prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Man är heller inte beredd att låta PLO delta i eninternafionell konferens. Denna låsning är mycket olycklig. Att PLO:sdeltagande skall förhindra hållandet av en konferens är orimligt. Det bordevara möjUgt att visa någon kompromissvilja, om man verkligen önskar få slut påkonflikten i . Utrikesutskottetbesökte också Efiopien. Vi har sedan många årfionden fillbaka nära relationertill det etiopiska folket, som under historien fått lida så mycket under yttretryck, inbördeskrig och torka. Det är med stor oro vi ser på det pågåendeinbördeskriget, som tar så mycket av det fattiga landets resurser ochförorsakar så mycket mänskligt lidande. Det är också med oro vi följer utvecklingenpå landsbygden, där stora folkomflyttningar riskerar att leda tiU kränkningarav mänskliga rättigheter. Även om vi inte begär att införande av västeuropeiskademokrafiska samhällssystem skall vara en förutsättning för biståndssamarbete,kan vi inte godta varaktiga kränkningar av mänskliga rättigheter. Enriksdagsdelegation besökte EG-parlamentet liksom företrädare förkommissionen och rådet. Vi deklarerade den svenska intresse förutvidgat samarbete med Europeiska gemenskapen inom de ramar som vårneutralitetspolifik medger. Vi mötte stor välvilja och stort intresse frånföreträdare för EG. Dock visade det sig att parlamentsledamöterna inte alltidkände till eller förstod situation. Vi gjorde vad vi kunde för att förklaravår position. Det är säkerligen viktigt att detta sker fortlöpande. Tätakontakter mellan företrädare för och riksdag och är viktiga för den utveckling av samarbetet meUan dem och oss, vilketbetyder så mycket för ekonomiska utveckling. Ett ekonomiskt starkt är en viktig förutsättning för helavärldens utveckling. Från går de stora strömmarna av bistånd tillden tredje världen. Dessa insatser bör öka. De västeuropeiska demokratierna harett stort ansvar både för den ekonomiska utvecklingen och för upprätthållandetav mänskliga rättigheter. För flera europeiska länder gäller ett särskilt,historiskt ansvar från den fid då kolonialismen grundlade mycket av dagensunderutveckling. Såvälnär det gäller utvecklingsbistånd som när det gäller kampen mot apartheid hartredje världen rätt att ställa krav på . Det är, herr talman, enviktig uppgift för att medverka till att de västeuropeiskademokratierna lever upp till dessa krav. 17 (): Som ett litet, utrikeshandelsberoende land bygger sin välfärdpå internationell samverkan. Vi kan upprätthålla en hög livskvalitet endastgenom ett omfattande kontaktutbyte med andra länder på praktiskt taget allasamhällslivets områden. Ekonomiskt och socialt, kulturellt och ideologiskthämtar vi vår styrka ur det internafionella samarbetet. Även välfärden, som viofta tror är specifikt svensk, är beroende av det fria utbytet av tankar,idéer, forskningsresultat och produkter som bl. a. gör det möjligt att ge sjukaoch handikappade en kvalificerad vård. Varjebedömning av framtid måste ta sin utgångspunkt i en bedömning avomvärldens utveckling. Till alldeles övervägande grad bestäms vår utvecklingav den gemensamma färdriktningen fria länder emellan. Detfinns de som beklagar detta och som drömmer om att skall spela en rollalldeles för sig självt, en roll där vi inte är lika beroende av influenser ochimpulser från andra länder och kontinenter. Visstkan vi avskärma oss - det finns inget som säger att naturnödvändigtmåste samverka. Men förlusten blir då stor i form av minskad välfärd, kulturellisolering och ekonomisk tillbakagång. Valet är därför ganska lätt. Kulturellt,ekonomiskt och socialt är en del av . Den vitalisering av Europasom EG:s planer på att skapa en intern fri marknad för 320 miljoner människorger löfte om är av avgörande betydelse också för oss. Det ekonomiskt starkareoch utrikespolitiskt morskare som EG:s planer ger förhoppningar om kankomma att bli en allt betydelsefullare faktor värld. Sverigemåste stärka och fördjupa sina kontakter med den europeiska gemenskapen.Regeringskansliet har dragit i gång ett förtjänstfullt arbete för attmöjliggöra för att akfivt delta i den ekonomiska integration som nupågår. Vi måste aktivt söka påverka de gemensamma europeiska lösningar somförhandlas fram på vikfiga områden som utbildning och forskning,kapitalrörelser, skatter, tjänstehandel m. m. Det är nu som vi och övriga EFTA-länder måste se fill att inteskärmas av från den euoropeiska utvecklingen. Mensamarbetet med får för del inte bara handla om ekonomi. Sverigemåste ta del också i den kulturella, sociala och ekonomiska utveckUngen.Sverige bör vårda sig om sina europeiska förbindelser på bred front. Sverigehar stora möjligheter att stärka förbindelserna med genom attsamhällslivet i vid mening engagerar sig i Europaarbetet. Det gäller , som genom sina utskott kan upprätthålla kontakter med motsvarandeorgan i . Det gäller partier, institutioner och folkrörelser,som genom egna initiafiv och kontakter kan bidra fill att göra i bästamening Europafillvänt. Parallelltmed att vår integration i ökar måste kontakterna med Central- ochÖsteuropa byggas ut. Detta kan ske på bilateral basis och genom ett fortsattakfivt svenskt deltagande i ESK-processen. Förhandlingarna i tycks justnu präglas av mängder av förslag och propåer som framlagts av de deltagandestaterna. Det är också betydelsefullt att bredden i Helsingforsavtaletbibehålls. Miljöfrågor, ekonomiska frågor och inte minst frågan om de mänskligarättigheterna måste föras framåt vid sidan av nedrustningsförhandlingarna. Dennya, öppnare atfityden hos ledningen för borde öka möjligheternaatt göra landvinningar för de mänskliga rättigheterna inom Helsingforsprocessensram. Förfolken i är Helsingforsprocessen, sedd som en helhet, oerhört viktig.Om detta vittnar bl. a. bildandet av de många Helsingfors-grupperna i öst.Folkens förhoppningar i öst får inte svikas i de fortsatta ESK-förhandlingarna.Då vinnes ingen stabilitet i . Framsteg måste uppnås på allaHelsingforsavtalets sakområden. som förhoppningar om betydande framsteg pånedrustningsområdet återigen fått ny näring tycks oron för vad en s. k.nollösning kan föra med sig finnas kvar i flera europeiska huvudstäder. Endenuklearisering av rör vid mycket centrala säkerhetspolitiskaföreställningar, etablerade . Det är förståeligt om västeuropéerna,som har kämpat sig igenom medeldistansmissilernas utplacering, ställer signågot avvaktande inför en amerikansk-sovjetisk överenskommelse som innebär attmedeldistansmissilerna avvecklas, som de sovjetiskakortdistansrobotarna blir kvar och en konventionell nedrustning ännu inte harpåbörjats. Nedrustningenmåste företas så att både öst och väst känner att deras säkerhetspoUtiskaintressen tillvaratas. I denna ekvation ingår också den sovjetiska oron för detamerikanska SDI-programmet. IGeneve pågår de viktiga kemivapenförhandlingarna inom ramen för CD. Sverigeinnehar nu ordförandeskapet i förhandlingarna. För att skall kunnafullgöra sina uppgifter på bästa sätt bör den svenska delegationen vid CD iGeneve tillföras personella förstärkningar. Vi beklagar att vårt förslag härominte vunnit stöd. Europahar ett omisfligt arv i sina demokratiska traditioner. Vaktslåendet kring dettaarv liksom strävan efter enighet manifesterades efter itillkomsten av . med sina 21 medlemmar utgör en viktigmoralisk kraft i och världen, till förmån för demokrati och mänskligarättigheter. och ger varje medborgare imedlemsstaterna den unika möjUgheten att vända sig till ettövernationellt organ och få rätt gentemot sitt eget lands myndigheter. Mångaav det moderna samhällets problem löses bäst i samverkan med länder.Dit hör terrorism, främlingshat, missbruksproblem, integritetsfrågorförknippade med dataanvändning, och etiska frågor som hör samman med den nyagentekniken. Europeiska lösningar är nödvändiga också på miljöområdet. Sverigebör i sin Europapolitik fortsätta att ge sitt stöd till och dessorgan. En arbetsfördelning mellan och böreftersträvas. Värdefullti arbete är också dess strävan att främja demokrati och mänskligarättigheter även utanför . Kontakterna med t. ex. är välutbyggda. En resolution har antagits av den parlamentariska församlingen ombetydelsen av att främja de mänskUga fri-och rättigheterna ibiståndssamarbetet. Sverigehar en hel del att lära av denna rekommendation. Sambandet meUan en demokratiskoch en ekonomisk och en social utveckling betonas i denna kraftigt. Alltförlänge har demokratimålet eftersatts i svensk biståndspolitik. betonas detav alla partier. Låt oss då tillse att det svenska biståndet får en sådanutformning att det på ett konkret sätt stödjer en demokratisk utveckling itredje världen. Dennalinje är inte minst viktig i kontakterna med södra . Den ensidigabojkottlinje som regeringen nu tyvärr valt får inte medföra att Sverigesmöjligheter och intresse för att stödja den demokratiska oppositionen iSydafrika försvagas. Det är framför allt inne i som kampen mot detavskyvärda apartheidsystemet måste vinnas. måste enligt vår mening ökasina ansträngningar och insatser för att stödja dem som kämpar mot apartheid.För detta arbete krävs kontakter, inte isolering. Detomfattande svenska biståndet till är klandervärt bl. a. mot bakgrund avVietnams fortsatta ockupation av . Denvietnamesiska ockupationen av strider lika mycket mot folkrätten somSovjets invasion i . I det ena fallet stödjer Sverigeockupationsmakten, i det andra söker vi ge humanitär hjälp tiU motståndsrörelsen.Logiken i den svenska linjen är inte helt klar. Det är viktigt för , som ett Utet land, att stödja folkrättensprinciper både när det är bekvämt och när det är obekvämt. Att mäta olika måttinom utrikespolitikens ram skadar vår egen utrikespoUtiska trovärdighet. Anf.18 (): I sin deklaration betonade utrikesministern den internationellafolkrättens betydelse för de små nationerna. Det är viktigt och riktigt attutrikesministern gör denna deklaration. Tyvärr har regeringen glömt bort dennaviktiga del av vår internationeUa framtoning i sektorn fredlig samexistensunder väldigt . Det är länge sedan gjorde några mer vägandeinlägg i den internationella debatten på folkrättens område. Detta är markeratockså genom att UD:s folkrättsexpert hoppat av från sitt jobb och hänvisat tillatt regeringen och UD inte längre visar intresse för folkrättsfrågorna. Jagdelar uppfattningen om detta bristande intresse, och jag skall utveckla dettanärmare. Sverigehar en lång tradition då det gäller arbetet att uppnå fred och samförstånd ivärlden. Redan före utbrott gjorde vi många uppmärksammadeinsatser i och andra internationella organ i medlanderoller för att rädda världsfreden. Sverigegrundlade också en tradition på folkrättens område genom starka insatserinternationellt. Till sitt innehåll har detta inneburit att vi hävdatuppfattningen att anslutningen till ett för hela "statssamfundet"gemensamt normsystem verksamt kan bidra till att undanröja risker förkonflikter och i värsta fall krig mellan folken. har också alltidbetonat folkrättens avgörande betydelse gentemot de militärt och ekonomisktstarkare stormakterna. De små nationernas suveränitet och bestämmanderätt översitt eget territorium har varit en ledstjärna för agerande iinternationella sammanhang. Den uppfattningen framgickockså av utrikesministerns deklaration. Arbetetför att trygga folkrätten och verka för en humanisering av krigets lagar hadesedan sin intensivaste period här i . Den av regeringentillsatta folkrättsdelegationen, bl.a. under ledning av under långtid, deltog intensivt i det internationella förhandlingsarbetet i dessa förden svenska profilen i folkrätts- och nedrustningssammanhang betydelsefullafrågor. Detinternationella arbetet ledde 1977 fram till de s. k. tilläggsprotokollen fill1949 års Genévekonventioner. I dessa båda tilläggsprotokoll fastläggs ett antalviktiga nya regler gällande humanitet i krigföringen - ett förstärkt skydd förcivilbefolkningen, regler angående ockupation osv. Sverigeratificerade de båda tilläggsprotokollen. Därigenomaktualiserades för svensk del en rad frågor inom folkrättens område. Det gälldei första hand tolkningen av vissa regler, spridning av protokollen samtundervisning om de nya reglerna och deras tillämpning. Staternas skyldigheterfinns fastslagna i särskilda artiklar i protokollen. Det var huvudsakligen medanledning av att ratificerade de båda tilläggsprotokollen somfolkrättskommittén tillkallades . Kommittén med hovrättspresidentCarl-Ivar Skarstedt som ordförande lärhnade sittslutbetänkande. Folkrätten i krig, till försvarsministern. Folkrättskommitténsslutbetänkande anses vara en av de största och mest kvalificerade folkrättsUgautredningar som gjorts i detta land. Kommittén kommer inte enbart med förslagtill olika nyordningar och nyorganisationer utan tolkar också kompliceradefolkrättsliga regler. Betänkandet har redan kommit att spela stor roll i denfolkrättsliga undervisningen i vårt land. Kommitténsförslag och andra uttalanden berör många myndigheter och organisationer inomdet svenska totalförsvaret: försvarsmakten, Svenska röda korset,, , , överstyrelsen för civilberedskap och universiteten. Denna uppräkning visar vilka stora ansvarsområdendet gäller och hur viktigt detta arbete är. Sverigehade en framträdande roll under det mångåriga internationella konferensarbetesom låg bakom tillkomsten av de båda tilläggsprotokollen i . Detfortsatta svenska engagemanget inom detta område och inte minst det inom dennadel av den folkrättsliga materian unika dokument som folkrättskommitténsslutbetänkande anses utgöra anser jag måste fullföljas. Det är också vad manväntar sig i utlandet. De lösningar av olika problem och frågeställningar somSverige kommer fram till kan därför antas bli fill god ledning och rent av blimönsterbildande såväl vid tillämpningen av tilläggsprotokollens regelsystemsom vid de fortsatta strävandena att vidareutveckla den internationellahumanitära rätten. Det finns också ett klart samband mellan folkrätten ochsvensk säkerhetspoUfik. Folkrätten innebär ett skydd för ett litet neutraltland även under konfliktsituationer och krig.. Iregeringen är det utrikes- och försvarsdepartementet som har ansvaret för attfolkrättskommitténs slutbetänkande omsätts i beslut och andra åtgärder. Efterbeslut i försvarsdepartementet har man bildat ett rådgivande utskott förutbildning och tillämpning av folkrättens regler i krig. Utskottet hade sittförsta sammanträde . Vid detta sammanträde drog man upp riktlinjernaför utskottets närmast liggande uppgifter. Motdenna bakgrund finns det anledning att med oro konstatera att arbetet för att ibeslut och andra åtgärder omsätta förslagen i folkrättskommitténsslutbetänkande ännu inte har kommit längre än att folkrättsdelegationensrådgivande utskott inrättats efter ett beslut av regeringen. Utbildningen avjuridiska rådgivare åt militära chefer skall också komma i gång genomöverbefälhavarens försorg. har det gått filläggsprotokollentillkom och folkrättskommitténs slutbetänkande lämnades ochingenfing ytterligare har hänt. Riksdagenhar all anledning att begära information om vad som har hänt sedan 1979genom beslut av ratificerade de båda tilläggsprotokollen. Det ärbetänkligt att den mångfald av frågor som folkrättskommitténs betänkandeinnehåller inte har behandlats med den kraft och det engagemang som ämnet såväl motiverar. Detär också mot denna bakgrund anmärkningsvärt att det i satsas påtagligtsmå resurser på forskning och utbildning på detta område. Vid de juridiskafakulteterna finns totalt endast en renodlad folkrättsprofessur, i ,medan folkrätten i övrigt, i t. ex. och , företräds av professorni internationell rätt, som också har att svara för det rent inomstatliga ämnetinternationell privaträtt. Vid en jämförelse med förhållandena i andra länderter sig avsaknaden av en professur i folkrätt som ytterst anmärkningsvärd. Detfinns också andra tecken på att UD är i färd med att nedrusta sitt kunnande påfolkrättens område. Detta är att beklaga. Det minskar kunnande ochinitiativförmåga på folkrättens område och försvagar auktoritet pånedrustningens område, som alltid har varit prioriterat av samtliga svenskaregeringar- mellan två krig och efter det senaste världskriget. Det finns allanledning för regeringen att med kraft ta tag i folkrättsfrågorna. Man bordekunna förvänta sig att en proposition på de sakligt underbyggda och ännuaktuella förslag som folkrättskommitténs betänkande innehåller läggs fram för riksdagen.En professur i folkrätt bör också inrättas, och folkrättsarbetet i UD bör få deresurser som möjliggör meningsfulla insatser på ett, för en liten nation somSverige, så betydelsefullt område. Utrikesdebatten har också behandlat ämnen som vår vapenexport.Jag vill bara understryka några saker i det sammanhanget utöver vad mitt partisföreträdare fidigare sagt. Föratt denna typ av oro och begynnande misstro mot politiker skall kunnaundanröjas fordras att regeringen går till botten i de olika ärendena och öppetredovisar för svenska folket vad som hänt. Skrämmande exempel från andra ländervisar hur även starka nationer kan skakas i sina grundvalar om inte sanningenredovisas. En sådan känslig affär är naturligtvis alla turerna kring Sverigesvapenexport. Strävanefter fred och samförstånd mellan oUka nafioner sitter djupt i den svenskafolksjälen. Av den orsaken är det naturligt att rykten om att säljervapen till krigförande nationer och terrorregimer väcker oro och vrede. Iavsaknad av klara och entydiga besked om motsatsen sätter många sin tilltrotill de illavarslande ryktena. Om Boforsbolaget smugglat vapen till länder somär involverade i krigshandlingar är detta en sak för tullen och poUsen att utreda,och om någon är skyldig skall vederbörande ställas inför I den processenskall inga politiska makthavare ingripa, endast stå till polisens förfogandeför upplysningar om så erfordras. Förden svenska vapenexporten finns klara regler. All vapenexport ärförbjuden, men dispens kan ges av regeringen för export till neutrala, poUtisktstabila länder. Export av vapen fill länder som är indragna i krigshandlingareller där det finns risk för att så kommer att ske får inte godkännas av ensvensk regering. De allt tätare uppgifterna om att svenska vapen, och detta ibetydande omfattning, finns t. ex. hos krigsmakterna i , , Bahrein ochLibyen betyder, om uppgifterna är riktiga, klara brott mot reglerna för densvenska vapenexporten. Huruvidanågon regeringsmedlem i olika regeringar känt till dessa förhållanden harkonstitutionsutskottet att utreda. I detta utredningsarbete måste regeringenberedvilligt hjälpa till genom att öppet redogöra för av den kändaförhållanden. Halvsanningar och oklara besked bidrar bara till att öka misstronhos allmänheten. Regeringenmåste också med det snaraste se över reglerna för vår vapenexport ochkontrollapparaten för att dessa regler sedan skall kunna efterlevas. bör också ges ut med en öppen redovisning av vår export av vapen. Det ärav yttersta vikt, bl. a. för trovärdigheten i våra strävanden för nedrustning,att misstron mot den svenska vapenhandeln undanröjs. På biståndsområdet finns det också oroande inslag. Aktioner från SIDA:sledning för att tysta obekväm krifik av vår biståndsverksamhet hör inte hemma isvensk demokrati. Felaktiga och vilseledande uppgifter under frågestunder iriksdagen utgör också hot mot biståndsverksamheten i stort. Kravet på attmänskliga rättigheter skall respekteras vid rekryteringen och behandlingen avarbetskraften vid skogsavverkningarna i samband med Bai är ettinflammerat diskussionsämne, och den borgerliga oppositionen i harkrävt att ärendet skall klarläggas och förbättringar i skogsarbetarnaslevnadsvillkor skall göras. Efter många debatter i ärendet och med samstämmigaoroande uppgifter från som bakgrund har biståndsministern nu tillsatten utredning som skall lägga fram fakta i ärendet. Utredningen beräknas bliklar . Idagarna har biståndsministern själv besökt och Vinh föratt själv bilda sig en uppfattning om skogsarbetarnas villkor. Jag tycker dettaär ambitiöst och riktigt, men jag finner det inte särskilt välbetänkt att efterett kort besök på ort och ställe och ett fåtal intervjuer fälla omdömen omvillkoren för skogsarbetarna - detta mot bakgrunden av att professor skall lägga fram sin utredning fill hösten. Jag har tagit fram ett par exempel inom utrikesförvaltningdär oklara regler, bristande kontroll, brister i informationen och bristandeöppenhet i redovisningarna skapat ett kUmat för misstro och ryktesspridning.Det är inte bra för gamla att den andan kommer smygande; det bUr då ettsjukt samhälle. Ännu är det inte för sentatt rätta till saker och ting i detta hänseende, och vi politiker har ettsärskilt ansvar för ärliga och öppna redovisningar av vårt handlande, även närvi har gjort fel. Det skapar respekt. I de frågor där jag påvisat oro ochmisstro har regeringen den största möjligheten att återställaförtroendet genom en öppen attityd och en dokumenterad vilja att rätta tiU därnågot har gått snett. Anf.19 (): En av de grundläggande principerna i svensk utrikespolitik är värnet omde små staterna. IESK-processen betonas starkt att de 35 stater som deltar har lika rättigheteroch skyldigheter. Oavsett storlek har varje land möjlighet genom den rådandeconsensusprincipen att säga nej till ett förslag och därmed förhindra dessverkställighet. Sverigefäster stor vikt vid ESK-processen. Vi tror på dess möjligheter att skapaavspänning och förtroende i . Vi tror på de små staternas möjligheter attge konstruktiva bidrag härtill. Jaghar just kommit tillbaka från i . Jag fann stämningen däroptimistisk. Den nya sovjetiska öppenheten kan ge möjlighet tiU nya vinklingari förhandUngarna, även om alla signaler från ännu inte tycks ha nåttfram till . Jagfann dock situationen när det gäller det framtida nedrustningsarbetet oroande.Det har kommit in ett nytt element i diskussionerna. NATO- ochWarszawapakternas medlemsstater - 23 stycken - har särskilda möten i sambandmed ESK. Flera av dem anser att frågan om nedrustning i är en fråga förpaktstaterna och inte för de neutrala och alliansfria staterna - de s. k.NN-staterna - till vilka hör. Detär ett märkligt synsätt. Frågan om avspänning och nedrustning i är enfråga för alla , oavsett om de är anslutna till någon pakt ellerär neutrala. ,som också hör till de neutrala, manifesterar sitt bristande intresse förmultilaterala förhandlingar. Detta land vill ej att nedrustningsfrågordiskuteras inom ESK och skiljer därmed ut sig från NN-gruppen. Dennasplittring inom minskar NN-staternas inflytande. Diskussionen ochosäkerheten om hur de framtida nedrustningsförhandlingarna skall bedrivasleder inte bara till minskad makt för NN-staterna utan äventyrar också helaESK-processens framtida möjligheter. Styrkani ESK-processen är just att praktiskt taget alla de europeiska staterna deltaroch tillsammans fattar beslut som är av betydelse för framtid. Jagskulle önska att utrikesnämnden diskuterade den aktuella och framfidasituafionen när det gäller nedrustningsförhandUngar i . Hanteringen avdenna fråga är av betydelse för hela det fortsatta ESK-arbetet. Eftersom dettaberör en våra grundläggande utrikespolitiska principer, om de små staternasmöjligheter att delta i och påverka nedrustningsförhandlingar, skulle jagfaktiskt vilja be utrikesministern att överväga om inte utrikesnämnden bordeanalysera och diskutera den aktuella situationen. Skulleförutsättningarna för de följande förhandlingarna förändras kommer det inteatt bli någon nr 2. Jagtycker att vårt eget agerande inte är särskilt klokt när det gäller frågan omlokaliteter. Vi vet att fick utomordentliga lovord. Bl.a.prisades lokaliteterna och det centrala läget. komma tillbaka tillSergels torg hade säkert lockat många delegationer. Att tänka sig nyalokaliteter, eventuellt en bit ut i periferin, är föga lockande. Fråncenterpartiet har vi på olika sätt agerat för att och skulleplacera sig på kartan för internationella konferenser. Vi såg därvidStockholmskonferensen som en inkörsport, men varken regeringen eller Stockholmskommun har insett vikten av detta.