prot · GA0936 · 1986-12-31 00:00:00 — Bostadsministern underströk i sitt anförandebetydelsen av det nu framlagda förslaget och sade att det var historiskt, ochjag finner det angeläget att säga att jag är överens med honom om det. Detvärdefullaste är att vi nu har kommit så långt att det inte bara är ägandet somkonstituerar rätten för en person att besvära sig beträffande olika frågor pådet här området. Det är ett stort framsteg, vilket jag gärna vill understryka. Vpk har - jag tror det var 1945som vi lade fram en stor motion om en riksplan och i anslutning därtillhöraride lagstiftningsfrågor - sökt att medverka till förändringar ochförbättringar i gällande bygglagstiftning. Vi medverkade aktivt vid tillkomstenav den bygglag som i allt väsentligt har gällt och varitVägledande . En rad förslag till förändringar och förbättringar harlagts fram av vpk, och de flesta av dem har successivt iförverkligats, intedärför att det varit förslag som framlagts av kommunisterna utan därför att detvarit vettiga förslag, som också har omfattats av andra partier.- I det arbete som har förevarit har vi sökt medverka föratt framför allt se till att förslaget inte skulle stoppas eller försenas merän nödvändigt. Det har varit våra klara ambitioner. Vi har efter bästa förmågaförsökt ställa upp för att medverka till att ge lagen en så bra utformning sommöjligt men också för att se till att allt det arbete som varit förenat medlagförslaget skulle kunna genomföras,så att förslaget kunde föreläggas och vi nu kan fatta beslutorn det. Vi är i stort sett till freds med att vi nu kommit sålångt att kan fatta beslut om denna lag och att detta kan ske ibetydande enighet. Socialdemokraterna, och kommunisternastår i allt väsentligt bakoin detta lagförslag, som jag är övertygad om kommeratt få mycket stor betydelse för människorna i det här landet, är jagövertygad om att det på åtskilliga punkter kommer attbli föremål för ytterligare förändringar och förbättringar i den takt som vifår erfarenheter av tillämpningen. En ny plan-och bygglag, m, m. 27KJELL A. () replik: Fru talman!. Bostadsministern sade att de reformer som nugenomförs bygger på 1947, års lag. Det är alltså inte första gången som vireglerar byggandet i vårt land. I går fick jag i min hand en kopia av MagnusErikssons stadslag, som har många århundraden bakom sig och som innehålleringående bestämmelser om både det ena och det andra, t. ex. om "huru bredaalla allmänna gator skola vara", "huru svale skall byggas", osv.Det här området har alltså verkligen reglerats , helt enkeltdärför att det är nödvändigt att ha någon form av reglering av bl. a. grannarsrättigheter och liknande. Jag har inte så mycket att invända emot det resonemang somHans Gustafsson förde i sitt anförande. Jag vill understryka att moderaternaoch folkpartisterna allteftersom debatten fortskridit avvikit från uttalandensom skulle kunna tolkas så att de ville upplösa-det kommunala planmonopolet. Vihar för vår del tyckt att detta varit en viktig grund yid reformeringen avbygglagstiftningen. Jag villkommentera bostadsministerns anförande på två punkter. Det gäller till att börja med enskilda människorskontakter med byggnadsnämnder. Det är oerhört angeläget att understryka viktenav att man kan åstadkomma-den utveckling av byggnadsnämndernas arbete som HansGustafsson talade om. Alltför ofta och helt i onödan och t.o.m. felaktigthar byggnadsnämnderna uppträtt på ett sätt som fått människor att tro attrestriktioner och liknande varit det enda som nämnderna sysslat med. Om man kanuppnå en mera serviceinriktad verksamhet, så är detta utomordentligt bra. Härkommer åtgärder som t. ex. den översyn av Svensk byggnorm som på regeringensuppdrag pågår in i bilden. Det är viktigt att se till att byggnormen ges ensådan utformning att det blir mindre av detaljregleringar och mer av serviceoch information. Dén andra fråga som jag vill beröra är grundlagsfrågan.För stod det helt klart att vi inte ville medverka till en plan-och bygglag, om denna inte kunde sägas stå helt i överensstämmelse medgrundlagen. Vi ville inte heller, såsom t. ex. föreslog, ändragrundlagen för att kunna genomföra . Därför har vi ibostadsutskottet aktivt verkat för att. genomföra den förändring avbestämmelserna som ansåg vara nödvändig. Jag tycker attdet var värdefullt att vi i det avseendet fick fullständig partipolitiskenighet om förändringarna. När det sedan gäller detaljinnehållet i plan- ochbygglagen vet vi att vi under En ny plan- och bygglag, m. m. kommanderiksmöten kommer att diskutera förändringar, allteftersom erfarenheten visarhur systemet fungerar. och jag har inte bara olika synpå äganderätten utan också på kommunernas möjligheter att vara objektiva ochsakliga företrädare för sina medborgare. Jag har stor tilltro tillkommunalmännens möjligheter i den vägen. Jag har också efter långvarigerfarenhet anledning understryka att sakfrågorna inte blir mindre grundligtbehandlade hos kommunerna än vad de blir i . Den kommunalaverksamheten är verkligen sakinriktad. Medborgarna har nära kontakt med sinaföreträdare i kommunen och möjlighet att komma till tals med dem som fattarbesluten. Därför anser jag att allt är att vinna på att låta kommunerna ta ettstörre ansvar. Men för att inte löpa någon risk på den här punkten - KnutBilling har tagit upp den i flera olika sammanhang- har vi varit noga med att iförslaget till plan- och bygglag arbeta med en obeskuren besvärsrätt. Det finnsmånga som under utredningsarbetets gång - jag skall inte nämna några namn - harvarit inne på tanken att beskära besvärsrätten. Man har t. o. m. talat ominförandet av särskilda besvärsnämnder, vilka skulle få fatta beslut iärendena. I det föreliggande förslaget ligger det en trygghet i att denenskilde har en obeskuren besvärsrätt att tillgå, om det skulle visa sig attkommunerna inte skulle leva upp till det förtroende som jag anser att vi haranledning att ge dem. Det är möjligt att jag missförstått , när jagtalade om att faran i en för stor frihet att bygga låg i den inskränkning somkanske var att finna hos grannarna. Jag uppfattade emellertid pådet sättet att han t. ex. sade att man utanför planlagda områden skulle fåbygga fritt, att kommunen inte skulle ha någon möjlighet att bestämma huruvidabyggnadslov skulle erfordras eller inte. Då hamnar man - det försäkrar jag KnutBilling - i den situation som jag lever med och som ger klart beskedom att toleransgränsen mellan grannar ofta inte är särskilt vid. Det blir lättanledning till misshälligheter, och det är bra att man då får möjligheter tillett avgörande på det sätt som man nu får. Till vill jag säga att jag inte på något sätthar menat släpa till skampålen. Jag har inte påstått att honställt upp på korta genomförandetider. Men jag är övertygad om att om BirgitFriggebo hade fått hållas, så hade också ställt upp på plan- ochbygglagens förslag. var nämligen, även om hon ofta hade andraplanministrar omkring sig, bostadsminister under så lång fid att hon hartillräcklig kunskap och erfarenhet för att veta vad det handlar om. Det framgårav de förslag som hon utarbetade. De förslag som jag fick ärva innehöll5-15-åriga genomförandetider utan en enda garantiregel. Det hindrar inte kan komriia på andra tankar. Jag anklagar ingen för det. Men jag beklagar,, att vi mot bakgrund av traditioner på området ochmed tanke på det samarbete som har förelegat mellansocialdemokrater och folkpartister i bebyggelse- och bostadsfrågor inte i denhär avgörande frågan kunde finna en gemensam lösning. Allt i det material somjag ärvde talade för att det borde ha funnits Det finns ingen anledning att klanka på fördet. Hon har säkert gjort så gott hon har kunnnat. 29 () replik: I fråga om grannintressen, bostadsministern,vill jag hävda att grannproblematiken när det gäller byggnation i ren glesbygdi regel är ytterst små. Men givetvis innefattar rätten att bygga där att maninte får gå grannens intressen för när - det är en självklarhet. När vi klarat ut detta kan vi beträffande synpunkterna påkommunernas möjligheter att avgöra olika frågor konstatera att bostadsministernhar stort förtroende för kommunalpolitiker. Det har jag också, men det finnsalltid en risk att det, när man som i PBL ger kommunalpolitiker en möjlighetatt få sin beslutsfär vidgad och de enskilda markägarnas intressesfärförminskad, fattas beslut som träder den enskilde för när. Ja, sägerbostadsministern, men då har vi besvärsrätt. Men hur är det, bostadsministern,när genomförandedden har gått ut? Vad händer då? Om vi läser innantill på s. 464 i bostadsministernsproposition, finner vi att det fakfiskt står så här, när det talas omupphävande av detaljplaner sedan genomförandetiden har gått ut: "Någon avvägningmot enskilda intressen skall inte göras i dessa fall." Det är klart har en överklaganderätt, men eftersom det står i propositionen att någonavvägning mot enskilda intressen inte skall göras, är det ju ointressant förden enskilde att överklaga. Hans möjligheter att få gehör är ju minimala. Detär endast i ett kommunalbesvär, där man konstaterar att beslutet inte fattats ilaga ordning, som man kan få rätt. Den besvärsrätten ger jag inte mycket för.Det är, som jag har sagt , konsekvent så att rättigheterna ligger ikommunalmännens händer, och det är det vi är oroliga för. När man lyssnat på inläggen från majoritetssidan kan mankonstatera att ingen i sak har kunnat bestrida att de enskildafastighetsägarnas rättigheter och inflytande minskar när det gällergenomförandefider, översiktsplaner, områdesbestämmelser och detaljplaner. Dettaförslag är sammanfattningsvis ett förslag som försvagar den enskildaäganderätten och förstärker den kommunala. Det är ytterligare ett stort steg iden socialdemokratiska politikens väg mot införande av socialism. En ny plan- och bygglag, m. m. 30ERLING () replik: Statsrådet beklagar att maninte kunde få med på en uppgörelse. Men då får man ju visa godvilja och peka på att man vill göra reträtt i viktiga frågeställningar somfolkparfiet fört fram inte minst i partimotionen. Vid de samtal som vi har hafti utskottet och även i en liten delegafion med representanter förvarje parti fick jag inte på någon punkt veta att socialdemokraterna kunde varaberedda till eftergifter gentemot - inte när det gällergenomförandetiden, inte när det gäller ersättningsreglerna och inte när detgäller rätten för kommunerna att lösa in mark efter genomförandetiden. Om maninte visar att man är intresserad av att diskutera längregenomförandetider, finns det inte förutsättningar för en uppgörelse. Skulle nivilja göra eftergifter och gå med på att avslå propositionen nu och rätta tilldet som inte Prot.1986/87:36 är bra, så kan vi ha goda möjligheter att bli överens, men deninställningen 26november 1986 har hitdils inte visats på något sätt. En ny plan- och bygglag, m. m. I min förra replik ställde jag enfråga till om de olika kvalifikationsgränserna för ersättningtill enskilda. Jag nämnde att majoritetspartierna har olikakvalifikationsgränser för skogsmark och jordbruksmark osv. Min fråga gällde ombostadsministern kan ange den högre kvalifikationsgräns som ni vill tillämpa itätorter, dvs. hur stor skadan maximalt skall vara i kronor eller procent förden enskilde. Jag förstår att repliktiden är kort och att man inte hinnersvarapå alla frågor i samma replik, men jag emotser ett svar. Orsaken till att jag inte svarade hans fråga var inte att jag hade ont om repliktid utan att jag tänkte attErling .Bager skulle komma underfund med att frågan inte skallbesvai-as. Det vore fullständigt orimligt om jag här försökte ge mig in på attfastställa regler för de värderingar som kan komma att ske, regler utöver demsom bostadsutskottet så utförligt har behandlat och som behandlats i propositionen.De gränser som skall komma att tillämpas får fastställas på det sätt som lagenförutsätter. Det kunde inte vara lämpligt att jag gav rriig in i den typen avvärderingar i detta sammanhang. menar att socialdemokraterna och folkparfietinte har kunnat bli överens, därför att socialdemokraterna inte har velat göranågra eftergifter. Om man går till förhandlingar med den utgångspunkt somErling redovisade här, dvs. att socialdemokraterna skulle börja med attskicka tillbaka propositionen och begära en ny, då är förutsättningarna för ettsamförstånd inte särskilt stora. Det har ju ändå visat sig i överenskornmelsenmed att det går att föra en konstruktiv dialog om man kan varaöverens om de principiella utgångspunkterna för att komma till ett annatresultat. Jag tyckte nog att ändrade sig i sitt andrainlägg. säger han att det-inte kan vara så farligt att bygga utanbyggnadslov i glesbygder, för där kan grannbesvären inte vara särskilt stora. Isitt första inlägg talade om "utanförplanläggningsområdet", och det.är någonting helt annat än glesbygd. Därfinns det mycket stora möjligheter för konfrontation mellan grannar och mellanallmänna och enskilda intressen. Beträffande frågan om genomförandetid och med anknytningtill ersättningsbestämmelserna vill jag framhålla attdet fastslogs 1947 närdet gäller tätbebyggelse och 1971, tror jag, när det gäller glesbebyggelse attingen, markägare i har någon automatisk rätt att bygga på sinfastighet. Den rätten kan han i princip bara få genom att man fastställer enplan som ger honom den, eller så kan man via dispensregler ge honom den rätten.Någon annan byggrätt har han inte. Jag förstår därför inte den diskussion somhär förs om vad som skulle ersättas om byggrätten försvann. Markägaren har jufått en tidsbestämd byggrätt för sin tomt av samhället. Vill han inte utnyttjaden under den tiden, återgår alltså byggnadsrätten, om det inte finns skäl attlåta vederbörande behålla den . Låt migockså säga följande beträffande de korta byggtiderna och geriomförandetidernapå , som flera har varit inne på. Att man har stannat , vilketvar utgångspunkten i det förslag som jag mottog, beror på att vi nu har såsnabba förändringar. Kan man inte hantera dessa snabba förändringar på ettanstäridigt sätt så har mari valt byggriadsförbud. Och byggnadsförbud är detstörsta oskicket. Det är verkligen att lämna ut den enskilde fastighetsägarentill det kommunernas godtycke som ni här har talat om! Han har ju den svagasteställningen av alla. Om inte kommunen vill tillstyrka att han får dispens frånbyggnadsförbudet så kommer han i princip ingenstans. Han får en mycket starkareställning i det lagkomplex som föreslås än vad han har med tillämpning avnybyggnadsförbud, där vederbörande fastighetsägare får leva i osäkerhet årefter år och begära prövning för aft få bygga men bara få till svar: Nej, detstrider mot nybyggnadsförbudet. får han en ordentlig chans att få sin frågaprövad . Det är en stor framgång. En ny plan- och bygglag, m.m. Förste vice talmannen anmälde att och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligarerepliker. 32BERTIL (): Den nya plan- och byggnadslagstiftning somriksdagen nu är i färd med att besluta om är mer än bara en lagstiftning somreglerar markanvändning och byggande. Av PBL-paketet framgår tydligare än imånga andra ärenden de skilda synsätt som finns beträffande enskildas rätt ochdet allmännas makt. Jag använder medvetet uttrycken enskildas rätt och detallmännas makt, eftersom det är det som det är frågan om. De enskilda rättigheter i form av exempelvis ägande får iPBL träda tillbaka för, som det heter, "allmänna intressen". Enkoncentration av makt kommer att ske framför allt till kommunerna, och dettagår ut över de enskilda människorna. För oss moderater utgör äganderätten en omistlig del i denfria, öppna rättsstaten. Det är inte fråga om någon egoistisk självhävdelse,utan vårsyri på äganderätten baseras på förvaltarskapstanken. Genom det personliga ägandet ställs höga krav på ansvarför egendomen. Gör man dessutom en koppling till arvsrätten och därmedsambandet generationerna emellan, framstår den personliga äganderätten somöverlägsen andra ägandeformer. Erfarenheten visar dessutom att de personligt ägdatillgångarna oftast förvaltas, används och sköts på effektivaste sätt. Denaktsamhetsfilosofi som med fog kan spåras i denna ägandeform betyder även attviktiga miljöhänsyn tas till vara. För oss moderater är äganderätten inget självändamål. Denhar i sig en funktion och ett mål, som överensstämmer med vårt lands rättstraditioner. För andra däremot - socialdemokrater och kommunister - ärdet andra ägandeformer än den direkt personliga som är idealet. För dem är detstaten, kommunen, kollektivet eller det allmänna som i varje läge harföreträde. Denna annorlunda grundinställning kommer klart till uttryck iregeringens PBL-förslag. Med konsekvens och målmedvetenhet skapas ökat utrymmeför politiker, kommuner, myndigheter, planerare och inte minst "allmänna En ny plan-och bygglag, m. m. intressen".Människorna, medborgarna, har att inordna sig och finna sig i . Att PBL så tydligt angriper äganderätten är ett av skälentill att vi moderater avvisar den nya . Det har hävdats att PBL behövs därför attbehovet av en ny, modern bygglag med enkla och klara regler är stort. Med dennya lagen skulle alla oklarheter svepas bort, byggnadsförbuden försvinna ochkommunerna få en enklare hantering. Allt skulle med andra ord bli perfekt. Jag håller med om att det ärbra, ja, t. o. m. nödvändigt,att lagar och regler är klara, enkla och förståeliga. Med detta följer dockinte att en ny lag med PBL:s innehåll är nödvändig. Det har inte påvisats attdet råder ett direkt samband mellan kravet på en moderniserad lag ochinförandet av PBL. Reformering och översyn av byggnadslagarna bör ske inomdelreformernas Av detta följer att vi inte motsätter oss förbättringar ibyggnadslagstiftningen, och vårt nej till PBL motsäger inte denna våruppfattning. Det är dessutom värt att notera att den av regeringenuttalade önskan om enkelhet och klarhet inte alls eller i vart fall mycketlitet avspeglas i PBL-förslaget. Även om vissa förändringar skett i utskottet,kvarstår många oklarheter, och de har t.o. m. förstärkts på väsentliga områden. Jag kan dock hålla med om att det i ett speciellthänseende blivit enklare, nämligen för kommunerna. Bestämmelser som gerkommunerna ökad makt och monopolställning uppfattas givetvis av kommunernaspolitiker och planerare som en förenkling. Enskilda medborgare har helt enkeltblivit av med åtskilligt av sina rättigheter. Det blir enklare, men inte bra.Det blir tvärtom till stor skada för de enskilda mark- och husägarna. Det har bl. a. från ett avkompromisspartierna, , hävdats att det nu föreliggande förslagetär bättre än det ursprungliga regeringsförslaget. Förändringar har gjorts underutskottsbehandlingen och vissa förbättringar åstadkommits, men förslaget är förden skull inte bra. Påstår någon att förslaget är bra kan man fråga sig: Frånvilka utgångspunkter? Utgår man från samtliga tre borgerliga partier och derasmotionskrav är förslaget oacceptabelt. De som mot denna bakgrund hävdar attdet är ett bra lagförslag har inte särskilt stora krav på kvalitet. Det bör i detta sammanhang erinras om hur de olika turernahar varit på PBL-resan. av utredande lade den socialdemokratiskaregeringen fram ett mycket långtgående lagförslag. Med i bagaget fanns ettkritiskt yttrande från lagrådet, där det framfördes att förslaget knappast varförenligt med svensk grundlag och troligen inte var förenligt med . En stark opinion från organisationer och enskilda, samtpolitiska partier, framförde omfattande kritik. Detta tryck samtsocialdemokraternas strävan att få ett bredare stöd än från vpk resulterade ien kompromiss med . syddes helt enkelt in i PBL-väven, mende gröna trådarna syns ganska litet i det färdiga plagget. Detta framgick underOskar anförande tidigare, då han sade att de stora riktlinjerna iregeringens proposition finns bevarade. Slutresultatethar blivit att den socialdemokratiska rörelseriktningen inte ändrats.Det går bara något långsarrimare framåt. Jag tar kanske inte helt fel, om jagsäger att jag tror att socialdemokraterna redan från början insåg att vissamindre eftergifter var nödvändiga. PBL kan betecknas som socialism med prutmån. Jag går över till att behandla ett viktigtoch omdebatterat avsnitt i lagförslaget, nämligen ersättningsreglerna. Härkommer äganderätten på ett alldeles särskilt sätt i fokus. Jag vill erinra omatt lagrådet i dessa hänseenden uttalade stark kritik mot reglernas utformningi regeringens proposition. Några avgörande förbättringar har inte skett i utskottet. Utgångspunkten för socialdemokraterna synes vara att visstskall vi ha äganderätt, men först en rejäl självrisk. Denna självrisk tar siguttryck i bestämmelser om krav på vissa kvalifikationsgränser vid intrång ellerskada innan ersättriing utgår. Så mycket märkligare ter sig då det uttalande somutskottets majoritet gör på s. 138 i betänkandet. "Utskottet vill inledningsvis ansluta sig till dengrundläggande principen att skada för en fastighetsägare genom beslut avoffentliga organ skall ersättas." Men genast tas åtskilligt tillbaka i ochmed vad som sägs i meningen därpå: "Ett visst intrång i sin förfoganderättmåste den enskilde dock tåla." Måste det verkligen vara på det sättet? Varför skall vissamänniskor, vilka råkar bo på en viss plats, vara beredda att avstå från en delav sin egendom? I lagförslaget är det ägare till vissa fastigheter, hus ellermark som skall tvingas avstå från en del av det som de äger. gäller det markoch hus. Handredskapsfisket är ett redan inmutat område. Härnäst gäller detpensionssparandet. Med samma logik, eller i varje fall politik, skulleförfoganderätten över privatbilar i vissa områden kunna begränsas. Varförskulle de boende i ett kvarter inte få använda någon annans bil vid behov fören körsträcka om så där en - att jämföra med en sammanlagdkörsträcka på ungefär 2 000mil?Det blir juintemerän av den årligakörsträckan. En skada på skall ju en fastighetsägare få tåla utanatt ersättning utgår. En förutsättning i detta fall är givetvis att kommunenstrafiknämnd har beslutat att denna regel skall införas. Detta tänkta exempel visar på vilken bräcklig grund somersättningsbestämmelserna vilar. Hiir mycket olika ägarkategorier skall tåla är dockoklart. Klart är i alla fall att olika objekt behandlas olika. Olika ägarebehandlas också olika i vissa särskilda fall, även om objekten är lika. När det gäller kvalifikationsgränserna fastläggs ingaabsoluta procenttal. Beträffande bebyggelsereglerande åtgärder anses ägaren,som exempelvis vägras rivningslov, få tåla en skada som är"betydande" i förhållande till värdet. Hur hög procentsats"betydande skada" representerar är oklart. Det kan röra sig om . Det är orimligt att en skada som kan uppgå till enfemtedel av värdet skall behöva tålas utan att ersättning utgår. Även omkvalifikationsgränsen överskrids, ersätts inte skadan därunder. En självrisk iägandet införs. Något annorlunda betraktar utskottet de markreglerande åtgärderna.Här En ny plan- och bygglag, m. m. En ny plan-och bygglag, m. m. laborerarman med en rad skilda begrepp och procentsatser. För det första ansluter sigutskottet till de principer som infördes i naturvårdslagen 1972.1 denna anseskvalifikationsgränsen ligga vid . För det andra uttalas att skador som är mer änbagatellartade skall ersättas. sägs det: "En toleransgräns på inom berörd del får anses vara den högsta som i något fall skall behövaaccepteras." Är en 9-procentig förlust verkligen bagatellartad? För dettredje står det i lagtextförslagets 14 kap. 8 § att ersättning skall utgå"om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inomberörd del av fastigheten". Ordet bagatellartad finns inte i lagtexten. Att en skada upp till nivån för avsevärt försvåradmarkanvändning skall tålas utan ersättning men ändå betraktas som bagatellartadär obegripligt. Vad kommer att gälla? Vilka procentsatser skall tillämpas?Det är allvarligt och oacceptabelt att både förvirring och oklarhet råder pådetta område. Från centerhåll har framhållits att uppgörelsemed socialdemokraterna gav god utdelning genom att begreppet "berörd delav fastigheten" infördes.