prot · GA0912 · 1986-12-31 00:00:00 — Å. Jphansson om att det som nuskapar problemen i lönerörelsen är det förskott som vi har tagit ut under ettantal år för att klara vår välfärd och vår sysselsättning. Det går tillbaka påde insatser som vi gjorde under de borgerliga regeringsåren men också t. ex. påden stora devalvering som den nu sittande regeringen började med atf genomföra.Vi kan inte ta igen detta för snabbt, för då förstör vi våra möjligheter aftstabilisera ekonomin. Vi har ett gemensamt ansvar på denna punkt. Vi är överensom atf en återhållsam löneutveckling är en förutsättning. Vi har gett vårt stödtill regeringen i dessa ansträngningar och i uttalanden om denna målsättning. På tre punkter har jag riktat kritik mot regeringens sättatt klara av denna uppgift. Regeringen har för sent gett sin syn på dettillgängliga löneutrymmet. Man har velat ha ett snabbt avtal, men det hadebehövt sägas lika tydligt som vad somhänder, om man förhandlar sig till ett för högt avtal. Regeringen haråstadkommit vad jag kallar för tvångsmedling - jag har inte tid att utveckladetta , men det är allmänt omvittnat att det inte har fungerat och att manhar blandat ihop sina roller som arbetsgivare och statsmakt. Å. och jag har-diskuterat detta förutoch haft likartade synpunkter, och jag hoppas att den roll som han nu bekläderinte skall medföra att han glömmer bort alla de kloka synpunkter han hade innanhan blev statsråd. 23PÄR () replik; Å. inledde sitt anförandemed att tala om att regeringen har fört en framgångsrik ekonomisk politik, ochvisst kan man ge regeringen ett erkännande för dess ekonomisk-politiskaframgångar. Knappt hade man satt sig fill rätta på regeringstaburetterna förränman lyckades vända en djup internationell lågkonjunktur till högkonjunktur, ochdet är inte dåligt. har regeringen lyckats åstadkomma sänktdollarkurs och också kraftigt sänkta oljepriser. Det är mycket stora framgångarför regeringens ekonomiska politik, som den naturligtvis skall ha all ära av. Men tyvärr är det så om man jämför utvecklingen i Sverigemed våra konkurrentländers att bilden inte är lika ljus. Vi har en högreinflation än många av våra viktigare konkurrentländer, och vi ser ocksåresultatet i att vi tappar marknadsandelar. Man kan naturligtvis göra som BengtK. Å. och skjuta skulden för den situation vi nu har påarbetsmarknaden på det som hände de år när hade enicke-socialistisk regering. Men när mari gör den jämförelsen tror jag att detär viktigt att man kommer ihåg att den inflationstakt vi då hade visserligenvar hög men ändå låg på ungefär samma nivå som i våra konkurrentländer. harvi en lägre inflationstakt, men vår inflation ligger ändå högre än inflationeni många av våra viktiga konkurrentländer. relativa läge har alltsåförsämrats under de socialdemokratiska åren. Det är en realitet som man ocksåmåste ta med i bilden. När man funderar över vad som kan ha skapat förväntningarnai avtalsrörelsen tycker jag att man också skall fundera över hur folk kan hareagerat på den socialdemokratiska valinformationen - jag tänker på den bildsom socialdemokraterna gav svenska folket under valrörelsen. Jag tror att deflesta tyckte att hade det mycket gott ställt och trodde att man ivarje fall med en socialdemokratisk regering kunde få kraffiga standardförbättringar.Jag tror att det är den förväntningarnas propaganda som slår tillbaka i formav en besvikelsereaktion, som ställer till elände på arbetsmarknaden. Detavtal som regeringen släppte igenom för att understryka dessaförväntningar får vi också äta upp. Vi ställer i och för sig upp på ambitionen att hålla nereinflationen - det är självklart. Men vi tycker inte aft regeringen har visatdet rätta handlaget när dét gällt att hantera den mycket besvärligaarbetsmarknadssituation vi har. 24MARGÖ (vpk) replik;. , Ä. betackar sig för aft blihopbuntad med borgarna, och det var jag sorri buntade ihop socialdemokratiskaregeringsföreträdare med borgarna när det gällde skallet på den offentligasektorn. Om regeringsföreträdarna inte vill bli hopbuntade med borgarna får deväl vara litet försiktigare i sina uttalanden om den offentliga sektorn. Jagtänker närmast på , som för sedan i sade aftså länge det infe finns någon effektivitet inom den offentliga sektorn - ja,man står t. o. m. på minus enligt hans uppfattning- kan inte deoffentliganställda kräva samma löneökningar som andra grupper. Det var sådanauttalanden jag åsyftade. Avstår ni från att göra sådana skall jag inte hellerbunta ihop er med de borgerliga partierna. Vi anser att regeringen har ett direkt ansvar för denkonflikt som råder, på arbetsmarknaden. Vi anser att det är regeringensinblandning i avtalsrörelsen som förorsakat konflikten. Regeringen började medatf sätta ett fak på för löneökningarna, och det accepterade deprivatanställda. Sedan gick män in med tvångsmedling, och därefter har man sagtnej till kravet på följsamhet och till låglönesatsningarna. menar att regeringen bara har blivit inblandad såsom den part somslutligt skall Då vill jag fråga; Vem begärde att få en tillsatt?Fanns det någon sådan begäran, och vem kom den i så fall ifrån? Svara på denfrågan! Å. hyser också oro för atfavtalsrörelsen och krav på höjda löner skall driva upp inflationen. Jag vill dåfråga; Spelar övervinsterna, yran på aktiebörsen, spekulationsekonomin ochfastighetsspekulationerna ingen som helst roll för inflationen? Ärsjuksköterskorna en större fara för inflationen här i landet änaktiespekulationen? Det rådde, Margö , enighet mellande berörda arbetsgivarorganisationerna och ett antal avlöntagarorganisationerna - dock inte alla - om att tillsätta . I sitt huvudanförande tog Margö upp en frågasom jag i mitt anförande infe hann bemöta. Man måste faktiskt skilja mellanlikviditet inom den kommunala sektorn och den finansiella situation somuppkommer genom utfallet av 1985 och verksamheter. Det har i kommun-och landsf ingsförbunden framkommit siffror som finns registrerade i denskrivelse som har lämnats från regeringen till . Det är siffror somkonjunkturinstitutet inte haft tillgång till. Det är alltså inte finansdepartementetsom har fabricerat dessa siffror, varför jag tillbakavisar alla insinuationerav den arten. Till Margö vill jag slutligen säga atf jaginte har någon anledning att ta tillbaka några önskemål eller någon begäran omatt vi skall fortsätta att utveckla en effektiv offentlig verksamhet.Regeringen har ägnat stor kraft åt aft finna former för att utveckla serviceoch en så effektiv verksamhet som möjligt. Jag vill också hänvisa till enutmärkt skrift i ämnet som lades fram och godkändes vid , nämligenFackföreningsrörelsen och välfärdsstaten. I den skriften tas en del av den härproblematiken upp på ett mycket förtjänstfullt sätt. Om jag , , framförde kloka synpunktertidigare, står jag fortfarande för dem. Jag har i varje fall kvar minuppfattning om vad som borde göras och vad som varit riktigt att göra avregeringen under denna avtalsrörelse. Jag påstår att gör sig litet löjlig när hanbeskriver den förändring som har skett i den svenska ekonomin som ett resultatav den internationella konjunkturförändringen. Det går inte att avläsaförändringen i det svenska budgetunderskottet, räntenivån, prisstegringarnaosv. som ett resultat av en internationell konjunkturförändring. Däremot kanman säga att det självfallet finns anledning att ta fill vara den förändringsom har skett i oljepriser och dollarkurs, men det är infe i första hand detsom har skapat utrymme för en bättre situation. Dessa förändringar har dockmedverkat fill att vi och kanske även kan fåreallöneförbättringar, som kan komma löntagarna till godo och medföra kraftigastandardförbättringar. Till vad anförde i sin replik vill jag sägaatt de lönepolitiska riktlinjerna självfallet står fast. De är godkända avriksdagen på förslag av regeringen. Jag skall utveckla saken något närmare. Mot bakgrund av vad som sägs i dessa riktlinjer hararbetsgivarverket lämnat förslag till en ny decentraliserad förhandlingsordningpå det statliga området. Tanken är att utifrån en bestämd ram decentraliseraförhandlingarna till fyra sektorer - försvaret, lärarna, de affärsdrivandeverken och anslagsmyndigheter samt statlig verksamhet i övrigt. Inom denna nyaförhandlingsordning bör utrymme skapas för ökade möjligheter till förhandlingardirekt vid den enskilda myndigheten. Därmed skulle utrymme och möjligheter gestill ökad flexibilitet för de olika och relativt skilda verksamheternas kravsamt för de fackliga organisationernas säryrkanden för vissa grupper. Dettaförslag till förhandlingsordning är ett konkret fullföljande av de intentionersom drogs upp i den personalpolitiska proposition som antagit. Jaganser att ett sådant system bör kunna medverka till en bättre ordning iförhandlingarna på det statliga området . På den privata sidan har SAF och LO deklarerat att deavser att ta upp diskussioner om huvudavtalets bestämmelser och utformning påsina områden. Diskussionerna där kommer, om jag har förstått saken rätt, aftgälla hur intentionerna i huvudavtalet följs i praktisk tillämpning. Mot denbakgrunden och de numera ofta förekommande strejkerna på den offentliga sidanfinner jag det rimligt atf parterna på den offentliga arbetsmarknaden inbjudstill motsvarande diskussionerom tillämpningen av huvudavtalets intentioner pådet området. Jag vill också nämna att regeringen kommer atf aktivtmedverka till att skapa förutsättningar för en rationell lönebildning utöverdet här med samhällsekonomiskt utrymme, nämligen i form av ett underlag förutvärdering av löner och lönekostnader för de olika kollektiven. kanparterna som bekant inte enas om en gemensam syn på de faktiskt inträffadelöneökningarna. Vi arbetar inom med formernaför hur en objektiv och bred redovisning av lönestatistiken skall kunna ske, såatt parterna kan acceptera den statistiken som ett gemensamt underlag införförhandlingar. 26LARS () replik; Det är bra om vi kan få till stånd endecentralisering av förhandlingsarbetet på den offentliga sektorn. Jag tror attdet är det bästa sättet att garantera en ökad marknadsanpassning avlönebildningen, här liksom på den enskilda sidan. Men vad jag mera direkt frågade om var förorsakat av derapporter vi får om aft man nu är i full färd med att omfördela pengar, som varavsedda för att rätta till obalansen för högre avlönade, till nyalåglönesatsningar, som ju med. tanke på den dubbla obalansen inte skullekrävas. Statsrådet bestred att valutakorgenskonstruktion skapar löneglidning. Det rättar till sig i det långa loppet, sadehan. Då kommer jag osökt att tänka på gamle Keynes, som sade att på lång siktär vi alla döda. Det går inte aft komma ifrån aft i den situation vi har nuskapar den smygande devalveringen en press uppåt på löneläget, särskilt iexportföretagen. Jag är inte förtjust i följsamhetsklausuler, men jag kanförstå att de offentliganställdas förhandlare tycker aft de skulle kunna behövaen sådan. Sedan var det prisökningstalet , bara enenskild mänadssiffra. Jag ser den snarare som ett utslag av just de mekanismersom jag här berört, och jag kan påtala att utvecklingen av konsumentprisindexfaktiskt vände uppåt , och det bestyrker farhågan. Om man ser till och jämför med vad som harskett föregående år, är det ingen tvekan om att det blir så mycket tillkommandeprisstegring att vi passerar de som är föreskrivna i det privata avtalet. Det bhr inte bättre av att statsrådet har föreslagit enhelt onödig förlängning av allmänna prisregleringslagen. Det behövs infe pånågot sätt men är en signal ut till företagen. Här är kanske grejor pä gång,tänker de, nu börjar prisstegringen tillta igen - vi kanske för säkerhets skullfår höja våra priser. Det är precis så som man infe skall hantera detta. Varför är det så stökigt just på den offentligaavfalssidan? Varför går vi av allt atf döma mot en vinter av missnöje - blandde enskilda medborgarna, som plågas av pågående strejker, bland de anställdasjälva, som onekligen är missnöjda med sina förhållanden? Den grundläggande förklaringen tror jag ligger däri att vihar på väsentliga områden av samhällsarbetet inrättat monopol, vilket gör attde som är verksamma på dessa områden och har utbildning för det egentligen intehar någon annanstans aft ta vägen. De sitter fast. Deras enda möjlighet attvisa sitt missnöje är via strejker. mellan offentlig och privatverksamhet är faktiskt den största fördelningskonflikten i vårt samhälle. Detkom fill uttryck pä för infe så länge sedan. Är regeringen bereddatt bryta upp de monopol som vi har talat så mycket om här i kammaren ? Ärman beredd att tillåta enskilda alternativ? Då kan vi också komma ur de problemsom nu kommer atf skapa en vinter av missnöje. 27INGEMAR () replik; Statsrådet försäkrar att han harkvar sina åsikter om hur regeringen bör förhålla sig till en avtalsrörelse. Detärett bra besked. Jag förstår om han inte här vill utveckla vad det betyder,för då skulle han inveckla sig i en öppen kritik mot några av sinaregeringskolleger, men jag tar det som ett välkommet besked, eftersom det gerintryck av.en viss självkritik, som jag hoppas kommer att leda till ett annatförhållningssätt från regeringens sida visavi avtalsrörelserna . På ett par punkter har statsrådet förbigåttfrågorna med tystnad. Jag tänker på de viktiga debatterna om deoffentliganställdas strejkrätt,och spekulationerna om regeringsingripanden. Detvore bra om statsrådet kunde skapa klarhet i de här båda centrala frågorna. Jagvill därför fråga, om statsrådet här vill säga att varken han eller någon regeringen kommer att medverka till några spekulationer om regeringsingripandenoch om han delar åsikten att friheten atf förhandla och disponera stridsmedlenockså skall knytas samman med ansvaret att själv ta sig ur situationen och bäraeffekterna och att man inte skall spekulera i något regeringsingripande. Vidarevill jag fråga, om statsrådet kan försäkra aft man inte från regeringens sidakommer att aktualisera någon inskränkning av de offentliganställdas strejkrätt. Jag tror att så klara svar som gåratt lämna på den här punkten vore bra för Prot. 1986/87:12 att ge de parter somnu är stadda i förhandlingar besked om regeringens inställning,att man har sin frihet men också fulla ansvaret för hur man disponerarstridsåtgärderna. 28PÄR () replik: Statsrådet tyckte att det varlöjligt av mig aft antyda att det som regeringen tillskriver sig somekonomisk-politiska framgångar i själva verket huvudsakligen handlar oriisådant som hänt i vår omvärld. Han sade t. o.m. ungefär så här; Det går inteatt avläsa förändringarna i den svenska ekonomin som en följd av deninternationella högkonjunkturen. Jag brukar inte använda invektiv i kammardebatten,och därför skall jag avstå från att betygsätta statsrådet påståendei det här fallet. Men så mycket är väl klart, att det är en ovanlig uppfattningatt den svenska ekonomiska utvecklingen skulle vara mer eller mindre oberoendeav vad som händer i vår omvärld. I själva verket är det faktiskt så, attungefär hälften av allt vi producerar i det här landet säljer vi i utlandet ochungefär hälften av allt vi konsumerar köper vi från utlandet. Då är det ganskanaturligt att möjligheten att hålla uppe sysselsättning och produktion i vårtland till mycket stor del är beroende av efterfrågan i utlandet, vilken berorpå den internationella konjunkturen. Likaså är det ganska naturligt att inflationsutvecklingeni utlandet påverkar inflationen här hemma mycket kraftigt, eftersom vi köperså mycket från utlandet. När vi dessutom" har ett mycket omfattandepenningflöde till och från utlandet är det också helt klart att räntan iutlandet påverkar räntenivån i ganska mycket. har vi alltså haft ett läge där efterfrågan har ökatkraftigt i ufiandet, där inflationen har gått ned kraftigt i utlandet och därräritan har sjunkit kraftigt i utlandet. Det är givet aft det mycket starkt harpåverkat avsättningsmöjligheter, inflationstakt och ränta också här hemma. Vad som dock är anmärkningsväft och alarrnerande är attinflationen i inte har gått ned lika mycket som i många av våraviktigaste konkurrentländer och aft räritän i infe har gått ned likamycket som i många av våra viktigaste konkurrentländer. Utvecklingen har varitpositiv i liksom i hela världen i stort sett, åtminstone blandindustriländerna, men inte lika positiv i många väsentliga avseenden som iåtskilliga av de länder som vi skall konkurrera med. Det är detta som äroroväckande, och det är detta som regeringen har ett ansvar för. Ambitionen atf hälla inflationen på en låg nivå genom attåstadkomma låga avtal stödjer vi, som jag sade, generellt. Det är en vikfigambition. Men det är också viktigt aft 'man visar känslighet och handlag isådana besvärliga avtalslägen. Det kan inte vara ens fel när två träter. Det ärhelt klart att även staten har ett ansvar när vi får den typ av kaos som vi förnärvarande har på arbetsmarknaden. Det krävs positiva insatser. Jag har pekatpå en viktig åtgärd, nämligen att göra något åt de stora studieskulderna, somär en viktig orsak till de problem som vi har atf arbeta med påavfalsmarknaden. 29MARGÖ (vpk) replik; Å. svar framgick attingen av parterna hade begärt en . Parterna ville förhandladirekt med motparten. Men när de fick ett erbjudande från regeringen om , accepterade nästan alla fackliga organisafioner. Får jag då fråga; När blev det kutym atf tillsätta innan parterna fått förhandla reellt med varandra? Har detvarit denna ordning tidigare, eller är det något nytt som . Å. Johanssonförsöker att införa i svensk avtalsrörelse? Jag vill också veta om det är en nyförhandlingsordning som är på gång. Vilken roll skall avtalsverket spela ifortsättningen? Behöver vi ett ? Skall det ha någonannan roll än att sköta annonseringen åt regeringen? Jag tror att det är viktigt att parterna påarbetsmarknaden får reda på vem som är motpart i förhandlingarna - om det äravtalsverket, om det är regeringen eller vem parten är. Eftersom jag har litet tid kvar vill jag upprepa min frågafrån den förra repliken om vad som är den största risken för inflationen i dethär landet. Är det sjuksköterskornas krav på rimliga löner eller är detaktiespekulationen? Jag tror aft man begår ett stort misstag omman menar att det var fel att tillsätta därför att detinte snabbt kom fram ett avtal. Det är inte jag som tillsätter , utan det gör regeringen på hemställan avarbetsmarknadsministern. Men vi känner alla till bakgrunden, och jag redogjordeför den här - Margö kanske inte lyssnade då - varför situationenvar så komplicerad. Om det är nio parter som skall förhandla om i stort settsamma frågor och när motsättningarna är så stora är det en ganska annorlundasituation än vad vi varit vana vid. Därför tillsattes sä småningom . Sedan fortsätter Margö att sprida myter omregeringens inblandning, att regeringen skulle ha styrt alltsammans osv. Jagtycker atf sådant tal åtminstone inte hör hemma i talarstol. Det ärmöjligt att någon part vill se det som någon djup sammansvärjning. Men i såfall är det alldeles fel. De motsättningar som finns är tillräckligt stora ialla fall, utan att man skall behöva skylla på regeringen. Jag skulle vilja göra en koppling till vad om atf det inte är ens fel att två träter. Om det är nio parter som fräterär naturligtvis situationen litet mer komplicerad, och då kan det väl i allafall infe helt vara regeringens fel. Det är vidare atf göra det litet för enkelt för sig attsom se konflikten som i första hand ett utflöde av brister istudiemedelssystemet. Jag vill också säga att det inte åren tystnad om man, pådet sätt som vi är vana vid, utreder denna mycket viktiga fråga i en särskildkommitté. Sedan till frågan om vad som har hänt i . , - och jag hoppas aft mina ord inte föll så att de kundemisstolkas -att vårt land skulle vara oberoende av vad som händer i våromvärld. Men jag sade bl. a. att utvecklingen av vårt budgetunderskott infe varen avspegling av vad som hänt i vår omvärld. Vi hade under de år då parti m. fl. satt iregeringsställning en utveckling där budgetunderskottet steg med ca 10miljarder, vare sig de internationella konjunkturerna var goda eller dåliga. Nuhar vi gått den motsatta vägen och kommit ned till ett budgetunderskott somligger omkring 45 miljarder. Detta har i sin tur påverkat räntor, inflation ochsysselsättning. Om man försöker vara någorlunda objektiv så ger det ettegendomligt intryck aft påstå att utvecklingen i bara är en avspeglingav någon sorts internationell utveckling. Det sade om räntan är på samma sätt enfelaktig tolkning. Det är riktigt att den internationella räntenivån har gåttned. Men vad som är avläsbart är att den skillnad som finns mellan denutländska räntenivån och den svenska har krympt. Räntegapet har minskat, ochdet är ett uttryck för att obalanserna i vår ekonomi har minskat. Om vi nu är överens om att man skall ha enarbetsfördelning så är det väl litet dumt av att försöka inledaen diskussion om frågor som arbetsgivarverket nu håller på och förhandlar ommed sina motparter, frågor om olika typer av låglönesatsningar och fördelningav utrymme. Jag kan inte ge mig in i sådan diskussion. Vi borde vara överens omatf den diskussionen inte skall föras här. Det är inte heller regeringen somskall sitta och förhandla. Beträffande priserna menar vi atf man också framöver måsteha en effektiv prisövervakning. Vi kan, liksom , hamna isituationer som innebär att man behöver tillgripa andra typer av prisätgärder.Detta har ingen som helst aktualitet , med den utveckling som varit. Menarbetsgivarna bör ju veta aft om de höjer priserna drabbar det inte i förstahand staten eller regeringen, utan det drabbar dem själva, eftersom det kanleda till omförhandlingar av de avtal som har träffats. Jag har i flera olika sammanhang sagt aft strejkrätteninte bör inskränkas. Det kan jag mycket väl åbäka mig och säga också här, fillIngemar , även om jag tycker atf det är atf slå in öppna dörrar. Detfinns ingen anledning aft fa upp en sådan diskussion. Däremot tycker jag attdet finns anledning aft, liksom på den privata sidan, följa hur man tolkarhuvudavta-lef. Jag tycker också atf det kan vara angeläget atf, om sådanadiskussioner förs, markera att det inte finns någon som helst anledning attspekulera i ett regeringsingripande i den konflikt som pågår. vice talmannen - som under detta anförande övertogledningen av kammarens förhandlingar - anmälde att anhållit afttill protokollet få antecknat atf han infe ägde rätt till ytterligare replik. 31JAN (): är det nödvändigt att säga detsjälvklara. När vi betalar vår skatt är vi alla med och betalar priset för vaddet kosfar att bygga ett gott samhälle. Skatterna behövs för att vi skall få enbra skola, en bra sjukvård, en tryggare ålderdom och mycket annat som det finnsett starkt folkligt stöd för i land. För de allra flesta skulleSverige bli sämre att leva i om vi försökte anpassa vårt välfärdssystem efterutländska förebilder av den typ som finns i t.ex. och . 6 protokoll 1986/87:12-13 Men självfallet måste skattesystemet anpassastill en förändrad verklighet. Skatterna kan bli och skall bli enklare,effektivare och rättvisare. har vi genomfört den störstamarginalskattesänkningen i inkomstskaftens historia. sänker viinkomstskatten ett steg till, och 1988 genomför vi ytterligare en sänkning.Därmed blir skaften i de vanligaste inkomstlägena mindre än en tredjedel. Vi möter kanske någon som klagar över att inkomstskattentar långt över hälften av hans årsinkomst. I så fall har han antingen räknatfel - vilket inte är så ovanligt -eller också tjänar han faktiskt omkring enkvarts miljon efter avdrag. Inkomstskatten är hög, men den är inte så hög sommånga tycks tro! Och vi fortsätter nu att sänka skatten. tar vi krafttag för aft få enklare och klarareregler, Alla löntagare får ett schablonavdrag på . Viåterställer också rätten att dra av de första tusen krpnorna för resekostnader.Med enklare regler banar vi vägen för en förenklad självdeklaration. Den börjarinföras , och siktet är inställt på att fyra miljoner pensionärer ochlöntagare helt skall slippa deklarera. Den dagen kommer nog atf kännas skön förmånga.