prot · GA09117 · 1986-12-31 00:00:00 — Dét kan man omöjligen säga, när de närmast berörda - desom arbetar med just dessa patienter, alltså sjuksköterskorna-går emotförslaget. Hjärnrelaterade dödskriterier m. nx. Prot.1986/87:117 får aldrig bli en fråga för politiskt röstande. Jag skall intebehöva läsa medicin ellermånga promemorior för att kunna begripa döden. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Människan är utrustad med sinnen, och därför, fru talman,skall jag också med mina sinnen även fortsättningsvis kunna konstatera döden.Jag skall själv kunna uppleva den. Ingen annan skall behöva tala om det förmig. Etiken måste gå före tekniken. Jag yrkar avslag när det gäller den nya definitionen avdöd samt bifall till reservation 1, 36 () replik: Först och främst vill jag säga att jagreagerar litet grand på tolkningar och ordvändningar. Jaghar litet svårt att acceptera en del av det hon sade. Hon beskriver ensituation som kan tänkas uppkomma. Vi föreställer oss alltså att hon vid sittbarns sida fär höra att barnet dödförklaras med hjälp av de nya dödskriterierna.Hon befarar då att respiratorn skall fortsätta att gå, därför att man behöverbarnets kropp. Men det är ju inte så det går till. kommer jui så fall att få frågan om man får göra ett transplantationsingrepp. Man följerdå helt och fullt -den saken är utredd - det besked som ger.Den situation som här illustrerar återfinns således inte iverkligheten. Sedan något om den situation som uppstår när en moder döroch raan vill rädda barnet. Det står mycket riktigt att läsa att barnet skallbedömas vara livsdugligt. Jag tycker att det är olyckligt om vi fastställer dentid som fostret skall ha funnits i moderns kropp, därför att det rör sig omganska osäkra mått. Det måste vara läkarnas uppgift att bedöma om barnet ärlivsdugligt. Om barnet är livsdugligt, finns det en chans att rädda barnetgenom fortsatta medicinska åtgärder. Respiratorn får alltså fortsätta att gå.Men om barnet inte är livsdugligt och man har konstaterat att hjärnan är död,kommer kroppen att förändras och förfalla, även om medicinska insatser görs.Det är sålunda ingen bra kuvös för barnet att växa till i. Om barnet inte bedöms vara livsdugligt, finns det alltsåinte någon anledning att fortsätta med den medicinska behandlingen. Även om manlåter respiratorn fortsätta att gå, vet ingen av oss när moderns hjärta slutarslå - och det gör det ju strax efter det att man har upphört med den medicinskabehandlingen. Om hjärtat slutar slå, finns det ingen tid till godo när detgäller att rädda barnet. Detta får bli mitt svar till . 37MARGARETA () replik: Jag förstod att mina ord skulle väckauppseende. Del är alltid obehagligt att tala om praktiska saker. Det är jumycket lättare att krypa bakom ett intellektuellt resonemang. Men alla kan vihamna i sådana här ytterst konkreta situationer, och därför måste vi också taupp dessa saker. Först när det gäller resonemanget om att respiratorn kanfortsätta att gå när en anhörig till mig dödförklaras. Det är klart att jagförstår vad säger. Om jag inte vill vara med om entransplantation, kommer en sådan heller inte att ske om det gäller mitt barn.Men vad jag menar är att jag aldrig kommer att kunna uppleva en anhörig som dödså länge han eller hon liggerdär på sjukhuset och andas. Jag kan alltså inte uppleva döden förrän jag serden. Eftersomdel kan handla om timmar och faktiskt också om dagar, kan det blioerhört påfrestande att leva i en sådan här situation. Läkarna säger attmänniskan i fråga är död, men man kan inte se det. Vad säger om fostret stämmer inte. OcksåIngrid vet att man inte kan säga att ett i tjugondeeller tjugoförsta veckan är livsdugligt utanför moderns kropp. Men nog skallman väl försöka rädda barnet, och då måste respiratorbehandlingen pågå så längedel är möjligt. Därigenom klarar man kanske barnet. Jag antar att det skallvara möjligt. Men då kan vi ju också få den obehagliga och orimliga situationenatt en mor får ligga på detta sätt i kanske med ett barn som växerinom sig. 1986/87:117 . Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. 38 () replik: Jag är själv sjuksköterska. Jag tycker visstinte att det är svårare att tala om praktiska saker som sker i verkligheten änatt föra intellektuella resonemang. Jag kanske har svårare att göra det . När det gäller att rädda barn i densituation som här har beskrivits är det rikligt att sä sker, om barnet bedömsvara livsdugligt. Men naturligtvis är det inte fråga om någon helt säkerbedömning. Man tar givetvis vissa risker. Det kan alltså vara mer eller mindresäkert att man lyckas. Det är dock läkarna som får göra en bedömning. Men detär ändå så, att även om respiratorn fortsätter att gå och modern är hjärndöd,slutar hjärtat all slå. Man kan inte avvakta ett sådant osäkert ögonblick. Manhar alltså att inom en kort tidrymd ta ställning till om barnet är livsdugligtoch då måste de åtgärder vidtas som är möjliga. 39JÖRN (vpk): För av de döende har denmedicinska tekniken skapat en tidsmässig åtskillnad och en delvis annanrelation mellan hjärtats och hjärnans död. Det ärdet som har försatt oss i enny situation, och den situationen kräver ett ställningstagande. Jag är anhängare av det nya dödskriteriet för de härfallen, och jag är det av mycket bestämda moraliska skäl. Jag anser att motståndarna till det nya dödskriteriet intetar sitt moraliska ansvar. De resonerar gärna i moraliska termer, men de haringen klar moralisk princip,Deras förhållningssätt är undanglidande ochtvetydigt och saknar etisk konsekvens. Låt oss börja med inställningen till hjärta och hjärna.Vad är hjärtat? Det är en muskel som beror av något utanför sig själv. Densaknar eget medvetande. Den representerar en vegetativ form av liv - en icke -mänsklig form, skulle man kunna säga. Hjärnan däremot är centrum för det centrala nervsystemet,Genora den speglar människan verkligheten i sina inre upplevelser. Genom denbygger vi ständigt upp nya alltmer sammansatta psykiska strukturer. Den ärutgångspunkten för allt skapande och all andlighet. Motståndarna till hjärndödsbegreppet försöker på ettegendomligt sätt tillägga hjärtat mystiska egenskaper, vars natur de inte kanförklara för sig Hjärnrelaterade dödskriterier m. tn. själva.Men hjärnan, som är skapelsens mest unika företeelse, något av det mestegenartade, förfinade och vördnadsbjudande somexisterat på jorden -den villmotståndarna ge någon sorts andrahandsställning. Jag kan inte se att det är ensärskilt bra etisk och moralisk utgångspunkt. Motståndarna till hjärndödsbegreppet vill inte ta ansvarför den nya situationen. De vill skjuta över avgörandet på enskilda läkare. Deger därmed dödsbegreppet en subjektiv och relativ karaktär. Vem sora är död,del kan då växla från situation till situation. 1 två likadana fall kan den enebli förklarad död, den andre inte'. Och vad sora är farligare: raed en säsubjektiv tolkning är det risk för att avbrytandet av behandlingen avgörs justav vad sora i den enskilda situationen bedöras som ändamålsenligt. Detta är att vägra alt la det moraliska ansvaret. Det ärmoralisk relativism. Det är underkastelse under enskildas godtycke. Att varaanhängare av hjärndödsbegreppet är däremot att säga: Här finns ell kriterium,byggt på faktiskt kunskap, möjligt alt förstå för alla, obligatoriskt i sintillämpning, lika för alla. Detta är den klart mest konsekventa moraliskahållningen. Ännu egendomligare är motståndarnas argument, när de sägerall man inte kan lagstifta om döden. Naturligtvis kan man det. Motståndarnasjälva haren lag-det subjektiva avgörandets lag. Det är bara det att den lageninte har passerat . Anhängarna av del nya dödsbegreppel förordardäremot en lag antagen av våra demokratiska institutioner, sora är en produktav raedborgerligt ansvar. Jag raenaratl detta sistnämnda är den klart mestkonsekventa moraliska positionen. Mest egendomligt är motståndarnas förhållningssätt när delgäller sambandet mellan död och transplantation. Motståndarna till del nyadödsbegreppet är nämligen i de allra flesta fall inte motståndare tilltransplantationer. I princip är de för transplantationer. De kan inte gärnahävda, att man inte skall göra allt man kan för att hjälpa hjärtsjuka,diabetiker och njursjuka. Men de hamnar i en ohållbar etisk position, när detgäller transplantation av organ som måste eller bör, las från en kropp därcirkulationen är i gäng. Antingen måste de då säga att sådana organ kan importeras- dvs, låta andra falla de svåra besluten - eller också skallvissa organ kunna avlägsnas frän en människa som är juridiskt settjevande. Detta är en moraliskt helt ohållbar position-. Det är moraliskvilsenhet. Det problemet kan motståndarna'bara lösa genom all säga atttransplantationer över huvud taget inte får äga rum - men en sådan hållning ärde alls inte beredda till. Det har i debatten talats om att vi riskerar ait.komraa påett moraliskt sluttande plan. Jag menar all motståndarna till del nyadödsbegreppet är de som själva försätter sig på ett sluttande plan. De villnämligen inte stå upp inför den nya situationen. De vill inte vidga delmoraliska ställningstagandet och förhålla sig. De flyr in i en hållning somlämnar vikliga frågor obesvarade. I denna motståndarnas hållning ligger också fördolt ettkunskapsförakl. De faller tillbaka på mystiska definitioner. De vill ha ensubjektiv upplevelse av döden som grund. De vill inte ha en konstaterbarallmängiltig definition. Också delta är en allvarlis moralisk oklarhet,eftersom del måste finnas en social,samhällelig definition på ett socialt allmängiltigt problera. Denna derasoklarhet ger sannerligen ingen trygghet. Med detta vill jag givetvis inte hävda att det nyadödsbegreppel skulle vara problemlöst. Det ställer oss naturligtvis inför nya frågor, som vi moraliskt måste förhålla oss till. . ' En sådan fråga, som har debatterats i många omgångar här , är förhållningssättet inför en hjärndöd patient som är gravid. Jag menaratt det finns en moralisk lösning också på det problemet. Frågan omdödsdefinitionen blir egentligen ganska underordnad, därför att det finns enöverordnad princip, nämligen att handla efter vad som är bäst för barnet. Dettager en klar moralisk hållning i varje enskilt fall. Den tar självfallet ocksåöver transplantationsintresset. Jag tillhör dem som ser en djupt etisk mening i att manefter sin död kan skänka en annan människa hälsa. Om jag förlorade ett barn skulle det vara en lisa i sorgen att veta att något av barnets organ kunde fylla en sådanfunktion. Ett sådant bidrag skulle vara en viss tröst inför döden, och jag skulle inte ha någon annan inställning till detta problem, oavsett om jag var troende eller icke troende. Jag tillhör inte dem som anser atttransplantationskirurgins status skall få breda ut sig över andra, mindreglansfulla medicinska verksamheter, som primärvården. Det är en viktigprioriteringsfråga som måste uppmärksara-mas. Jag förstår dock inte dem somvill försvåra och förhindra möjlig hjälp ål svårt sjuka, somorgantransplantation kan ge. Det är ytterligare en moraliskt diskutabelhållning. En samhällelig fråga kräver en samhälleligmoral. Denna samhälleliga moral bör formuleras av demokratiska institutioner ien demokratisk beslutsprocess. Del moraliska ställningstagandet är ett medborgerligtansvar. Vi vpk-representanter som står bakom motion 122 vill inte överlämnadetta ansvar till någon specialgrupp i samhället, inte heller till någotpersonligt godtycke. Vi tar vårt demokratiska ansvar, och vi röstar för det nyadödsbegreppet. Med delta yrkar jag bifall till utskottets hemställan,utom i mom. 18, där jag yrkar bifall till reservation 11. Hjärnrelaterade dödskriterier rn. 40HUGO HEGELAND (m): Frågan om ett nytt dödskriteriura är inte enpartipolitisk fråga. Här får den enskilde riksdagsledamoten lila till sin egentankeverksamhet, för en gängs skull, när han eller hon fattar beslut i frågan.Här borde alltså en debatt i kammaren vara meningsfull. Inga röslningsdireklivi riksdagsgrupperna har föregått dagens debatt. Det finns emellertid en politisk aspekt: Varför skall ettlands parlament bestämma i denna fråga? Det är att politisera denna mycketömtåliga fråga, om vilken författaren . C. i en krönika iDN skrev: "Det är infe lätt att veta hur man skall ställa sig." Hurskall dä vi politiker kunna veta, när inte ens utbildade läkare vet? Är detdåinte barockt, ja, groteskt; atfvi på politisk väg skall bestämma om en människaär död eller inte? Från början tyckte jag att förslaget om ellhjärnrelaterat dödskriterium var rätt, riktigt och rationellt, men sä' börjadejag läsa Hjärnrelaterade dödskriterier m. tn. Jag lyssnade på läkare från båda håll. och jag lästeslutligen propositionen. Då kom jag till den motsatta uppfattningen. Vad är det som har hänt? har på jordenomkring 75 miljarder människor dött, och de har nästan alla dödförklarats utanstöd i någon lag om dödens inträde. Ingen har upplevt detta som ett problera.Den enskilda raänniskan har lätt kunnat konstatera dödsfallet genom alt blottlyssna till hjärtats upphörande slag, till sista andetaget vid någon näraanhörigs bortgång. Man har med blotta ögat kunnat konstatera all livsviktigafunktioner har upphört, t, ex, vid stridskamraters våldsamma död på något avvärldens mänga blodiga slagfält, 1974 och 1975 förklarade socialutskottet att ett i lagfastställt dödsbegrepp skulle kunna få svåröverblickbara juridiska konsekvenseroch att utskottet därför var tveksamt till om en ny innebörd av dödsbegreppetskulle godtas av en vidsträckt opinion. Utskottet underströk särskilt attallmänhetens inställning måste tillmätas stor betydelse i sammanhanget. Det är därför verkligen förvånande att regeringen inte harredovisat någon undersökning om allmänhetens inställning till del nyalagförslaget ulan blott har återgivit en rad yttranden från officiellaremissinstanser, vilka inte kan sägas representera allmänhetens inställning. Att regeringen då föreslår ett nytt dödsbegrepp ochsocialutskottet sedan tillstyrker delta är för mig obegripligt. Läser mannämligen den frislående sammanfattning av betänkandet från utredningen omdödsbegreppel som låtit utge och som undertecknats avdåvarande hälsovårdsministern, numera socialminister , fårman på s, 33-34 följande upplysning till livs: "Det kanske kan tyckas som om utredningen ägnar sigät vetenskapliga hårklyverier. Men frågan om när en människa skall anses dödeller levande rör alla människor, också dig och mig, inte bara läkarna, kyrkaneller rikdagen. Det gäller att hitta fram till en definition av när dödeninträder, som kan tillämpas i alla tänkbara situationer på alla människor ochspm kan accepteras av alla parter i samhället. Och den måste slå sig underöverskådlig framtid," Men delta förslag accepteras inte av alla parter isamhället. Tvärtom har vi fått en mycket livlig debatt med många kritiska inlägg.Inte ens läkarkåren är enig. Ännu obegripligare blir det att regeringen kanframlägga detta förslag när man läser vidare i friståendesammanfattning. Där stär nämligen att alla skall vara eniga om detta nyadödsbegrepp. Om sä är fallet har vi inte tagit reda på, I stället lägger raannu fram ett förslag som har väckt mycket stor kritik. har utskottet tyvärr tillstyrkt delta förslag. Men detfinns en sak som jag tycker att man kan hålla utskottet räkning för, nämligenatt del föreslår en annan benämning på den nya lagen efter påpekande av GunnarBiörck, Den skall benämnas lag om kriterier för bestämmande av människans död.Propositionens förslag om, som det heter, lag om dödens inträde, är heltorimligt. Om vi skulle lagstifta om dödens inträde kunde del endast gälla enlag om dödsstraff. Genom en dödsdora bestämmer man dödens inträde. Denna lapsusi regeringens lagförslag kan dock inte helt lastas föredragande statsråd.Förslaget kom ursprungligen från justitiekanslern, som i överdrivet nit blevalltför juridisk. Men socialutskottels lilla korrigerande insats är intetillräcklig för att få mig att ändra uppfattning, nämligen att böravslå förslaget om ett nytt dödsbegrepp. Vi har, som här har nämnts, fått en mängd skrivelser frånolika håll, både från motståndare till och anhängare av det nya lagförslaget.Tidigare debattörer har hänvisat till dem. Jag skall inte upprepa derasinnehåll. Men jag vill peka på en sak som inte har framhållits. Utskottet ochflera deltagare i debatten har sagt att alla andra jämförbara länder,undanlagandes , och , har infört ett hjärnrelateratdödskriteriura. Javisst, men även om omdömeslösheten är utbredd är det ingenanledning för oss att efterlikna den. Observera att endast ett fåtal länder harlagstiftat om det hjärnrelaterade dödsbegreppet. Det visar att detta inte ären fråga som ett lands parlament alls behöver befatta sig med. Observera ocksåatt och även JO avstyrkte förslaget om ett i lag fastställtdödsbegrepp. Alla vet att man inte behöver en särskild lagstiftning föratt tillåla hjärttransplantationer. Vi har accepterattransnationella transplantationer. Vad frågan gäller nu är naturligtvis attmöjliggöra hjärttransplantationer även i , att upphöra med vårofficiella dubbelmoral, som tillåter oss att sända svenska patienter tillutlandet för hjärtbyte, medan vi däremot inte tar emot utlänningar medmotsvarande behov. Se på andra länder! har ingen i lag givendefinition på när människans död inträffar.-1 stället har raan, och det påpekasi utredningen om dödsbegreppet, intagit den ståndpunkten att fastställandet avdödskriterier är en uppgift som på grund av läkarvetenskapens rön bör lösasgenom administrativa föreskrifter. Där godtas hjärnrelaterade dödskriterier soragrund för dödförklaring efter en kunglig resolution medföreskrifter om dödsdefinitionen. 1 utomnordiska länder varierar formerna för ett accepterathjärndödsbegrepp i hög grad mellan länderna, t. o. m. olika områden inom ettoch samma land. Bara ett fåtal länder har ett i lag stiftat, av parlamentetfastställt dödsbegrepp, t.ex. , , , ochäven . I ytterligare andra länder har frågan inte ens behandlatsi något officiellt organ, utan man, har sett det som ett renodlat medicinskt spörsmål. Hjärnrelaterade dödskriterier har då börjat tillämpas genom att enskilda läkare eller sammanslutningar av läkare har övergått till all i praktiken lägga dessa till grund för dödförklaring. har denna praxis därefter, eller t. o. m. , bekräftats genom att landets centrala organisation, de medicinska fakulteterna eller en grupp experter på området har utfärdat riktlinjer för läkarnas handlande. har sådana riktlinjer utarbetats även på lokal sjukhusnivå och med giltighet endast för läkare som tjänstgör där. Vidare påpekas i utredningen om dödsbegreppet att dekriterier som används på skilda håll i världen inte alls är ensartade. Iallmänhet bygger man dem på ett upphörande av funktionerna i hela hjärnan.Endast i anses det tillräckligt att hjärnstamraens funktionerfallit bort för alt dödförklaring skall ske. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. nx. Varför är då en stor del av densvenska läkarkåren så angelägen om att i lag skall fastställa etthjärnrelaterat dödskriterium? Jo, det är för att de inte vill bli anklagade,åtalade och fällda för att de tar organ från en hjärndöd människa. Det är denfaktiska bakgrunden till dagens fråga. Vi har aldrig sagt att det är enbartdetta skäl som ligger bakom, vilket har påståtts i debatten, men det är denfrämsta bakgrunden. Därför har flertalet av våra transplantatioriskimrger sagtatt om vi skall genomföra hjärttransplantationer i måste vi ha en lagsom klart faställer dödsbegreppet, så att vi inte riskerar åtal för mord när vigör ingrepp på en hjärndöd människa. Jag tycker att det är groteskt att skall beslutaom när en människa skall anses vara död. Det måste självklart ankomma påläkarna att avgöra detta. Så har det varit i många århundraden. Det finns ingenanledning att ändra på det för att vi har gjort framsteg inom intensivvårdenoch transplantationstekniken . I sin skrivelse till socialutskottet anför att frågan om när en människas död inträder har etiskaimplikationer av stor betydelse. Man vänder sig sålunda mot dem spm vill ändratransplantationslagen sä att det skall bli tillåtet att avlägsna hjärtat ellerandra livsviktiga organ från en mähriiska med total hjärninfarkt, trots att honskall betecknas som levande till dess blodcirkulationen har upphört, dvs, tillshjärtat är uttaget. Jag citerar nu direkt vad som anförs på sid. 7 i dennaskrivelse: "Enligt Svenska bestämda uppfattning är detoacceptabelt alt under några omständigheter tillåta sådana ingrepp på enmänniska som anses levande," I en skrivelse till samtliga ledamöter avSveriges riksdag, daterad , anför sex punkter.De har lästs upp här,och jag skall bara upprepa den sista punkten, nämligen"att avlägsnande av livsviktiga organ från individer, som betecknas somlevande, är etiskt oacceptabelt, vilket motiverar att döden definieras ilag". Men, fru talman, detta är en ohållbar argumentering.Enligt är patienten död när han är hjärndöd. Detta ärdå en medicinsk fråga och inte alls en etisk fråga. Att av skäl krävalagstiftning är enligt min uppfattning ohållbart. Det avgörande skälet förlagstiftning är att frita läkarna från anklagelse för mord när man transplanterarhjärtan. Vi anklagar inte läkarna för mord när de gör kirurgiska ingrepp sommisslyckas och leder till patientens död. Här framhåller också utskottet, heltriktigt, "att en lagstiftning om kriterierna för fastställande av människansdöd inte innebär någon ändring av vad som menas med död eller något försök attbeskriva dödens innebörd. Den föreslagna lagen anger endast vilka kriterier somskall vara rättsligt avgörande för när ett dödsfall skall anses hainträffat." hävdas i ett inlägg i går i avprofessorn i anestesiologi vid , tillika rektor föruniversitetet, , att motståndarna till dödförklaring påhjärnrelaterade dödskriterier vill att läkarna skall få rätt att vid patientshjärndöd "taga ut ett slående hjärta under förutsättning att individengivit sitt tillstånd till organtransplantation". Det är enligt denövervägande' majoriteten av läkarkåren en oacceptabel ståndpunkt, och Holmdahlmenar att om alla medborgare i landet och alla riksdagsledamöter kände till attdetta är den enda'skillnadeni uppfattning mellan dem som vill ha hjärnrelaterade dödskriterier och dem sominte vill dödförklara förräri hjärtat uttagits eller stannat, skulle beslutetför den enskilde riksdagsledamoten vara lätt. Han ställer frågan: "SkallSverige vara del enda land i västvärlden som i ell så väsentligt hänseendeförnekar en naturvetenskaplig sanning, nämligen all individen är död dåhjärnan.är oåterkalleligt utslagen?" Men, fru talman, detta aren naturvetenskaplig uppfattningi dag. Del finns inga bestående naturvetenskapliga sanningar. Vetenskapsmännensöker sanningen rrien finner den aldrig; Under denna vandring gör de ständigtnya rön. Ingenting säger att vetenskapen inte en vacker dag också skall kunnage en människa livet åter även när hjärnan varit utslocknad under en viss-tid. "Oåterkalleligt utslagen" är ett begrepp enligt dagens vetenskap ochmedicinska teknik. det blir sä i framliden vet vi inte, det är ett relativtbegrepp. Att kräva att en individ förklaras död innan man tar utorgan för transplantation kan jag inte betrakta som annat än etiskt oacceptabelt.Del är likplundring vi då ägnar oss ål. För mig är det etiskt riktigare att taorgan från en döende person som medgivit organdonation. Då är del inte frågaora likplundring. Vad man gör är att la organ från en levaride kropp för attöverföra del till en arinan levande kropp och då med medgivande av donatorn.Samtidigt omöjliggör man också obduktion av hjärndödsförklara-de patienter. Jagskall avsluta milt inlägg med att än engång understryka att frågan om dödens inträde, som'det helte i lagförslaget,eller frågan om dödskriteriel, inte bör vara föremål för politiskt beslut.Döden har i alla lider varit så naturlig, så självklar; att ingen människakrävt att vi också måste i lag genom beslut i vår parlamentariska församlingdefiniera dödens inträde. Vid ovisshet om dödens inträde har alllid läkare,medicinmän eller kloka gummor kunnat tillfrågas.