prot · GA0984 · 1986-12-31 00:00:00 — På vilket sätt kan man annars tolka reservationstexten omatt producenterna måste känna av de verkliga kostnaderna för produktionen ochdärför börja betala en miljöavgift? Vilka är producenter om inte landetsbönder? Det var synd att . Åsling inte nämnde någon av dessasina nya tankar och förändrade synpunkter redan under utskottsbehandlingen utanvalde att smyga in dem på några rader i en extra reservation. 3 protokoll 1986/87:84 utskottetssocialdemokrater till att i princip införa en miljöavgift på denjordbruksproduktion som verkligen skadar sin omgivande miljö hade han intefunnit, det kan jag försäkra. Kanske kunde . Åsling vidareutveckla sina synpunkterlitet grand och här i kammaren. För det är väl ändå inte så, attdet är "miljöcentern" som dikterat innehållet i reservation nr 3 utanatt "bondecentern" fått vara med och läsa korrektur pä texten? Jag vill återgå till reservation nr 1. Den gemensammaborgerliga reservationen inleds med härd kritik av regeringens politik när detgäller lönerörelsen och prisstoppet från . Med skärpa vänder sig alla tre borgerliga partierna motden politik som den s. k. rekommenderar, nämligen attregeringen tar plats - som reservanterna uttrycker det hela - vidförhandlingsbordet som en tredje part med syfte att ge förutsättningarna för deegentliga förhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter. Detta är inte alls något nytt, villjag framhålla. Det harsjälvfallet ingenting att göra med en inskränkning av den friaförhandlingsrätten. Den rätten finns där, och som tillskyndare till denna rätthar verkligen inte socialdemokratin någon anledning att känna sig tvingad attförklara sig. Det råder, som jag redan påpekat, heller inga delademeningar om att prisstopp eller prisregleringar som används alltför länge ärtill skada. är emellertid avsikten - vilket ju ofta också hävdats avregeringens talesmän -med prisstoppet att löntagarnas organisationer skallkänna absolut förtroende för den politik som förs och skall föras och somsyftar till att höja internationella konkurrenskraft. Prisstoppet får anses ha varit en viktig förutsättning föratt förra årets avtalsrörelse skulle kunna träffas på den nivå som den gjorde.Utgångsläget för löneförhandlingarna nu och framöver tiden är attprishöjningarna skall bli mycket små. Detta är en helt annan värld, om man jämför med deborgeriiga åren, då inflationen ibland nådde upp mot . Den fackligaorganisation som under de förhållandena kände ansvar för sina medlemmarsekonomiska förhållanden - och vilken facklig organisation gör inte det - var dätvingad att kräva i lönepäslag för att skydda sina medlemmar mot effekternaav den borgerliga ekonomiska politiken. Med en inflation som håller sig kring nuvarande 3 ä ärförhållandena givetvis radikalt annorlunda.-Nu räcker även ett så -procentuellt sett -modest utfall som årets förhandlingar gett för attlöntagarna skall kiinna öka sin köpkraft. Det är inget märkligt alls att löntagarnas organisationertar hänsyn till den-politik som förs av regering och riksdag. De känner till -av smärtsam erfarenhet - hur det var 1976-1982, de år då en hel månads köpkrafttogs ifrån dem. Genom ett konstruktivt samspel mellan regeringensekonomiska politik och arbetsmarknadens parter bör den ekonomiska politikenlyckas att hålla den inhemska prisutvecklingen under kontroll. På sä sättkommer den svenska konkurrenskraften internationellt sett att stärkas ochmöjligheterna till en starkare tillväxt att väsentligen förbättras. Vad är dådet borgerliga alternativet? Så långt är vi socialdemokrater och de tre borgerligapartierna helt överens som att vi menar att vår ekonomiska tillväxt måste ökaoch helst öka betydligt. Vi är också helt ense med om att en politikför en ökad ekonomisk tillväxt måste föras under givna politiska villkor. Tilldessa villkor hör det som framhållit i sin reservation nr 3, nämligen"ren miljö, resurshänsyn samt regional balans". Det skulle för oss socialdemokrater lätt kunna gä attutöka listan av förutsättningar utöver dem som nämnt i sin reservation.Jag väljer att nämna: - Inflytande förde anställda på sina arbetsplatser. - Arbetsförhållandenoch arbetstider som är anpassade till dagens familjestruktur och restider. - Närhet till ettrikt kulturutbud utan kommersiella inslag. - En godhälsovård med tillgång till hälsoekonomiskt relevanta läkemedel. Normalt brukarvi ju inte föra sådana värderingsmässiga utgångsförutsättningar till dentraditionella ekonomiska politiken. Men kör till. Det finns ju inte bara grönaförutsättningar för en ekonomisk expansion, det finns röda också. För allt detta krävs goda ekonomiska resurser, resursersom inte hotas av det som en stark utlandskonkurrens kan ställa till med. Vad vill dä den samlade borgerligheten? I reservation nr 1har man delat upp sina tankar i sex punkter: Ändring av skattepolitiken. Nedskärning av en alltför rundhäntutgiftspolitik i den offentliga sektorn. Avmonopolisering av den offentligasektorn. Avreglering och nedskärning avbyråkratin. Avskaffande av prisregleringarna. Avskaffande av löntagarfonderna. När det gäller skattepolitiken harju den nye moderatledaren och. den ganska nye folkpartiledaren råkat iordväxling om skatterna. De tycks inte vara eniga ens om på vilken nivåskattetrycket bör ligga. vill ha ned skattetrycket ordentligt,under det att anser det orealistiskt att under närmaste tidnämnvärt kunna sänka skattetrycket. Den nye centerledaren slog kort och gott fast att han intetänkte lägga sig i det grälet. Ireservation nr 1 säger de tre borgerliga partierna att de vill ha: - återinfördindexreglering av skatteskalan, - sänkta skatter på arbetande kapital i familjeföretag, . - sänkta skatter för småföretagen. Ingenstans nämns att man tänker höja någon skatt. Förmoderaterna är det givetvis logiskt, eftersom moderata samlingspartiet strävarefter en ekonomisk nedrustning av den offentliga sektorn. Men hurcenterpartiet och skall sänka alla dessa skatter som deskall bibehålla skattetrycket utan att höja andra skatter förklaras inte. Det gårgivetvis inte heller att förklara. Sannolikt är man inte intresserad av attgöra sina förslag trovärdiga; man menar kanske inte allvar med dem. För oss, som inte tillhör den borgerliga familjen, tjänardet väldigt litet till att försöka förstå mittenpartiernas nuvarande förslag,eftersom de logiskt inte hänger ihop. Det går inte att med bibehållet totaltskattetryck sänka vissa skatter utan att höja andra. Vilka de senare skullevara talar man inte öppet om, om man ens försökt fundera över problemet. För oss socialdemokrater framstår det som uppenbart att vibehöver reformera vårt nuvarande skattesystem ordentligt. Våra partimedlemmarhar under mottot Offensiv för rättvisa intensivt arbetat med skattefrågornaunder våren. skall ta ställning till riktlinjerna för denpolitik som vi socialdemokrater vill föra. Det som då är väsentligt ärnaturligtvis att det framtida skattesystemet stimulerar till produktivt arbete.Nolltaxeringar och arbetsfria inkomster hör inte hemma i vårt folkhem.Sänkningar i marginalskatterna bör kombineras med ordentliga reformeringar avavdragsmöjligheter och beskattning av kapital och förmögenheter. Det måste varaskattesystemets totaleffekter som är av intresse. Det skall inte vara sä attinkomst av arbete beskattas hårdare än inkomst av kapital, för att nu ta ettexempel. De tre borgerliga partierna framhåller vidare att de villfå stopp för en alltför rundhänt utgiftspolitik samt få till stånd enavmonopolisering av den offentliga sektorn. Det som då först av allt tas fram är att statsbidragentill arbetslöshetskassorna skall sänkas. Det är egentligen svar nog pä fråganom de borgerliga partiernas verkliga avsikter när de angriper den offentligasektorn. Det första de tar fram är begränsningar av statens stöd tillarbetslöshetskassorna. Under de nu så svåra tiderna med omstruktureringar inäringslivet har arbetslöshetsproblemen runt om i blivit mer påtagligaän tidigare. För löntagare som övervägt att stödja - eller som redan har stött- borgerliga partier i valen är detta verkligen en allvarlig varning. Om deborgerliga vore vid makten skulle en av deras första åtgärder vara attförsämra för de arbetslösa. har det varit ett bärande tema blandborgerliga företrädare att hävda att den offentliga sektorn är för stor. Detingår liksom i den borgerliga jargongen att göra gällande att våra ekonomiskasvårigheter går tillbaka på att den offentliga sektorn har blivit alltför stor,så stor att den förkväver annan verksamhet. Jag vill därför ställa frågan: Har den offentligaverksamheten verkligen tagit allt större andelar av våra gemensamma resurser? har för finansutskottets räkninggenomfört beräkningar av den offentliga sektorns andel av våra totala resurserför . Jag hade, herr talman, för avsikt att visa dessaundersökningsresultat på kammarens bildskärm, men de tekniska resurserriksdagen förfogar över räcker inte till för att klara de ljustekniskaproblemen. Jag får därför göra en muntlig redovisning. .Undersökningen gäller som sagt . Desiffror som belyser den andel av BNP som staten har förbrukat för investeringarunder visar att denna andel varit praktiskt taget konstant.Staten, exkl. affärsverken, använde är 1970 av BNP till investeringar.Den nivånbibehölls fram till ungefär 1980, då andelen lade sig på en nivå motsvarande0,av de samlade resurserna. För den andel som gäller statlig konsumtion under periodenredovisas en utveckling från ned till . Detta innebär alltså att det inte förekommit någradrastiska förändringar över huvud taget. Det tyder på att staten i sinverksamhet har följt den ekonomiska utvecklingen i samhället totalt. Statenanvände för konsumtion och investeringar sammantaget , och dennasiffra hade sjunkit till . 1 undersökningen har man vidare till detta lagtinvesteringar och konsumtion på den kommunala sidan. De sammantagna siffrornaför investeringar och konsumfion i statlig och verksamhet visar attden offentliga sektorn förbrukade av landets samlade resurser,BNP, och att motsvarande siffra stigit till30,. Det går alltså inte att hävda att den offentliga sektorn iSverige har expanderat alltför kraftigt. De privatiseringsresonemang som förs i samtliga borgerligamotioner och reservationer är intellektuellt sett inte hållbara, omutgångspunkten är den offentliga sektorns andel av vår ekonomi. Men om vi går ett steg vidare och ser på det man brukarkalla för de offentliga transfereringarna, finner vi att det när det gäller demhar skett något av en finansiell explosion. avsattes av BNP tilltransfereringar. 1986 hade denna nivå stigit till . En enkel summering visar att de offentliga utgifterna, sominkluderar transfereringar, har ökat från fill under denna17-årsperiod. Eftersom transfereringarna innehåller pensioner ochbarnbidrag till enskilda samt subventioner till företag, utgör emellertiddessa transfereringar ingen "belastning" på samhällsekonomin iegentlig mening, utan de är ett uttryck för en politisk vilja. Man tar frän deyrkesverksamma och ger till pensionärerna. Den konsumtion som de yrkesverksammaskulle kunna svara för överlåts på pensionärerna. Man belastar de vinstgivandeföretagen för att klara företag med lönsamhetsproblem, om man därmed räddarsysselsättningen och en avfolkningshotad bygd. Det intressanta är att denna transfereringsutvecklingökade explosionsartat . Det skedde en ökning frånknappt till . Den ökningen brukar i statistiska resonemangbeskrivas som "backe". Den är inte ett uttryck för någotasfalteringsbehov i , utan den är till mycket stor del resultatetav att det dåvarande industridepartementet satsade pengar - jag utgår från gjorde detta på goda grunder - på företag som annars skulle ha fått läggasner. Den offentliga sektorn var bra att ha för de borgerligaregeringarna . Man kan med mycket starka skäl hävda att detsom dä fördes var en socialdemokratisk utgiftspolitik i kombination med enborgerlig inkomstpolitik. Det är sviterna efter den kombinationen som vifortfarande har att söka råda bot pä. De nuvarande problemen i den offentliga sektorn beroralltså inte pä den offentliga sektorn själv, utan de går tillbaka på denpolitiska hanteringen av denna i fråga. Jag går sedan över till att kommenterareservation nr 2 av vpk om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiskapolitiken. ' I denna reservation jämförs regeringens politik medmoderata samlingspartiets. Nämner vi löntagarfonderna, engångsskatten pålivförsäkringsbolagen, debatten kring den offentliga sektorn ochprivatiseringen samt den socialpolitiska satsning som sker på barnfamiljeroch pensionärer, kan man konstatera att vpk slår över i sin kritik, som därförinte kan bli tagen på allvar. Skulle detvara likgiltigt för vpk om vi har eller inte har löntagarfonderna? Skulle det vara likgiltigt för vpk om vi infört eller inteinfört den s. k. engångsskatten? Är det likgiltigt för vpk om barnfamiljerna får eller intefår det stöd som regeringen föreslår? Har vpk den uppfattningen, då skall vpk naturligtvis ocksåhandla därefter. Jag tror inte att det ligger i vpk:s intresse att argumenterasom om regeringens politik vore identisk med moderata samlingspartiets. I reservationerna 11,12 och 13, som behandlar den s. k.budgetregleringen , har de tre borgerliga partierna nu som tidigare när detgäller budgetregleringen valt att gå sina egna vägar. Moderata samlingspartiet vill minska det totalaskattetrycket . Det innebär att 45 miljarderkronor försvinner ur statskassan. För /88 uppgår nedskärningarnatill . Till detta får läggas att moderata samlingspartietmotsätter sig den s. k. engångsskatten på livförsäkringsbolagen, som enligtregeringens bedömning skall ge 15 000 milj. kr. och som enligt vad moderaternaantyder skall ge än mer. Det intryck som moderata samlingspartiet numera ger iskattepolitiken är att man helt släppt kontakten med verkligheten. Varförstanna vid just , när den svenska ekonomin numera tydligen ärsä stark att den tål vad som helst? Varför slår man inte till med 10, 15 ? Men det kommer kanske? budgetalternativ är inte lika långtgående sommoderata samlingspartiets. Vi vet av uttalanden från folkpartiledaren att maninte anser att skattetrycket kan sänkas . I reservationnr 12 avvisar höjningen av sjukförsäkringsavgiften, en höjning somutgör förutsättningen för den reformering av sjukförsäkringen som Arbetsgivareföreningenoch kommit överens om. vill ha tillbaka enindexreglering av skatteskalorna, något som man en gäng var med om att ta bort.Folkpartiet vill slopa skattereduktionen på fackföreningsavgifter och lindraförmögenhetsskatten. vill minska statsbidragen tillarbetslöshetskassan. Profilen på budgetalternativ är snarlikmoderata samlingspartiets, men man vulgariserar inte skattepolitiken på detsätt som moderata samlingspartiet gör. vill inte ändra inkomstbeskattningen, ha en utredning i frågan. vill inflationsskydda skatteskalorna,öka energiskatten och införa en miljöavgift. Hemmamakeavdraget skall höjasfrån . Det största tillskottet till statsbudgeten enligtcenterpartiets förslag kommer genom en omfördelning av arbetsgivaravgifterna.Centern vill att ATP-avgiften och delpensionsavgiften sänks med 0,2 resp. 0,3procentenheter och att folkpensionsavgiften höjs med motsvarande belopp, dvs.med 0,5 procentenheter. Den praktiska innebörden är att statsbudgeten tillförs2 miljarder och att AP-fonden och delpensionsfonden går miste om motsvarandebelopp. , Det härär inte bara budgetkosmetika. vill urholka pensionärernastrygghetssystem för att få fram resurser till sina förslag i . Om mantar från pensionsfonderna för att få fram ett snyggare budgetsaldo, urholkarman pensionssystemet. Vpk, slutligen, satsar hej vilt. Om man utgår enbart frånde åtgärder som klart kan kostnadsberäknas, finner man att dessa skulleförsvaga budgeten med 2 miljarder. bedömer dock atthelårseffekten av vpk:s alla förslag blir en budgetförsvagning på 7 miljarderkronor. Vi socialdemokrater anser att en sådan politik i dagslägetinte kan försvaras. Den skulle leda till att vi tappar kontrollen överstatsfinanserna, och den skulle därmed leda till en ökad inflation. Den skulleleda till större utlandsberoende, eller beroende av transnationella företag,som vpk brukar kalla det. Den leder slutligen med visshet till en storarbetslöshet, som resultat av en eroderad statsfinansiell situation. Vpk;s ambitioner är i sig i långa stycken aktningsvärda,men de ekonomiska konsekvenserna förödande - inte minst för de små ochekonomiskt svaga, som direkt skulle drabbas om politiken fördes på det sätt somvpk önskar. I reservationerna 15, 16, 17 och 18 behandlas kommunernasekonomi. kommer att i ett särskilt betänkande föreslåriksdagen åtgärder med anledning av regeringens proposition om kommunalskatteutjämning. I detta sammanhang kan blott konstateras att regeringen villförändra skatteutjämningssystemet så, att olikheterna i utdebiteringminskar, som de statsfinansiella konsekvenserna av utjämningssystemetdämpas. Regeringen vill dra in 2 380 miljoner från kommunerna,moderata samlingspartiet föreslår en indragning om 5 640 miljoner, folkpartieten indragning om 3 030 miljoner och en indragning om 1 900miljoner. Vpk vill däremot spendera 6 520 miljoner mer på kommunerna. Det föreligger alltså en stor majoritet i för enstatsfinansiell besparing inom skatteutjämningssystemet. Enbart vpk vill attdet skall expandera. Olikheterna mellan partierna är emellertid mycket stora,och kommer att få tillfälle ta ställning till ett förslagfrån finansutskottet. Jag yrkar bifall till hemställan ifinansutskottets betänkande nr 10 i alla dess delar. 6LARS () replik; Som vanligt när finansutskottets ordförandestår i talarstolen ges intrycket att allt är frid och fröjd i den svenskaekonomin. Hans förklaring till detta är, också som vanligt, att vi har ensocialdemokratisk regering som sertill att allt blir till det bästa. Däremot,menar han, är borgerliga regeringar specialisterpä att skapa elände - de vill inget hellre. Som ett bevis pä detta anfördes attarbetslösheten i borgerligt styrda länder ute i skulle vara fyra ä femgånger större än i . Låt mig dä påminna om att det faktiskt finns kvar någraländer i som är socialistiskt styrda och att arbetslösheten där är somstörst. Jag tänker på och , som har arbetslöshetsnivåer på ca20 % och socialdemokratiska regeringar. Likaså heter det att inflationen under de borgerliga årenvar fruktansvärd men att en klok socialdemokratisk regering i nu harfört ned den till . Det avgörande är dock de förutsättningar sområder. Under de borgerliga regeringsåren var inflationen lägre än genomsnitteti . Värt problem är att vi inte har följt med i den nedgångsom har skett internationellt. Inflationstakten i är avsevärt högre äni viktiga konkurrentländer. uppehöll sig vid prisstoppet. Jag tyckte atthans inställning var dubbeltydig: prisstoppet var nödvändigt och verksamt, menändå inte bra. Det är samma oklara syn som har ådagalagt närhan har sagt att ingen längre luras av ett prisstopp. Ändå var det tydligentillräckligt slagkraftigt för att kunna lura . Det verkliga syftet med genomförandet av prisstoppet varatt ge löntagarnas organisationer en spik på vilken man kunde hänga upp ettställningstagande att inte utnyttja rätten att begära omförhandlingar av detförra året träffade avtalet. berömde organisationerna för att de hadevisat samhällsansvar, och förmanade han företagarna att göralikadant. Rent psykologiskt - och finansministern vill ju gärnaanlägga psykologiska synpunkter på detta - tror jag att prisstoppet var mycketoklokt. Inom handeln hade man ansträngt sig för att hålla oförändrademarginaler. fick man en smäll, och denna har lett till en läsning. Detkommer verkligen att bli mycket svårt, beroende på detta brott mot kravet pästabila spelregler, att i fortsättningen utan prisstopp fä en lugnprisutveck-hng. Det egendomliga är också att prisstoppet, i ett läge därman strävar efter att hålla tillbaka konsumtionen, är en åtgärd som verkar irakt motsatt riktning, dvs. som skapar större möjligheter för konsumtion. uppehöll sig också vid ämnena vårtbudgetalternativ och de stora fördelarna med den offentliga sektorn. Jagåterkommer till dem i mitt nästa inlägg. 7ANNE () replik: Jag tycker att finansutskottets ordförandebör vara litet varsam med orden. Han nämnde alldeles i slutet av sitt anförandeatt skulle ha varit med om att avskaffa inflationsskyddet. Jag villtala om att det var en socialdemokratisk regering som avskaffade detta skydd.Det är ett väl känt och dokumenterat folkpartikrav, som vi har upprepat varjeår därefter. Vidare förklarade att de borgerliga partierna,möjligen speciellt , vill försämra för de arbetslösa. är dettvärtom sä att vi för att möjliggöra en hög ersättning till de arbetslösa villbegränsa statsbidragentill kassorna och kräver att de medlemmar som inte är arbetslösa, dvs. de somhar arbete, skall betala en högre avgift fill sin kassa. Det är en solidariskpolitik. Jag vill också påminna om att - i motsats fill vissa andrapartier - stöder förslaget om höjning av dagpenningen inomarbetslöshetsförsäkringen. Jag tycker vidare att kunde göra sig besväretatt ta reda på en del fakta om utvecklingen på arbetsmarknaden under deborgerliga åren resp. under de socialdemokratiska åren innan han väljer säskarpa ordalag. Det är nämligen så att arbetslösheten i under desocialdemokratiska åren efter 1982 varit högre än under istort sett . vararbetslösheten så hög bara ungefär under etf halvt år. Det är också väsentligtannorlunda konjunkturlägen i dessa två fall med bättre förutsättningar under densocialdemokratiska tiden. Tyvärr har den socialdemokratiska politiken faktisktmisslyckats med arbefslöshetsbekämpningen. Jag är ledsen att jag glömde säga att iHallstahammar var oense med representanterna för de övriga partierna i utskottetangående den statliga lönepolitiken. Det sade var helt riktigt. Några ord till . Åsling. Om avsikten med de höjdamiljöskatterna är att miljöförstörelsen skall fortsätta, eller kanske t. o.m.öka, så att man därigenom får in höga statliga inkomster, kan jag förståcenterpartiets uppfattning. Men är också för miljöavgifter. Vimenar att de skall medverka till att minska miljöförstörelsen. Det är i självaverket ett.väldigf viktigt skäl till dessa. Men då får man inte heller in någrastatsinkomster. Då kan man inte använda pengarna fill någonting. Jag undrar ominte . Åsling måste tänka litet mera för att få centerpartietsskattepolifik att gå ihop. Vi från vill sänka marginalskatterna därföratt det fakfiskt bara är på det viset som man kan få den dynamik och denväxtkraft som skapar möjligheter för bättre reallöner för alla människor.Egentligen tjänar de som har de lägre inkomsterna mest på detta. För dem är detviktigast att få bättre reallöner. Jag skall återkomma litet senare med enytterligare utveckling av detta. 8NILS G. ÅSLING (c) replik: Får jag först till utskottets ordförande sägaatt orsaken till att vi gör den omfördelning vi gör i vårt budgetalternativmellan ATP-avgifter och folkpensionsavgifter är att vi hävdar att vi villstärka den grundtrygghet som folkpensionen ger. Vi anser inte att det finnsbehov att på samma sätt höja ATP-pensionen. Denna filosofi ligger alltså tillgrund för den omfördelning som vi gör. Jag vill försäkra att det inte är ett utslag avnågon tillfällig fiffighef, som han uttryckte det i finansutskottet, att vi harhävdat att ekologisk balans skall höjas upp till ett övergripande mål även iden ekonomiska politiken. Detta framgår av vår partimotion om miljöavgifter ochav vår partimotion om den ekonomiska politiken. Det är en kändsträvan, som har manifesterats från vår sida. Det varintressant att höra när gav sig in i en analys av vad det Han finner detta riktat mot bönderna, som han likställer med producenter. Men producenterna i det här samhället är ju många. Bönderna, denna hunsade folkgrupp som bjuder svenska folket på ett kulturlandskap, är den enda producentkategori som har att betala miljöavgifter. Gödselmedelsavgifter är ingenting annat än en miljöavgift. Men dét är som sagt den enda kategori producenter som har en sådan avgift.