld. Men börjar vetenskapen att svänga och närma sig det somvanliga människor har haft på känn, nämligen atf det finns ettverkligt samband mellan TV-våld och våld i det verkliga livet. En engelskutredning har studerat sambandet mellan videovåldsfilmer och våldshandlingar iEngland och kommit fram till atf det är skadligt att titta på videovåldsfilmer.Därigenom avtrubbas nämligen motståndet mot våld. Det blir också så att våldetalltmer accepteras som ett normalf beteende. Genom vanlig TV och genombiografer för filmförevisning har man haft en kontroll över vad .som visats.Men i och med att vi fått video har denna kontroll försvunnit. Jag är frånolika utgångspunkter oroad över kabel-TV-utbudet, och jagar oerhört oroad övervad som händer när kabel-TV är över oss i full skala. Esseltesända porrfilmer via kabel-TV - alltså med hjälp av det svenska - iVäxjö och . Vi vet aft det i porrfilmer ofta förekommer mycket våld,terror och stor kvinnoförnedring. Det finns något som heter frihet från. Jagskulle vilja ha "frihet från" i detta sammanhang. När det gäller utbud av film, , video och kabel-TV har friheten/örpressats så långt att den skadar oss. Vi måste befria oss och våra barn/rart deperversiteter som drabbar oss i alla möjliga och omöjliga sammanhang. Jag tror aft de flesta av oss ändå vet när gränsen harnåtts för vad som är skadligt. En del säger att vi inte kan veta var vi skalldra den gränsen. En del är också rädda för censur och för krocken medyttrandefriheten och den konstnärliga friheten i sådana här sammanhang. Men vimåste faktiskt sätta gränserna mycket snävare än , om vi inte själva ochframför allt inte våra barn och ungdomar skall bli skadade. Det är på oss vuxnasom ansvaret ligger, och ett stort ansvar ligger på oss som politiker. Den andra saken jag vill peka på är alkoholens betydelsenär det gäller våld och våldsutveckling. I nästan samtliga våldsbrott haralkohol funnits med i bilden. Många av misshandelsbrotten sker underalkoholpåverkan. Några av de tragiska ungdomsvåldsbrotten har också skett underdrogpåverkan. av all misshandel sker under inflytande av alkohol. I nästan90 % av kvinnomisshandelsfallen finns alkohol med i bilden.