prot · GA09125 · 1986-12-31 00:00:00 — I stället för en icke-ackommoderandepolitik tycks man förespråka vad som närmast är en anti-ackommoderande politik,där man är inriktad på att göra ont värre. Detta förefaller mig egendomligt. Till skillnad från statstjänstemännens organisationeruppfattar inte jag vad regeringen anför i den reviderade finansplanen om destatliga förhandlingarna som inkomstpolitik och ingrepp i den friaförhandlingsrätten. Finansministern lämnade här ett i öch för sig lovvärtbidrag till formuleringen av en arbetsgivarståndpunkt. Det är inte mycket meramärkvärdigt än att en företagsledare säger att vi har råd att betala si ellerså mycket i löneökningar-sedan måste det bli inskränkningar i driften. Men ävenhär blir det litet bakvänt. Budskapet till motparten tycks vara, att om dennadriver upp lönerna för mycket, måste krav ställas pä ökad effektivitet, men vidstörre återhållsamhet behövs inte detta. Inte minst mot bakgrund av den senastetidens rapporter om negativ produktivitetsutveckling inom den offentligasektorn behövs rationalisering och effektivisering, alldeles oavsett hurlöneförhandlarna uppträder. Att ställa upp välfungerande cash limits är intealldeles lätt. Jag skulle vilja fråga: Tänker sig finansministern att det skallgälla hela anslaget till en myndighet? I så fall finns det en klar risk för atten allt större andel går till löner och en allt mindre andel till verksamhetoch service åt medborgarna. Eller skall det bara gälla löneansläget? Hur blirdet då? Görs det skillnad mellan sådana verksamheter där bara staten kanfungera och andra där det kan förekomma konkurrens? Tänker sig finansministernatt öppna möjlighet till den konkurrens som kan göra att cash limits fungeraroch verkligen får en effekt på ekonomin? Om regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse 21ANNE (): Får jag först säga att jag delar Kjell-OlofFeldts uppfattning att arbetslöshet inte får användas för att få nedkostnadsökningarna, men detta gör ju, herr finansminister, problemet i Sverigesvårare än i mänga andra länder. Man bör, enligt min mening, inte skapaytterligare svårigheter, eftersom situationen redan nu är svår. Men detta görtyvärr regeringen med den förda politiken. Om vi utgår ifrån långtidsutredningens angivna , kanman konstatera att regeringen genom den här arbetsgivaravgiftshöjningen redarthar lagt beslag på . går det faktiskt att ändra på detta, ochjag skulle vilja uppmana finansministern att ta fasta på de möjligheter somfinns kvar under vårriksdagen att dra tillbaka beslutet. Ett tillbakadragandeskulle skapa betydligt större säkerhet och mycket bättre förutsättningar förett avtalsutfall på en icke alltför katastrofal nivå. I fråga om marginalskatterna har ju självgivit många exempel - kanhända räkneexempel - för att visa att en sänkningbetyder att de enskilda löntagarna får mera kvar efter skatt, även närkostnadsökningen blir läg för arbetsgivarna. Prisstoppet är faktiskt inte någon skattefråga.Finansministern gjorde ingen kommentar, men det är, såvitt jag förstår,alldeles uppenbart att ju Om uppbörden av importavgifter längre väntar med att ta bort prisstoppet desto större blir prisstegringarna,desto närmare in pä avtalsförhandlingarna sker det och desto sämre blirförutsättningarna att man skall kunna undvika ett kompensationstänkande.Därför vill jag uppmana regeringen att ta bort prisstoppet. Finansministern nämnde också att han var intresserad av -och det kan jag verkligen förstå - att minska risken för löneglidning. Justdärför bör man, enligt min mening, ta alla tillfällen i akt för att faktisktstimulera till införande av enskilda vinstandelar för personer som arbetar iolika företag. Det gäller både privata företag och företag inom den offentligasektorn. Jag skulle därför vilja fråga om inte finansministern tycker att detär litet egendomligt att man, när man vill minska risken för löneglidning,lägger fram förslag som faktiskt innebär att man försvårar, dvs. man gör detmer ointressant för de anställda att jobba mer utan att kräva sä att sägaersättning i förväg. Förståelsen för en hög vinstnivå inom företagert måsterimligen bli avsevärt mycket större om de anställda vet att de får del av dennavinst. Då behöver de anställda inte försäkra sig om att få så stor del sommöjligt i förväg. Det finns alltså fyra förslag där regeringen har gått påtvärs mot vad som är bra enligt all rimlig ekonomisk teori. Men det är faktisktännu inte för sent att ändra sig. Jag vill därför uppmana finansministern attåtminstone på någon punkt av dessa fyra under vårriksdagen ändra sig. Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellation 1986/87:240 om uppbörden av importavgifter har frågat mig omregeringen är beredd att ändra tullagens bestämmelser sä att importörer somanvänder sig av ombud inte nödgas betala tull och andra skatter två gånger, ide fall ombuden underlåter att betala pålagorna till . Skyldighet att betala tull och annan skatt för varor somjnförs till landet åvilar enligt tullagen den som anmäler varorna tillförtullning, som regel importören. Enligt tullagens terminologi är dennetullskyldig för varorna. Den tullskyldige kan välja att låta ett ombud ombesörjavad som ankommer på honom i samband med förtullningen. Ombudets uppdrag kanäven innefatta betalning av tull och skatt. I så fall upplyser ombudettullmyndigheten om att han åtagit sig betalningsansvaret. Detta ger tullverketmöjlighet att kräva betalning även av ombudet. Det befriar emellertid inte dentullskyldige från betalnirtgsskyldigheten. Den fordran som hargentemot ett ombud som åtagit sig betalningsansvar är för övrigt, enligtett.avgörande av högsta domstolen , inte förenad medförmånsrätt, eftersom ombudet inte är tullskyldigt och betalningsskyldigheteninte grundar sig pä lag utan på en av ombudet till riktadbetalningsutfästelse. Om ett ombud har uppburit förskott av huvudmannen förbetalning av tull och skatt men inte fullgör betalningen - exempelvis på grundav att han råkat påobestånd - kan den tullskyldige nödgas betala tullen och skatten tilltullverket. Den tullskyldige kan därmed sägas ha betalat två gånger. Detta ärnaturligtvis beklagligt men en allmängiltig princip för förhållandendär en huvudman låter sig företrädas av ett ombud. Jag avser föreslå regeringen ätt föreläggariksdagen ett förslag till ny tullag. För att sä långt som möjligt minskariskerna för sådana fall som jag nämnt föreslås i den nya lagen enuttrycklig bestämmelse om att ombud, sorrihar tagit emot medel av tullskyldigaför betalning av tullräkning-ar, skall håUa dessa medel avskilda frårt andratillgångar. Detta innebär att den tullskyldiges rätt-till medlen blir skyddadenligt lagen om redovisningsmedel och att medlen därigenom blir förbehållnaden tullskyldige. 23 (): Jag tackar finansministern för svaret. Enligt gällande bestämmelser får speditionsföretag för enimportörs räkning åtaga sig att avlämna tulldeklaration samt att inbetala deavgifter tullen kräver. I den mån ett speditionsföretag inte fullgör sinbetalningsskyldighet kan tullen vända sig direkt till importören för att fåbetalt för sina avgifter. Solidariskt betalningsansvar föreligger för ombudetoch huvudmannen gentemot statert. Detta bekräftas också av att regerirtgen genomfinansdepartementet har avslagit en ansökan från ett speditionsföretag omåterbetalning av importavgifter. I det aktuella fallet hadespeditionsföretaget eriagt aktuella avgifter till tullen. Importören kom påobestånd. Speditören fick således inte betalt för sina utlägg. I ett liknande fall har högsta domstolen uttalat att denförmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen som staten har för bl. a.tullavgifter har övergått till speditionsföretaget. Enligt dagens svar frårt finansministern har högstadomstolen i ett annat mål uttalat att den fordran söm har gentemotett ombud inte är förenad med förmånsrätt, eftersom ombudet inte ärtullskyldigt och betalningsskyldigheten inte grundar sig pä lag. Lagstiftningenär komplicerad, och den är svår att överblicka. Finansministern tycker i sitt svar att det är beklagligtatt importören kan nödgas betala importavgifter två gånger, men att dettasamtidigt är en allmängiltig princip beträffande förhållanden där en huvudmanlåter sig företrädas av.ombud. Jag anser emellertid inte att förfarandet pä det härområdet kan jämställas med de allmängiltiga regler som gäller för ombud ochhuvudman. I det här fallet uppträder ombudet som deklarant: Det torde tillhöraundantagsfallen i svensk lagstiftning att ombud har rätt att upprättadeklaration för huvudmannens räkning. Ombudets åtaganden gentemot innebärrationaliseringsvinster för . Det är därför rimligt att ombudetgentemot tullen får en fastare knytning, i vart fall så till vida attimportören, i den mån tullen accepterat att importören företräds av ett ombud,inte längre skall vara betalningsskyldig gentemot tullen. Det kan inte vararimligt att importören skall gä i borgen för staten tillkommande tullavgifterdärför att denne anlitar ett av tullen godkänt ombud. Om uppbörden av importavgifter Om avdragsrätten för räntekostnader Finansministern har i sitt svar utlovat en ändring avbestämmelsen. Finansministerns förslag innebär att importören fortfarande löperrisk att få betala dubbla tullavgifter i den mån ombudet kommer på obestånd.Dessutom medför förslaget en ökad kontroll från tullens sida. Jag anser inte att det är befogat att tullenskall ha denna starka ställning som jag har redogjort för. Det är verkligenfråga om dubbla säkerheter. Finansministerns förslag är visserligen en förbättring,men det når inte ända fram. Det är viktigt att lagstiftningen pådenna punkt blir föremål för ändring så fort som möjligt för att minskariskerna för att importörer skall behöva betala dubbla avgifter. Jag vill emellertid avslutningsvis ställa ett parkompletteringsfrågor till finansministern: det inte kännas meratillfredsställande att företräda en lagstiftning där riskerna att betala dubblatullavgifter är eliminerade? Om så är fallet, kan finansministern tänka sig attompröva sitt ställningstagande i det här avseendet? Överläggningen var härmed avslutad. 6§ Svar på interpellation 1986/87:248 om avdragsrätten för räntekostnader har frågat mig om regeringen ärberedd att genomföra ytterligare begränsningar av avdragsrätten förrärtteutgifter för bl. a. småhusägare. I sin interpellation åberopar förslaget omhöjd fastighetsskatt i kompletteringspropositionen och de ändringar som kanbli följden av den allmänna fastighetstaxeringen 1990 av småhus. Bo Lundgrenåberopar också den diskussion om eventuella avdragsbegränsningar som förs i densocialdemokratiska idéskissen. När det gäller följderna av den allmännafastighetstaxeringen 1990 av småhus vill jag hänvisa till ett svar jag lämnatden pä en fråga av . Vad beträffar avdragsbegränsningar villjag - som jag framhöll redan under en debatt vid vårriksdagen 1985 -understryka att en eventuell begränsning sker under förutsättning av ensänkning av marginalskatterna. I den socialdemokratiska idéskissen gäller attdiskussionen förs under samma förutsättning. undersöksmöjligheterna att få till stånd en bred parlamentarisk utredning omskattesystemet . Jag artser mig inte böra föregripa ett eventuelltutredningsarbete i frågor som rör t. ex. avdragsbegränsrtingen. 25 BO (); Låt mig inledningsvis tacka finansministernför svaret. Även om svaret minst sagt är otydligt, är det klargörande på enpunkt: Skall marginalskatterna sänkas, så anser regeringen att avdragen måstebegränsas ytterligare. Detta framgår också aVden socialdemokratiska idéskissen omde framtida skatterna. Där sägs att en reform av inkomstskatten bör bygga påfem principer, varav en just är begränsningar av avdragen. Oron hos framför allt småhusägare blir inte mindre av attfolkpartiet i sitt skatteförslag också förespråkar en avdragsbegränsning. Medtanke på att det finns en strävan att sänka marginalskatterna och att dettaenligt finansministern förutsätter avdragsbegränsningar är saken ganska klar.Det finns uppenbarligen en tänkbar politisk majoritet i för detta. Socialdemokraterna anger främst två motiv för attsmåhusägare skall få ökade kostnader genom miriskad avdragsrätt förränteutgifter. För det första leder en avdragsbegränsning till ökade inkomsterför staten och kompenserar delvis skattebortfallet till följd av sänktamarginalskatter. För det andra anser socialdemokraterna att enavdragsbegränsning är fördelningspolitiskt riktig. Det senare är, främst beträffande småhusägarnasränteavdrag, felaktigt. Den modell för avdragsbegränsning som diskuteras i densocialdemokratiska idéskissen innebär nämligen att begränsningen kommer attgälla hur stor andel av ränteutgifterna som får dras av. Låt mig ge ett exempel. I interpellationen redovisar jag hur storskatteskärpningen blir om bara hälften av ränteutgifterna blir avdragsgilla.Med dagens marginalskatt ökar skatten, med . för ennormalinkomsttagare med ett underskott på . Även om marginalskatternasänks något enligt idéskissen blir skatteskärpningen till följd avavdragsbegränsrtingen i kronor räknat i stort sett densamma. Det är uppenbart att en skatteskärpning på ca 10 000 kr.blir betydligt mer kännbar för låg- och medelinkomsttagare än för högreinkomsttagare. Till detta kommer den ofrånkomliga effekten att sänktamarginalskatter, som -det hoppas jag vi är överens om - är nödvändiga för entillräcklig tillväxt i ekonomin, ger större skattesänkningar i kronor för högreinkomsttagare än för lägre. För flertalet småhusägare kommermarginalskattesänkningen inte att kunna kompensera effekten av de begränsadeavdragen. Dessa människor får totalt sett höjd skatt. En ytterligare begränsrting av avdragsrätten förränteutgifter för småhusägare kommer alltså i första hand att drabba låg- ochmedelinkomsttagare genom kraftiga ökningar av boendekostnaderna. Till dettakommer det prisfall på fastigheterna som är ofrånkomligt. Effekterna av denunder genomförda avdragsbegränsningen blev ett mycket stortrealt prisfall för småhus. Förlorarna var inte de som kunnat dra fördel av denkraftiga värdestegringen - och som egentligen kunde klaraprisfallet - utan de som köpt sina hus och början av1980-talet. Finansministern förefaller också beredd att acceptera destora kapitalförluster som det kan bli fråga om. I en intervju i den30 april säger han: "måste ju detta hända att man måste sättaner priset på villorna." Beträffande sin egen villa säger han: "Jagtycker inte att våran kåk är värd 1 miljon." Men detta är ganska besvärligt för de människor somfaktiskt berörs. En ytterligare avdragsbegränsning kommer att blifördelningspolitiskt orättfär- Om avdragsrätten för räntekostnader 7 protokoll 1986/87:124-126 Om av dragsrätten för räntekostnader Denleder till att många småhusägare inte längre har råd att bo kvar och att deflesta kommer att göra stora kapitalförluster. Jag förstår den rubrik som är satt över intervjun medKjell-Olof : "Jag skulle inte köpa min villa i däg','.. Det sägeralltså finansministern. Är detta det råd som finansministern vill ge dem somfunderar på att köpa eget hus? Vad skall i så fall de göra som har småhusoch som köpt till de priser som är etablerade samt kommer att råka illa ut närfinansministern får sin vilja igenom och priserna kommer att falla? Även hyresgäster och bostadsrättshavare får höjdaboendekostnader. Finartsministern har också uttalat att neutralitet mellanolika boendeformer kräver en sådan hyres- eller avgiftshöjning. Det finns många som hävdar att en ökad s. k.räntekänslighet till följd av fortsatta avdragsbegränsningar skulle leda tillett ökat sparande. Effekten av en ytterligare begränsning av ränteavdragsrättenför småhusägare skulle med största sannolikhet bli den motsatta. Ett avgörandemotiv för hushållssparandet har ju länge varit sparande till och i egenbostad. Genom de skatteskärpningar regeringen planerar att genomföra motverkasjust denna betydelsefulla sparform. Möjligheterna att uppnå ett positivthushållssparande minskar-de ökar inte. Självfallet finns det också betydande principiellainvändningar mot en avdragsbegränsning. Tiden medger emellertid inte att jag nutar upp den saken. Jagvill avslutningsvis ställa två frågor tillfinansministern: finansministern att det är fördelningspolitiskt riktigtatt genomföra en ytterligare avdragsbegränsrting som, drabbar främst. Anser finansministern att det är samhällsekonomisktmotiyerat att genom en ytterligare avdragsbegränsning minska intresset försparande till och i egen bostad? 26ANNE (): I sitt svar till hänvisadefinansministern till en eventuell skatteutredning, men han uttryckte just ingaåsikter. Jag tycker att behoyet av en skattereform har varit uppenbart underganska , och det är också ganska lärige sedan man även frånsocialdemokratisk sida började tala om behovet av en sådan. Därför blev jaglitet oroad över ordet "eventuellt" - finansministern talade ju i sittsvar om ett eventuellt utredningsarbete.. Tiden går. och det händer ingenting. nämnde i sin interpellation ettfolkpartiförslag. Låt mig angående detta säga att det materialet är ettunderlag för samråd. Vi hållernu på att bearbeta det, och t.o.m. Bo Lundgrenssynpunkter kan möjligen tillmätas ett visst värde. Jag vill i sammanhanget tillägga att folkpartietsjälvfallet inte kommer att acceptera några isolerade avdragsbegrärtsningar.Det föreföll av interpellation som om han trodde att så varfallet. Vad en skatteutredning enligt min mening i första hand börvara intresserad av är en kraftig sänkning av marginalskatterna, med ett tak på50 % samt en reformerad kapitalbeskattning. Helst borde man finna en ny principför kapitalbeskattningert. Som alla vet består dcrtna av ett virrvarrav oöverskådliga regler, vars effekter i många fall är helt irrationella och i de flesta fall säkert inte avsedda. 1 en rapport som en arbetsgrupp frän har lagt fram pekas pä ett sätt att rätta till detta förhållande, nämligen att införa en real beskattning av kapitalinkomster och kapitalutgif ter. Det skulle bl. a. innebära att man inte behöver betala skatt pä t. ex. den del av en bankränta som bara utgör kompensation för prisstegringar, dvs. att det faktiskt skulle kunna löna sig att spara. Som alla förhoppningsvis vet ärvi i mycket angelägna om att det skall löna sig både att spara och att arbeta.-- , Fru talman!-1 tron att finansmirtisterrt inte kommer attavslöja särskilt mänga av sina synpunkter på vad en skatteutredning skall göravill jag ändå fråga honom om han vill kommentera innebörden av ordet"eventuellt", i interpellationssvaret. Jag tycker att finansministernåtminstone borde kunna säga om det skall bli någon utredning,,.och helst ocksånär denna utredning i så fall skall börja arbeta. Kanske kan vi också få någonliten synpunkt från finansministern beträffande de mål som.man i en utredningbör sträva mot? Jag skulle för min del vilja förorda att det sattes" etttak för högsta marginalskatt vid . 27 . (): I bostadspolitiska debatt sade jag att det kanske viktigaste bostadspolitiska målet är att denekonomiska politiken medger att vi kan sänka räntorna. Minskade räritekostnaderskulle naturligtvis underlätta situationen för dem som är ägare till sinbostad men också innebära att pressen uppåt på hyrorna inte skulle bli såstark. Men sänkta räntor har givetvis även betydelse för stat och kommun, somskulle få ett ökat skatteunderlag om underskottsavdragen och statens utgifterför räntebidrag minskade. Villaägarnas rätt till underskottsavdrag är i principavvägd mot det stöd som via den statliga belåningen ges till hyresrätt ochbostadsrätt. Principen har varit att det skall vara kostnadsneutralitet inellande olika upplåtelseformerna. kan man emellertid konstatera attbostadsrätten med de gällande lånereglerna är,favoriserad i förhållande tillegnahemsboendet. På grund av den mängd förändringar i systemet som vi under ettantal år har gjort är jag inte säker på att någon vågar säga att vifaktiskt har kostnadsneutralitet upplåtelseformerna emellan. Jag tycker att mani den här diskussionen har saknat den koppling som finns mellan rätten tillunderskottsavdrag för villaägare och räntebidragen till bostadsrätt ochhyresrätt. Om en riksdagsmajoritet överväger att göra en förändring avränteavdrags-rätten, så måste självfallet en sådan åtgärd få slå igenom på enförändring av de garanterade räntebidrag som utgår till andrå låneformer. Det diskuteras nu olika skisser till förändring avskattesystemet. I några av dem ingår en höjning av skatterna för människor medlägre inkomster. Skulle man koppla en skattereforrii med sådan innebörd tillreducerade ränteavdrag, slår det helt undan möjligheterna för dessa storagrupper att ha ett eget hem. För vidkommande ser vi det både i denkommunala planeringen och i de bostadspolitiska beslut som vi kan fatta här iriksdagen som ett viktigt mål att främja människors intresse av att satsa på enegen Om avdrags rätten för räntekostnader Om av dragsrätten för räntekostnader bostad,och de skall kunna göra detta i det egna småhusets form. I en sådan politikmåste rätten till underskottsavdrag finnas kvar. Jag var inte på det klara med att ordet"eventuellt" i ett interpellationssvar skulle kunna tolkas på detsätt som nu gjorde. Jag avsåg ett eventuellt utredningsarbete omavdragsbegränsning. Däremot är det helt klart att en utredning om en reform avinkomstbeskattningen kommer att tillsättas i vår och att den kommer att ha demål som framgår av direktiven och som diskuterades vid en överläggning mellansamtliga fem riksdagspartier för . Då var vi helt enseåtminstone om att en utredning borde tillsättas och att samtliga riksdagspartierskulle ingå i denna utredning. Det är mot den bakgrunden som uppträdandeförtjänar en kommentar. I den här utredningen kommer alltså, såvitt jagförstår, företrädare även för moderata samlingspartiet att ingå. I varje fallförklarade sig vid det aktuella tillfället beredda att ingå iutredningen. Vad är det nu sysslar med? Jo, innan man ännuhar sett direktiven till utredningen, där man alltså är beredd att medverka, ärman i gång med en kampanj för att skrämma upp landets villaägare. Det är enkampanj av precis samma slag som den man bedrev när man ställdes vid sidan av1982 års skattereform. Den skatteuppgörelsen mellan socialdemokraterna,och beskrev så, att den skulle drivatiotusentals villaägare från sina bostäder genom exekutiva auktioner ochkonkurser. Man beskrev hur det skulle bli våldsamma prisfall på villor och hurett allmänt elände skulle breda ut sig bland landets villaägare. Det var enmisslyckad kampanj, hur populistiskt den än var utformad. förlorade1985 års val. Villaägarna kunde uppleva den faktiska ekonomiska verkligheten,dvs. ökande realinkomster och stigande villapriser. Jag ställer mig högsttveksam till om det gladde dem som skulle köpa villorna, men de som ägdevillorna kunde ju glädjas. Effekten av skattereformen blev alltså icke den sommoderata samlingspartiet förespeglade allmänheten. Min uppfattning är attförtroendet för moderata samlingspartiet fick sig en allvarlig knäck genom denkampanjen. Men man är alltså nu beredd att upprepa den, som mantydligen tänker sitta med i den parlamentariska utredning som skall utreda enreform av skattesystemet. Min slutsats är denna: talar merom skattereformer än något annat parti - de har gjort mer än något annat partiför att sabotera skattereformer i . 29 BO (): Det måste väl ändå vara så, finansministern,att en skattereform inte är något som man skall vara överens om ellergenomföra bara för att det är en reform. Innehållet har väl en viss betydelse? Det finns naturligtvis anledning att diskuteraskattepolitiken öppet och offentligt och inte bara avvakta en tyvärr alltförsen utredning, som kommer att leda till att nödvändiga förändringar av vårtskattesystem sannolikt inte träder i kraft förrän . Sedantalar finansministern om mitt uppträdande, och säger att jag krifiserartankegångar om underskottsavdragsbegränsrtingar och annat. Jag vet inte vadfinansministern egentligen menar. Skall vi inte här i få lov att föraen debatt kring skattepolifiken?