prot · GA0942 · 1986-12-31 00:00:00 — a. lett till att man kommer att trappa ned den nuvarandeverksamheten i Radio från nyåret, och det går ju stick i stäv mot deönskemål som kommit från vitt skilda håll och som gäller hela bygden. Därförkan jag inte dra någon annan slutsats än att det måste ankomma både på migsjälv som riksdagsledamot och på statsrådet som ledamot av regeringenatt göra vad som göras kan för att utöva en sådan påverkan att vad riksdagenhar uttalat också kommer att förverkligas. vädjar jag till statsrådet om medverkan tillatt beslutet "förverkligas". Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på fråga 1986/87:233 om Skånska teatern iLandskrona AnL 23 Statsrådet : har frågat mig om det finnsnågon möjlighet att med statliga bidrag rädda Skånska teatern. Det statliga stödet till de yrkesverksamma fria teatergruppernauppgår under innevarande budgetår till ca 21,3 milj. kr. Statens kulturrådfördelar det statliga bidraget till de olika teatergrupper som har sökt bidrag.För /87 har enligt vad jag har inhämtat Skånska teaterntilldelats 1,5 milj. kr. i statligt bidrag, vilket är det högsta belopp somnågon fri teatergrupp fått. Enligt vad jag vidare har inhämtat kommer statenskulturråd att sammanträffa med kommun och berördalandsting för att diskutera Skånska teaterns ekonomiska situation. AnL 24MARGARETA (): Jag tackar kulturminister för svaret. Skånska teatern har funnits under iLandskrona. Det har varit av intensivt konstnärligt skapande som gjortgruppen känd långt utanför . Utan tvekan har Skånska teatern starktbidragit till en förnyelse av svenskt teaterliv. Många människor har fått sinastörsta teaterupplevelser genom just den här gruppen. Som alla fria grupper har Skånska teatern hela tidenbrottats med ekonomiska problem. var gruppen i kris och hotad avnedläggning. Den återuppstod bl. a. med hjälp av ökade bidrag. De senaste årenhar gruppen dragit i gång en bred amatörverksamhet och på så sätt bidragit tillatt många - ofta arbetslösa - ungdomar fått stärkt självförtroende. Förnärvarande arbetar man med 200 ungdomar i ett treårigt projekt med statsbidragsom kallas "Landskronapågen". Skånska teatern får det högsta statliga bidraget av allafria grupper, som sade, men gruppen är också den största.Ökningen av bidraget har dock varit mindre än ökningen för andra grupper -endast . , Kommunen stöder gruppen på ett bra sätt med ca1,2 milj, kr,, hyresförmåner inräknade, med ungefär hälften.Bidragen täcker dock av kostnaderna; resten är egna intäkter. Vidspelårets början fanns ett underskott på . Trots att man just nuspelar med stor framgång är ekonomin kärv. För att undvika nedläggning tillvåren behövs dels ett engångsanslag på ,, dels ett löfteomstörre fast bidrag . undrar jag: Har några medel att gå inmed i sådana krissituationer? Om Skånska teatern i AnL 25 Statsrådet : De medel som förfogar över är deanslag som lämnas till de fria grupperna. Jag vill i det sammanhanget påminnaom att vi i årets budget - på förslag av regeringen i budgetpropositionen - harökat anslagen till de fria grupperna mycket kraftigt. Anslagen ökades med 20 %.För ordningens skull skall jag också nämna - på denna punkt har jag dess värreinte på rak arm tillgång till några siffror-att flertalet fria grupper som ilikhet med Skånska teatern arbetar mycket med amatörer också tillgodogör sigandra typer av samhällsbidrag. inkl. statliga, genom folkbildningsanslagen.Detta skall man komma ihåg när man tittar på den totala budgetsituationen. Skånska teatern är enutomordentligt bra teatergrupp - det vet jag också. Kanske både jag tillhör ? Jag vet i alla fall att en av oss gördet. Men jag är inte utan vidare beredd att av det skälet säga att någon annanteatergrupp skall avstå från sitt anslag. AnL 26MARGARETA (): Jag skulle till det sista vilja säga: Skånskateaterns företrädare har poängterat för mig att de skulle vara mycketolyckliga om ett tillmötesgående av teaterns anspråk skulle gå ut över bidragentill andra teatergrupper. Jag tror också att och jag är heltöverens om Prot.1986/87:42 hur angeläget det är att rädda Skånska teatern och låta denleva vidare. Jag tycker det är mycket bra attförhandlingar skall tas upp. Jag anser t. ex. att Om ett åtgärdsprogram för rennäringen skulle kunna gå in medlitet mer medel. hade Angeredsteatern i ekonorniska problem,och den fickmedelför att fortsätta sin verksamhet. Finns det inte samma möjligheter Den teatern betyder lika mycket för svenskt teaterliv AnL 27 Statsrådet : Skånska teatern och andra teatergrupper harunder årens lopp i långt högre grad än andra institutioner fått anslag förinvesteringar o. d. Det är alltså ytterligare en anslagspost som har kommittill. Såvitt jag förstår är det inte ettinvesteringsanslag som Skånska teatern behöver - ett anslag som kan ges avlotterimedel -, utan det är ett anslag för att täcka ett uppkommet underskott.Det är alltså en annan typ av bidrag. Överläggningen var härrned avslutad. 9 8 Svar på fråga 1986/87:210 om ett åtgärdsprogram förrennäringen AnL 28 Jordbruksminister : har frågat miljö- ochenergiministern om hon har för avsikt att utforma ett mera övergripandeåtgärdsprogram för att så långt som möjligt undvika en liknande renslaktsäsongsom höstens. Frågan haröverlämnats till mig. De renskötande samerna har drabbats hårt av nedfallet frånTjernobyl. Det radioaktiva nedfallet har förorsakat merkostnader ochinkomstbortfall för renskötselföretagen. Staten lovade att stå fördessa kostnader. Så har också skett. Fullt marknadspris betalas för deslaktrenar som inte kan godkännas som livsmedel på grund av för höga halter avcesium. Ersättning utgår också för tidigareläggning av slakt . Statenbetalar vidare kostnaderna för särskild utfodring.som skall minska cesiumhalteni renköttet. För de värst drabbade områdena har nya vinterbetesområden ställtstill förfogande i . Staten betalar kostnaderna för transporten dit. De vidtagna åtgärderna medför att renägarna väljer ut ochlåter slakta de individer och det antal renar som skulle ha slaktats undernormala förhållanden. Det är därför fel att som påstå attrennäringen har blivit nästan totalt utslagen. Huvuddelen av de renar somslaktas och som berörs av fråga torde komma att klarariktvärdet. Jag har tidigare meddelat företrädare för samernaatt staten även i fortsättningen kommer att ersätta merkostnader ochinkomstbortfall till följd av kärnkraftsolyckan. Regeringen har vidare föravsikt att uppdra åt den interdepartementala arbetsgruppen för samefrågor attgöra en samlad redovisning av konsekvenser för samerna ochrenskötseln. AnL 29BRITTA BJELLE (fp): Jag ber att få tacka för svaret. Det är väl riktigt att rennäringen inte är helt utslagen.Men om man som samerna bedriver en näring och det mesta av det man föder uppinte går att använda som människoföda utan kommer att bli minkföda, harnaturligtvis detta stor psykologisk betydelse för vederbörande. Det gårgivetvis att säga, som statsrådet gör, att rennäringen inte är utslagen pågrund av detta - men det beror på hur man värderar människors arbetsinsatser. I hade vi före en gräns på 2 000becquerel/kg livsmedel. Efter olyckan sänktes gränsen till /kg.Finland har och har haft 1 /kg, och har höjt gränsentill 6 /kg. Man kan fråga sig om inte samernas situation förändras avatt högsta tillåtna becquerelhalt har ändrats på detta sätt. Under höstens slaktperiod fick samerna till att börja medbesked inför sarvslakten att de skulle bli skyldiga att kontrollera renköttet.Olika besked lämnades om vilken betydelse nedfallet hade för rennäringen. Sedanfick samerna besked om att renköttet skulle kontrolleras - det kött som komfrån området mellan sameby och Lule älv. Därefter fick de ett nytt beskedom att köttet skulle kontrolleras i hela länet, och efter det fick samernaytterligare besked om att de skulle få extra bidrag om de tidigarelade slaktenoch slaktade innan renarna hade uppnått erforderlig slaktvikt. På dettasätt blev slaktperioden mycket osäker. Det finns ett marknadsråd för renkött. Jag undrar varförman inte kan tänka sig en slaktplan, som detta råd skulle få verkställa. Om ett åtgärdsprogram för rennäringen AnL 30 Jordbruksminister : och jag är fullständigt överensom att rennäringen är en central fråga och en hörnsten för samekultiiren. Villvi verkligen medverka till goda framtidsutsikter för rennäringen och samekulturentror jag inte att det bästa sättet är att gå ut med budskapet att rennäringenär utslagen. Det stod faktiskt någonting i den riktningen i , och det var därför jag tog upp det. I övrigt handlar fråga om renslakten nästasäsong. Den bedömning vi gör, och som också sameorganisationernas företrädaregjorde vid en överläggning , är att om vi nu tillsammans utnyttjar demöjligheter som lantbruksstyrelsen och andra instanser anvisat - exempelvisanvändande av foder som halverar halten av cesium var tolfte dag, flyttningtill andra betesmarker osv. - borde vid nästa slaktsäsong, som handlar om, huvuddelen av renarna kunna klara riktvärdet. Problemenskulle alltså redan då vara mindre. Det gäller även de psykologiska problemen,som är viktiga och som likaledes tagit upp. Hur det än går med detta har regeringen utfäst sig att ifortsättningen, så länge det behövs, ersätta merkostnaderna. AnL 31 (): Eftersom staten har åtagit sig att hållarennäringen skadeslös efter , så har det onekligen kostatstaten en hel del pengar. Om gränsvärdet för cesiumhalten i livsmedel Jag sågatt var kostnaden uppe i 24 milj. kr. Ocheftersom regeringen borde ha ett ansvar att se till att pengarna används på ettså rationellt och bra sätt som möjligt och att bistå samerna för attde skall få en rationell och bra renslakt, förstår jag inte varför man inte kanmedverka till att inrätta något organ som ser över hur renslakten skall skötasunder nästkommande period. Jag utgår från att hur man än resonerar kommer ändå denslakt som skall företas att kontrolleras i någon form. Man kommersäkert att pröva cesiumhalten. Då kunde det vara bra att ha en plan, både föratt samerna skall få en rafionell renslakt och för att staten skall klara sittåtagande på ett så bra sätt som möjligt AnL 32 Jordbruksminister : Jag vill säga till att detfinns ytterligt planmässiga idéer om hur man skall få ned cesiumhalten. a. mot den bakgrunden som både regeringen och samerna bedömer att cesiumhalteni de flesta renarnas kött bör kunna komma under riktvärdet. Såvitt jag har förstått av den diskussion som pågår mellande statliga myndigheterna och samernas organisationer är det ett önskemål så långt möjligt skall kunna bedriva slakten i vanliga former. AnL 33 (): Det är klart att samerna vill bedrivarenslakten som de tidigare gjort, men som jag skrev i min fråga harmarknadsrådet för renkött tagit fram en strukturplan för att rationaliserarenslakten. Man hade startat med denna rationalisering innanTjernobylolyckan inträffade. Sedan välte olyckan planerna. Staten, som ändå har ställt mycket pengar till förfogandeför rennäringen, skulle kunna medverka till att dra i gång dennarationalisering inför nästa höstslakt. Överläggningen var härmed avslutad. 108 Svar på fråga 1986/87:211 om gränsvärdet för cesiumhalten i livsmedel har frågat statsrådet om hon har för avsikt att uppta överläggningar med och föratt få till stånd likartade gränsvärden för cesiumhalten i livsmedel i denordiska länderna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara pä frågan. Jag besvarade en fråga av meddelvis likartat innehåll, I det svaret beskrev jag bl, a, hur riktvärdet förcesiumhalten i livsmedel fastställs i . I fråga om nordiskt samarbete gäller att det redan i ett utvecklat samarbete mellan myndigheter i de nordiska länderna. slag ledertill att de beslutande organen i de nordiska länderna får ett gemensamtunderlag för sina ställningstaganden. Det vore givetvis bra om myndigheterna ide nordiska länderna kunde komma överens om likartade riktvärden när man harett sådant underlag. AnL 35 (): Jag ber att få tacka för svaret. Som jag nämnde i mitt anförande i anslutning till den föregåendefrågan tillämpar vi olika riktvärden i , och . har nugränsvärdet 6 , i ligger det fortfarande på 300, och i ärdet 1 . En expertgrupp inom EG anser att man skulle kunna ha ett så högtriktvärde som 13 för mejeriprodukter och 20 /kg för övrigabaslivsmedel. Om jag förstått saken rätt kommer vi i att ändravåra riktvärden i samband med att EG ändrar riktvärdena. För denoinvigde kan det vara svårt att förstå vilka kriterier som används när man gördessa ändringar. Jag har fått besked om vilka utgångspunkter man i storttillämpar, men det förefaller säreget att de som bor i , ochSverige anses leva under så olikartade förhållanden att riktvärdena skallbehöva variera så som de gör. Vi har i efter varit utsatta fören becquerelhyste-ri som i många fall haft övertoner. Det skulle varavärdefullt om det nya riktvärde vi får vore något så när iöverensstämmelse med riktvärdena i de övriga nordiska länderna. Detta vorevärdefullt inte minst ur trovärdighetssynpunkt. Om , och.Finlandockså i fortsättningen har mycket olika riktvärden skapar det otrygghet ochosäkerhet för den enskilda individen. Här i undrar vi om just vi harett tillförlitligt riktvärde eller om man över huvud taget kan hysa tilltrotill systemet. För att skapa tilltro till systemet är det angeläget försöker komma fram till étt likartat gränsvärde. I svaret sägs bara attdet givetvis vore bra om myndigheterna i de nordiska länderna kunde kommaöverens om likartade riktvärden. Min fråga är: Har regeringen tagit någrainitiativ för att åstadkomma ett gemensamt riktvärde i ? Om gränsvärdet för cesiumhalteni livsmedel Som säkert vet har de nordiskaländerna olika system när det gäller beslut i de här frågorna. I har vimyndigheter som är självständiga och som inte skall agera på direktiv frånregeringen utan själva fatta sina beslut. I fattas den här typen avbeslut efter regeringsöverläggningar. har helt enkelt ett annat system.Vi respekterar den självständighet som våra myndigheter skall ha. Regeringenkan bara uttala att det givetvis vore bra om man i de överläggningar sommyndigheterna har tagit initiativ till kunde komma fram till gemensammariktvärden. Men här finns också en annan skillnad, som kan ha påverkatden norska diskussionen. De norska samerna har för sin del ansett att enhöjning av riktvärdet gagnar deras intressen även om höjningen bara gäller köttav ren och vilt. De svenska samerna däremot har redovisat ett annat synsätt. protokoll 1986/87:42 - 43 Om distriktsveterinärernas ställning och uppgifter anser attsamma riktvärde bör gälla för alla livsmedel, och då naturligtvis även förrenkött. Våra myndigheter har självfallet fört diskussioner om dehär frågorna med organisationerna, och jag utgår från att man fört sådanadiskussioner också i . Om man efter hand, när myndigheterna fått ettgemensamt underlag, kan komma fram till likartade riktvärden, vore detnaturligtvis bra. AnL 37 (): Om det i är regeringen och i Sverigemyndigheter som tar ställning till de olika riktvärdena, kan man ifrågasätta omregeringen i tar kontakt med de svenska myndigheterna. Jag kan inteförstå annat än att det vore rimligt att dé svenska myndigheterna tog kontaktmed den norska regeringen. De svenska myndigheterna kunde ju få delta i deöverläggningar män har i . Nog måste man väl, trots att man har olikabeslutsordningar, kunna åstadkomma en diskussion om den här frågan övergränserna. Jag tror att det har väldigt stor betydelse inte bara församerna utan för oss alla att vi får något så när rimliga riktvärden somöverensstämmer med varandra. Annars tappar vi tilltron till systemet och tillhur man räknar fram riktvärdena. Uppe i , där vi lever så nära dennorska gränsen, frågar vi oss vad det är som gör att man på den ena sidan harett riktvärde på 6 och på den andra . Överiäggningen var härmed avslutad. 118 Svar på fråga 1986/87:213 om distriktsveterinärernasställning och uppgifter AnL 38 Jordbruksminister : Herr talman!- har med anledning av densenaste uppgörelsen mellan och Lantbrukarnas riksförbundfrågat om regeringen har någon avsikt att förändra distriktsveterinärernasroll och möjligheter för dels djurskyddet, dels kvalitetsövervakningen ilivsmedelsproduktionen. Regeringen arbetar på olika sätt aktivt för att förbättradjurskyddet och djurhälsan. Regeringen vill få till stånd en ökad satsning påförebyggande åtgärder. Stora summor satsas pä forskning och utveckling för attfinna produktionsformer i jordbruket som tar större hänsyn till djur och naturoch som tillgodoser konsumenternas berättigade krav på livsmedel av godkvalitet till rimliga priser. Innebörden av överenskommelsen när det gällerdistriktsveterinärorganisationen är att jordbruket accepterar att per den 1juli 1987 kollektivt finansiera ytterligare 25 milj. kr. av kostnadernaför djurens hälso- och sjukvård. Uppgörelsen gäller för en period . Överenskommelsen innebär inte någon förändring i den statligadistriktsveterinärorganisationen. Distriktsveterinärerna kommer att få sin lön påsamma sätt som . Deras verksamhet kommer precis som förut att varareglerad av statliga bestämmelser. Vad som är nytt är att den statliga lön som veterinärernafår nu i högre grad skall finansieras genom att kostnaderna för djursjukvårdenoch djurhälsovården på animaliesidan tas ut i samband med prisöverläggningarnamellan konsumenter och producenter. Överenskommelsen ger ökade möjligheter att tillsammans medproducenter och konsumenter arbeta vidare för att förbättra djurskyddet ochkvalitetsövervakningen i livsmedelsproduktionen. Prot.1986/87:42: Om vinterbete i för renarfrån andra delar av landet AnL 39 (): Tack, jordbruksministern, för svaret! Bakgrunden till min fråga är den debatt som uppstod inteminst bland veterinärerna själva och inom deras fackliga organisationer efteruppgörelsen på den här punkten mellan regeringen och . Man påstod i den debatten t. o. m. att den nye jordbruksministernvid förhandlingarna hade blivit lurad av bönderna. Skräckbilder uppmålades avdistriktsveterinärer som påstods inte våga anmäla vanvård av djur eller sominte kunde säga nej till krav på regelmässig antibiotikabehandling, enbehandling med syfte att dölja miljöproblem i djurhållningen och medäventyriiga konsekvenser för livsmedelskvaliteten. Orsaken till eh sådan befaradändrad attityd från distriktsveterinärernas sida skulle vara det ökadeberoendet till djurägarna som distriktsveterinärerna skulle hamna i närfinansieringen av djurens hälso- och sjukvård förändrades. Jag kan inte tolka jordbruksministerns svar på annat sättän som en total dementi av dessa påståenden. De farhågor som har uttalats kanavfärdas. Det är med stor tillfredsställelse som jag noterar attjordbruksministern fäster stor vikt vid dels att vi skall genom .förebyggandeåtgärder försöka åstadkomma en bättre djurhälsa och en bättre matkvalitet, delsatt distriktsveterinärerna även fortsättningsvis skall vara en statligtreglerad, obunden organisation med viktiga uppgifter att verka för bl. a.bättre djurskydd och bättre matkvalitet. Överläggningen var härmed avslutad. 12§ Svar på fråga 1986/87:222 om vinterbete i för renar från andra delarav landet har frågat mig om anledningentill att lantbruksstyrelsen har avslagit framställningar från länoch att få sända renar till cesiumfria betesmarker; Jag vill upplysa att regeringen i beslutden godkände ett avtal mellan lantbruksstyrelsen ochdomänverket rörande formerna för upplåtelse av mark för renbete i Kopparbergslän. Uppgiften i fråga att lantbruksstyrelsen i ettavslagsbeslut hänvisat till besked från regeringen är felaktig. Regeringen harinte tagit ställning till Om vinterbete i för renar frän andra delar avlandet vilkasamebyar eller till hur många renar som det skall upplåtas renbete till utanförrenskötselområdet. Det är lantbruksstyrelsen som har prövat dessa frågor bl.a.i det beslut som hänvisar till. AnL 41 (): Av den.tidigare diskussionen med BrittaBjelle har framgått att jordbruksministern ser allvarligt på den situation somsamerna har hamnat i. Jag är förvånad över att jordbruksministern helt skjuteröver ansvaret för verkställigheten av åtgärderna till lantbruksstyrelsen. Pånågot sätt måste det finnas ett samband mellan uppdragsgivaren, regeringen, ochden verkställande parten, lantbruksstyrelsen. Det förvånar mig att jordbruksministern inte har tagiträtt på av vilka skäl lantbruksstyrelsen har avslagit begäran från Vapstenssameby. Jag tycker att det borde ha varit med i svaret i det här fallet. Det ärfaktiskt på det sättet, att om inte samerna får hjälp i den här situationen, ärdenna etniska minoritet dömd att dö och försvinna och därmed ocksåsamekulturen. Transport till bättre betesområden, som jag har tagit uppi min fråga, betraktas av samerna som den enda möjliga vägen att få nedcesiumhalten i renarnas kött och därmed också klara rennäringen. När åtgärdernaär ömsesidigt jämförbara ekonomiskt förvånar det mig att lantbruksstyrelsen harsagt nej i det fall som jag har tagit upp i min fråga. Känner intejordbruksministern till något om skälet till avslag? Det har i varje fall funnits uppgörelser med markägarna. Iena fallet gällde det en allmänningsskog i dalgång och i det andraLjusdals revir angående i . Därför är det förvånande att manhar kommit till slutsatsen att något stöd inte skall utgå. AnL 42 Jordbruksminister : Vi har som regel att svara på de frågor somställs, och utgick fråga från en fullständigt felaktigutgångspunkt, nämligen att det var regeringen som givit besked tilllantbruksstyrelsen om hur många renar man skulle tillåta på vinterbetena. Dethar regeringen inte gjort, och det var det jag svarade på. Jag har förstått att lantbruksstyrelsen har haft olikaöverväganden att göra i fråga om denna försöksverksamhet - av vad lavmarkernatål, risken för skadestånd från privata markägare, hur risken är för strövrenarom stora anhopningar av renar stannar kvar och skapar problem. Vidare har manhaft att ta ställning till vad vägarna tål vid tjällossningen, när tusentalsrenar skall fraktas, och man har haft att överväga exempelvis synpunkter frånlokala organ. Sedan har lantbruksstyrelsen gjort en bedömning av vad manorkar med i detta första försök. Går försöket bra, hoppas man ju kunna utvidgaförsöket . Skulle man misslyckas med det första försöket, tror-jag attbåde och jag skulle beklaga det. Det är sådanaöverväganden som ligger bakom lantbruksstyrelsens beslut. AnL 43RUNE (): Risken för misslyckande då det gäller atttransportera renarna till andra betesmarker är minimal i sammanhanget. Jag kantala om för jordbruksministern att den typen av transporter försiggår varje årinom rennäring från fjällområdet ner till inlandet ochkustbygden. Man transporterar numera renarna per bil till bättre betesmark, ochdet är det systemet man skulle ha i det här fallet också. Jordbruksministern får verkligen förlåta samerna, som hargivit mig uppgiften, och mig också, att vi drar ett streck mellanlantbruksstyrelsen och regeringen. Det är regeringen som lämnar uppdraget tilllantbruksstyrelsen att verkställa den här åtgärden. Då antar jag att det finnsen kommunikation mellan regeringen och lantbruksstyrelsen. Om vinterbete i för renarfrån andra delar avlandet Jag tycker, förvånansvärt nog tydligen tillskillnad från , att vi i den här frågan bör ha en viss respekt förde överväganden som lantbruksstyrelsen gör. Lantbruksstyrelsen har attsammantaget bedöma olika faktorer-tjällossningen i ett område betydligt längresöderut än vid de vanliga förflyttningarna som talade om,lavmarkens beskaffenhet i området, lokala synpunkter, riskerna för skadeståndoch annat. Jag är övertygad om att lantbruksstyrelsen önskar vad densäger, nämligen så bra förutsättningar i detta försök, där man tar ut 5 000renar, att man skall kunna fortsätta om det behövs och kanske utvidgaverksamheten . Man vill inte riskera ett misslyckande så att man skullestå i en sämre situation , för då har ingen vunnit något. AnL 45 (): Med tanke på de undersökningar som samernasjälva gjort Och de förhandlingar som de haft med markägarna i ärendet tyckerjag att den risk jordbruksministern talar om är ganska liten.