prot · GA0985 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag är medveten om att det föreligger svårigheter att göraen rättvisande värdering av utbildningar på olika nivåer och med ohka innehållfrån ett stort antal länder. Det gäller också värdering av yrkeserfarenheterfrån arbete i en mångfald sinsemellan olika samhällen, varav en del skiljer sigmycket markant från vårt svenska samhälle . har utarbetat ett handlingsprogramför arbetsmarknadsservice för invandrare som heter dörrarna förinvandrare. I handlingsprogrammet fäster arbetsmarknadsverket stor vikt vidbehovet att ta till vara den utbildning och yrkeserfarenhet som invandrarna harmed sig från hemlandet. Handlingsprogrammet har presenterats vid ett stortantal konferenser och utbildningsdagar för arbetsmarknadsverkets personal. Jaghar i samråd med arbetsmarknadsministern vid överläggningar med arbetsmarknadsverketsledning tagit upp frågan hur de arbetssökande invandrarnas utbildning ochyrkeserfarenheter kan ges en adekvat bedömning. På samma sätt har jag tagit upp dessa frågor vidöverläggningar med arbetsmarknadens parter. Vidare har jag efter samråd med utbildningsministerninbjudit representanter för universitets- och högskoleämbetet ochskolöverstyrelsen till diskussioner i dessa frågor. 41 (): Jag ber att få tacka invandrarministern fördet posifiva svaret. som jag ställde min fråga kom som ett brev påposten ett pressmeddelande från i vilket man ihuvudsak tog upp de problem som invandrarministern och jag här har berört. Jagtycker att det är viktigt att det redovisas att det händer en hel del. Eftersomde här frågorna behandlas i vårt utskott, är jag åtminstone i stora dragmedveten om innehållet i proposifionen. Men tyvärr stämmer inte alltidverkligheten med vad vi bestämt här i ! Den närmaste anledningen till min fråga var den, att jaghar varit i personlig kontakt med ett antal invandrare i min hemkommun. En avde invandrarna säger: Vi vill inte vara socialfall. Vi vill ha arbete, och vivill göra rätt för oss. Varför tar ni inte till vara de kunskaper vi har sedantidigare? Denne manhade fått civilingenjörsutbildning i sitt tidigare hemland, och fick hanAMU-utbildning till kock - intet ont om detta yrke. Jag tror säkert att hanblir en bra kock. Men vet jag att vi faktiskt har brist på tekniker iVärmland, även om vi har det besvärligt med sysselsättningen pä andra häll inomarbetsmarknaden. Nog tycker jag som invandrarministern säger, att manskulle kunna ta till vara den tidigare utbildningen, genomföra vissa tester ochgöra kompletteringar så att det hela bättre skulle stämma överens med densvenska arbetsmarknaden. är jag nöjd med svaret. Jag vill bara ställaytterligare en fråga: Kommer vi senare att få någon redogörelse till riksdagenöver vad som har hänt i anledning av dessa kontakter som invandrarministern hartagit? Om tillvaratagande av flyktingars tidigare utbildning ochyrkeserfarenhet Det är riktigt som säger, attverkligheten inte alltid överensstämmer med vad vi tror är fallet, medanledning av våra beslut. Detta handlade ju i mycket hög grad omatfitydbildningar och om att bryta ned fördomar. Det är mycket vikfigt att allariktar uppmärksamhet på dessa frågor. Det är viktigt att ta till vara den utbildningsbakgrundoch de yrkeserfarenheter som invandrare har. Det gagnar samhället och detgagnar framför allt invandrarna själva och deras utvecklingsmöjligheter påbästa sätt. Jag har haft, och kommer att fortsätta att ha, en hel delöverläggningar som jag redovisade i mitt svar. Det är dä naturligt att jag pånågot lämpligt sätt redovisar resultaten av dessa överläggningar. Framför allthoppas jag att resultatet av de överläggningarna skall kunna avläsas ipraktiska åtgärder ute på fältet till gagn för invandrarna. 43 (): Invandrarministern och jag är i och för sigöverens i denna fråga. Jag vill faktiskt understryka det som står ipressmeddelandet om att "vi måste se upp med skråväsendetankar som gör attvi tror att inget annat än svenska utbildningspapper duger på den svenskaarbetsmarknaden". Vi får kanske hjälpas åt i detta hänseende, eftersom detinte är så alldeles enkelt ute i den praktiska verkligheten. Vi fann t. ex. vid dessa kontakter att en av de män vitalade med mycket väl skulle kunna fungera som hemspråkslärare, men han hade dåöver huvud taget inget arbete. Vi försöker nu på hemmaplan fånga upp hanskunskaper. Med förenade krafter skall vi väl kunna få en bättretingens ordning i dessa frågor. Jag tackar för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. Omnya direktiv till studiestödskommittén 17§ Svar på fråga 1986/87:383 om nya direktiv till studiestödskommittén har frågat mig om regeringen kommer att utfärda nyadirektiv till studiemedelskommittén, så att frågan om nivån på stödet kandiskuteras i kommitténs arbete utan begränsningar vid dagens system. Jagutgår i mitt svar från att avser de ekonomiska restriktioner somdirektiven innehåller, nämligen att kommitténs förslag inte får leda filltotala kostnadsökningar för stat eller.kommuner.I övrigt medger ju kommittédirektivenbetydande möjligheter för kommittén att lämna förslag fill helt nya lösningar. Isvar på interpellationer av och har jag så sentsom redovisat min inställning i denna fråga. Jag harsedan dess inte ändrat uppfattning och avser således inte föreslå regeringennågon ändring av direktiven till studiemedelskommittén. Anf.45 (): Jag ber att få tacka utbildningsministern för svaret på min fråga. Detär alldeles riktigt, som framgår av svaret, att vi diskuterade detta för någrafå månader sedan. Men det är inte enbart tjafighet från min sida som gör attjag nu återupprepar denna frågeställning. Sedandess har utbildningsministern nämUgen uttalat sig för en lösning som skulleinnebära redukfioner, eller en garanterat lägre återbetalningsnivå förlåginkomsttagare, så att bara en viss del av inkomsten skall gå tillåterbetalningar. Det har vi sett som en öppning från utbildningsministerns sida- att man alltså skulle vara beredd att släppa till mera resurser. Det är svårtatt tänka sig att man skulle kunna åstadkomma ett gynnsammareåterbetalningssystem än dagens utan att det kostar pengar. Jag måste därförfråga: Vidhåller utbildningsministern sitt intresse för att inom studiemedelssystemetåstadkomma ett gynnsammare äterbetalningssystem av det slag som förordats idebatten? Om så är fallet, tror utbildningsministern att det är möjligt attgenomföra detta utan att det blir någon merkostnad för staten? Anf.46 Utbildningsminister : Herr talman! Studiemedelskommitténsordförande har i en artikel och i andra sammanhang nämnt en tänkbar lösning,nämligen att de återbetalningsskyldiga skulle betala ett visst procenttal avsin inkomst som det högsta belopp de har att erlägga. Det är ettintressant förslag. I vilken utsträckning det medför ändrade utgifter förstaten beror på vilket procenttal man sätter. Diskussioner försiggår nu istudiemedelskommittén. Vi räknar med att förslag kommer att framläggas i börjanav hösten. 47 (): Jag hade uppfattat det så att även utbildningsministern var intresseradav en sådan lösning. Jag måste dess värre tolka hans uttalande så att en sådanlösning bara är acceptabel om den innebär att kostnaderna inte stiger förstudiemedelssystemet. I så faU tvingas man konstatera att det inte kan bli ett särskiltgynnsamt återbetalningssystem jämfört med dagens. Vi måste vidhålla vår kritikmot den inställning som socialdemokraterna haft - man är inte bereddatt medverka till ett mera generöst studiemedelssystem. Anf.48 Utbildningsminister : Herr talman! För studiemedelskommitténgäller att lägga fram förslag till eventuella ändringar i studiestödssystemet.Sedan är det regeringens sak att till framlägga förslag om det beloppsom man vill anslå för studiestödet. Anf.49 (): Värdet av ett system för studiemedel måste man bedöma ufifrån vilkeneffekt det har för de studerande. Det går inte att bedöma effekterna av ettnytt studiemedelssystem, om man inte,vet vad det innebär i kronor och ören. Jagkan inte underlåta att tycka att utbildningsministern sätter studiestödsutredningeni en närmast omöjlig situation, när man begär att den skall framlägga förslagtill ett nytt studiestödssystem, där man inte kommer att kunna bedöma vilkaekonomiska effekter det får för de studerande. Överläggningen varhärmed avslutad. 18 § Svar på fråga1986/87:415 om ansvaret för omvårdnadsforskningen har frågat mig om regeringen avser att avhändastaten'ansvaret för omvårdnadsforskningens utveckling. Enbetydande del av de statliga forskningsresurserna går till medicinsk forskning.De stafliga insatserna avser framför allt forskning på eget programansvar inomhögskolan. Det innebär att några närmare anvisningar för användningen avforskningsmedlen inte ges från statsmakternas sida med undantag av beslut ominrättande av professurer. Regering och riksdag har i fråga omomvårdnadsforskning inrättat två tjänster som professor, en i och en iLinköping. Vilka resurser som därutöver kommer att anslås till olikaforskningsområden -1, ex. omvårdnadsforskning - blir en följd av de. beslut sompå vetenskapliga bedömningsgrunder fattas av medicinska forskningsrådet ocholika högskoleorgan. Den framlagda forskningspropositionen(1986/87:80) innebär inga förändringar i dessa avseenden. Samhälletsbehov av - och ansvar för - kunskaps- och kompetenshöjning har successivt ökat.Statsministern har i forskningspropositionen betonat att olika samhällssektoreri ökad utsträckning måste ta ansvar för långsiktig kunskapsuppbyggnad avbetydelse för utvecklingen inom den egna sektorn. Detta måste gälla också försjukvårdsområdet. Sjukvårdshuvudmännenstöder redan nu på olika sätt forskning och utvecklingsarbete både inom ochutom högskolan. För omvårdnadsarbetet och dess metodutveckling finns ett starktengagemang och en beredskap för Somframhålls i forskningspropositionen är det angeläget och nödvändigt attforskning och utveckling, utöver de kraftfulla insatser som görs från statenssida, kan räkna med fortsatt stöd från sjukvårdshuvudmännen. Anf.51 (): Tack försvaret, ! Jagtycker att svaret säger att staten överlämnar ansvaret fill de olika medicinskaforskningsorganen. Det var ungefär vad jag kunde utläsa avforskningspropositionen. Närde nya vårdutbildningarna inrättades var en förutsättning att de skulle varaforskningsanknutna, så att de därmed skulle få den vetenskapliga bakgrund somde behövde. Dethar sagts från både och arbetsgrupper inom hälso- ochsjukvårdsberedningen att den nya omvårdnadsforskningen måste få ett kraftfulltstöd såväl finansiellt som organisatoriskt, om de hälso- och sjukvårdspolitiskamålen skall kunna uppnås. Äveni årets forskningsproposition, bil, 4 s. 6, konstaterar man: "Vården, omvårdnaden och rehabiliteringen kräver kunskaper också om sjukdomars sociala och psykologiska konsekvenser, kunskaper som svarar mot de problem som exempelvis sjuksköterskor, sjukgymnaster och arbetsterapeu ter ställs inför- ." Dethandlar om ett helt nytt forskningsfält, och då måste jag säga att jag tyckerdet är otillfredsställande att ett nytt forskningsfält inte får egna fastaresurser. Sannolikheten för att de förstärkningar som är utdelade till andrafakulteter skall tillfalla detta nya område är mycket små, eftersom man måstekonkurrera med den etablerade forskning som redan finns. Årvi överens om att omvårdnaden är viktig - såsom det är uttryckt i åretsproposition - vill jag fråga: Varför anser regeringen att 250 000 räcker som enuppmuntran och ett stöd fill detta nya forskningsfält? Anf.52 -Utbildningsminister : Inget forskningsområde får så mycket stöd av staten som det medicinska- och därmed också forskningen inom sjukvården. Det stödet är ungefär dubbeltså stort som statens stöd till teknisk forskning, för att nämna ett exempel. Jagvill också påpeka att vi arbetar för att få en nära anknytning mellan de kommunalavårdhögskolorna och de statliga högskolorna, där övrig medicinsk utbildningbedrivs. Jagdelar också den uppfattning som har kommit till uttryck i frågan, att hälso-och sjukvårdens verksamhet omfattar mycket mer än läkarnas diagnoser ochbehandling av sjukdomar. Detär angeläget att alla grupper som finns vid våra högskolor kan delta iforskningsarbetet. Det är emellertid lika klart att det inte är staten som idetalj skall föreskriva vad forskningen skall vara inriktad på. 53 (): Ett exempel på hur otryggt och otiUfredsställande det är kan man få omman tittar pä förra årets finansiering av omvårdnadsprofessuren i . UHÄföreslog att den skulle finansieras av resurser som man skulle få från ennedläggning av tandläkarutbildningen på i . Resurserna gick fillbaka till , ochomvårdnadsprofessuren finansierades genom en omfördelning inomforskningsområdet. Dessa resonemang som pågick fram och fillbaka kundeuppfattas som ett sätt att tala om för dem som sysslar med detta område att dethär inte var något som prioriterades, att det inte var speciellt viktigt. Detär den signalen som skulle förändras om man fick fasta resurser direkt och intebehövde konkurrera med annan viktig medicinsk forskning. Överläggningenvar härmed avslutad. Omavvecklingen av A MS egenregiverksamhet 19 § Svar på fråga1986/87:419 om avvecklingen av AMS egenregiverksamhet har frågat mig om vilka åtgärder regeringen avser vidtaför att fillräcklig hänsyn tas fill friställd personal vid avvecklingen av AMSegenregiverksamhet. Riksdagenbeslutade att AMS egenregiverksamhet skulle avvecklas och attprodukfionen skulle upphöra , vilket också har skett. Redanden beslöt , efter att ha behandlat AMS-kommitténsförslag, att avge en förklaring att risk för arbetsbrist och övertalighetförelåg i samtliga sju regioner med totalt ca 600 anställda samt vidproduktionsenheten i med 13 tjänster. Syftet var att få sä sommöjligt till förfogande för att underlätta de anställdas övergång till andraarbetsuppgifter, inom och utom verket. Härefterstartade omställningsarbetet med de frivilliga åtgärder som kunde vidtas enligttrygghetsavtalet. Den berörda personalen tillfrågades om intresset för framtidaarbetsuppgifter inom eller utom arbetsmarknadsverket. Underhösten 1985 genomfördes personalkonferenser för all personal på skilda håll ilandet med deltagande från AMS, statens arbetsmarknadsnämnd samtarbetsförmedlingen i länet. Skriftlig information gick ut fill all personal vidett 20-tal tillfällen före och . Konferenserhar hållits för utbildning av. representanter i omställningsgrupperna och föruppföljning och diskussioner med regionledningarna om avvecklingsarbetetsskilda problem, såväl beträffande verksamheten som personalfrågorna. Lokaltkollektivavtal har slufits med stöd av trygghetsavtalet och turordningsavtaletom omställningsarbetets närmare organisation. Omavvecklingen av A MS egenregiverksamhet Iavtalet förband sig arbetsgivaren att bl. a. förlänga tiden för omställningsarbetetföre uppsägning t. o. m. . Omställningsarbetethar per resulterat i att 227 personer har slutatanställningen, varav 186 har erhållit ny anställning. Ytterligare 109 personerär tjänstlediga för att pröva annat arbete eller väntar pä pensionsbeslut. AMSbedömer att uppsägning kan bli aktuell för ca 200 personer den 1 april 1987.AMS kommer att; fortsätta ansträngningarna för att finna lösningar för berördpersonal . I den takt som andra lösningar kanåstadkommas, kommer uppsägningarna att återtas. Ansvaretför en bra avveckling ligger hos AMS, och några åtgärder från regeringens sidaär för'närvarande inte aktuella. Anf.55 (): Jag får tackastatsrådet för svaret. Vifrån reserverade oss mot beslutet om avvecklingen, när dettabeslut fattades. Vi ansåg att den här sortens verksamhet behövdes i denordligaste länen och hänvisade bl. a. till vad man sade från kommun.Där framförde man att flera av de berörda människorna inte skulle kunna,placeras på annat jobb utan bli hänvisade till förtidspensionering, arbetsmarknadsstödeller socialbidrag. Nuhar det hävdats från fackligt håll att en hel del. av dessa människor tydligenfar illa till följd av den här avvecklingen. Det är ju inte så att det alltidär bra för människorna bara därför att saker och ting behandlas formelltriktigt. försökte vi säga att det kunde finnas risk för denhär utvecklingen. Beslutet innebar ju de facto, en tvångsvis flyttning ay människorfill annan bostad och därmed fill annan boendeort, fill en annan fillvaro, somkanske av dem upplevs som otrygg och främmande. Ioch för sig kan jag förstå att AMS har problem i samband med den här omställningen,eftersom det finns andra problem som rör så otroligt många fler människor isamma län, dvs. Iveckan fick jag i mitt postfack två pressmeddelanden från AMS. Det ena handladeom arbetslösheten för skogsarbetare, som stigit till . I det meddelandetstår.också att det är ett stort problem att det inte finns alternafivsysselsättning. Av det andra pressmeddelandet framgår att fram till år 1990kommer avgången från jordbruket att omfatta 20 000 personer. Det är skogslänensom berörs i hög grad. Mot bakgrund av dessa dystra uppgifter frågar jagstatsrådet; Hade det inte varit bättre att den här egenregiverksamheten hadefått vara kvar åtminstone i de län där den fyllde ett behov? 56Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Frågan om AMSegenregiverksamhet har diskuterats , bl. a. under de senaste åreni den s. k. . Jag är av den uppfattningen att det var ett kloktbeslut som fattade, när man bestämde sig för att avvecklaegenregiverksamheten. Vi kan ju inte ha en viss verksamhet i AMS för depersoner som är anställda för att sköta arbetsförmedlingens ruljangs. Vi harinte arbetsförmedlingen för arbetsförmedlarnas skull utan för att få dearbetssökande, de arbetslösa, och de lediga jobben att passa ihop. Vi hade inteegenregiverksamheten för deras skull som var anställda i den, även om dennaturligtvis på de olika orterna betydde en hel del - det vill jag inteförneka. Närregeringen och har bedömt egenregiverksamheten har man gjort detufifrån frågan: Hur passar detta instrument för dem som är arbetslösa? Då fannvi två saker; Fördet första var verksamheten mycket kostnadskrävande - den var väldigt dyr. Vifick ut mindre effekt, ett mindre antal arbetslösa kunde hjälpas i den'härverksamheten än med andra åtgärder. Fördet andra - och det var en ännu viktigare orsak till nedläggningen -återkomsamma personer efter är i nya kortvarigaberedskapsarbeten. Vi lyckades inte med egenregiverksamheten få en långsiktiglösning för de arbetslösa. Därför tycker jag att det var riktigt att besluta omen avveckling. Sedanär det allfid så att en avveckling, vad det än gäller, innebär problem, svåraproblem för dem som är direkt engagerade. Vi har i det här fallet inte baraföljt de formella reglerna utan också ansträngt oss därutöver. Det är minmening att man bör fortsätta att göra det för att lösa de återstående problemen. Omavvecklingen av AMS egenregiverksamhet Anf.57 (): Det är ju inte alltid så att verksamheter i och för sig är till för deanställda, men vi vet mycket väl vad sysselsättning betyder i de här länen justnu. Det finns nämligen inte alternativa sysselsättningar. Jag ställer migverkligen frågan: Vad hade man för något annat positivt att erbjuda, när manavvecklade den här verksamheten? Har man verkligen lyckats skapa något annat änkorttidsjobb efter avvecklingen? Det skulle förvåna mig mycket i så fall. Mångaav de sociala problemen kan härledas ur koncentrationsutvecklingen. Den ledertill att människor tvingas leva i en miljö där de inte känner sig hemma ellerkänner någon samhörighet, eftersom de har tvingats att flytta till jobb. Mantvingar människor att flytta från de orter där de vill bo. När det gälleregenregiverksamheten kan jag inte föreställa mig att det fanns någraalternativa lösningar frän deras sida - kanske i ännu mindre grad. Fråncenterpartiets sida tycker vi att det här handlar om en människosyn som vi intekan acceptera. Vi tycker inte att det alltid skall vara människorna som tvingasanpassa sig fill besluten, utan egentligen är det besluten som skall anpassasså att människorna får det bra. Vi tycker inte att det har tagits tillräckligtstor hänsyn. Jaghoppas ändå att samtal förs vidare mellan AMS och statsrådet. 58Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Beträffande vad vi hargjort för dem som tidigare kunde anvisas jobb inom AMS egenregiverksamhet villjag bara säga att det är några saker som just har som syfte att åstadkomma enlångsiktig lösning, inte kortvariga arbeten för de inblandade. Jag tänker påden nya verksamheten med s. k. offentligt skyddat arbete, verksamhetenspeciellt riktad till Om avvecklingeti av AMS egenregiverksamhet byggsidan- den brukar kallas Galaxen -, den verksamhet för skogsarbetare som just nubedrivs och, när det gäller de områden som speciellt pekade ut,inte minst den försöksverksamhet som vi just nu bedriver i för attförändra inriktningen av arbetsmarknadspolitiken. Där kan vi se att manfaktiskt har lyckats skapa långsiktiga arbeten. 59 (): Jag skulle vilja fråga statsrådet: Vad är detdå för skillnad mellan det offentligt skyddade arbete som man har skapat i dagoch det offentligt skyddade arbete som man hade tidigare? Det skulle jag varamycket intresserad av att få höra. 60 Arbetsmarknadsminister : Herrtalman! Den verksamhet som vi hade inom egenregin var uppbyggd på beredskapsarbetetsgrund. Det var alltså tidsbegränsade arbeten. Grunden för det offentligtskyddade arbetet är att det inte skall vara tidsbegränsade arbeten utan vanligalångvariga anställningar. Det är skillnad mellan att gå i ett beredskapsarbeteunder , gå ut i arbetslöshet och sedan komma tillbaka tillsamma egenregiverksamhet för ett nytt kortvarigt arbete och att ha ett arbetedär man vet att det här jobbet har man inte bara utan under enlängre period. Det har man som en vanlig normal anställning. 61 (): Det låter ju väldigt bra att man har börjatfä denna inriktning på sin verksamhet, speciellt i de län där det faktiskt intefinns några alternativa sysselsättningar. Därför skulle jag vilja ställa enföljdfråga, om jag får; Kommer de här långvariga anställningarna att finnas ioffentlig verksamhet, eller kommer de även att finnas ute i privat verksamhet? Just formen offentligt skyddat arbete har viinom den offentliga sektorn. Det finns ju andra verksamheter inom den privatasektorn för grupper med en svårare situation pä arbetsmarknaden, t. ex. för demmed grava arbetshandikapp. Där använder vi oss av lönebidragsformen. Offentligtskyddat arbete finns i den offentliga sektorn. 63 (): Jag vill bara säga att man kan fråga sigvarför det i så fall inte var möjligt att skapa denna trygghet i den verksamhetsom fanns tidigare. Med tanke på åldern på de människor som är involverade ochhur svårt det är att ställa om sig när förändringar inträffar om man är i enhög ålder, upplever jag att det här egentligen skulle ha kunnat ordnas mera påplats än vad som har skett. Det har väl att göra med besvärligheterna i vårbyråkrati - vi är sä fast bundna vid specifika regler varenda gång vi skallfinna lösningar för människor. Överläggningenvar härmed avslutad. 20 § Svar på fråga1986/87:421 om anpassningsproblemen på arbetsmarknaden har frågat mig vilka åtgärder jag avser vidta för attminska anpassningsproblemen på arbetsmarknaden. Utgångspunkten för Bo Lundgrensfråga är rekryteringsbehovet inom möbel- och träindustrin i , vilketjag strax återkommer till. Närdet gäller anpassningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft kan jaghålla med om att problemen har ökat . Till stor del beror dettapå de ökade kompetenskraven som ställs vid efterfrågan på arbetskraft. Andelenav de lediga platser inom industrin där krav på utbildning eller erfarenhetställs har ökat från . Arbetslösa som inte motsvarardessa krav har därför svårare att få arbete . a. mot denna bakgrund jag vill betona arbetsmarknadsutbildningensbetydelse. Menjag vill också betona att anpassning inte bör vara ensidig. Det är angelägetatt även de arbetsgivare som har svårt att rekrytera personal funderar över omde krav de ställer kan modifieras. Närdet gäller rekryteringssituafionen inom möbel- och träindustrin i Hässleholmpåstår att det till 100 lediga arbeten inom denna bransch endastfinns en sökande. Detta är en felakfig uppgift.