prot · GA0912 · 1986-12-31 00:00:00 — Dessutom kommer vi då aft kunna flytta skattegranskning från löntagareoch pensionärer till bokföringsskyldiga och mer svårkontrolleradeskattskyldiga, där stora pengar kan finnas att hämta. En fortsatt förenklingger rättvisare och bättre skatter. I jämförelse med hur vi beskattar arbete har vi en lågbeskattning av kapital. I vissa fall leder det till att människor ersätts medmaskiner, robotar och datorer i alltför snabb takt. Med hänsyn till bådejobben, ekonpmin och rättvisan är det bra om.vi får en bättre balans mellanskatten på arbete och skaften på kapital. En utredning arbetar just nu med densaken. Skatt tas ut för atf betalningen skall bärassolidariskt. Inga skatter införs i vårt land på grund av illvilja. Vi tar infeut skatt i ond avsikt för att skada medborgarna eller för att konfiskera derasegendom. Det borde vara helt onödigt att säga detta. Men tyvärr förs debatten om engångsskatten med sällsyntgälla övertoner och med våldsamma beskyllningar om rån, stöld, konfiskation,rövarskatt osv, I ord och bild framställs som en ondskefulltjuv som stjäl pensionärernas sparkapital. Det är frist att vår demokratiska debatt skall sjaskas nerpå det viset, Varifrån kommer denna råa ton? sade i TV; '"Här måste bli en seriösdebatt och en seriös prövning," Men förklarade han; "Ettbrott förblir ett brott och det oavsett gärningsmannens insatser iövrigt," Han fortsatte med att säga aft kommer"aldrig att moraliskt rentvås från det övergrepp som han och hans regeringoch hans parti nu gör sig skyldiga till". Hur kan man säga någonting sådant? Här har vi enfinansminister som vill förbättra villkoren för de sämst ställda pensionärerna.Han vill öka på de kommunala bostadstilläggen. Han vill återinföra 65 %ersättning i delpensionen och ta bort den försämring till som deborgerliga genomförde. Han vill konsolidera statens finanser och pressatillbaka inflationen ytterligare. När han då i detta syfte arbetar fram ettförslag som skall prövas och beslutas av , så kallas detta att han görsig skyldig till ett övergrepp som han aldrig kan rentvås ifrån. Jag vill verkligen mana oppositionen till sanspchbesinning. Vi vet ju att man genom hätska utfall kan locka sinnesförvirrademänniskor att begå desperata våldsaktioner. Vi har alltför många bombhot ochmordhot i dagens . Inbjud inte fill flera genom hets och grovabeskyllningar! De flesta svenskar genomskådar förstås överdrifter.Angrepp i falsett brukar inte vilseleda många. Men andra inslag i en kampanjkän vara svårare att genomskåda. Försäkringsbolagen har ofta hållit en hyfsadton, men man har ändå i vissa fall lämnat grovt vilseledande informafion. och Vegete har en politisk kamparijannons medrubriken "Regeringen vill ta av Dina sparpengar". Manuppger att engångsskatten drabbar fyra miljoner människor med . Detta är fel från början till slut. För det första skulle ju skatten, om siffrorna varriktiga, inbringa i stället för omkring 15 miljarder, ochdet kan infe ens den mest optimistiske finansminister hoppas på. För det andraverkar skatten som en räntesänkning inom försäkringsbranschen, och hur utfalletav den räntesänkningen blir beror pä vilken typ av försäkringssystem vi talarom. Närdet gäller avtalspensionerna går avkastningen, utövervad som behövs för värdesäkring, inte till pensionärerna. I stället gär dentillbaka till arbetsgivarna i form av olika premiereduktioner. Låt oss ha i minnet att vi talar om en skatt på omkring 15miljarder kronor i en situation där försäkringsbolagens förmögenhet de tresenaste åren har ökat med 100 miljarder kronor- mellan 1983 och 1986.Engångsskatten blir ungefär halva den avkastning som man kan förvänta under1987. När det gäller de övriga försäkringssystemen måste man fahänsyn både till den avskaffade placeringsplikten, som ökar lönsamheten inombranschen, och tillderipressneråt på inflationen som vi kan uppnå med hjälp avskatten:' Detta innebär att sådana genomsnittstal som man för fram i olikasammanhang - , och ibland är det rtågot annat belopp som nämns - är enmissvisande beskrivning av skattens effekter. I går publicerade chefen för , , ett öppet brev till ledamöter, tydligendärtill uppkallad av . Han varnade för att avtalspensionernasvärdesäkring var i fara. Var och en som sysslat med ekonomiska prognoser vetatt om man gör ett antal pessimistiska antaganden om framtiden och för in dem isin kalkyl, så kan mani prognosen visa att utvecklingen blir katastrofal. Vadhan hade att komma med var inte några konkreta besked, som här fidigare hartalats om i debatten, utan lösa bedömningar. Men frågan är om inte SPP-chefenstidigare agerande allvarligt skadat tilltron till hans uppsåt och bedömning. När placeringsplikten infördes startade han en brevkampanjoch hotade med att värdesäkringen nu var i fara. Eftersom placeringspliktenavskaffas har vi facit i hand och kan konstatera att SPP har klaratvärdesäkringen under hela den fid som placeringsplikten har gällt. När realränfeskattekommittén presenterade sitt betänkandei juni , hotade han återigen med att värdesäkringen var i fara. Han lämnadedå helt felaktiga siffror på hur en dansk skatt skulle påverka värdesäkringen.Trots påpekanden om de rätta förhållandena ville han inte vara med och rättafill de felaktiga uppgifterna, som gick ut till en miljon hushåll. En engångsskatt skall infe ses som ett hot mofförsäkringssparandet. Småspararen som har en liten pensions-eller.kapitalförsäkring bör tänka på aft ingenting beskattar sparandet så hårtsom inflationen. Och ingenfing omfördelar inkomsterna så orättvist sominflationen. Förutsättningarna för en låg inflafion finns nu i vårtland. Det är ett allmänt intresse aft vi försöker begränsa den inflationsdrivandetillväxten av statsskulden. Det verkliga hotet mot sparandets avkastning voreom penningvärdeförsämringen åter gick upp till de nivåer som den nådde islutet och . En engångsskatt i förening meden effektiv kamp mot inflationen ger försäkringssparandet betydligt bättrenetfoavkastning än vi varit vana vid och 1970-talef. Den största utgiftsposten i statsbudgeten är räntor påstatsskulden. När realräntorna stiger upp till höga nivåer ökar räntebördan förskattebetalaren i gemen. Kan det då vara orimligt aft de som tjänar storapengar på de höga realräntorna får vara med och ge bidrag fill att sanerastatsfinanserna? Jag tycker inte det. Andrevice talmannen meddelade att anslag om kvällsplenum satts upp. 32BENGT WITTBOM (m); Regionalpolitiken sägs vara, och i än högregrad bli, den stora och viktiga frågan . Visst är regionalpolitikenbetydelsefull för delar av vårt land, men i grunden rör de orsaker som liggerbakom den växande regionalpolitiska debatten betydligt djupare och allvarligareproblemställningar. När ropen på hjälp av staten hörs från näsfan hela landet,är det inte traditionella regionalpolitiska problem som skall avhandlas utanbekymmer av en helt annan storleksordning. Då räcker det inte aft varastorslagen i ambitionen att bygga ut regionalpolitiken, eftersom en effektivregionalpolitik förutsätter en i övrigt fungerande ekonomi som skapar tillväxti huvuddelen av . Så är inte fallet , och därför kan inte heller enmycket ambitiös regionalpolitik leda oss bort från den hotande regionalastagnationen. Den för någon tid sedan publicerade skriften kölvattentecknar bilden av ett land som i stort sett håller på att tömmas på människor,tillväxt och utvecklingskraft med undantag för ett fåtal storstadsregioner. Omvi inte gör något, och det ordentligt, så har vi att se fram mot ett Sverigesom består av tre fyra snabbt växande utvecklingscentra, liggande som välmåendeöar i ett i övrigt förtvinande landskap. Jag vill infe påstå att jag tror att allt iden nämnda skriften är högsta sanning, men alla med fillräcklig insikt idagsproblemen måste förstå att innehållet är så allvarligt att det borde ledafram till en grundlig analys av orsakerna till aft deffa förskräckandeframtidsscenario kan bli verklighet. En analys för dagen ger svaret atf orsakenär brist på bra allmänna tillväxtförut-sätfningar i hela . Att detta är en korrekt slutsats har ett starkt stöd iverkligheten. Den oundgängliga tillväxten i näringslivet kan på grund avlångliga tider av utvecklingsfientlig polifik bara ske i områden som har vadman skulle kunna kalla för de bäsf-bästa förutsättningarna. De finns på ettfåtal håll i landet. Där, ochnästan bara där, finns alla de goda betingelserna för att företag, framför alltföretag inom nya teknik- och affärsområden skall kunna skapas och växa sigstarka. Ingen borde egenfiigen vara särskilt förvånad över atftillväxten sker i regioner där alla goda krafter finns och där de kansamvariera tillräckligt effektivt för att skapa lönsamhet som är stor nog aftbetala överkosfnaderna, som av socialdemokratiskt företagsfientligpolitik medför. Det är då inte heller förvånande aft samma företagsfientligapolitik kväver och hämmar utvecklingen i resten av landet. Det förvånar inteheller att hög aktivitet av forskning och teknikutveckling som är spännande ocherbjuder stora möjligheter till självförverkligande för enskilda människor drarfill sig kvalificerad arbetskraft på samma sätt som en torr svamp drar till sigvatten. Spänningen och möjligheterna till självförverkligande kan på sätt ochvis kompensera ett näst intill konfiskatoriskt inkomstskattesystem. I resten avlandet lägger samma skattesystem en förlamande hand över företagsutvecklingoch enskilda människors vilja att skapa. Det är inte heller någon nyhet atf utveckling och tillväxtdras till områden som har bra social service, närhet till bra kommunikationer,rimlig kommunalskatt etc. Det har storstadsregionerna. Detta förklaras av attstora delar av statens bidrag till kommunerna för att bygga service är konstrueradebara efter de riktigt stora kommunernas förutsättningar. Därför missgynnas demindre kommunerna som måste betala mer än vad de skulle behöva om de fickutforma servicen efter eget huvud utan hindrande monopol och regelverk.Dräneringen på förutsättningar för utveckling förstärks av en sådan politik. "Stort är vackert", herr talman - det tycks vara och det tycks alltidha varit den högsta sanningen i socialdemokrafisk politik, som egentligenaldrig rikfigt förstått de smås förutsättningar och möjligheter. Atf därutöver människor dras till regioner som är såstora, ekonomiskt starka och mångfasetferade att t. o.m. den i allfidlika grovt missgynnade privata tjänstesektorn lyckas överleva och utvecklas,det måste förlåtas dem, eftersom detta är enda chansen för dem att blidelaktiga i det varierade och mångfaldiga komplement till den offentligasektorns service som bara kan skapas av privata inifiafiv i en miljö där delyckas överleva, något som är omöjligt i resten av landet. Decenniers socialdemokratiska politik harskapat ett system av tillväxt- och utvecklingshinder. Dessa hinder ärhuvudorsaken till vår mycket starka oro . Detta är inte någonovanifrån bestämd, opåverkbar centraliseringsprocess. Det går att bryta trendenoch slåss om vi bara vill. Men då måste debatten och besluten här i riksdagenhandla om lägre skatter på arbete, sparande och produktion - infe om högreskatter. Om en ekonomisk politik som leder till sänkt skattetryck -inte mot högre. Om fasta spelregler för företag och människor, som skaparförtroende för politiker och tillförsikt - inte om rövarskatteroch plötsliga finurliga infall från en regering som alltid tycks kunna svikaallas förhoppningar om en förutsebar framtid. Om fler alternativ till den offentliga sektorns serviceoch tjänster - inte större och mäktigare monopol. Om mindreutrymme och makt för kollektiva organisationer och mer inflytandeför enskilda människor - inte fler, större och mäktigare i socialdemokratinsledband. Om konkurrens, vitalisering, nya utmaningar ochmöjligheter för alla dem som i vardagsjobbet upplever stagnationen i denoffentliga sektorn - inte om mindre konkurrens, mindre utrymme för förnyelseoch självförverkligande genom en ännu större offentlig sektor. Om färre centralstyrande regler och villkorade bidrag frånstat till kommun och ökad frihet för kommunerna att bestämma hur de på bästasätt ordnar för sig - inte fler regler, mer centralstyrande och mindre frihet. Det måste handla.om resursskapande ochtillväxt först och fördelningspolitik därefter - inte tvärtom. Det här är, herr talman, en politik som bygger på insiktom hur tillväxt kommer till och vad som krävs för atf.den skall komma till.Först när man förstår det blir det möjligt att ha förhoppningar om och sättatilltro till vad enskilda människor och företag kan uträtta i tillväxtens ochvälfärdens tjänst i hela och inte bara i storstadsregionerna. I en ny strategi för bättreallmänna tillväxtförutsättningar har tyvärr socialdemokratiskt tänkande ingengiven plats. Socialdemokratins umgänge med tillväxten är kluvet och det har detalltid varit. För dem är den ekonomiska tillväxten både vän och fiende. Denbetraktas som vän när det gäller att skapa växande skatteintäkter och de storaresurser som behövs för atf få den offentliga sektorn att fungera. Men den ären fiende när den hotar att skapa växande ekonomiska resurser förföretag och enskilda människor. Den är eri partner när den hjälper till att öka denkollektiva anonyma kapitalbildningen och koncentrationen i ekonomin, men denblir till en fiende när-den fungerar via hundratusentals enskilda människor,som får ökad ekonomisk frihet och börjar skapa för sig och sina närmaste. Denär en vän när resultaten kan kontrolleras och fördelas efter genomsnittsbehovoch individer, som bara finns i statistiken och inte i verkligheten, men den ären fiende när den blir till växande inkomster, ja kanske f.o. m. små förmögenhefer,för vanliga hårt arbetande och satsande människor. Därför, herr talman, lär det aldrig bli någon fungerandesocialdemokratisk tillväxtpolitik. Det förklarar varför vi nu får åse hur densocialderriokratiska tillväxfmodellen gär i kvav - och dessutom den förvirringsom detta skapar, framför allt i regeringskretsen. Den här förvirringen tar sig mänga uttryck. del oroar,andra är bara patetiska. En första reaktion som har förmärkts är attsocialdemokraterna inte till något pris vill erkänna att problemen söm dethandlar om eller deras lösningar går långt utöver vad som ryms innanför detregionalpolitiska staketet. Enligt regeringen behövs inga stimulanser viaskattesänkningar, avregleringar, inga fler alternativ till offentlig sektoretc. Det räcker med fler och större bidragspaket. En annan reaktion är att man nu är i full fart med attförsöka hitta på nya centralstyrda statliga satsningar. Man talar återigen omenstor utflyttning av statlig verksamhet i landet trots att man måste haföljderna av den senaste vågen i färskt minne. En tredjereaktion - och den betraktas möjligen av socialdemokraterna själva somen nyhet-mynnar ut i att man vill ha mer utbildning, herr talman! Det är en bratanke, om den hanteras rätt, men resurserna fär inte smetas ut i ett jämntjocktlager över hela landet. Då blir det inget av det hela. Men eftersom hela densocialdemokratiska rörelsen under hela 1980-talef förtvivlat har letat efternya, mer verksamma politiska satsnirigar för att hjälpa tillväxten på travenblir det fel. Eftersom man nu har fått klartecken från kanslihuset ochLO-borgen aft utbildning skall infogas i rörelsens litveck-lingsmodell handlarallting orii utbildning. Det handlar om utbildning, teknikspridning,teknologiöverföring, teknikcentra, decentraliserad forskning och allt vad detheter. Det är bra. Men felet är, industriministern, att det inte handlar omnågonfing annat. Det handlar inte om den miljö som behövs efter examen för attstudenten skall bli lyckosam också i resten av livet. Den fjärde reaktionen blir, i brist på bärande idéer ochfungerande politik, att dra till sig positiv uppmärksamhet genom att låtaministrar högljutt och ofta säga positiva saker. Det betyder i praktiken attregeringen ganska ofta numera fungerar som ett resande teatersällskap, somuppträder varhelst i landet det anses behövas eller det lokalt efterfrågas enföreställning om den socialdemokratiska tillväxtmodellen. Ministrar åker runt och skryter med vad som sägs hauppnåtts i tillväxt, trots att de vet att ligger i botten på . Sedan avslutas vanligen föreställningen med hurtiga tillrop tillden lokala publiken, att "nu är det bara ni som kan klara problemen - nikänner ju bäst till hur man bör göra här i , ochKrylbö", eMer var teatersällskapet råkar befinna sig för ögonblicket. Dethela blir lätt patetiskt, eftersom man konsekvent undviker aft talaom att man inte är beredd att ge de nya och bättre tillväxfförutsättningar somkrävs för aft enskilda människor och kommuner skall ha chansen aft klara denväldiga uppgift som läggs på deras axlar. Detta turnerande kanske kan synas fylla sin funktion, settfrån scenen och skådespelarnas kortvariga kontakt med publiken. Men jag kanlova, . , att efter föresfällningens slut går publiken hem tillhus och koja Och förtvivlar över atf sannolikheten för misslyckande äröverväldigande stor, eftersom vare sig industriministern själv, som turnerarofta, eller någon annan regeringsledamot som ingår i teatersällskapet inte enslåter antyda att något av alla de hinder som finns för tillväxten kommer attförändras. Inte undra på att socialdemokratiska kommunalpolitiker i tysthetmumlar om för höga skatter och arbetsgivaravgifter samt för mycket byråkratioch krångel. Näst i raden finns det ännu en publikknipandereaktion. Industriministern ägnar sig numera åt att ta företagsledarna i öratoch banna dem offentligt för atf de gör för litet för att skapa jobb utanförstorstadsregionerna. Det gör sig bra i tidningar och TV, men är det inte ettomoraliskt dubbelspel att tro aft man på detta sätt kan få människor attinbilla sig aft den metoden kommer aft ge dem nya och riktiga jobb? Sist i raden, herr talman, kommer den mest oroandereaktionen. . tror sig kunna undvika en för socialdemokratinsmärtsam omläggning av politiken genom att än en gång tillgripa gammalbeprövad socialdemokratisk skatte- och fördelningspohtik. När nu störrebidrag, mer centralstyrning, aldrig så mycket utbildning, fier och störrefonder etc. inte hjälper. då bhrinte tillväxten i landet något positivt, utan då blir tillväxten, först och främsti , plötsligt ett problem, ett socialdemokratiskt fördelningsproblem.Den skall beskattas högre än annan tillväxt och fördelas till dem som borannorstädes och därmed inte får del av den. Tillväxfskatten i kommer att fåprecis samma följder som alla andra socialdemokratiska skatter. Det blir färreföretag och jobb i , men tyvärr inte fler på andra platser i landet.Jo, möjligen i /eller kanske , men det är ju inte avsikten,varför risken för nya tillväxtskatfer också där är avsevärd. Idén bygger ju påatt fillväxtskatten i skall leda till utveckling i de delar av landetsom ligger utanför storstads-universitetsområdena. Det kommer aldrig att inträffa.Effekten blir totalt sett mindre tillväxt i . Förslaget innehåller dock en nyhet, herr talman, somvarken ministrar eller regering har tänkt pä och som öppnar en ny kanal för atfdiskutera tillväxt med industriministern. Om han, vilket han uppenbarligen gör,erkänner atf höjda skatter hindrar tillväxt förstår han också att sänktaskatter stimulerar tillväxt. Jag hoppas att industriministern, som varmycket talträngd när det gällde tillväxtskatfen men numera inte vill säganågonfing, funderar på detta. Om han gör det kommer han fram till att det ärbättre att lägga fram förslag om sänkta skatter - då får han i gång tillväxteni -och atf kasta förslaget om tillväxtskaft i ipapperskorgen. 33 (): "Vilket politiskt maktcentrum orkarlyssna till fabrikör ?" Den frågan ställde , forskare vid rådet förföretagslednings-och arbefslivsfrågor, i en debattartikel för några veckorsedan. Efter atf ha deltagit i en konferens i , där administrationen tagitemot synpunkter direkt från småföretagarna, efterlyste Beckérus en liknandedialog här hemma. "Den svenska administrationen har uppenbarligen ingetbehov av en dialogprocess med småförefagsamheten", hävdade bl. Redovisningen av det här intressanta amerikanska projektetborde kunna tjäna som väckarklocka också för den svenska administrationen, förden socialdemokratiska regeringen. Trots att industriminister . gärna betonarde mindre företagens betydelse för svenskt näringsliv, är han ansvarig för enpolitik som på flera områden missgynnar de mindre företagen. Om regeringenalltså menar allvar när den säger sig eftersträva bättre villkor försmåföretagen, har den tydligen dålig kännedom om vad som krävs för attåstadkomma det. Det tyder på att dialogen med småföretagarna inte fungerar. Men det är infe bara industriministern och hansstatsrådskolleger som måste skaffa sig bättre kunskap om småföretagens villkor.Jag är övertygad om att många beslut, såväl här i som i kommunalastyrelser och nämnder, hade sett annorlunda ut om vi politiker vetat mer omfabrikör vardag. Alltför ofta har tjänstemän i olika förvaltningarvisat så dålig förståelse för småförefagsamheten att en spännande nysatsningeller en utvidgning inte kommit till stånd. Företagaren har helt enkelt käntsig motarbetad och gett upp! Jag har september försökt bättra på minaegna kunskaper genom atf besöka närmare 40 företag runt om i landet. Flertaletav dem finns pä , men på min lista står också t.ex. det lillabageriet i längst upp i norr och livsmedelsjätten i Skåne.Företagen jag besökt är verksamma i olika branscher, har varierande storlek ochägarstruktur och finns i tätort och på landsbygd. Det som mest kännetecknar mina samlade intryck frånbesöksrundan är olikheten, dvs. atf varje småföretagare ser på problemen ochmöjligheterna på sitt eget sätt. Jag skall strax återkomma till några av de vanligastefrågorna och synpunkterna vid våra samtal. Men först några ord till om det härmed information och dialog. När diskussionen med företagarna kommit in på hurkontakterna med politikerna fungerar, har svaren varit ganska entydiga; Det finnsnästan ingen sådan dialog. "Någon riksdagsman har jag aldrig haft besök av förroch kommunalpolitikerna intresserar sig inte för vad vi gör, inte så länge detrullar och går." Ungefär så kunde det låta. Företagarna själva hade sällantagit någon kontakt, "Jag har nog med att sköta firman. Snacka medpolitikerna får min organisation göra", sade t.ex. en företagare. Naturligtvis är det riktigt. Näringslivets organisationerhar tillsammans med oss politiker ett stort ansvar för att den här dialogenskall fungera. Möjligen kan man säga att det är särskilt svårt att varasamordnare för synpunkter från 300 000 småföretagare. Det borde vara det! Detär just mångfalden i åsikter och erfarenheter som utgör deras samlade styrka.Det är därför jag menar att det är så viktigt att det också finns öppnadirektkanaler mellan företagare och politiker. Det försök med sådana direktkontakter som gjorts i ,och som redovisats av , borde gå att genomföra också i vårt land. IUSA var det kongressen som var idégivare. Kanske skulle näringsutskottet kunnata motsvarande initiafiv? En bättre dialog direkt med småföretagarna bordeligga i vårt intresse. Visserligen har Beckérus rätt när han kallar processen"genuint osvensk". Hos oss är det bara organisationerna, intefabrikör , som är administrationens samtalspartner. Men låt oss ändrapå det. Jag tror att båda formerna behövs! Jag vill utnyttja den här möjligheten att redovisa någraav de frågor som småföretagarna menar är viktiga. dä jag gjordemina företagsbesök pågick en debatt om bristande investeringsvilja inäringslivet. a. kritiserade LO-chefen framför allt småföretagen och hotademed nya tvångsåtgärder om infe investeringarna ökade. Det var därför naturligt aft det här blev ett av diskussionsämnenapå flera företag, och det är onekligen mycket intressant. Vad är det egentligensom påverkar investeringsviljan i det mindre och medelstora företaget? Vilkafaktorer är avgörande för om verkstadsägaren skall bygga till, köpa maskinereller kanske nyanställa? Hur resonerar köpmannen när han beslutar atf satsa påen ny varuhall - eller atf låta bli?