prot · GA09109 · 1986-12-31 00:00:00 — Många lärare vittnar om att ett stort antal lektioner gårtill spillo på grund av att en eller ett par elever ständigt saboterarundervisningen. Bakgrunden till dessa elevers uppförande kan vara av olikaslag- kunskapsluckor som gör det omöjligt att följa undervisningen,okoncentration orsakad av svåra hemförhållanden, bristande förmåga att läsa ochskriva, etc. Konsekvensen blir att alla elever berövas sin rätt tillundervisning med kvalitet. Vi anser inte att föräldrar, elever och personal skallbehöva finna sig i detta. Att ge de störande eleverna separat undervisningskulle innebära att både skötsamma och icke skötsamma elver får störreförutsättningar att utnyttja sin rätt till undervisning. Erfarenheter från andra länder tyder på att skolorna blirbättre om de på något sätt är beroende av att locka till sig elever. Vi troratt detta är värt att ta fasta på också i . Vi vill öka elevernasmöjligheter att välja skola också inom det allmänna skolsystemet. På siktkommer det att leda till att skolor som lockar många sökande får resurser attta emot fler elever, medan skolor med dålig undervisningskvalitet kommer att fådra ned sin verksamhet eller förbättra den så att den åter blir attraktiv. I den här processen bör också de fristående skolorna ha enviktig roll att spela. Intressanta exempel är Waldorfskolorna och de kristnaskolorna, som accepteras av regeringen men som på grund av snåla bidraghar stora ekonomiska problem. Här finns det personliga engagemang frän elever,föräldrar och personal som skolministern i andra sammanhang efterlyser förskolans del. Här finns det förtroendefulla samarbete mellan hem och skola somprofessor i sin utvärdering framhäver som en av de friståendeskolornas speciella tillgångar. Trots detta är behandlingen av de friståendeskolorna den rakt motsatta den man skulle önska sig i en utbildningspolitik förökad mångfald. Med dagens inställning till friskolor riskerar de att blien skola bara för privilegierade föräldrar, som kan betala hela kostnadensjälva. Vill vi sprida valfriheten till alla, måste statsbidragen bli mergenerösa, ja de måste likställas med de bidrag som utgår till elever i detallmänna skolväsendet. 1 flera debatter här i kammaren har jag tagit upp defristående skolornas situation. Varje gång säger att regeringenär så generös. Men av cirka en miljon elever går knappt 7 000 ifristående skolor. Bidragen till skolorna per elev är en bråkdel av de anslagsom går till elever i den allmänna skolan. Elevantalet vid de friståendeskolorna kringgärdas med restriktiva bestämmelser och statsbidrag dras in, Vadär det för generöst med det? här i har begärt att fästatsbidrag för det faktiska antalet elever som undervisas i skolan och inteendast för en del av dem. En ganska rimlig begäran, kan det tyckas. När tänkerskolministern ge.besked? Samma sak gäller , som kämpat föratt få återupprätta sin vertikala organisation. Inte heller för denna skolavill regeringen göra något. Våld kan aldrig accepteras, varken i skolan eller utanför.Under senare tid har våldet i skolan fått särskild uppmärksamhet. m. m. Prot,1986/87:109 skolorvisar i blixtbelysning de förändrade förhållanden som skolan arbetarunder. som alla elever undervisas i samma klass ställskrav på att läraren skall åstadkomma en ökad individualisering avundervisningen. Det är uppenbart att undervisningssituationen på många håll ärorimlig. Elever kan inte undvika våld genom att stanna hemma frånskolan. Skolplikten påbjuder att-eleverna är närvarande vid undervisningen. Detställer ett stort ansvar på skolledare, lärare och övrig skolpersonal att hållaskolan fri frän våld och mobbning. För lärarna är våldet i skolan ytterst ettarbetsmiljöproblem. På ingen annan arbetsplats skulle vuxna acceptera att dagefter dag gå till ett arbete där de blir utsatta för hotet om upprepadmisshandel. Utvecklingen mot ökat och grövre våld i skolan måste brytas! Utskottet gör i betänkandet en omfattande redovisning avolika insatser som görs mot våld och mobbning. Vi instämmer i dessa synpunkter,men vill på en punkt skärpa skolans sätt att reagera. Det finns ensträvan inom skolan att försöka lösa problem med mobbning och våld utan attblanda in "utomstående". Vi anser att detta är en missriktadambition. Även om skolan självfallet har ett stort ansvar för att medverka tillatt våldet bekämpas, kan skolan inte överta polisens uppgifter i de fallmisshandel har förekommit. Vi är övertygade om att det i de enskilda fallen är enfördel att kriminella elever fär klart för-sig att skolan inte är en frizon,där det finns större överseende mot våld än vad det finns i det omgivandesamhället. 1 alla stora organisationer som man vill förändra ochförbättra satsar man på att utveckla och stimulera sin personal. Skolansviktigaste resurs är lärarna. De känner sig ofta missförstådda och tycker attde har dåliga utvecklingsmöjligheter. För vad är det en svensk skola behöver mest för attkunna tjäna inte bara dagens utan också morgondagens samhälle? Det skolanbehöver bäst av allt är visionärer och inte byråkrater. Skolan behöverbegåvade, ämnesteore-tiskt och pedagogiskt kompetenta och engagerade lärare. 1 det sammanhanget vill jag erinra om folkpartietsställningstagande när det gäller lärarutbildningen. Genom den beslutadereformen kominer en grupp lärare, högstadielärarna, inte att ha tillräckligtdjupa kunskaper för att klara sitt jobb bra. Det skapar orimligaarbetssituationer för lärarna, men framför allt drabbar det eleverna. Den franske författaren har uttryckt detså här; Att undervisa ett barn är inte att fyUä en vas, det är att tända eneld. Vi villatt svenska lärare skall ha gott om bränsle när de tänder den elden. Det återstår alltså mycket att göra för attförbättra skolan. förslag medverkar i den processen. 3 (); Årets budgetproposition blev när det gällerskolan en chock för många. Den innebar de största besparingar som någonsin harredovisats för skolans område. Det uppstod nästan en enig opinionemot: lärare, föräldrar, elever, lokala skolpolitiker av alla partifärger och.som det villesynas till en början, också en enad opposition här i , Prot. //i. Nåväl, sade regeringen, det har gjorts besparingar förut,och de har också mötts med kritik. Det är förvisso sant,men besparingarna har aldrig varit så stora och säomfattande. Det är inte bara besparingarnas omfattning det handlar om,utan också deras inriktning. Vi har varit - och jag får hoppas att vi är -överens om att det finns övergripande politiska mäl som gäller för skolan.Oavsett var i landet man bor, oavsett vilken ekonomisk eller social bakgrundn-ian har, oavsett kön, oavsett om man är född här i eller ärinvandrare skall man ha lika tillgång till utbildning. Det handlar inte bara omlika tillgång, utan också om likvärdig utbildning. Av det skälet har skolan ettalldeles särskilt ansvar för elever som har svårigheter eller är handikappadepå ett eller annat sätt. Därav följer också att skolan inte kan ge alla eleverlika stora resurser och lika mycket hjälp, utan n-ian måste ge extra storaresurser till dem som har de största behoven. Det verkar nu som om densocialdemokratiska regeringen och det socialdemokratiska partiet är på väg attöverge denna grundläggande utbildningspolitiska målsättning. Det är allvarligt.Jag tror att det är därför som kritiken ute i landet har varit så stark och såvåldsam. Nåja, säger regeringen nästa gång, nu blir det ju inte såfarligt. Vi lägger ju tillbaka 350 milj. kr. Detta kan verka förledande. Förstsignalerar man en stor besparing, och så gör man besparingen litet mindre. Dätycker de som drabbas att det blev ju inte så farligt som vi först trodde, såvi kanske klarar detta ändå. Men det är ett bedrägligt tänkesätt. Jag skall nu genast säga att jag i och för sig tycker attdet man har åstadkommit, att besparingen blir 350 milj. kr. mindre, är bra. Jagger gärna en eloge till de socialdemokratiska utskottsledamöterna och tillBjörn i vpk, som har åstadkommit denna överenskommelse. På allapunkter har den en sådan profil att den går till mötes. Inte fullt utnaturligtvis, det återstår fortfarande stora besparingar. Men man har. enligtvårt sätt att se, lagt tillbaka pengar på rätt ställe. När man bedömer överenskommelsenom de 350 miljonerna skall man dock komma ihåg att en del av de pengarna hamnari högskolan. Som jag sade förut har många låtit sig förledas av attdetta ser betydligt bättre ut än det är. Folk som är väl insatta har t. o. m.gått ut och talat om att det skulle vara fråga om ett trendbrott när det gällerbesparingarna i skolan. Tyvärr är det inte så. Jag skall kort redovisa de återstående besparingarna. Jagtar i detta sammanhang upp både och gymnasieskolan - även om viskall diskutera gyn-inasieskolan senare -, eftersom överenskommelsen om de 350miljonerna omfattar dem båda. Kvarstående besparingar på de särskilda åtgärderna iskolan uppgår till 69 milj. kr., och för förstärkningsresursens, icke undervisningsbundna del uppgår de till 18 milj. kr. Den s.k. låg-mellanstadiesatsningen-övergången -från lågstadiet till mellanstadiet-innebär en resterande besparing på 16 milj. kr. När det gäller samlad skoldag kvarstår också en besparing på 16 milj. kr. De 1 000 platser man sparar på gyn-inasieskolans lilla ram motsvarar 22,5 milj. kr., och på utrustningsanslaget till gymnasieskolan sparas 80 milj. kr. 2 proiokoll 1986/87:109 m, m. Det blirsammantaget 221,5 milj. kr. Lägger man därtill de något mindre besparingar somvi fattade beslut om , som gällde länsskolnämnderna,, handikapporganisationer osv., blir det i runda tal 225 milj.kr. i kvarstående besparingar. Den besparingen kan väl mäta sig med tidigareårs besparingar i och gymnasieskolan. Så mycket kvarstår alltsåefter "trendbrottet". Man frågar sig då varför besparingarna inte stoppas heltom opinionen emot dem har varit så stark. Många har gett intryck av att viljastoppa besparingarna. Men när det sedan har gällt allvar har man stått tämligentomhänt. På regeringssidan är det tyvärr inteutbildningspolitikerna i utbildningsutskottet eller statsråden iutbildningsdepartementet som har fått råda, utan det är kamrerarna igruppledningen och i . Och de ställer inte frågorna: Blirdet här bättre för eleverna? Får vi nu en bättre skola? Nej de frågar: Hurmänga miljoner kostar det att köpa en majoritet i ? Men jag frågar,: Får vi nu en bättre skola? Blir det här bättre för eleverna?Det är faktiskt dem det gäller. Jag sade förut att jag tycker att vpk har uppnått etthyggligt resultat. Utan vpk:s insatser hade det kunnat bli mycket värre, ochman skall ju ändå komma ihåg att vpk är minsta parti. Men hurförhåller det sig med de andra partierna? Var fanns egentligen ochmoderaterna när det gällde att stoppa besparingarna? Jag läste för sedan en artikel i var författad av . Det var alltså inte fråga om en intervju,utan det var en artikel skriven av henne själv, med rubriken som hon har skrivit. Och längre ner i texten stårdet; "Säg nej till besparingar i ." Det finns mycket i denhär artikeln som är bra. Jag skulle ha kunnat säga det själv. Och frågan aromjag inte har sagt en del av dessa saker, jag tycker nämligen att jag kännerigen somliga formuleringar. Jag skall citera något av det som skriveri artikeln och som hon delvis också här har sagt. "Den största nedskärningen i görs på depengar som är reserverade för elever med särskilda behov. saderegeringen att dessa pengar var nödvändiga för att garantera en likvärdigutbildningsstandard för alla elever. I är går det bra att utan vidare ta bortdem." Längre neri artikeln fortsätter hon; "Socialdemokraternas besparingar innebar en ändradideologi. Man sparar på de allra svagaste eleverna - de som verkligen behöverde extra insatser som de uteblivna pengarna skulle möjliggöra. Det är faktisktfråga om en social nedrustning på skolans område." På dettasätt fortsätter artikeln. det här stämmer ju inte meddet ni gör i verkligheten. Det är helt enkelt inte sant. Om marknadsföra någon annan vara än politik på detta sätt skulle hon nogsnart bli åtalad för falsk varudeklaration. Ni accepterar ju regeringenssociala, nedrustning, t. o. m. den del som regeringen nu själv har övergivit. När det gäller de särskilda åtgärderna på skolans område -de som är till för de svaga och mest utsatta eleverna, som sa vackert om -accepterar ni en besparing på 149 milj. kr. Pä förstärkningsresursens ickeundervisningsbundna del accepterar ni hela besparingen på 71 milj. kr., på densamlade skoldagen accepterar ni en besparing på 25 milj. kr., påmellanstadiesatsningen en besparing på 16 milj. kr., och på utrustningsanslageti gymnasieskolan en besparing på 58 milj. kr. Tillsammans blir detta 319 elleri runt tal 320 milj. kr. Mot det här skall man naturligtvis väga att folkpartietockså tillför pengar-270 milj. kr. på förstärkningsresursensundervisningsbundna del och ett särskilt anslag för små skolor på 25 milj. kr.,vilket tillsammans blir 295 milj. kr. I förhållande till regeringens förslagspar ni de facto 25 milj. kr. Dettakallar ni för att satsa på kvalitet i ! Om man dessutom vet att ni vill spara 154 milj. kr. påkommunal vuxenutbildning, 84 milj. kr. på studieförbunden och 37 milj. kr. påden centrala kursverksamheten, förstår man att man från inte kanräkna med någon hjälp när det gäller att stoppa regeringens besparingar. Med moderata samlingspartiet är det dess värre ännu sämreställt. nöjer sig inte med regeringens förslag om att spara de 169miljonerna på SÅS-resursen. Man ökar i stället besparingen på SIS, som detnumera heter, till 345 miljoner. Beträffande förstärkningsresursen accepterarman hela besparingen på 71 miljoner, för den samlade skoldagen en besparing på25 miljoner och för mellanstadiesatsningen 16 miljoner. När det gällergymnasieskolans utrustningsanslag överträffar man regeringens besparingsnitoch kommer upp i 108 miljoner. Tillsammans är det alltså en besparing på 565miljoner. Sedan tillför man den särskilda undervisningen inom 97miljoner och förstärkningsresursens undervisningsbundna del 141 milj. kr. Detär alltså 238 miljoner på plussidan. I förhällande till regeringens förslag ökar manbesparingarna n-ied 328 milj. kr. Då låter- får förlåta mig-talet om behov av mindre klasser och av att stödja de barn sorn behövermest stöd med förlov sagt litet ihåligt. Det är inte nog med detta. har förslag ombesparingar på 14 miljoner på den regionala skolutvecklingen. 57 miljoner påhemspråksundervisningen. 8 miljoner på svenska för invandrare, 46 miljoner påkommunal vuxenutbildning, 113 miljoner på studieförbunden. 18 miljoner påfolkhögskolan, 37 miljoner på central kursverksamhet, för att nämna de störstaposterna. Mot denna bakgrund kan man närmast vara glad över attregeringen inte får igenom hela sitt besparingspaket. Det är ytterligare en faktor som jag tycker man bör ha medi san-imanhang-et. Det gäller profilen på de moderat- och folkpartiförslagdär.man i någon mån vill tillföra pengar. Man satsar de resurser som man sägersig vilja anslå helt och hållet på den undervisningsbundna delen ayförstärkningsresursen. De andra resurser som vi talat om. i all synnerhetSÅS-resursen, fördelas behovsinriktat dit där behoven är störst. Lägger manpengarna på den undervisningsbundna delen av förstärkningsresursen utgår detexakt lika mänga kronor per elev oavsett behov och oavsett i vilken kommun manbor, dvs, lika mycket pengar till och som till ochHaninge, Prot, 1986/87:109 in: m. m. m. Om skulle begära replik i det här avsnittetskulle jag vilja skicka med en liten utdelning. Jag vet att ären kunnig utbildningspolitiker. Hon känner säkert till när det gällerstatsbidragen till högstadiet att det utgår fler lärarveckotimmar för attmöjliggöra undervisning i mindre grupper. Detta gäller t, ex, hemkunskap,musik och slöjd. Men det viktigaste är att det gäller de alternativa kurserna imatematik och engelska samt tillvalsämnena. Eftersom antaletalternativkursgrupper och tillvalsgrupper måste vara större än antaletbasresurser för att eleverna skall få en valmöjlighet, behövs ett påslag som ärstörre ju färre basresurser som utgår men som också kan variera beroende påvilken årskurs det gäller. Som en tumregel kan man säga att det utgår ettpåslag på mellan 6 och per basresurs. Eftersom föreslår att tillvalen skulle utökasupp till av undervisningstiden, har de naturligtvis mycket noga räknat påvad det kostar i form av tillskott av lärarveckotimmar för att valmöjlighetenskall bli verklighet. Såvitt jag förstår handlar det om åtskilliga hundratalmiljoner. Jag kan aldrig tänka mig att , som brukar vara noga medpengarna, skulle lägga fram ett sådant förslag utan att exakt veta vad detkostar och hur det skulle kunna finansieras. Låt mig, herr talman, återvända till regeringensbesparingar och redovisa hur vi i ser på skolans behov av resurser. Vimenar för det första att alla besparingar skall avvisas. De 169 miljonerna påSÅS-resursen bör återföras helt och hållet - därav avser 20 miljonergymnasieskolan, Förstärkningsresursens icke undervisningsbundna del bör fåtillbaka sina 71 milj, kr. Mellanstadiesatsningen bör omfatta 32 i stället för16 milj, kr,, och utrustningsanslaget till gymnasieskolan bör ha de 80 milj,kr, som det har innevarande år. Däremot har vi accepterat besparingen på den samladeskoldagen på 25 milj, kr. Det är ju ett gammalt krav från vårsida. Rättare sagthandlar det om 16 plus de 25 miljoner som regeringen nu tänker återföra som ettslags stimulansbidrag. Vi säger att i samband härmed bör hela regelsystemet förden samlade skoldagen avvecklas. De 25 milj, kr, som vi där kan spara in vill vi användatill ett särskilt stimulansbidrag för att göra det möjligt för kommunerna attöka sina läromedelsinköp. Vi menar att läromedelssituationen i skolan ärså allvarlig att det måste till särskilda åtgärder. Även om vi principiellt ärmotståndare till den här typen av specialdestinerade bidrag ser vi just nuingen annan möjlighet för att få fart på detta än att skjuta till pengar, ochdå menar vi att dessa 25 milj, kr, används på ett bättre sätt. Utöver att vi har avvisat samtliga besparingar igrundskolan vill vi tillföra 350 milj, kr, som en kompensation för den doldabesparing som uppstått på grund av elevminskningen. Konsekvenserna är väl kändaför alla som sysslar med skolan. Små skolenheter måste läggas ned, dekvarvarande eleverna från de små skolorna körs till närmaste tätort och stoppasin i de befintliga klasserna, som då blir ännu större än vad de är ochofta får ett antal elever som är större än delningstalet. Av de 350 miljonerna vill vi använda 100 miljoner för attavskaffa det särskilda basresursmedeltalet på mellanstadiet. socialdemokraternaoch vpk samma intentioner. Det har kommit till uttryck i överenskommelsen,visserligen inte i fråga om så mycket pengar i första omgången, men skrivningenär att man bör avskaffa basresursmedeltalet. Vi vill emellertid gåraskare fram och använda pengar till detta. De 250 milj. kr. som sedan återstår vill vi använda föratt rädda små nedläggningshotade skolor och för att få till stånd mindreklasser i de övriga skolorna. Allt detta har vi finansierat i vårt budgetalternativ, somsammantaget är något gynnsammare än regeringens eget. Vårt budgetalternativinnehåller liksom alla andras utgiftsökningar, besparingar ochinkomstförstärkningar, som också prövas i annat sammanhang. Det viktigaste häroch är att vi klart och entydigt från sida prioriterarutbildningspolitiken. Våra finansieringsförslag har avvisats avregeringspartiet. Men vi har också kommit med andra förslag. Vi tyckte nämligenatt det var så angeläget att försöka åstadkomma en bred uppgörelse där mankunde avvisa samtliga besparingar att vi föreslog regeringen att man t. ex.skulle göra en mindre höjning av tobaksskatten samt vin- och spritskatterna. Omman skulle lägga på en femöring i höjd tobaksskatt på varje cigarett och läggapå av priset på vin och sprit, skulle detta ha räckt för atthålla skolan helt skadeslös och fredad från besparingar. Också det förslagethar avvisats av socialdemokraterna. Som har påpekats här har regeringen interedovisat någon finansiering av de 350 milj. kr. som man nu tvingas läggatillbaka. Ifrån sida vill vi redan nu mycket bestämt göra klart att vimotsätter oss alla former av finansiering som direkt eller indirekt går ut överutbildningssektorn. Skolministern har varit sur och uppenbart irriterad överbakslagen när det har gällt besparingarna pä skolans område. Han har kommit medmånga olika och ofta motsägelsefulla budskap. Ett har varit att besparingarnaärså små och att det per elev räknat inte är fråga om så mänga hundra kronor.Da borde det enligt skolministern vara rimligt att kommunerna kompenserar detsom fallerbort, brukar säga att han litar pä kommunalmännen.Han är säker på att de inte lämnar de sämst ställda eleverna i sticket. När mannu gör det från statens sida, litar på att kommunerna tar överansvaret, har dessutom sagt: När jag får exempelfrån skolans värld på hur besparingarna har slagit, visar man mig dåligaskolbyggnader och pekar på att man har dålig skolmat eller på att eleverna fårsämre skolskjutsar . Men allt detta är ju kommunala kostnader. Attdet blivit så kan rimligen inte vi, staten, rå för, brukar tillägga: Om ni inte passar erväldigt noga, kan vi kommunalisera alltsammans - åtminstone skolledarna. Jag har läst om och hört att har sagtdetta i mänga tal . Det han uttalat visar enligt minmening att han inte förstår sambanden mellan statliga besparingar och denkommunala ekonomin. Kommunernas möjligheter att kompensera är ju väldigtolika. De beror naturligtvis till en del på politisk vilja, på om det finnsstarka skolpolitiker som kan driva sina uppfattningar i kommunen. Men de berorsjälvfallet också m. m. Prot.1986/87:109 23apriri987 m. m. på vilkaresurser kommunernahar. Där finns skillnader i skatteunderlag, men också storaskillnader i kommunala kostnader, beroende på om det är stora avstånd i enkommun, om man har en omfattande skolskjutsning, många skolenheter som är vittspridda, etc. Om man, , drar in på statsbidragen försådan verksamhet som staten har svarat för och förutsätter attkommunerna skall kompensera för det, då drabbar detta byggnadsunderhållet,skolmåltiderna, standarden på skolskjutsarna, osv. Att sänka kostnaderna försådant är den enda möjlighet kommunerna har i det läget. Det tycker jag attBengt borde begripa. Det låter litet konstigt om man i ett sammanhang pekar utkommunerna och säger att de missköter sina angelägenheter- att de inte kanunderhålla sina skolbyggnader och att de inte satsar tillräckligt med pengar påskolmåltider, läroböcker och annat - och i nästa andetag säger att regeringenär beredd att kommunalisera hela verksamheten. Det är ett resonemang som integår ihop, . Om man för ett sådant resonemang, hur går det då medstatens ansvar för en likvärdig skola? Och återigen samma fråga, BengtGöransson; Blir det då bättre för eleverna? Får vi en bättre skola i helaSverige? ' säger ett klart och entydigt nej till allt tal omkommunalisering. Det kommer vi att göra i varje fall till dess att allaSveriges kommuner har samma ekonomiska förutsättningar. Då kan man möjligen -med betoning på "möjligen" - diskutera den här frågan. Med denna genomgång har jag i huvudsakuppehållit mig vid skolans ekonomi. Det har varit väsentligt, eftersom det ärden frågan som dominerar dagens skoldebatt. Det finns många andra frågor attdiskutera, och vi har berört dem i våra motioner,-bl. a. i vår partimotion omutbildningspolitiken och vår kommittémotion. Det gäller sådana viktiga sakersom en stor övergripande utbildningspolitisk utredning, som vi har valt attkalla U 90. Vi har tagit'upp frågor som berör elevdemokratin och möjligheternaatt möta våld och skadegörelse i skolan genom att dels göra eleverna merdelaktiga i besluten och i det som händer i skolan, dels också ge dem ettstörre ansvar. Det gäller sådant som vi brukar kalla för demokratifostran. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillsamtliga centerreservationer. 4YLVA () replik: