prot · GA0988 · 1986-12-31 00:00:00 — Vi borde urberedskapssynpunkt ha denna tillverkning kvar i landet. Det finns också envalutasynpunkt: det handlar om en ökning av valutaimporten med en kvartsmiljard. Det finns också en rent politisk faktor: vi är mänga,särskilt inom den icke-socialistiska delen av , som anser att Sverigesproblem är att den offentliga sektorn är för stor och för dyr, eller om man såvill inte tillräckligt effektiv. En anledning till att levnadsstandardinte stiger lika snabbt som genomsnittet för är just att vi haren större offentlig sektor än något annat land som ingår i . Men man kan naturligtvis avhjälpa problemet med denoffentliga sektorns storlek även på motsatt väg, nämligen genom att se till attindustrisektorn i landet växer och blir större, så att den kan bära upp enstörre offentlig sektor. Just i det sammanhanget tycker jag att en nedläggningav valstrådstillverkningen skulle vara förödande. Därigenom minskar viavsiktligt en industriell sektor som redan i utgångsläget bevisligen är förliten för att bära den välfärdsstat som vi har och som kräver en stor offentligsektor. 41LARS-OVE (vpk): Med anledning av det som sistsade vill jag betona att det snarare är motsatsen som gäller: med en störreoffentlig sektor och en kraftig satsning pä investeringar, bl.a. inomtransportnäringen och inom industrisektorn, vilka ökar efterfrågan på dettaområde, skulle kanske industrisektorn i vårt land öka och stanna hemma, dvs.avstå från att investera utomlands. En vidgad offentlig verksamhet i ställetför den inriktning som regeringen och de borgerliga har, att begränsa den, vorekanske bättre t. o.m. både för järnverket i Domnarvet och för gruvan iGrängesberg. Så till arbetsmarknadsministern och frågan om den hund somhär ligger begravd. Det gäller inte bara vem som svarar på frågor. Nog verkardet litet ansträngt, minst sagt, att arbetsmarknadsverkets generaldirektörAllan sitter med när styrelsen i byts ut och när man samtidigtkastar fram förslaget att antalet anställda bara inom detta område skall minskamed över 2 000. Jag tror inte att detta skett av en tillfällighet. Det känns ivarje fall inte så. Det måste väl också vara ganska besvärande för enarbetsmarknadsminister som tydligen vill hålla sysselsättningen uppe att pågrund av det existerande sambandet fä sopa upp på detta sätt efter finans- ochindustride partementen. Det är ändå en medveten politik, somarbetsmarknadsministern är införstådd med, att omstruktureringen av skallgöras, varigenom i förlängningen människor blir arbetslösa. Dä får sedan arbetsmarknadsministernrycka ut med sin arsenal. Det måste kännas besvärande att behöva varainförstådd med det första ledet av denna politik. Inte ens det svar om ;s strukturplan somarbetsmarknadsministern har lämnat tyder på någon större framförhällning. Detområde där hon faktiskt har bestämmanderätt är arbetsrätten. Vad gäller defackliga organisationernas möjlighet att förhindranedläggningar, fram till dessa att nya investeringar tillkommer, är regeringentydligen helt främmande inför några satsningar. Det enda som de fackligaorganisationerna har att lita till är faktiskt sin egen styrka och möjlighetatt mobilisera, under förutsättning att inte andra regeringsadvokater försökeratt förhindra det. Om SS A och sysselsättr ningen iKopparbergs län 42Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Jag skall mycketkortfattat nämna två saker. Till vill jag säga att detnaturligtvis inte är någon tillfällighet att sitter i styrelsen.Det skulle ju vara bedrövligt om man utsåg ledamöter hur som helst. Han sitterinte där på grund av att lian är generaldirektör i arbetsmarknadsverket. har mycket goda kunskaper från sina tidigare arbetsområden om deproblem och den verksamhet som det här gäller. a. har han bakom sig enerfarenhet från . Jag begärde ordet även för att få säga något till . Det är nämligen märkligt att han nu står och talar om den offentligasektorns expansion och behovet av att industrisektorn växer. harju själv varit med som ansvarig i borgerliga regeringar då vihade Om finansieringen av hälso- och sjukvården vad manfrän företrädare från har kallat för en istid för svenskindustri. Vi tappade då sysselsättningstillfällen, och vi tappademarknadsandelar. Det gick dåligt för svensk industri under de borgerliga åren.Nu börjar det att bli bättre igen. Svensk industri har ökat antaletsysselsättningstillfällen. Svensk industri har vunnit i respekt ute i världen.I de rapporter som vi får från och frän andra håll sägs att Sverigeegentligen har åstadkommit underverk, vilket man inte har gjort i andra länder,framför allt här det gäller kampen mot arbetslösheten. Inom parentes kan jagdessutom säga att den offentliga sektorns expansion var betydligt mycket störreunder den tid som de borgerliga satt i regeringsställning än den är . vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet fä antecknat att han inteägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Svar på interpellation 1986/87:179 om fmansieringen av hälso- och sjukvården i har frågatfinansministern om han är beredd att för redovisa och utveckla sinasynpunkter angående en omfördelning av det allmännas ekonomiska resurser frånförsäkringssektorn till värdsektorn och angående kvaliteten och kapaciteteninom sjukvärden. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på interpellationen. Angående den första frågan om en omfördelning avekonomiska resurser från sjukpenningförsäkringen till den sjukvårdandeverksamheten så att särskilt akutsjukvårdens behov kan tillgodoses på ettbättre sätt vill jag framhålla att landstingen från sjukförsäkringen erhållerett bidrag, som för uppgår till . Det ankommeri första hand på landstingen att planera sjukvården efter de egna förhållandenaoch efter de krav som följer av hälso- och sjukvårdslagens utformning. Hur stort bidraget från sjukförsäkringen tillsjukvårdshuvudmännen skall vara fastställs efter överläggningar mellan statenoch inom ramen för det s. k. Dagmarsystemet. Sädanaöverläggningar pågår oiti ersättningarna för tiden efter är1987. Jag vill dock här slå fast att det inte kan bli fråga om att, som GunnarBiörck tycks förespråka i sin interpellation, tillföra sjukvården ytterligaremedel genom att försämra sjukpenningförmånerna. Vidare har frågat om regeringen ochriksdagen inte borde göra en snabbinventering av mekanismerna bakomutvecklingen mot alltmera katastrofala förhållanden inom den slutna sjukvårdenoch presentera ett program för att rädda den svenska sjukvårdens kvalitet ochkapacitet. Låt migförst säga att jag inte delar uppfattningen att vi har eller är pä väg motkatastrofala förhållanden i sjukvården. Tvärtom har vår sjukvård en godkvalitet och ett högt internationellt anseende. ställde sig bakom deutvecklingslinjer för hälso- och sjukvården som regeringen presenterade förknappt två är sedan (prop. 1984/85:181). I proposifionen redovisades -motbakgrund av hälso- och sjukvårdslagens mål för hälso- och sjukvården om en godhälsa och en värd pä lika villkor för hela befolkningen -regeringens syn påinriktningen och utvecklingen av hälso- och sjukvärden med särskild tonvikt päde förebyggande insatserna. Denna syn pä utvecklingen står alltjämt fast. Det finns dock vissa förhållanden inom hälso- ochsjukvärden som har föranlett speciella insatser. Hit hör t. ex.köproblematiken. Regeringen har lagt fram förslag till om ensärskild ersättning för att öka kapaciteten inom sjukvården när det gälleroperationer av starr, kranskärlsförträngning och höftleder. I detta sammanhangkommer också att ta fram ett underlag för resursutnyttjandetoch hur det kan effektiviseras. Om finansieringen av hälso- och sjukvården 44GUNNAR i (m); Tillåt mig att framföra ett tack tillsocialministern för svaret på min interpellation till finansministern. Vad jagville ha belyst med anledning av vissa uttalanden som finansministern gjordevid en diskussion på för nu var omregeringen kunde tänka sig en viss omfördelning av det allmännas resurser fränförsäkringssektorn till vårdsektorn för att tillgodose främst den slutnaakutsjukvårdens mest trängande behov, I motsats till finansministern, som verkade klart medvetenom akutsjukvårdens problem, förefaller socialministern märkvärdigt omedvetenom det faktiska läget härvidlag. Vi är inte betjänta av tomma och till intetförpliktande fraser om "en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen-- medsärskild tonvikt pä de förebyggande insatserna". endabekymmer socialministern känner till är tydligen operationsköerna för starr,kranskärlsförträngning och dåliga höftleder. Det är nästan hjärtskärande attbehöva lyssna till så omedvetna uttalanden frän socialministern, som tycks taät sig äran av den svenska sjukvärden trots allt fortfarande åtnjuter ett högtinternationellt anseende. Vilkas förtjänst är det i så fall, månne? Själv hade jag förmånen att under min aktiva tid fä arbetaunder relativt gynnsamma betingelser. Men mina tidigare medarbetare ochdärefter chefer för stora medicinkliniker i , , och här i har var försig vid skilda tillfällen lämnat skakande redovisningar för läget inom denslutna akutsjukvården av . Medicinkliniken på har -trots en synnerligen kompetent medicinsk och administrativ ledning-överbeläggningarsom motsvarar en hel stor värdavdelning - trots en orimligt kort medelvårdtidom för detta tunga invärtes medicinska klientel. Det är som ompolitiker och administratörer inte hade en aning om den svenska befolkningensåldersfördelning ochde medicinska och sociala konsekvenserna av att själva demedicinska framstegen visserligen sänkt dödligheten och Om finansieringen av hälso- och sjukvården därmedökat medellivslängden men skapat ett ökat sjukvårds- ochomvärdnadsbehov i dessa växande äldre åldersgrupper. Jag hade anledningatt besöka en vårdcentral.Jag var nog den enda patienten, av det tomma kapprummet att döma. Men jag kunderäkna till åtminstone fem propert vitklädda anställda i de ödsligt tommalokalerna. Alla vet vi nog hur det däremot ser ut på en akutmottagning på vårasjukhus, dygnet runt, och i vårdavdelningarnas korridorer och biutrymmen med enjäktad och ansträngd personal. Det är inte fler administratörer på chefstolarvi behöver utan en direktkontakt mellan de för sjukvårdspolitiken ansvariga ochsjukvårdens egna sakkunniga företrädare. I är är det jag gick medicinkursen pä Serafimerlasarettethos , och under har jag haft växlande uppgifter inom svenskmedicin, därav 30 som lärare för blivande läkare och sjuksköterskor. Det varstimulerande år, som genomsyrades av entusiasm, engagemang och optimism:Utvecklingen gick framåt, mer kunde göras för de sjuka, hindren var till föratt övervinnas. lämnar sjuksköterskorna sina arbeten, rekryteringensviktar, utbildningsplatser står tomma och en av den svenska medicinensfrämsta företrädare säger: "Det är snart inte roligt längre att varaläkare." Andra följer ännu det kungliga valspråket "Plikten framförallt" och leder sina kliniker, inte främst som entusiasmerande företrädareför nya kunskaper och behandlingsinitiativ utan som desillusioneradeexekutörer av hårt nedskurna femårsbudgetar, sysselsatta med att försöka räddavad som räddas kan. Socialministerns svar - jämfört med finansministernsuttalande på - ger mig det intrycket att han har bättrereda på läget pä sjukhusfronten än socialministern. Vad jag har fört med migfrån debatten på , som jag lyssnade till men avsiktligtinte deltog i, var just det som jag tagit upp i min interpellation, nämligenfrågan om i vilken utsträckning konstruktionen av avtalsformer ochförsäkringsmodeller med nödvändighet måste styra också avvägningen mellanfinansieringen av de faktiska vårdresurserna och ersättningen förinkomstbortfall. Jag tror att vi har en olycklig uppsplittring av ansvaret här:Olika roller spelas av landstingen och statsmakterna, här i är dettvå olika utskott som sysslar med sjukvården resp. sjukförsäkringen, ochdärtill kommer avtalsförhandlarna. Kanske är det också så att det i dettasammanhang finns faktiska intressemotsättningar mellan de aktiva åldrarna ochpensionärerna, även om de som får leva så länge de nog hoppas på alla kommeratt bli pensionärer. Min förhoppning hade varit att det skulle finnas enöppning för ett icke partipolitiskt resonemang kring de här problemen.Socialministerns rigiditet förefaller tyvärr att utesluta sådana. Jag har velatatt man förutsättningslöst skulle undersöka olika metoder för att stödja denhårt ansträngda offentliga sjukvärden, inom vilken jag själv med glädje ochtacksamhet verkat i 40 är och för vars framtid jag fortfarande känner migdelaktig i ansvaret. Det är kanske fel att säga att jag är besviken päsocialministern. Egentligen har hon väl bara sagt vad man kunde vänta sig. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Det råder inga delade meningar om sjukvårdenoch dess situation mellan finansministern och mig. Jag har läst det tal somfinansministern höll på , och jag har också talat medhonom om den diskussion som försiggick där. Det är inte heller så att jag taråt mig äran av den höga kvalitet som finns på den svenska,sjukvården. Deri äranvill jag i främsta hand ge till de duktiga företrädare för allapersonalkategorier inom den svenska sjukvården som utför ett mycketkvalificerat och bra arbete. Den svenska sjukvården kostar ungefär 70 miljarder, och avdem bidrar staten rhed 12 miljarder. Det är litet svårt att förstå resonemang.Vi har försökt tolka interpellationen på , och jag försökteockså tolka vad var ute efter i sitt anförande. Jag tror att hantalar för den moderata motionen om att sänka ersättningsnivån inomsjukförsäkringssys-' temet och på så sätt föra över de resurserna till densvenska sjukvården. Jag vet att den debatten också var uppe när Kjell-OlofFeldt talade på det aktuella mötet, och har sagt att han intekan tänka sig att vi skall försämra sjukvården för människorna i det härlandet. Det finns vissa grupper som kan förhandla sig till enbättre sjukvård, men stora grupper inom samhället - de som exempelvis finnsinom LO-kollektivet - har inte den möjligheten. Det finns alltså inte, , några delademeningar inom regeringen när det gäller detta. Om vi kan hitta andrakonstruktioner inom ramen för de resurser som vi har, kommer naturligtvis deatt diskuteras mellan staten och , när vi nu är inne pä attdiskutera de ersättningar som skall gälla efter 1987. 46 i (m); Med hänsyn till den långt framskridna tidenavstår jag från fortsatt meningsutbyte i den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 10§ Svar på interpellationerna 1986/87:190 och 196 om vapenexporten har frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser vidta för att motverka den ökande svenskavapenexporten och främja en omställning av vapenproduktionen till civilproduktion, vilka åtgärder som erfordras för att effektivt förhindravapenexport till stater indragna i olika konflikter, vilka åtgärder regeringenär beredd att vidta för att förhindra eller i vart fall begränsa den svenskavapenexporten till stormakterna, vilka åtgärder regeringen avser vidta för attförhindra smuggling och vidareexport av svenska vapen och, slutligen, vilkainitiativ regeringen avser ta för att begränsa den internationella vapenhandelnoch få till stånd en registrering av vapenproduktion och vapenleveranser mellanstater. har frågat statsministern om regeringen är beredd att tillsätta 4 protokoll 1986/87:88 enoberoende kommission som får till uppgift att utreda svensk vapenexport under1970- och 1980-talen., Interpellationen har överlämnats till mig förbesvarande. Jag kommeratt besvara frågorna i ett sammanhang. I en rad försvarspolitiska beslut har uttalatatt säkerhetspolitik i väsentliga avseenden grundar sig på tillitentill den svenska industrins förmåga att utveckla och tillverka materiel som ärav vikt för vår försvarskraft. En kvalificerad svensk försvarsindustri gör detmöjligt att utforma förband och system som är särskilt anpassade till varaspeciella försvarsbetingelser. Genom att ha en egen försvarsindustri kan viundvika att komma i en sådan beroendeställning till andra länder som kanutnyttjas för påtryckningar. Landet skall inte heller stå utan viktig materieli en,. Även om vi av tekniska och ekonomiska skäl tvingasimportera viss försvarsmateriel utifrån, får denna import inte bli så stor attde säkerhetspolitiska målen kan ifrågasättas. För att till rimliga kostnader vidmakthålla en hög nivå påkunnande och övriga resurser i försvarsindustrin och därigenom bibehålla entillfredsställande självförsörjningsgrad är en viss export nödvändig. Dennasyn har legat fill grund för de försvarspolitiska övervägandena i landet sedanlång tid fillbaka. Värdet av krigsmaterielexporten varierar till är.Sett - och den första hälften av1980-talet - har värdet i fasta priser visserligen varierat men dä kring enrelativt stabil nivå. Som andel av totala export liggerkrigsmaterielexporten omkring eller strax . i det kortareperspektivet är det troligt att exportsiffran för och även den förinnevarande år blir högre än . En del nya och mycket stora kontraktslöts som bekant under föregående år. Liksom vi själva delvis bygger upp vårt försvar med köputifrån av vapen och vapenkomponenter måste vi också ge andra länder sammarätt. För många stater som önskar vara fria frän stormaktsbindningar kan inköpfrän vara ett önskvärt alternativ. har genom breda majoriteter lagt fastprinciperna för den svenska vapenexporten. De nu gällande riktlinjerna antogs av och bekräftades . Tillstånd för export av krigsmateriel bör inte beviljas till stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, stat somär invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt eller stat som har inre väpnade oroligheter. Inte heller bör exporttillstånd beviljas till stat som kanantas använda materielen för att undertrycka mänskliga rättigheter. Enligt min mening är reglerna på denna punkt avfattade medden grad av precisering man rimligen kan begära. Riktlinjerna kan inte utformasså att de täcker alla tänkbara situationer. Bedömningen i enskilda fall kandock vara svår att göra. Ett begrepp som "inre väpnade oroligheter"måste prövas till art och omfattning och sättas in i ett större nationelltsammanhang för en utvärdering. Det slutliga beslutet i en tillståndsprövningbygger alltid på en totalbedömning av det berörda landet i fråga och andrarelevanta omstän- digheter.Jag har svårt att se att någon annan bedömningsgrund skulle vara merändamålsenlig. I totalbedömningen ingår också överväganden rörandeköparlandets försörjning med reservdelar och andra med tidigare köp förknippadeleveransfrågor. I fallet , som ägnar uppmärksamhetåt i interpellationen, har frågor av den arten aktualiserats. Dessa äremellertid föremål för prövning i , varför jag intefinner anledning att kommentera dem i detta sammanhang. Frågan om att hindra eller i vart fall begränsa densvenska vapenexporten till stormakterna förefaller mig inte vara helt klar.Interpellanten hänvisar till och i sitt siffermaterial. OmStorbritannien hänförs till begreppet stormakt bör rimligen också andra länderav samma storleks- och utvecklingsnivå räknas dit. Om en sådan begränsning uttalade utrikesutskottet i sittbetänkande 1986/87:3 att den avsevärt skulle försvåramöjligheterna att upprätthålla för försvars- och neutralitetspolitikerforderlig tillverkningskapacitet i den egna krigsmaterielindustrin. Därtillkommer, säger utskottet, säkerhetspolitiska överväganden om vad det skulleinnebära om export förbjöds till länder som självt är i behov av attimportera krigsmateriel frän. Jag har ingenting att tillägga till utskottetsuttalande.,. Frågan om åtgärder för att förhindra smuggling ochvidareexport av svenska vapen följs givetvis med den allra störstauppmärksamhet av regeringen. Flera åtgärder för att förstärka den kontroll somkan utövas av krigsmaterielinspektionen har redan vidtagits och andra är underövervägande i en intern utredning inom UD:s handelsavdelning. För detta flera tillfällen redogörelser lämnats i . Om svenska vapen smugglats till ett eller flera länder- omalltså kriminella handlingar begåtts - vet vi ännu inte. Pågående utredningarär ännu inte avslutade. När resultatet av dessa föreligger räknar vi med attkunna ha ett bredare underlag för en bedömning av vad som bör göras för attförhindra ett återupprepande. Om smuggling skett är det vikfigt att veta t. ex.vilka förutsättningarna för den varit, hur den gått till och vilka som buritansvaret för den. Som jag framhöll inledningsvis är en högsjälvförsörjningsgrad för det svenska försvaret av stor vikt för denförsvarspolitik vi har valt. omställning till civil produktion måstedärför ske med bibehållande av denna höga självförsörjningsgrad.Ansträngningarna i denna riktning görs t. ex. genom korhpletterande civiltillverkning inom försvarsindustrin, men problemen är inte lättlösta. Dessutomär det ju så att försvarsindustrin alltid kommer att behöva ett visst egetutrymme för forskning, utveckling och tillverkning. Framtagning av nya vapenoch vajjensystem kräver sin egen speciella kompetens. Jag vill härvidlag ocksåstarkt betona att en förutsättning för vår styrka på detta för oss allaavgörande säkerhetspolitiska område är de samlade erfarenheter, denyrkesskicklighet och den kunskap som finns inom vår försvarsindustri. Den måstevi värna om. Som svar på sista fråga bör detframhållas att det inom ramen för de internationella nedrustningssträvandenahar gjorts åtskilliga försök att åstadkomma samling kring tanken att få tillstånd en internationellkontroll av vapenhandeln eller åtminstone en öppen redovisning. Försöken haremellertid stött på starkt motstånd från många håll. En orsak härtill har bl.a. varit att många länder inom den alliansfria gruppen gjort gällande att enkontroll av vapenhandeln skulle komma att fungera på ett diskriminerande sättgentemot dem som inte eller bara i ringa utsträckning själva klarar sinvapenförsörjning och utgöra ett hinder för dem att få tillgång till modernmilitär teknologi. Även om svårigheterna att nå enighet om någon form avkontroll av den internationella vapenhandeln är mycket stora bör arbetet motdetta mål givetvis fortsätta. deltar aktivt i detta arbete och sökerfinna framkomliga vägar till en öppnare redovisning med sikte på överenskommelserom begränsningar. Som svar på fråga vill jag framhålla attfrågor om reglerna för den svenska vapenexporten har utretts vid fleratillfällen . Därvid har också noggranna genomgångar gjorts avhur den svenska vapenexporten utvecklats. Redogörelser för detta lämnas ävenårligen till . När det gäller vapenexportfrågor är det regeringen som haratt ta ställning till ansökningar om utförseltillstånd. Kontrollen av utförselnåvilar tullmyndigheterna. Ansvaret för utredningen av brott mot gällandebestämmelser ligger på de rättsvårdande myndigheterna. Misstankar om brott mot reglerna om krigsmaterielexportutreds av polis och tullkriminal, under ledning av förrelänsäklagaren . Vad gäller belysning av regeringens handhavande av dennafråga har redan tidigare förslag framförts om tillsättande av en särskildkommission. Detta förklarade sig regeringen beredd att medverka till. Mot bakgrund av de uttalanden som sedermera gjordes avkonstitutionsutskottets ordförande om utskottets ansvar för granskningen avregeringens handläggning av dessa frågor blev förslaget inte längre aktuellt. 48HANS (): Jag tackar utrikeshandelsministern för svaret. uppger att exportsiffran och ävenför 1987 blir högre än . Detta stämmer helt med vad jag redovisat i mininterpellation. Vapenexporten låg 42 %högre än 1985. hänvisar till att en delnya och mycket stora kontrakt slöts under föregående år. Jag antar att hon dåavser den stora Indienordern. Om så är fallet, vill jag framhålla att så gottsom hela ökningen av exporten 1986 hänförde sig till andra länder än Indien.Den exporten kom inte i gång förrän . Regeringens utförseltillstånd har i löpande penningvärdenära nog tredubblats till 4 262 milj. kr.