prot · GA0921 · 1986-12-31 00:00:00 — Omåtalsunderlåtelses inverkan på brottsoffrens rättsliga ställning Om åtalsunderlåtelses inverkan på brottsoffrens rättsligaställning vara avintresse för målsäganden, om det är sannolikt att ett utdömt skadestånd inteskulle kunna verkställas.. Men detta får ju inte vara ett skäl för att försämramålsägandens ställning ytteriigare. Det är naturligtvis ett problem att intealla dömda betalar sina skadestånd. Men det är säkert inte ointressant för. denskadelidande att domstolen efter prövning fastslår att denna har rätt att fåersättning. Det är ju ett steg i riktning mot upprättelse, och i stället föratt kapitulera inför det faktum att alla ändå inte betalar sina skadestånd, börman försöka finna regler som underlättar för brottsoffren att få sinaskadestånd effektuerade. Det är utomordentligt viktigt att stärka brottsoffrensställning, men det är lika viktigt att vidta åtgärder för att minskabrottsligheten. På det sättet minskas också antalet brottsoffer som behöverhjälp. En av statens viktigaste uppgifter är att garantera rättstrygghet. Attexempelvis år försämra polLsens resurser - som skett i vårt land - ärdetsamma som att år försvaga medborgarnas skydd mot brott. Polisenutgör trots allt en viktig brottsförebyggande faktor i samhället. Reglerna om åtalsunderiåtelse är i sigbrottsbefrämjande. När åtalsunderlåtelse ges för ett brott innebär detta iallmänhet att samhällets reaktion uteblir. En flitig användning av institutetåtalsunderlåtelse får till följd att lagarna förlorar sin trovärdighet och attrespekten för rättsväsendet urholkas. Detta leder i sin tur till en ökning avantalet brott, med ännu fler brottsoffer, osv. Med anledning av att den här utvecklingen kan förutsesvill jag passa på att fråga justitieministern om regeringen kommer att föreslånågra inskränkningar i de nu gällande reglerna om åtalsunderlåtelse. Först skall jag ge några allmänna synpunkterpå frågan om åtalsunderlåtelse. Det är en allmän missuppfattning, som JerryMartinger bidrar till att sprida, att åtalsunderlåtelse är ett alternativ tillovillkorligt fängelsestraff. Så är det inte, utan det är ett alternativ tillvillkorlig dom eller till skyddstillsyn. Som ett sådant alternativ äråtalsunderlåtelse väl så bra som en domstolsprövning, ibland överlägsen. Förfarandet hos åklagåren kan göras snabbt ochobyråkratiskt. Åklagaren skall - i den mån han inte gör det kommer jag i vissaförslag till lagändringar som jag förbereder att ytterligare stryka under detta- handla snabbt. När han meddelar åtalseftergiften skall han kalla den unge somhar begått brottet, föräldrarna eller andra vårdnadshavare och densocialtjänsteman som i fortsättningen skall ha att göra med den unge. De skalltillsammans, uppvisande ett tydligt och enhetligt vuxenansikte för den unge,göra klart innebörden av vad den unge har gjort sig skyldig till ochkonsekvenserna av det. De skall ställa krav på den unge. De skall bl. - detär en sak som jag också kommer att lyfta fram i kommande lagstiftning- se tillatt den unge har gjort rätt för sig eller i varje fall visat en vilja att görarätt för sig. eller brist på vilja i det avseendet bör beaktas när mantar ställning till åtalseftergift. från kriminalpolitiska synpunkter ärdetta ett ändamålsenligt förfarande, i synnerhet gentemot unga lagöverträdare. Jag vill också ta upp frågan om målsägandens ställning näråtal inte kommer till stånd. Det är riktigt att reglerna om åtalsunderlåtelsekan medföraatt åtal i vissa fall inte kommer till stånd, när målsägandensersättningsanspråk är förhållandevis ringa. Ett exempel är att målsäganden harfått ut ersättning försäkringsvägen och bara har kvar ett krav på ersättningför självrisk. Vi jobbar nu inom departementet för att ytterligare vidgamöjligheterna för målsägande att få sina ersättningsanspråk prövade i sambandmed åtal för brott. Detta innebär dock inte att vi glömmer bort de målsägandevilkas anspråk inte kan tas upp i samband med brottmål. Redan nu kan krav somrör värden under ett halvt basbelopp prövas på ett enkelt och smidigt sättenligt den s. k. småmålslagen. I det reformarbete som pågår päprocessrättens område försöker vi ta till vara erfarenheterna av småmålslagenför att förbättra systemet ytterligare och utvidga möjligheterna till enklarehandläggningsformer också när det gäller mål om större värden. 1 dettasammanhang är en fullödig information till målsäganden om hans rättigheter ochom hur det hela fungerar av avgörande betydelse. Det är i sammanhanget viktigt att framhålla att reglernaom åtalsunderlåtelse, genom den koncentration av resurserna som dessa reglermöjliggjort, medfört att man har vunnit många fördelar, inte bara för denbrottsbekämpande verksamheten utan också för de enskilda människor som blivitutsatta för brott av olika slag. Om åtalsunderlåtelses inverkan på brottsoffrens rättsligaställning 88JERRY (): Tanken på att överväga bestämmelser sominnebär att de unga får göra rätt för sig är positiv. Men.jag tror inte att manskall ha någon övertro på ett sådant system. I vissa fall kan det vara bra. Omnågon t. ex. har kladdat ned en vägg kan den unge rätta till det han gjortgenom att tvätta väggen. Men om en glasruta gått sönder, är det bara englasmästare som kan sätta i en ny ruta. Jag tror alltså inte att man skall hanågon övertro på det här, men jag tycker att det är intressant att man inomjustitiedepartementet och regeringen överväger dessa tankar. Jag delar inte justitieministerns tro pååtalsunderlåtelsen som ett bra alternativ till andra påföljder. Även härföreligger en övertro. Jag har själv arbetat som åklagare så jagvet att det finns personer som tar varning av den första åtalsunderlåtelsen ochdärefter inte begår något ytterligare brott. Men när åtalsunderlåtelse ges enandra gång, en tredje gång, en fjärde gång eller ännu fler gånger, uppfattasdet i de flesta fall som att det man gjort inte var så farligt. Jag vill gå sålångt att jag påstår att åtalsunderlåtelse i vissa fall t. o. m. kan utgöraklartecken för nya brott. Jag har varit med om att en person somfått åtalsunderlåtelse gått direkt ned på gatan och stulit en bil eller gåttraka vägen till en butik och stulit varor. Hur har jag inte varitmed om att en person som underrättas om att han eller hon erhållitåtalsunderlåtelse ställt frågan: Skall jag inte få något straff? Men var det inte åtalsunderlåtelseinstitutet i sig somvi skulle diskutera, utan mera frågan om målsägandens ställning blivitförsvagad genom de nya bestämmelserna. Här har justitieministern och jag olikauppfattningar. Jag hävdar mycket bestämt att målsäganden fått en svagareställning genom att han kan "hänga med" på åklagarensåtal. 9 protokoll 1986/87:21 Om åtalsunderlåtelses inverkan på brottsoffrens rättsligaställning nisternlovat att man skall ha även detta i åtanke när man ser över reglerna. Jag skalldärför inte ytterligare förlänga debatten, utan jag väntar och kommer medstort intresse att ta del av de förslag som kommer, varnar mig för övertro, ochdet är ju vänligt av honom. Jag kan förklara att jag inte hyser någon övertrovare sig i dessa avseenden eller i andra. Men jag måste säga att jag är litet förvånad över detJerry sade om skyldigheten för ungdomar ätt göra rätt för sig. Jagpåstår att har en mycket dålig förankring både i sin yrkeskåroch bland poliser när han på detta sätt talar nedsättande och förringande omden kommande reformen. Den har ett mycket starkt stöd bland dem som arbetar utepå fältet. Sedan tycker jag att som åklagare visarbrist på insikt i vad åtalsunderlåtelse är. Jag upprepar att åtalsunderlåtelse ickeär ett alternativ till ovillkorligt fängelsestraff. Om åklagaren bedömer att enmisstänkt skall få ett ovillkorligt fängelsestraff som reaktion på sitt brott,är det naturligtvis åklagarens skyldighet, inte att meddela åtalseftergift utanatt gå till domstolen och få prövat om domstolen vill utdöma en sådan påföljd, 90 (): Nej, herr justitieminister, jag talar intenedsättande och förringande om den kommande reformen. Det kan jag inte göra;eftersom jag inte har sett vad reformen innebär. Tvärtom ser jag fram emot deförbättringar som justitieministern säger skall komma, nämligen att målsägandenskall förpliktas göra rätt för sig, osv. Jag måste dock fortfarande bestämt hävda att det ärväsentligt att det kommer en reaktion från samhällets sida när en person harbegått ett brott. Justitieministern måste väl ändå hålla med om. att omvederbörande, brottsling får åtalsunderlåtelse, är det inte en reaktion frånsamhällets sida. En reaktion menar jag är särskilt viktig när det gällerungdomar, just därför att ungdomar svarar för en stor del av brottsligheten ochäven därför att ungdomar i allmänhet har outvecklade rättsbegrepp. Det ärdärför nödvändigt att samhället ger klara normer och konsekventahandlingsmönster. De unga måste snabbt fä en reaktion från sariihällets sidanär de har begått ett brott, även om det är fråga om smärre förseelser. Ensådan reaktion är inte åtalsunderlåtelse. Många frågar när de har fåttåtalsunderlåtelse om de inte skall få något straff. De väntar sig det. Omsamhället då visar en överdrivet förstående attityd till vad den unge hargjort, och det gör samhället när det ger åtalsunderlåtelse, är det stor riskatt den unge fortsätter att begå brott. riskerar han att hamna iännu allvarligare kriminalitet. Jag menar att vi gör ungdomarna en björntjänst,när vi inför regler som leder till den ena åtalsunderlåtelsen efter den andra. har tydligen fortfarande intefattat, att om man som åklagare anser att den unge skall ha ett fängelsestraff,skall man stämmatill domstol och kräva ett fängelsestraff. Att sedan påstå att åtalseftergiften inte är en reaktionfrån samhället är att vilseleda. Reaktionen består i att man i samband medåtalseftergiften ställer det kravet på den unge att han i varje fall visar envilja att göra rätt för sig. Dessutom tillkommer i allmänhet åtgärder frånsocialtjänstens sida i form av övervakning eller liknande åtgärder. Det är enreaktion. Om åtgärder för att minska antalet snatte- Tredje vice talmannen anmälde attJerry anhållit att til protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 1986/87:52 om åtgärder för attminska antalet snatterier har ställt följande frågortill mig: 1, På vilketsättskall massiva tillslag mot snattare genomföras? Skall polisen storma NK ochandra varuhus? 2, Vilka extraresurser kornmer polisen att tilldelas för att kunna genomföra lillslagen? har ställt sinafrågor med hänvisning till vad jag har uttalat i ett anförande vid och till vad som sägs i en regeringsskrivelse (skr,1986/87:21) om åtgärder mot vålds- och egendomsbrott, I skrivelsen pekas bl,a, på vikten av att polisen, för att nå större effektivitet, utvecklar sinaarbetsmetoder. Vad som i denna del påpekas i skrivelsen är att man kanåstadkomma en temporär kraftsamling för att förebygga eller beivra en viss typav brottslighet även när resurserna inte räcker till för att fortlöpandeupprätthålla en sådan prioriteringsnivå. Enligt skrivelsen kan sådana intensifierade insatser halångsiktiga brottsförebyggande effekter även när det gäller kriminalitet medrelativt sett mindre straffvärde. Ett exempel som har åberopats i skrivelsen ärbutikstillgreppen, som på många håll från tid till annan har en oroväckandestor omfattning. Uppfattningen hos vissa grupper av medborgare att sådana tillgreppinte beivras av samhället måste förändras. Det är en fråga för den lokala polismyndigheten, i närasamverkan med åklagare liksom med ägarna till varuhusen och andra affärer, attbestämma i vad mån sådana aktioner bör genomföras och hur de i så fall börutformas. Därmed har fått svar på sin första fråga; Och - som svar på andra fråga - harpolisen numera sådan frihet när det gäller att flexibelt använda sina resurseratt det går att åstadkomma denna typ av kraftsamlingar utan särskiltresurstillskott. Om åtgärder för att minska antalet snatterier 93JERRY (): Jag får tacka justitieministern även för det här svaret. Anledningen till att jag ställt den här frågan är att jagvill veta hur justitieministern har tänkt sig att polisen skall genomföra"massiva tillslag" mot snattare "vid några väl utvaldatillfällen". Det var den formuleringen som justitieministern använde isitt anförande på Svenska polisförbundets kongress i den 30september. Min nyfikenhet i det här avseendet blir inte mindre när jag iregeringens skrivelse 1986/87:21 om åtgärder mot vålds- och egendomsbrott läserom regeringens stora tilltro till nya arbetsmetoder inom polisen. Justitieministern säger i sitt svar att det får bli enfråga för den lokala polismyndigheten i nära samverkan med bl, a, åklagare attbestämma i vad mån den ifrågavarande typen av aktioner bör genomföras och hurde i så fall bör utformas. Men jag kan försäkra justitieministern, att det inte finnsnågon enda polisman eller åklagare i vårt land som i sin vildaste fantasi kanföreställa sig hur massiva tillslag vid några väl utvalda tillfällen, dvs,razzior, skulle kunna genomföras mot snattare. Jag har själv arbetat somåklagare och jag har ingen aning om hur det här skulle kunna gå till.Därför måste nu justitieministern - efter det att han faktiskt har gjort dethär uttalandet - tala om för oss som arbetar på fältet hur vi skall göra. En razzia innebär ju att polisen slår till mot en homogengrupp av personer i ett visst sammanhang, t, ex, när man stormar en spelklubbeller försöker tvinga ut personer som ockuperat ett hus eller då man gör enorganiserad trafikkontroll. När det gäller spelklubbar sker tillslaget efter mycketnoggranna förberedelser. Genom olika former av spaning kartlägger man förstspelverksamheten, vilka kunder som besöker klubben etc. företillslaget spärrar man alla tänkbara utgångar, och tillslaget sker sedan genomatt man forcerar klubben massivt - i stort antal och med dragna vapen. Är detden metoden justitieministern har tänkt sig? I fallet med ett ockuperat hus kan tillslaget ske genomatt polisen exempelvis släpper in tårgas och på så sätt tvingar ockupanternaatt komma ut. Är det så justitieministern har tänkt att det skulle gå till? Vid en trafikrazzia stoppas alla bilister som passerar påen viss väg. Ingen ges möjlighet att smita, eftersom man på olika ställen längsvägen placerat ut polisbilar, som kan ta upp jakten på den som försöker kommaundan. Är det något i den stilen justitieministern har avsett? Nej, herr justitieminister, det är väl helt klart att maninte kan använda någon av de här metoderna mot snattare. Eftersom försök tillsnatteri inte är straffbart och snatteribrottet är fullbordat först dåbrottslingen passerat kassan eller lämnat affären - beroende på hur butiken ärkonstruerad - kan något ingripande knappast ske inne i affären. Skulle man göraett massivt tillslag t. ex. inne i ett varuhus måste detta ske omedelbartutanför kassorna. Och att i anslutning till kassorna i ett varuhus mobiliseraså många polismän att det motsvarar uttrycket "massivt tillslag"skulle bara medföra att de personer som planerat att stjäla, när de blir varseuppbådet av poliser, naturligtvis låter bli att stjäla, varigenom helapolisaktionen blir meningslös Att man skulle kunna gömma ett större antal polismän ibuskarna utanför butiken för tillslag när kunderna är på väg hem torde varauteslutet. Ett ingripande som inte sker i omedelbar anslutning till affärenskulle ju förenas med stora bevissvårigheter. Justitieministerns idé kan inte omsättas i praktiken.Uttalandet på poliskongressen visar justitieministerns och socialdemokraternastotala brist på realistiska initiativ för att minska brottsligheten. Däremot passar uttalandet väl in i mönstret för densocialdemokratiska regeringens tidigare agerande i rättstrygghetsfrågan. I stället för att vidta konkreta åtgärder gör regeringenmed jämna mellanrum olika typer av utspel, där man i högst allmänna ordalaguttrycker sitt ogillande av den ökade brottsligheten. Dessa utspel syftarendast till att ge medborgarna en falsk känsla av att regeringen verkligen görnågot konkret för att vända brottsutvecklingen. Justitieministerns tuffa uttalande om massiva tillslag motsnattare har säkerligen givit många medborgare en känsla av attjustitieministern och regeringen besitter handlingskraft och initiativförmåga. Ett annat utspel var just regeringens skrivelse omåtgärder mot vålds- och egendomsbrott. Förfarandet i samband med offentliggörandet av dennaskrivelse visar tydligt att inför massmedia velat ge skenav att skrivelsen är mer konkret än vad man kan få fram vid en genomläsning avden. I pressmeddelandet står exempelvis att regeringen i skrivelsen föreslårskärpningar av bestämmelserna om grov stöld och grov misshandel. Skrivelsensäger däremot inte någonting om att dessa bestämmelser skall skärpas. Vidarefår man när man läser pressmeddelandet uppfattningen att det i skrivelsenföreslås en skärpning av reglerna om häktning. Såvitt jag kan finna förespråkasi skrivelsen inte någon sådan skärpning, utan på sin höjd bara att de nuvarandereglerna skall behållas. Det här ärbara några exempel. Det finns fler. Jag vill passa på att fråga justitieministern följande.Varför återger inte pressmeddelandet det verkliga innehållet i skrivelsen på dehär punkterna? Är det kanske på det sättet att justitieministern redan i dagkan lova att de här skärpningarna kommer att ske? står det ju trots allt i skrivelsen en delom nya arbetsmetoder för polisen, och detta just i samband med att detkonstateras att butikstillgreppen fått en "oroväckande storomfattning". En ny metod som enligt min mening vore värd att pröva närdet gäller butikssnatterier är att ge polisen behörighet att utfärdaordningsföreläggande direkt på brottsplatsen - i samband med att en persongrips för snatteri. Ordningsföreläggande skulle kunna användas vidokomplicerade, erkända snatteribrott, som lämpar sig för förenklad hantering.Är det en metod som justitieministern övervägt eller kan tänka sig att överväga? Om åtgärder för att minska antalet snatterier Vad först gäller graden av konkretion i deåtgärder som ' regeringen aviserar i sin skrivelse till framgår detalldeles tydligt för dem som har läst skrivelsen och den som har lyssnat på minsammanfattning Om åtgärder för att minska antalet snatte- av den imin replik till att det handlar om högst konkreta och handfastaåtgärder, grundade på en kriminalpolitisk helhetssyn. Härvidlag skiljer vi ossfrån t. ex. moderata samlingspartiet, som saknar denna helhetssyn och baratalar om fler poliser och högre straff. Denna skrivelse har inte den karaktären att den innehållerförslag som skall ta ställning till. 1 den andafolkstyrelsekommitténs direktiv är skrivna vill regeringen i stället i den påett samlat sätt redogöra för de åtgärder som just nu vidtas ellerplaneras blividtagna på det kriminalpolitiska fältet för att ge en godöverblick. Syftet härmed är att göra till ett mera centraltdebattforum i vårt land. Jag lovar att jag kommer att se tillatt allt som aviseras i skrivelsen också kommer att genomföras. Frågan om hur vi skall minska antalet tillgrepp ibutikerna är mycket viktig. Enligt vissa beräkningar uppgår det årliga svinnetinom detaljhandeln till belopp som kan beräknas till miljarder kronor. Dennabrottslighet drabbar alla i egenskap av samhällsmedborgare och konsumenter. Dendrabbar givetvis också handeln och i sin förlängning hela det marknadsekonomiskasystemet. Att bekämpa snatteriet är också en fråga om moral. Vi får helt enkeltinte tillåta en utveckling, där grundläggande värderingar om vad som är mittoch vad som är ditt luckras upp. Samhällets avståndstagande gentemot dennabrottslighet måste vara entydigt. Mot den bakgrunden är det, herr talman, besynnerligt attJerry väljer att föra debatten på en enligt min mening konstigt lågnivå. På ett närmast löjeväckande sätt försöker han i sin interpellationchikanera regeringens politik på detta område och ge intrycket att regeringenskulle tro att det vore effektivt att polisen skulle storma NK och andravaruhus eller eljest bete sig på något av de sätt som exemplifieras i JerryMartingers replik. Det saknar naturligtvis all verklighetsanknytning. Att inte vet hur det i verkligheten gårtill när man gör sådana här samlade insatser är för mig häpnadsväckande. Jagskall inte här svara på hur de skall gå till - det är inte min uppgift.Det bestämmer polisen själv tillsammans med åklagaren och de berördaaffärsidkarna. Många sådana här ingrepp har gjorts, och andra planeras. 95 (): Justitieministern säger att jag på ettnärmast löjeväckande sätt försökt framställa vad justitieministern kan ha menatmed det han sade på . Men justitieministern får skyllasig själv orn jag - som justitieministern säger - har fört ned debatten pådenna nivå. Justitieministern har ju faktiskt talat om massiva tillslag vidnågra väl utvalda tillfällen. Det är beskrivningen på razzia. Att användauttrycket "massiva tillslag" vid några val utvalda tillfällen är inteatt göra något allmänt uttalande, utan det är något mycket speciellt. När jagfått ett sådant svar som det jag fått på min interpellation, så är det ju intekonstigt att jag fortsätter att fråga om detta och då för debatten på en nivådär justitieministern inte vill att den skall föras. har justitieministern sagt'att han inte tänker svaraoch inte tänker" precisera sig. eftersom detta aren fråga för den lokalapolismyndigheten. kan intetolka justitieministerns svar på annat sätt än att han kan stå fördet han sade på . Och det förstår jag - det kan intevara lätt att stå fast vid ett förslag som är helt omöjligt att genomföra ipraktiken. Trotsallt säger justitieministern att det bör åstadkommas någon form av kraftsamlingför att förebygga och beivra exempelvis butikssnatterier. Om justitieministernhändelsevis skulle mena allvar med detta uttalande, då är det positivt.' Dennuvarande utvecklingen måste brytas. Bara på exempelvis varuhuset i varsvinnet inte . per dag, och man räknar medatt snatteri står för ungefär hälften av detta. Justitieministerns uttalande omatt det erfordras , någon form av kraftsamling mot butikssnatterier gör att mankunde förvänta sig att justitierriinistern skulle vara beredd att ge polisenförstärkning i form av i första hand mer personal. Men som svar på min fråga iinterpellationen om vilka extra resurser polisen kommer att tilldelas svararjustitieministern bara att polisen numera "har sådan frihet när det gälleratt flexibelt använda sina resurser att det går att åstadkomma denna typ avkraftsamlingar utan särskilt resurstillskott". Men, herr justitieminister,problemet är ju inte att polisen inte har frihet att använda sina resurser.Problemet är att polisen har brist på resurser. Är justitieministern över huvud taget medveten om attpolisen har stora problem på grund av bristande resurser? Jag skulle gärnavilja ha svar på det också. Om åtgärder för att minska antaletsnatte- Jag har fört två debatter omkriminalpolitiken - en med och en med . för jag en med . Jag konstaterar att diskussionerna med och med präglades av det allvar och den saklighet som de här problemen förtjänar. Tyvärr kan jag inte säga detsamma när det gäller inlägg, - ' Jag noterar att stårensamma i den kriminalpolitiska debatten, i vart fall när det gäller tonläget. 97JERRY (): Justitieministern har fört två debatter omkriminalpolitiken . Det visar hur aktuell och hur viktig den härfrågan är. Justitieministern svarade inte på mina frågor. Jag kan dåbara säga att i årets petita från konstateras att resursernaär utomordentligt hårt ansträngda inom polisens alla verksamhetsgrenar. Enligtrikspolisstyrelsen motsvarar inte det formella antalet tjänster verkligheten.Det skulle nämligen behövas nästan 1 100 ytterligare tjänster för attpersonaltillgången skulle motsvara den som rådde , Orsaken till dennabrist är arbetstidsförkortning, olika former av ledighet och den lågaaspirantantag-ningen till . begärde 460 nyapolismän för - man fick endast 150. har man återigen begärt460 polismän - socialdemokraterna i har reserverat sig tillförmån för 150. Om ökad tillgäng på poliser