prot · GA0951 · 1986-12-31 00:00:00 — Det måste således havarit en felsägning, det vill jag poängtera. Vi har inte varit kritiska till försäkringsformen. Vi kannog vara överens om att nian skall slå vakt om den. Men när det gällerärendebalansen, handläggningstiderna, kan det inte vara vettigt att människorskall gå och vänta denna orimligt . Det förekommer t.o. m. att anhörigatill en avliden får driva processer vidare för att få ut ersättning som den somhar blivit skadad i rimlighetens namn borde ha fått ut medan han var i livet. Jag ser faktiskt inte saken så attvi är pä väg att komma till rätta med problemen när det gäller arbetsskador.Under 1985 var det nämligen 214 000 människor som på ett eller annat sättskadades i sitt arbete. Det är väl bra att 220 nya tjänster tillkommeroch 15milj. Men detta kommer ju inte att stoppa arbetsskadorna. Detviktigaste är att vi först måste försöka stoppa utvecklingen och vända den. Fördetta krävs att man satsar oerhört mycket mer än det som föreslås. Förslagetär bra - det har vi inte kritiserat. Men det räcker inte, det måste vi välkunna vara överens om? AnL 76BÖRJE (): Jag finner en viss uppgivenhet hos moderateroch folkpartister. vill alltså egentligen avskaffa försäkringen.Och säger genom att man måste utredasamordningstiden -det innebär också en försämring av lagen: Jag tycker att man i stället måste förbättra självahandläggningen, för att få ned väntetiderna. Det är ju en progressiv politik,och det är det vi skall diskutera i stället för att tala om att försäkringenskall avskaffas. Jag vill än en gång slå fast att åtgärder i form av ökaderesurser - alltså 220 nya tjänster, metodutveckling, rationalisering-gerresultat. Vi kan ju peka på att det av handlingarna framgår att antaletavgjorda ärenden har ökat mycket kraftigt. fattades beslut i 39 300ärenden, och 1985 var antalet avgjorda ärenden 57 100. Det är alltså fråga omen niycket kraftig 5 protokoll 1986/87:51 Prot'.1986/87:51 17decemberl986 ökning.Och det är naturligtvis den vägen vi skall gå. Vi accepterar inte de nuvarande balanserna - det är heltklart. Och nian angriper också detta problem på allt sätt. Jag tycker inte för en progressiv politik genom att avskaffa försäkringsformen, för den äroerhört angelägen för de enskilda människorna. Man skall inte nonchalera ,. Det finns inga enskilda människor som säger nej till dessa . AnL 77 (): anser att vi moderater ochfolkpartister känner uppgivenhet. Jag vill ge rådet att gå ut till kassorna ochtala med tjänstemännen där. De känner verkligen uppgivenhet. De har alltsåslitit med denna försäkring i snart niö år. Och trots att de - det håller jagmed om -har ökat produktiviteten växer ju baraärendebalanserna . Det sker alltså trots att regeringen och riksdagenhar plussat på med 15 miljorier den ena gången efter den andra. Detta borde justämma till eftertanke, att något radikalt måste göras med försäkringen. Jag konstaterar att jag icke har fått något som helst syarpå frågan vad socialdemokraterna egentligen tänker göra åt försäkringen. manar oss att göra något progressivt. Det mest progressiva vi kan görai fråga om denna försäkring är att lägga resurserna där de bäst behövs,nämligen på dem som har fått långvariga och livsvariga skador. Det voreverkligen en social politik. AnL 78 (): Det är roligt att kunna säga att jag är överens. Vi är nämligen överens om att vi skall förbättra handläggningenav de här ärendena. Jag tycker det är bra att man också har föreslagit vissaförenklingar, rationaliseringar o. d. Men vi tror, som jag har sagt tidigare,att det inte är nog. Vi har inte bundit oss för någonspeciell samordningstid när det gäller en eventuell förlängning. Vi har talatom just siffran , eftersom det är det antal dagar somarbetsskadeutredningen har nämnt. Utredningen redovisar ju att ensamordningstid skulle kunna medföra att antalet ärendensammantaget minskar med . är ett lämpligt antal dagar ellerinte får översynen utvisa. Det kanske skall vara ett annat antal dagar mellande nuvarande 90 och de föreslagna 180. Från sida har vi inte talatom . Hade vi gjort det hade vi haft en reservation tillsammans medmoderaterna - nu harvi en egen reservation. AnL 79KARL-ERIK (vpk): Jagvill faktiskt att tar tillvara chansen att säga att han sade fel när det gäller saniordningstiden. Det var bra att vi fick reda på hur många fall somavgjordes . Det var 57 100. Dä har vi fått ett perspektiv. Det varnämligen 214 000 fall som blev anmälda. Då kan man börja fråga sig: Finns detverkligen möjligheter att komma till rätta med handläggningen med de resursersom nu satsas?bet måste i budgetpropositionen anslås oerhört mycketmer resurser för att klaraav det hela. AnL 80 (): . Först till : Jag vet inte omjag sade att också vpk vill förlänga såmordningstidén. Jag menade i så fallinte det, och det meriar inte heller vpk. Orii jag sade så var det enfelsägning, som jag beröm ursäkt för. frågar: Vad vill socialdemokraterna? Honhär väl ändå läst betänkandet. Där framgår mycket tydligt att det är ett brettarbete som pågår. I dén budget som det handlar om riu anvisade vi 15 milj. kr.I förra veckan anvisades ytterligare 15 milj .kr. Det gäller 220 nya tjänster:Och det kommer ytterligare medel i budgeten . Det är på det sättet som vi skall angripa problemen - integenom att lägga ned försäkringen. Det gäller naturligtvis att hela tidenförbättra själva handläggningen. Det sker också genom ett brett arbete hosverket, på departementet och i kassorna. Jag tror att är fel underrättad om hur manarbetar ute på försäkringskassorna. Jag tror att personalen där mycket väl vet.vad det handlar om, och där finns en stark vilja att angripa det hela och få enriktig hantering av arbetsskadeärendena. Det finns en stark vilja i det. Prot: 1986/87:51 AnL 81 (): Jag vill bara upplysa om att jaghar handlagt arbetsskadeärenden och fortfarande arbetar på kassornaunder sommaren med dessa ärenden, AnL 82 (): . Utifrån det tycker jag att helt snett i debatten. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslut i ärendet fattades efter debatten omsocialförsäkringsutskottets betänkande 8,) " Kammaren övergick till attdebattera socialförsäkringsutskottets betänkande 8 om vissa tandvårdsfrågor. AnL 83NILS CARLSHAMRE (m): De meningsskiljaktigheter som avspeglas isocialförsäkringsutskottets betänkande om tandvården är till stor del evigaföljeslagare. De har debatterats i minst en gång i mer än tioårs tid, I de avsnitten kan jag därför nöja mig med att, medhänvisning till deri argumentation som är välkänd för kammarens ledamöter ochför en upplyst allmänhet, yrka bifall till reservationerna 1, 2, 3 och 5, Däremot vill jag gärna ägna åt reservation6, där utskottets folkparfister och moderater i anslutning till en mycketvälskriven motion av tar upp hela frågan om tandvårdsförsäkringen,dess konstruktion och dess alltmer uppenbara brister. Det är nog så att från patientens synpunkt och jämfört medtiden närmast innan tandvårdsförsäkringen infördes har vi ingentandvårdsförsäkring. Patientens egna kostnader förgod tandvård är likahöga som de var då. Låt mig belysa detta med ett enda exempel, som vi ocksånämner i reservationen. En helprotes kostade , alltså företandvårdsförsäkringen, 450 ä . Det var den totala kostnaden, som heltbetalades av patienten. är patientavgiften för den protesen 1 700 ä 1 800kr. Det är av hela kostnaden. Även om man räknar generöst och tar hänsyntill inflationen säger siffrorna att protesen är för patienten minst lika dyr som den var före tandvårdsförsäkringen. Något liknande gäller för väldigt många behandlingar itandvården. Den kompensation som tandvårdsförsäkringen ger räcker kanske istort sett till att neutralisera den reella kostnadsökningen , men intemer. Vad denna kostnadsökning beror på är väl inte helt utrett.Vi har haft en allmän kostnadsökning i hela samhället. Dessutom har nog justtandvård fördyrats mer än annat på marknaden. Det kan bero på den vårdtekniskautvecklingen. Och det kan säkert till någon del bero på själva tandvårdsförsäkringen,för det är nog inte mycket tvivel om att tandvårdsförsäkringens ochtandvårdstaxans konstruktion har blivit alltmer vårdstyrande, så att detta ioch för sig påverkar kostnaderna uppåt. Att det har blivit så dyrt för patienten beror delvis pådenna reella kostnadsökning, delvis också på att vi har sänktkomperisa-tionsnivån i försäkringen. Det har vi gjort i flera etapper, bådegenerellt och punktvis och som regel med goda ekonomiska motiveringar, tvingadeav en bister ekonomisk verklighet. Men jag undrar om vi inte snart har kommit till vägs ände.Kan vi ha en tandvårdsförsäkring som ger så litet? Den skulle ha gett ännumindre om inte privattandläkare hade tvingats attsubventionera tandvården genom en egen inkomstutveckling som harvarit klart negativ, I deras fall handlar det inte om små reallöneförsämringarutan om en nedgång som gör verksamheten i det närmaste ekonomiskt ohållbar.Landstingen har subventionerat sin del av vården än mer med hjälp av denlandstingsskatt som de kan ta ut efter behov och behag. Vi hade tidigare en tandvårdsutredning, 1978 årstandvårdsutredning, som jag själv hade nöjet att tillhöra. Den lämnade ettstort betänkande - ja, den lämnade flera betänkanden, men slutbetänkandet komför ungefär . Det har just inte hänt så mycket med anledning av detbetänkandet. Jag vet inte vad det beror på. Möjligen kan det bero på att detefter hand står klart att de inte alltför revolutionerande förändringar som därföreslogs inte skulle förslå till att på allvar förbättra situationen. Jag är rätt övertygad om att det är dags att göra en ny,genomgripande översyn av tändvårdsförsäkringeri. Men det är också helt klart,att om vi skulle återställa kompensationsnivån till vad den en gång var ochdessutom genomföraen ovillkorligen nödvändig radikal taxehöjning, så kostar det pengar. Nog lärdet gä löst på en miljard , och den miljarden finns väl som vanligtinte. Då frågar man sig: Finns det någon annan väg? Jag tror attdet finns en väg som åtminstone borde prövas, och den är att vi gör precis somman har gjort i en hel del andra länder som har ett med vårt någorlunda likartatsocialförsäkringssystem, nämligen helt enkelt inordnar tandvårdsförsäkringen isjukvårdsförsäkringen, så att den blir en del av sjukvårdsförsäkringen. Detbetyder rent praktiskt att patienten hos tandläkaren, precis som hos doktorneller sjukgymnasten, skulle betala en fast avgift för varje besök. Så sätterman en gräns, ett högkostnadsskydd, efter ett visst antal besök - förnärvarande 15 i sjukvården. Med nuvarande egenavgifter i sjukvården skulle detalltså bli en femtiolapp per besök, högst . för någon patient.Det är annat det än ett 1 700 ä , för en protes. Men det kostar mycket pengar. Det går säkert inte. Därförtycker jag att man borde undersöka om man ändå inte skulle slå ihopsjukvårdsförsäkring och tandvårdsförsäkring och jämna ut kostnaderna över helafältet. Antalet läkarbesök i landet är ju mycket större än antalettandläkarbesök. Med en måttlig, rimlig uppjustering av egenavgiften över helafältet skulle man kanske kunna täcka in den här merkostnaden. Jag vet inte,detta måste beräknas och utredas. Men jag tror att det är vårt att utredas. Sägatt man kunde klara sig med att i stället för , ta , varje gång! Detär klart att det blir dyrt när man skall gå till doktorn - dock icke ,eftersom vi har ett högkostnadsskydd. Det är ändå samma människor det gäller.Det är samma människor som går ibland till doktorn, ibland till sjukgymnastenoch ibland till tandläkaren. Man borde väl rimligen-tjäna in på gungorna vadman förlorar på karusellen. Jag tror att man rent av skulle tjäna litet grandtvärsöver, därför att systemet skulle medge ett friare val av tandläkare ochdärmed också en lägre kostnad, eftersom privat tandvård är, totalt sett,billigare än offentlig. Varken jag eller någon annan vet om en sådan här skiss ärmöjlig att förverkliga, men vad vi vet är att tandvårdsförsäkringen är på vägatt gröpas ur till nästintill intet och att det är hög tid att se över den ochförsöka finna andra framkomliga vägar. Därför, herr talman, yrkar jag bifalltill reservation nr 6, Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. AnL 84KENTH SKÅRVIK (fp): Det är väsentligt att den enskildamedborgaren själv,kan välja vilken tandläkare han eller hon vill gå till. Detmåste finnas ett fritt val mellan privatpraktiserande tandläkare ochfolktandvården. Om det råder konkurrens mellan olika tandläkare och mellantandvård som bedrivs av olika huvudmän säkerställs att verksamheten bedrivs såeffektivt som möjligt. anser därför att det skall finnas en frietableringsrätt för tandläkare. Det skall vara möjligt för varje tandläkare attansluta sig till 6 protokoll 1986/87:51 tandvårdsförsäkringenoavsett var han eller hon bor. Efterfrågan på tandläkare kan tillgodoses i storadelar av landet, I stället för brist på tandläkare har vi etttandläkaröverskott, där tandläkarna har svårt att få arbete. Landstingen kaninte anställa alla nyutexaminerade tandläkare, och etableringskontrollenförsvårar för nya tandläkare att öppna egen praktik. När etableringskontrollen infördes sedanvar situationen helt annorlunda. Det rådde en stor brist på tandläkare. Regeringens argumentation för att behållaetableringskontrolleri har också förändrats i takt med att tandläkarbristen harminskat. Det ter sig knappast särskilt trovärdigt att vara företableringskontroll av tandläkare, när det finns ett tandläkaröverskott, omsyftet med etableringskontrollen är att erbjuda människor en så bra tandvårdsom möjligt. Det är uppfattning att det är bättre att låtamänniskors efterfrågan på tandvård styra etableringen än att etableringarnaavgörs i administrativ ordning. Det finns knappast några samhällsekonomiska skäl för attbegränsa anslutningen till tandvårdsförsäkringen. Människors behov av tandvårdbör vara styrande för tandvårdens dimensionering. Verksamheten bör organiserasdå tandläkare rimligtvis kan antas fungera något så när rationellt. Det ärknappast troligt att tandläkare i stora skaror skulle etablera sig på orter därbehovet redan är tillgodosett. Det krävs stora investeringar för att starta entandläkarpraktik, och en tandläkarpraktik måste givetvis ha en tillräckligbeläggning för att gå ihop. Allt talar snarare för att en fri etableringsrättskulle leda till att utbudet av tandvård bättre skulle motsvara efterfrågan påtandvård än vad som är fallet. Enligt mening måste behovet av tandvård varastyrande för tandvårdens dimensionering. Regeringen hävdar att syftet med etableringskontrollenär att säkerställa att alla människor ges tillgång till en god tandvård. Vitror att det syftet bättre tillgodoses om etableringskontrollen avskaffas. Menvi är överens orn målet om en god tandvård till alla. Regeringen tycks tro att en fri etableringsrätt skullemedföra att en mängd onödig tandvård skulle utföras av tandläkarna, som i bristpå patienter skulle börja utföra onödiga tandvårdsinsatser. Det tror inte vi. Den samhällsekonomiska kostnaden för tandvården, när denär så utbyggd att efterfrågan kan tillgodoses, är rimligtvis inte beroende avom det råder etableringskontroll eller inte utan av hur rationellt verksamhetenbedrivs. En fri etableringsrätt skulle medföra en hälsosamkonkurrens mellan folktandvården och privata tandläkare och också givetvismellan olika privata tandläkare. Det finns all anledning att anta att dettaockså leder fram till att den samhällsekonomiska kostnaden minimeras. Det är glädjande att alla de tre icke-socialistiskapartierna sluter upp bakom kravet på fri etableringsrätt för tandläkarna. Det är även viktigt att det finnsvalmöjligheter och konkurrens även inom specialisttandvården. De begränsningarsom gäller för specialisttandläkares möjligheter att ansluta sig tilltandvårdsförsäkringen bör därför avskaffas. Det sågs itandvårdslagen att folktandvården skall svara för tandvården för Det avgörande får inte vara i vilken regi vården ges utan att vårdenges så bra och så effektivt som möjligt. Det bör vara naturligt attlandstingen, där så år lämpligt, samverkar med privattandläkare. Det kan i vissa fall vara motiverat att barn och ungdomarbehandlas av annan tandläkare än av tandläkare inom folktandvården. Landstingenbör inta en generös attityd till att betala tandvårdskostnaden i dessa fall.Statsbidraget tilMandsfingens tandvård för barn och vuxna bör bibehållas. Även när det gäller tandvård vid sjukhus och andrainstitutioner bör samverkan kunna ske med privatpraktiserande tandläkare. Detfinns således inte någon anledning att förorda att vården skall ges avfolktandvårdens personal, , , har i motion Sf318 begärtförslag öm en ändring av tandvårdsförsäkringens konstruktion, anseratt tandvårdsförsäkringens patientförmåner successivt har urholkats avstatsfinansiella skäl. Av samma skäl har också tandvårdstaxorna släpat efter iförhållande till både den allmänna prisutvecklingen och kostnadsutvecklingeninom tandvården. Motionen aktualiserar svagheter i.den nuvarandetandvårdsförsäkringen som blivit alltmer uppenbara. Försäkringenmotsvarar numera inte alls de syften som avsågs då den infördes , I reservation 6 beskrivs situationen på ett utförligt sättoch motiveras varför en översyn bör göras. Det känns därför något underligt attutskottets majoritet säger att de förslag till förändringar avtandvårdsförsäkringens konstruktion som förs fram i motionen innebär ökadekostnader antingen för patienterna eller för försäkringen, och att utskottetinte är berett att medverka till något av dessa alternativ och följaktligenavstyrker bifall till motion Sf318, Det är en översyn som behövs och inte ettomedelbart beslut. Ser vi faran för en urholkning, är det vår skyldighet attändra på konstruktionen. Faran ser troligen även utskottets majoritet, såvittjag kan utläsa i betänkandet. Det är vår skyldighet att före eventuellt beslut förordaen grundlig översyn, och detta är vad motionären och reservanterna frånmoderaterna och begär från utskottet. Vi har också från i ett särskilt yttrandetillsammans med och velat peka på hur viktigt det är attden utredning som pågår angående oral galvanism kommer fram med beskedom hur man ser på patienternas situation. Det finns många som lider och har detsvårt och som väntar på besked. Osäkerheten och ovissheten är stor. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall ti|lreservationerna nr 1, 2, 3, 5 och 6, AnL 85KARIN (): Bland de sex reservationer som fogats vidsocialförsäkrings-utskottets betänkande nr 8 har anslutit sig till två.Den ena reservationen gäller etableringskontroll för privattandläkare, denandra gäller privattandläkares rätt till specialisttaxa. antog regeringens förslaggällande särskilda regler för tandläkares anslutning till den allmännatandvårdsförsäkringen. Vidtidigare tillfällen har detta beslut gällt , men beslutet i fjolgällde tills vidare. Trots den faktiska situationen , med entandläkartill-gång som inte medger någon överetablering och där det inteföreligger några skäl att med en etableringskontroll sprida tandläkare tillsvårbesatta områden, vidhåller regeringspartiet denna inställning. Den etableringskontroll som gällde var heltadekvat för att något så när sprida tandläkaretableringar över landet,speciellt till landsbygds- och glesbygdsområden. På grund av den ökadeutbildningen och möjligen även en starkt förbättrad tandstatus hos det svenskafolket har vi ett tandläkaröverskott. Naturligtvis skall det ekonomiskaläget beaktas i alla sammanhang, men det finns inte något som talar för attinte den enskilde tandläkaren noggrant utreder möjligheterna till ettpatientunderlag när det gäller en framtida etablering. Saknas det underlaget,kommer ingen att söka sig till området i fråga. En överkonsumtion av tandvård är knappast trolig. Den egnakostnaden för tandvårdsbehandling är så pass stor att det i så fall måste rörasig om endast ett fåtal fall, av kostnaden för tandvård inkl, tandteknisktmaterial betalas av försäkringen, medan patienten står för övriga kostnader.För mera kostsamma tandbehandlingar svarar försäkringen för av kostnadennär dessa under en behandling överstiger . Detta innebär attegenavgiften är så pass hög att den i sig är ett hinder för överkonsumtion.Detta tycker vi från är skäl nog för att man skall kunna ta bortetableringskontrollen och tillåta en fri etablering för privattandläkare. Jag yrkardärför bifall till reservation nr 1 vid utskottets betänkande. vill också genom en förändring av specialisttaxanför tandläkare göra det möjligt att utnyttja flera tandläkare änfolktandvårdens för att utföra mera komplicerade arbeten. Detta gäller bl, a,vid behandling av tandsystemets kirurgiska sjukdomar ochtandlossningssjukdomar liksom vid tandreglering. får privatpraktiserandetandläkare som har specialistkompetens i någon av dessa specialiteter och somvid utgången av 1972 var verksam i enskild tandvård beräkna arvode enligtspecialisttaxa. Detta är en begränsning för dem som senare etablerat sig. Vianser att det finns ett utrymme för en komplettering av tandvården som skullege en ökad möjlighet för flera att få sin specialistbehandling i närheten avhemorten. Jag yrkarmed detta bifall till reservation nr 5, några ord i anslutning till vårt särskildayttrande rörande ersättning vid allergiska reaktioner från tandmaterial.Yttrandet är inte ett uttryck för att vi är ointresserade av att patienter meddessa symtom får rätt till ersättning och goda möjligheter till hjälp.Socialförsäkringsutskottet har att handlägga försäkringsfrågor, och i detavseendet anser vi att så mycket håller på att ske att vi måsteavvakta detta innan vi kan komma med ytterligare krav på ändradeförsäkringsförmåner. Vi understryker behovet av ett riktigt bemötande fråntandvårdspersonalens sida. Den som söker för den här aktuella typen av symtommåste bemötas med samma respekt som varje patient skall bemötas med. Det årviktigt med en lyhörd dialog mellan läkare och patient och att patienten fården information som behövs för att kunna söka rätt vård och erhålla den ersättningsom han är berättigad till. AnL 86MARGÖ (vpk): Vår tandhälsa har onekligen förbättrats, ochdet finns säkerligen flera skäl til! De främsta skälen är nog den förebyggandetandhälsovården och tandvårdsförsäkringen , Det finns emellertid grupp människor i landet som, då vi fick tandvårdsförsäkringen, redanhunnit få stora tandskador. Det var människor som inte hade råd att besöka tandläkare, dvs, låginkomsttagare. Många av dessa människor saknari dag egna tänder - helt och hållet eller i endera överkäke eller underkäke. Äldreberedningen har i sitt material visat att hälften avalla 70-åringar saknar egna tänder. Tandvårdsförsäkringen har urholkats - på denpunkten är jag fullständigt ense med , Ett par proteser kostar ,, och detta kan vara en mycket stor utgift för en pensionäreller låginkomsttagare. Därför har vpk i en motion föreslagit att man skulletillsätta en utredning som ser över möjligheterna att med en större del avtandvårdsförsäkringen än som gäller ersätta proteskostnader.Utskottet svarar att det kan uppstå svåra gränsdragningsproblem beträffandeproteser; kostnader för proteser och olika sorters proteser bl, a. Jag trordock inte att de gränsdragningsproblemen behöver vara så stora. När vi skrevmotionen tänkte vi oss främst att förslaget skulle gälla avtagbara proteser.Har man den begränsningen att utgå från, bör det inte vara så svårt att sedanbestämma vilken ersättning som skall utgå för de olika formerna av proteser. Utskottethar emellertid i betänkandet sagt nej till vår motion. Jag yrkar visserligen bifall till vårreservation 4, men jag förstår att jag inte kan förvänta mig att vinnakammarens bifall till denna reservation . Av den anledningen kan jag integöra annat än att lova att återkomma. Det är ju strax motionstid igen. AnL 87MARGARETA (): Jagvill börja med att yrka bifall tillhemställan i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Jag inser ocksåatt jag skall försöka fatta mig kort. Att ha hela och bra tänder är fortfarande en klassfråga ivårt land - om ock en avtagande sådan. De regionala skillnaderna är fortfarandestora.