prot · GA0922 · 1986-12-31 00:00:00 — Som svar på den första frågan villjag hänvisa till de avtal som träffades mellan staten och ägarna tillden industri som är inriktad på rostfritt stål om en omstrukturering av dennaindustrigren. avrostfritt stål samlades därigenom inom två företag, och . Isamband därmed förband sig att ta ett tioårigt ansvar sommajoritetsägare för . I ägarrollen ingår bl. a. att ta ett ansvar förbolagets långsiktiga utveckling inkl. behovet av fortlöpande investeringar. I detta sammanhang vill jag också nämna att, enligt vadjag erfarit, en försäljning av till finska Outokumpu eller tyska Thyssenej är aktuell. Inom branschen pågår fortlöpande kontakter om samarbete i såvälkommersiella som teknisk-strukturella frågor. Det nu uppmärksammade fallet medOutokumpu och Thyssen har uppgivits vara ett led i denna process. Vad gäller den andra frågan vill jag hävda att haren vid internationell jämförelse väl strukturerad stålindustri. För branschenslångsiktiga konkurrensförmåga är det dock viktigt att strukturerings- ocheffektiviseringsarbetet fortsätter. Ansvaret för detta åvilar i första handföretagen i branschen. Regeringen avser inte att utarbeta någon plan för dettaarbete utöver de riktlinjer som gäller för industri- och näringspolitiken istort. Om regeringens strategiför stålindustrin Anf.51 (vpk): Oron inom våra basnäringar är stor. Inomstålbranschen finns just nu också en oro. När det gäller handelsstålet går detinte utan att något mer eller mindre välgrundat rykte omstrukturförändringar dyker upp. På den s. k. rostfria sidan har ett ordentligt rykte dyktupp som visat sig vara ganska allvarligt, nämligen att det nya skulleövergå i finsk eller tysk ägo. sägs det att dessa förhandlingar är nedlagda. Men det är allvarligare än så. Det är nämligen fråga omhur detta påverkar framtiden för svenskt rostfritt stål. Bakgrunden är attriksdagen tagit ett särskilt ansvar för verksamheten när det gäller rostfrittstål i landet. Man löste ut de stora finanshajarna och urstålindustrin och satsade på , som ingår i Johnsonkoncernen.Nordstjernan utfäsfe sig att ta ett tioårigt ägaransvar. Det fanns också enuppgörelse om att ordna jobb -det gäller Bruksinvest som skulle fixa jobb mensom inte heller haft någon större framgång. Vi har alltså en uppgörelse i botten, och frågan gällerJohnsonfamiljens uthållighet. Vad kommer att hända? har Johnsonfamiljen medNordstjernan stora problem. Man omstrukturerar kraftigt sin verksamhet. Avestahar fått sin del av tårtan, eller skall vi säga det sura äpplet eller citronen. Industriministern säger i sitt svar på min fråga omhuruvida man skall utkräva något ägaransvar av , att det hela ärklart. De här finska och tyska kontakterna var heltnormala, enligt vad jag kan förstå. Det gällde bara "kommersiella ochteknisk-strukturella frågor". har alltså sådana kontakter varit aktuella, och det kanju komma nya. Eftersom det är öppet för ett sådant samarbete kan det bli nyakontakter med både finländare och tyskar framöver. Och är frågan vad somskall hända med detta doåriga ägaransvar som skulle ta. Som jag ser det är detta ett väldigt stort spel med flerabruksorter och ett nybildat bolag som insatser. Vad har regeringen egentligenför möjligheter att Om regeringens strategiför stålindustrin Vad betyder den uppgörelse som ställde sig bakom? KanNordstjernan verkställa försäljningar nästan hur som helst och ställaregeringen inför fullbordat faktum? handlar ju om framtiden i svensk stålindustri och omatt behöver kapitaltillskott. Företaget behöver göra investeringar imiljardklassen för att kunna fortsätta sin verksamhet. Det är helt klart.Detta är alla som tittar på denna bit av svensk stålindustri överens om. Den stora frågan är vilka möjligheter regeringen har attså att säga kontrollera ägaransvar. säger industriministern som svar på min andra fråga omhuruvida man skall utarbeta någon nationell stålpolitik att det i första handär branschen själv som skall klara av det. Men vem är det som i andra hand har ansvaret här? Vi harju varit med om så många företag som i första hand har ansvaret. Vem har iandra hand beredskapen inför de här snabba , och vem har då ansvaret förde människor som råkar ut för detta? Det är väl ganska olyckligt om det skallvara som , då vi kunde registrera stålindustrins fall ändatills regeringen tillsatte två utredningar alldeles för sent och knappt grep innågon gång. Vi hamnade i en total katastrof, eftersom vi var alldeles för sentute inom stålindustrin när det gällde att göra någondng. Frågan om den framtida stålindustrin i handlarnaturligtvis väldigt mycket om huruvida man skall kunna göra ett svensktmetallbolag, om man skall kunna ha någon nationell strategi. Men det avvisarindustriministern klart, man vill för regeringens del inte alls ha någonnationell plan. Då kan detställas några andra frågor: Är de nuvarande riktlinjerna för industripolitikentillräckliga för att utgöra en garanti här? Såvitt jag kan förstå är de intedet. De skulle på samma sätt som mineralpolitiken bara understödja och hjälpatill med exportinriktning-, en i den här branschen. Och det kan näppeligen varanågon trygghet för dem som arbetar i Nya och förframtidsutvecklingen, när vi vet att har dessa jätteproblem. Min fråga är alltså igen; Har regeringen någramöjligheter, om verkligen sätter hårt mot hårt, att hävda dettioåriga ägaransvaret, mer än att säga nej om någon utländsk intressent kommer?Och i så fall; Kan man då tvinga att komma med det härkapitaltillskottet som så väl behövs? Frågan om ägaransvar var ju en förutsättning för statensmedverkan i uppgörelsen om omstruktureringen av deri industrigren som ärinriktad på rostfritt stål. Detta har jag tidigare i en interpellationsdebattmed utvecklat. Den här förutsättningen för statens medverkan återspeglasockså klart i det avtal som träffades mellan staten och berörda företag. Enligtdet avtalet förbinder sig att ta ett sedvanligt dotterbolagsansvarför , Jag har ingen anledning att tro annat än att man ämnar leva upptill detta ansvar. Enligt vadjag har informerats om har man inom utarbetat en långsiktigstrategi för företagets utveckling, men då också kartlagt behovet avinvesteringar. Enligt en uppgift som industridepartementet har fått förutserföretagets styrelse inga problem när det gäller finansieringen av dessainvesteringar. Det är fakdskt så att frukterna av omstruktureringen nu börjarsynas i form av förbättrat ekonomiskt resultat, vilket också underlättarframtida investeringar. Sedan några ord om den nationella strategin förstålindustrin och ett svenskt metallbolag. har frågat omregeringen är beredd att utarbeta en strategi för stålindustrin som leder dllett svenskt metallbolag. I mitt svar har jag sagt att regeringen inte avser attutarbeta en sådan plan. Interpellantens fråga och mitt svar speglarnaturligtvis- det skall vi inte sdcka under stol med - en grundläggandeprincipiell skillnad mellan vår syn på företagens resp. samhällets roll i densvenska ekonomin. Jag tolkar interpellantens fråga så att han redan har tagitställning för att ett svenskt metallbolag skall bildas och att han önskar attregeringen skall göra upp en plan för hur det skall ske. Det skulle innebära att samhället uppifrån utformade denstruktur inom vilken alla de som arbetar inom stålindustrin skulle verka. Jaganser att detta skulle vara en principiellt felaktig väg. Min uppfattning är att samhället dels skall sätta uppgenerella ramar inom vilka alla företag får verka, dels skapa en infrastruktursom sdmulerar sysselsättning och ekonomisk utveckling, men att företagen haransvaret för det fortlöpande omstrukturerings- och effektiviseringsarbete somkrävs inom alla industribranscher för att bevara konkurrenskraften. Jag vetinte någon industribransch som kaii leva i en skyddad miljö. Självfallet skalldetta ske under hänsynstagande dll sysselsättningskonsekvenserna och andrasociala effekter. På den punkten tror jag att jag äröverens. Min uppfattning grundas således på en förvissning om attde som arbetar i företagen, de som känner närheten till kunderna,leverantörerna och konkurrenterna, de som vet mest om den tekniskautvecklingen, de som finns på det lokala planet i företagen, är de som har denallra bästa kunskapen för att utforma egna investeringsplaner,utvecklingsplaner, marknadsföringsplaner och mycket annat. Detta är en decentraliserad marknadsekonomi undersamhällets kontroll, som - det hävdar jag - leder till större välstånd ochtrygghet för människorna. Motsatsen är en centraliserad planekonomi. Det finnsalltför många exempel på hur sådana system leder till svag dllväxt, begränsadvalfrihet samt otrygghet för människorna. I vissa situationer kan samhället behöva ta inidativet ochdllsammans med företagen medverka till att genomföra planer som de inte klararpå egen hand. Så var ju fallet när Nya bildades, det företag som ärföremål för interpelladon. Staten fungerade då likt enkatalysator, som medverkade till att företagen kom överens om en gemensamstrukturlösning som vi gemensamt bedömde ha de bästaframtidsförutsättningarna. Jag tror jag kan säga, eftersom jag personligenarbetade så akdvt med den omstruktureringsplanen, att den inte hade kommit tillstånd om inte regeringen hade gripit in vid det tillfället. Enligt minuppfattning har vi inte en situation där staten skulle Om regeringens strategi för stålindustrin' Prot.1986/87:22 behöva gripa in på nytt. Frukterna av omstruktureringen 1984börjar nu 10november 1986 synas. har för mig redovisat en stortillförsikt när det gäller , , att självständigtutveckla företaget inför framdden. Omregeringens stråte- ' " " .j... ,,. , med flera andrasvenska stålföretag inom områden där detta ärtill nytta för båda parter. Därför hoppas och tror jag att är på väg attutvecklas till ett starkt företag, och det vore mig främmande att försökaändra på denna utveckling. 53 (vpk); Industriministern säger det kanske enda hankan säga, nämligen att har förbundit sig att leva upp till sittägaransvar och att han vill tro att företaget skall göra det. Industriministernlyste ju av stolthet när uppgörelsen träffades, men sedan kom bakslagen medBruksinvest, vilka inte var så skojiga, som smolk i glädjebägaren. kommerNordstjernan och gör sonderingar för en allvarlig överenskommelse,där det fattas . Nog måste väl det vara i varje fall ett moralisktbrott mot uppgörelsen, eftersom man då skulle förlora nästan all kontroll överden svenska rostfria stålverksamheten? Ja, nog finns det ett investeringsbehov. Men frågan är omNordstjernans problem blir så stora att det skapar problem i . Då har videnna cirkus, och vad kommer samhället då att göra? Kan vi då ha en svensklösning i botten eller inte, något som det talas om ganska ofta i dessasammanhang. Om det skall vara ett alternativ, skall det vara en svensk lösning,säger exempelvis facket. Industriministern säger att jag vill ha en strukturplansom kommer uppifrån. Nej, så behöver det inte gå till. Jag tror att samhället idemokratisk ordning udfrån arbetarrörelsens värderingar kan sätta upp deprinciper som vi vill ha för en nationell stålindustri. Även de som ärverksamma inom stålindustrin skall kunna medverka till att ta fram dessaprinciper. Det behöver inte nödvändigtvis vara de som håller i plånböckerna ochtänker på den kortsiktiga vinsten. Det behöver heller inte vara vissa familjersom har problem och som brukar bestämma. Detta är kanske den avgörandeskillnaden. Vad frågan gäller är vilken omfattning stålverksamheten ivårt land skall ha, hur mycket vi skall importera och vilken marknad vi skallha. Det gäller vidare frågan hur utvecklingen bör vara och vilken inriktningstålverksamheten skall ha exempelvis . Jag förstår nu attindustriministern vill ha en decentraliserad marknadsekonomi, som hanuttrycker det. , och alla andra är ju gravt centraliseradei sin verksamhet. För min del skulle jag gärna se en ekonomisk demokrad. I detfallet var vi ganska överens i ord. Men det begreppet harregeringen tydligen helt lämnat, dvs. att besluten om företagens framtid skallfattas i demokradsk ordning. Detta besked från industriministern är kanske detallvarligaste som hänt för de arbetande inom stålindustrin. Överläggningenvar härmed avslutad. 14 §Svar på interpellation 1986/87:59 om gruvindustrin i ochVästerbotten har ställt följande frågortill Om gruvindustrin i och Ärindustriministern beredd att ta något initiafiv för att nationalisera ? Om så inte ärfallet är industriministern posidv till att löntagarfonderna och ATP-fonden gårin och skaffar sig ett dominerande inflytande över ovannämnda företag? Kan man väntasig något inidati v från regeringen för att ändra reglerna förlöntagarfondernas användning om detta skulle behövas för att fonderna skullekunna köpa detta företag? Kommerregeringen att avslå : s framställning att få köpa samtligaakder i ? Är regeringenberedd garantera finansiering av det program för prospek-teringsinriktadmalmgeologisk forskning som en arbetsgrupp inom STU tagit fram? Avserregeringen att ställa medel till förfogande för Nordkalottprojektetsfortsättning? Ärindustriministern av den uppfattningen att det behövs ett särskilt anslagutöver NSG:s förslag för att trygga djupprospektering i tillräcklig omfattningi framfiden? På den första frågan lämnar jagsamma svar som jag tidigare lämnade till . Jag är inte bereddatt ta något initiativ till att staten skall förvärva . Vad gäller löntagarfondernas och AP-fondernas eventuellaförvärv av så beslutar fonderna själva om vilka företag manskall gå in i inom ramen förde regler och de mål statsmakterna satt upp förfonderna. Mitt svar på den tredje frågan är att jag inte har föravsikt att lägga fram förslag i syfte att möjliggöra för en enskildlöntagarfond att förvärva en större andel av akdekapital än vadnuvarande regler medger. Som svar på den fjärde frågan vill jag informera om attlänsstyrelsen i överlämnat en ansökan av Outokumpu Svenska ABom att få förvärva samtliga aktier i dll regeringen förbeslut. Ärendet bereds inomregeringskansliet. Jag är därför inte beredd att nu ta ställning i frågan. Mitt svar på den femte frågan är att även denna fråga ärunder beredning i och att jag därför inte nu kan lämna någotbesked. Beträffande frågan om en fortsättning påNordkalottprojektet, ett s. k. Mittnordenprojekt, skulle kostnaden för densvenska delen av projektet bli ca 60 milj. kr, Jag ser ingen möjlighetatt finansiera ett sådant deltagande. På den sista frågan vill jag nämna att särskilda medel,utöver det ordinarie anslaget för , är avsattaför djupprospek-teringsprojekt. Av det särskilda anslaget för utökadprospektering har beviljats bidrag om sammanlagt 21,6 milj. kr. Prot.1986/87:22 i . Även inom styrelsen för teknisk utveckling(STU) har särskilda medel avsatts för djupprospektering. ., , ,. , .... Anf. 55 (vpk): Norrbottenoch Väster- \ r / Tack, industriminister , för svaret. Tyvärr är svaret sådant att man direkt inser att någotkraftfullt samhällsingripande inte planeras för att lösa de omfattandestrukturproblem som finns inom sulfidmalmsområdet . Självfallethade jag hoppats på ett svar som åtminstone antytt en vilja att ta itu med deproblem som hotar jobben för många människor i sulfidmalmsgruvorna. Långsiktigt hotas också underlaget för smältverket iRönnskär. Dessa hot hade kunnat undanröjas om Bolidenbolaget ställts undersamhällelig kontroll. Ändrade ägarförhållanden hade gjort det möjligt attsatsa på ny teknik, att tackla problemen kring gruvavfallet och att inledaarbetet med en mera långsiktig gruv- och smältverkspolitik. skall alltså lugnt kunna fortsätta att sparka folkfrån de gruvor som ibland utgör enda möjligheten till ett jobb. Industriministernger inget besked om vad som skall ske med Viscaria. Sammanfattningsvis tolkar jag industriministerns svar påett sådant sätt att ett kortsikfigt vinsttänkande skall få styra de fortsattahändelserna inom denna näring också framöver. Detta kan leda till att fleragruvor utsätts för den form av rovbrytning som kallas rikmalmsuttag. Ser inteindustriministern vart detta leder? Vilka alternativa insatser planerar regeringen inför enstörtsjö av strukturomvandlingar som är varslade inom ochVästerbotten? Till vilka nya arbetsplatser och vilka utvecklingsområden skallde som sparkas ut från sina arbeten egentligen flytta? Det finns en rad skäl till att använda löntagarfondernasmedel på ett mera offensivt sätt. Ett sätt vore en finansiering av det s. k.Mittnordenprojektet. Ett annat sätt vore att inleda vissa utvecklingsprojektkring de arbetsplatser som hotas. Man kari tänka sig vissa pilotstudier omtillämpad bioteknik i gruvnäringen, utnyttjande av högkvalitativa kvartser ochfullutnyttjande av malminnehållet i dessa gruvor. Ytterligare ett uppslag somkiinde prövas är att man åtgärdar gamla gruvavfallsområden, så att skadorna iomgivande natur minimerades. Viktigast av allt vore emellertid om de som arbetar pådessa arbetsplatser kunde få ett rakt svar från industriministern: nya jobb i er hemort om ni avskedas. Vi garanterar att samma antalmänniskor som jobbar i de här gruvanläggningarna också fortsättningsvis kanbo kvar och få meningsfyllda arbeten även om gruvorna läggs ner. Ärindustriministern beredd att ge sådana garander? Jag skulle vilja ställa ytterligare några frågor. Anserindustriministern att är vikdgt eller ej? Anserindustriministern, när det gäller framtidsstrategin för gruvnäringen, attutvecklandet, av biotekniken är en vikdg fråga, och kan regeringen tänka signationella insatser för att initiera en utveckling utöver den forskning sombedrivs i ? Anser industriministern att rikmalmsbrytning ingår som en deli en långsikdg mineralpolitik? Som jag redan har sagt i mitt svar anser jaginte att ett förstatligande av skulle innebära en lösning på de problemsom gruvindustrin står inför . Min uppfattning är att Sverigesgruvindustri bör ha inslag av såväl statligt som privat ägande. Löntagarfondernas styrelser och fjärde AP-fondens styrelsebeslutar självständigt hur de vill ha det. De får själva fatta sina beslut omhuruvida de önskar gå in med ägarkajjital i gruvföretagen. Detta kan jag intesvara på i riksdag, det ankommer på styrelserna. Jag återkommer gärna till statens roll i mineralpolidken,eftersom det är utgångspunkten för interpelladon. Även om detblir fråga om en del upprepningar, vill jag göra detta även i den här debattenför att ge möjlighet att kommentera vad jag har sagt på dennapunkt. Jag menar att staten genom satsningar inom ramen förmineralpolitiken kan skapa förutsättningar för en livskraftig mineralindustrioch även underlätta industrins egen utveckling. Samhället kan alltså göragrundsatsningar, dvs. Det är i handels-,industri- och sysselsättningspolitisk bemärkelse viktigt att våra inhemskaråvarutillgångar kan utvinnas till konkurrenskraftiga priser. Detta varutgångspunkten för den socialdemokratiska regeringen när den lade fram detsärskilda gruvpro-grammet på 300 milj. kr. Vi ansåg att de borgerligaregeringarna hade misskött gruvpolitiken katastrofalt, vilket hade drabbat bl.a. mycket hårt. Det här förutsätter dock att vi har tillräckliga volymerav olika som är utvinningsbara, både tekniskt och ekonomiskt, och somuppfyller kraven i vad gäller miljöskydd. Staten satsar därför på en radavgörande områden inom mineralsektorn, främst när det gäller prospektering,geologisk kartering men äveri beträffaride forskriirig och utvecklirig. Iblandägnar man sig åt att undervärdera dessa statliga insatser. Det tycker jag inte skall göra, för insatserna är omfattande. På prospekteringsområdet svarar , , för den statliga prospekteringen. Genom nämnden verkar statenockså för att stimulera och effektivisera övrig prospektering i landet. Idebatterna här har jag framhållit att prospektering och gruvindustri ären ekonomiskt riskfylld men äridå långsiktig verksamhet. NSG;s prospekteringhar en långsikdg inriktning och kompletterar därmed gruv- och mineralindustrinssatsningar. Nämnden projekterade för det gångna /86 för närmare52 milj. kr. av egna anslagsmedel, och därtill kom de pengar som erhölls avmedlen för det särskilda gruvprogrammet. Staten deltar också i det praktiskaprojekteringsarbetet genom det statligt ägda SGAB. När det gäller den grundläggande geologiska karteringendriver staten denna verksamhet genom geologiska undersökning, SGU.SGU:s årliga anslag uppgår till 69 milj. kr. och finansierar bl. a. upprättandeav s. k. baskartor som underlag för malmletning. Den sista punkten gäller teknisk forskning och utveckling.För att kunna möta konkurrensen på världsmarknaden måste den tekniska nivån påden svenska gruv- och mineralindustrin vara hög. Jag menar att det med hög.kompetens även ges goda möjligheter till teknikexport. Om gruvindustrin i och Om gruvindustrin i och betona attjag fäster stor vikt vid den forskning som bedrivs inom mineralområdet. Detlångsiktiga forsknings- och utvecklingsarbetet bedrivs främst vid universitetoch högskolor men också vid kollektiva fou-organ. Här spelar också styrelsenför teknisk utveckling, STU, en viktig roll. Resursmässigt uppgår den totalasatsningen på forskning och utveckling i landet dll omkring 150 milj. kr. Staten svarar för cirka hälften. Det är alltså fråga om en kraftigsatsning. ställde slutligen en fråga dll mig om hurjag såg på . Det är klart att jag ser posidvt på detta. Jagser positivt på alla sådana projekt som kan föra ytterligare samman ochdär man kan samarbeta i olika frågor, exempelvis beträffande industri- ochnäringspolitik. Men jag bedömer att kostnaden för detta projekt är såpass hög att jag ser det som orealisdskt att ta fram de pengar som behövs föratt förverkliga projektet. 57 (vpk); Nej, industriministern, jag har inte sysslat med att varesig undervärdera eller skriva upp de svenska insatserna i de här avseendena.Men industriministern utelämnade mina frågor om den biotekniska utveck-hngen -frågan om staten var posidvt inställd till att gå in och satsa på ettpilotprojekt om bioteknik. Det kanske berodde på industriministerns brist på ddeller på att frågan inte uppfattades. Jag skall därför upprepa den. Dessutomställde jag en fråga om rikmalmsbrytning, som är en form av brytning där manbryter ut endast de rika parderna i en gruva. Man förändrar därmed ocksåmalmbasen, eftersom man bryter ut de aktuella partierna snabbt. Hela den här verksamheten med rikmalmsbrytning innebär avskedar en mängd människor och hotar att lägga ned en hel del gruvor. Detär inte en långsiktig del av mineralpolitiken. verksamhet i vårt landär mycket raskt på väg utför, genom det sätt på vilket man bryter och det faktumatt man sålt vissa delar av substansen i företaget. Det är alltså kortsiktigavinstintressen som driver . Det hade naturligtvis - men här ärdet fråga om skilda uppfattningar -enligt min åsikt varit mycket bättre om manbestämt sig för att nationalisera Bolidenbolaget. Våra olika åsikter ärsäkerligen grundmurade, och jag gör inga anspråk på att vilja omvändaindustriministern, även om jag skulle ha god lust. Jag avsåg absolut inte när jag sade attsomliga förringar statens insatser inom gruv- och mineralpolidken. Tvärtom villjag gärna säga att jag möter med glädje i debatter,därför att han alltid använder korrekta uppgifter och fakta. Beträffande hans fråga om insatser på det biotekniskaområdet vill jag tillägga: Regeringen har lämnat särskilt stöd dll Uminova ochdll förstärkt forskning och utveckling på det biotekniska området i . Inomde satsningar som STU, styrelsen för teknisk utveckling, gör finns ocksåsatsningar på biokemi. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar påinterpellationerna 1986/87:42, 43, 44 och 57 om flyktingpolitiken Per och har i interpelladoner ställt frågordll mig om möjligheter att ta emot fler flyktingar, om vad jag avseratt göra för att förbättra dessas möjligheter samt om handläggningen avasylärenden. och har i var sininterpellation till statsministern frågat vilka internationella initiadvregeringen ämnar ta för att bidra till lösningar på flyktingproblemen. Dessainterpellationer har överlämnats dll mig.