prot · GA09130 · 1986-12-31 00:00:00 — Småföretagens utvecklingsmöjligheter är av helt avgörandebetydelse för vårt lands ekonomi. arbetar över 1 100 000 människor iföretag, exkl. jordbruk, med färre än 200 anställda. De svarar också för 25 %av vår svenska export. Det finns flera hundra tusen små och medelstora företagi vårt land. Om de skulle öka antalet artställda med en person var, skullearbetslöshetsproblemen till stor del vara lösta. Det kan knappast råda någottvivel om att det finns en enorm potential för nya jobb i dessa företag, underförutsättning att de kan stimuleras till ytterligare vitalitet och expansion.Ändå finner man att några av de mest anmärkningsvärda skattehöjningar som skettunder den nu sittande regeringen har sin udd riktad mot just dessa företag. ekonomiska problem kan enkeltuttryckas så att vår industrisektor har blivit för liten i förhållande till denoffentliga sektorn. Detta betyder att allt vad den producerande sektorn inäringslivet tjänar in måste, för att betala den offentliga sektorn, tas ut avstat och kommun i form av skatter och avgifter. Utrymmet för att låta någon delav överskottet komma de enskilda individerna till del har minskat dramafiskt.Därför behöver - vilket jag tror alla partier är överens om - en störreindustrisektor för att över huvud taget ha råd med sin offentliga sektor. Vi måste med andra ord förbättra företagandets villkor föratt därigenom skapa möjligheter för flera att starta och utveckla egna företag.Men tvingas vi konstatera att t. ex. stora grupper av familjeföretagare,iute minst i småländska landamärert, håller på att försvinna. Deras företagsäljs ut till storföretag eller irtvestmentbolag. Frågar man om orsaken tilldenna utförsäljnirtg, får man ofta svaret: Vi kan inte fortsätta att äga ettföretag där våra barn måste låna för att kunna betala förmögenhetsskatten påsina aktier, på ett kapital som är bundet i företaget och som följaktligen ärett fiktivt kapital. Det är bundet i bl. a. maskiner och verktyg och kan intefrigöras. Det de säger är riktigt. Denna utveckling är farlig. Därför måste vihjälpas åt att stoppa den. Den innebär nämligen, att vi har ettkraftigt reducerat autal medelstora företag och att den svenskaföretagsprofilen förändras mot antingen mycket små företag - troligenenmansföretag - eller mycket stora börsrtoterade företag. Dert utvecklingenhotar mångfalden i svenskt näringsliv och i förlängningert kortimer, som mankan förmoda, i rationaliseringens spår en sysselsättningskris, vilket vi medolika medel måste förhindra. Ett land med ett mårtgfasetterat näringsliv med många småoch medelstora företag är väsentligt mindre sårbart än ett land med några fåstora företagsbildnirtgar och restert småföretag. Vi måste satsa mer helhjärtatpå småföretagen. En av de första åtgärderna måste vara att få bort förmögenhetsskattenpå det i företagen arbetande kapitalet. Därför har vi moderater med ökad skärpafört fram detta krav i . Vi har gjort det i åtskilliga sammanhang, ochvi kommer tillbaka, så länge denna orättfärdiga skatt finns kvar. Som framgår av våra reservatiortcr i det nuaktuella betänkandet har vi bl. a. följande målsättnirtg för vårnäringspolitik. Spelreglerna skall vara fasta. Ständiga ändringar iskatteregler, olika lagar och andra bestämmelser och villkor kan inteaccepteras. Företagert måste ges förutsättning att planera på lång sikt. Allryckighet - det gäller i såväl produktion som planläggning - är ödesdiger. Vårgrundläggande princip är nu som alltid enskild äganderätt och privatföretagsamhet, baserat på marknadsekonomi och att etableringsfrihet skall råda.Det ertskilda ägandet skall vara spritt. Olika ägandeformer - enskilda firmor,aktiebolag, företag ägda av dem som arbetar i företaget, kooperativ, fackligtägda företag, statliga företag - ger en viktig mångfald och erfarenhet sombefrämjar utvecklingen. Grundläggande för alla företagsformer är konkurreus pålika villkor. Vi har sagt det tidigare, och jag vill slå fast det än en gårtghär . Löntagarfonderna skall avskaffas. De utgör ett hot motmarknadsekonomi, valfrihet, sysselsättning och utveckling. I stället skall viverka för ett spritt enskilt ägande. I den utsträckning som det skall finnasfackliga företag skall dessa skapas och drivas i öppen konkurrerts på likavillkor. Dert statliga företagsamhetert, som debatteras mycket ,fyller en viss funktion i mycket begränsade fall. Där speciella skäl inteföreligger bör statliga företag privatiseras. Sammanblartdningen av de skildafunktionerna att utöva statsmakt och driva företag är olycklig. Efterfarenheten visar att statliga företag i gertomsnitt -jag säger / genomsnitt, irtte alla, herr industriminister- har haft en sämreutveckling än privata företag. Förutsättnirigen för ett expansivt företägarklimat ärkonkurrensfriheten. Det är smäföretagarerts ertda chans att hävda sig motoffentligt företagande och storföretag. Men det finns mänga hinder för fri konkurrens. Ettexempel är den i prirtcip förbjudna konkurrensen inom vårdsektorn. Medan man påandra håll inom den offentliga sektorn funderar på att anlita erttreprenörer istörre utsträckning för att minska kostnaderrta och stimulera till nytänkande,är attityden den motsatta inom vårdsektorn. Effekten av detta synsätt ser vi i form av vårdköer osv. Om - jag säger om - produktiviteten inom denoffentliga verksamheten Hade varit densamma som hade vi haftmiljarder mer att röra oss med. Bland de områden där produktiviteteu minskadevar just hälso- och sjukvården - det är bevisat. Stöd för den uppfattningen fårvi av den utredning som gjorts av arbetslivcentrum om den sociala hemtjänsten.Bara 60 % av de resurser som läggs ned på dertna sociala verksamhet för äldrekommer pertsiortärerna till del. Resten går till administration. I självaverket får dagens gamla mindre hemhjälp än vad man fick . Det ärdärför som vi säger: är det att öppna den offentliga sektorn på vidgavel för privata entreprenörer. Mottot för denna nya giv bör vara; Slutaadministrera, börja producera! Det är inte bara offentliga konkurrertsbegrärtSrtingarsommåste avskaffas utan också fackliga. Vi måste få en lagstiftning som förhindrarblockader mot enmansföretag bara därför att de inte skriver på kollektivavtal.Jag har åtskilliga exempel från olika delar av landet där småföretagareutestärtgts av facket därför att de irtte skriver på kollektivavtal. Vi tyckeratt detta är odemokratiskt, och vi protesterar starkt mot ett sådantförfaringssätt. Naturligtvis måste också skattesystemet reformeras.Marginalskatterna även på vanliga inkomstei' skall särtkas så att avtal påarbetsmarknaden kan slutas utan kostnadshöjningar som medför försämradkonkurreuskraft och därigenom förlorade marknadsandelar. Det fordras även lägreinkomstskatter för att göra det lönande att arbeta, att utbilda sig och att tarisker och ansvar. Arvsskatten måste mildfas. Dubbelbeskattningen av aktier böravskaffas. Detta är gamla moderata krav som är lika aktuella. Om inte familjeföretagarna pä allvar läggersig i skattedebatten och försöker påverka politikerna riskerar landetssmåföretagare att bli de stora förlorarna när såväl inkomstskattert somföretagsbeskattningen läggs om. betalar småföretagertförhållandevis mer i skatt än de större företagen - det är statistiskt bevisat.Dessutom gör västvärldens högsta kapitalskatter det praktiskt taget omöjligtatt driva större familjeföretag utan extrem skatteplanering. Det är därför somvi säger att vad landets småföretagare behöver är sänkt skatt och intehöjd skatt. Byråkratin har vi haft anlednirtg att tala en hel del om.Den måste bekämpas, och lagar och förordningar måste förenklas. Jag tror attåtskilliga småföretagare har tröttnat på att vara företagare just därför attdet finns alltför mycket byråkrati. Det är alltför mycket uppgifter och förmänga blanketter som skall fyllas i och nätter. Det gör attföretagarna inte känner sig stimulerade: Därför måste vi förenklahela denna procedur. En del har gjorts- det vill jag gärna erkänna- men det ärinte tillräckligt. De mindre och medelstora företagen svarar för mycket avförnyelsert i Prot. 1986/87:130-näringslivet. Det är särskilt viktigt attpolitiska insatser för en god näringsmil- jö utgår frårt dettafaktum. Byråkrati och krångel blir tillsammans med tunga pålagor svårt atthantera för mindre företag. Den internationella handeln skall vara fri. Därmedbefrämjas effektivitet och konkiirrerts. Svenskt välstånd har ju grundats påatt vi med framgång har kunnat hävda oss inom en fri världshandel. På sammasättsom det allmänt anses vara en fördel att en mängd olika regleringar på deninternationella handelns område avskaffas, borde det våra självklart att den nationellahandeln och produktionen skall vara fri och inte utsättas för onödigaregleringar, pålagor och hinder. Vi fick för inte så länge sedan en rapport frånIndustriförbundet, där man värnade för att de mindre och medelstora företageninvesterade för litet. Låg vinstnivå och hög ränta ansågs som två av orsakerna.Men jag tror - och det vill jag särskilt säga till min vän - attdet finns en oro hos ägarna till dessa företag över hur regeringen egentligenser på familjeföretagen. Med ett kapitalskattesystem som ofelbart leder tilltvångsförsäljning av expansiva familjeföretag samt med oron för de kollektivalöntagarfonderna är det kanske inte så underligt att företagarna tvekar attinvestera. Jag har talat med åtskilliga företagare på mina resor runt om ilandet och fått bekräftat att det finns en oro- det kan man inte komma ifrån.Den oron beror bl. a. på de orsaker som jag har pekat på här. Ja men, sägernågon, det talas ju väl om småföretagen. Det är alldeles riktigt. Och jag villtillägga att det gäller särskilt i valtider. Det är i och för sig glädjande,men man glömmer bort småföretagaren, ägaren till företaget, dvs. Visst behövs det duktig arbetskraft, lojala medarbetare och en godinfrastruktur för att få ett bra företag. Men utan företagaren själv blir detinga småföretag. Konstigare än så ärdet irtte. Därför måste vi i störreutsträckning driva enpolitik som tar hänsyrt just till företagare. Med det anförda, fru talman, ber jag att få yrka bifalltill samtliga reservationer i betänkande 30 där finns blandundertecknarna. 54 (); Jag måste säga att det är en ganskaförvirrande upplevelse att läsa regeringens förslag Näringspolitik inför90-talet. Propositionen inleds med en rad värderingar som jag inte har någrasom helst svårigheter att skriva under på. I texten kan man t. ex. hittaförsvar för frihandeln och krav på färre regleringar, och det uttalas t.o.m.tvivel på att politikerna skulle ha en särskild förmåga ätt välja utframtidsbranscher och framtidsprodukter. Man kan läsa att närirtgspolitikens roll bl. a. är att"öka förutsättrtingarna för ett engagerat och decentraliseratbeslutsfattande" - som om industriministern inte alls hade varit med omatt införa kollektiva löntagarfonder, det engagerade'och decentraliseradebeslutsfattandets absoluta motpol! Det är alltså just det som är så förvirrande i regeringensnäringspolitiska proposition; den stora skillnaden mellan ord och handling. Det går t. ex. inte ihop att kräva att frihåndeln förstärks som man begränsar import av tekovaror från de fattigaste länderna. Det går inte ihop att ena stunden säga att den inhemska kostnadsutvecklingen måste-bringas ned om 7 vi skall klara sysselsättnirtgert och i nästa stundföreslå en icke obetydlig höjning av arbetsgivaravgifterna. Det går inte ihopatt förespråka beslutsfattande på lokal nivå som man försvarar destarkt centraliserade löntagarfonderna. Och när industriministern skriver attdet inte är "näringspolitikens roll att söka ge utvecklingert ert viss iförväg utstakad inriktning", ja, då avslöjas på nytt vilken skillnad detär mellan socialdemokratiska principdeklarationer och hur man agerar iverkligheten. Socialdemokratisk närirtgspolitik i praktisk hartdlingbygger tvärtom just på tanken att statens kvinnor och märt har en sällsyntförmåga att blicka irt . Företagens investeringar måste på ett ellerannat sätt styras från kanslihus eller industriverk. Följaktligen är det nödvändigt att dra irt stora delar avnäringslivets vinster till centralstyrda fonder där allvisa politiker ochtjänstemän bestämmer hur de skall fördelas. Fondernas antal och samlade kapitalblir, med det här synsättet, ett mått på den socialdemokratiska regeringens"handlingskraft". Det finns massor av andra exepipel som också belysersocialdemokraternas iver att reglera och som avslöjar dert misstro man igrunden hyser mot marknadsekonomin. Ett annat aktuellt exempel är prisstoppet. Det har maninfört trots att både utredningar och enskilda ekonomer visat att instrumeutetär verkningslöst och inte bidrar till lägre inflation. Dessutom är detmarknadsstörande därför att det signalsystem som styr miljontals beslut iföretag och hushåll sätts ur spel! De offentliga monopolert försvaras till varje pris bl. a.med hjälp av regleringar och bidragsbestämmelser. Medetableringskontroll av olika slag inskrärtker mart på näringsfriheten. Man har förvissat sig om att få sista ordet när bankernautser styrelseordförande, uppenbarligen för att få större makt överaffärsbankerrta och deras engagemang i företagen. Begränsningar av tekoimporten gör kläderna dyrare förkonsumenterna och försvårar dessutom för de fattiga länderna att sälja sinavaror. Listan över regeringens ingrepp i näringslivet kan alltsåbli nästan hur lång som helst. Vi har ibland kallat socialdemokraternas gradvisaförsämring av marknadsekonomins funktionsduglighet för "De små stegenstyranni". Jag har nämnt några av de många direkta regleringar somhör hemma under rubriken. Men det finns också mer övergripande frågor därregeringens politik innebär en successiv övergång till en mer centralplaneradekonomi. Dit hör skatterna som sedan 1982har ökat med . Det är ett område som visserligeninte formellt ingår i det vi kallar närirtgspolitik, men som man aldrig kanbortse ifrån när man diskuterar näringslivets villkor. Industriministern förockså ett resonemartg om företagsbeskattningen i propositionen där detkonstateras att vårt nuvarande skattesystem leder till att vinster låses in ihistoriskt framgångsrika företag. Det medför naturligtvis en risk för attinvesteringarna sker där, och inte i företag med goda framtidsutsikter. Vi hari vår motion pekat på hur framför allt högamarginalskatter men också t. ex. förmögenhetsskatten på det arbetande kapitaletinverkar negativt på företagerts möjligheter. Beträffartde det sistrtämnda, krav på attskatten på arbetande kapital skall slopas, så har industriministern antytt visssympati. Hur länge dröjer det innan vi får ett förslag i den riktningen? Ochkan företagarna på den punkten påräkna hjälp också från näringsutskottetsordförande? På grund av att socialdemokraterna konsekvent missgynnardet enskilda aktieägandet så minskar det i betydelse till förmån för detkollektiva ägandet. Löntagarfonderna har jag redan nämnt. I slutet av nästa ärkommer deras tillgångar att överstiga , kanske är debetydligt större. Ingertting tyder på att pengarna förvaltas bättre, eller görstörre nytta för att de hamnat i fonderna - tvärtom! Löntagarfonderna platsar egentligen inte under rubriken! De innebär ett rejält kliv bort från enfungerande marknadsekonomi! I sin iver att på olika sätt favorisera det kollektivaägandet tar nu socialdemokraterna dessutom ytterligare struptag påvinstandelssystemen som har kommit till på frivillig väg genom överenskommelsermellan de anställda och företaget. lägger man arbetsgivaravgifter - 37 %skatt - på dem. Det gör man trots protester både från företag och anställda. Det är alltså inte bara vi liberaler som inser fördelarnamed andel-i-vinstsystemen. När det blev känt att skullebelägga audelarrta med arbetsgivaravgifter blev han livligt uppvaktad - inte avnäringslivets representanter utan av de lokala Metall-, SALF- och SIF-klubbarnapå . Och de kom inte för att ge sitt bifall! Deras besked till regeringenvar klart och entydigt; "Rör inte våra vinstandelar!" Motivenför vinstandelar är uppenbara: de skaparvi-känsla och ansvar på arbetsplatsert; de skapar delägartde i företaget och därigertom direktinflytande för de anställda själva; de dämparlönekraven och bidrar dessutom till ett långsiktigt sparande. Ja, fru talman! Den här uppräknirtgert över hur regeringenförsämrar marknadsekonomin skulle jag kunna fortsätta med ett bra tag till, mendet här räcker, tror jag, mer än väl för att visa socialdemokraternas övertropå kollektiva lösningar, och på regleringar av olika slag. har en helt annan syn pä näringspolitikeninför . Vi vill ha ett system som ger utrymme för människorsinitiativkraft och skaparlust. Genom att uppmuntra konkurrens och nyföretagandeskapas valfrihet för konsumenten. Vi vill sprida ägandet, sänka marginalskatterna,avskaffa löntagarfonderna och ett antal regleringar och monopol. Näringspolitikert är alltså ett område där det finnsavgörande skillnader mellan socialdemokraterna och . Vi är t. ex.övertygade om att det är människorna ute i företagen som är bäst på att avgöravilka satsningar som har framtiden för sig. Socialdemokraternas politik däremotgår ut på att det är politiker, och centrala tjänstemän som vet bäst. Vårt viktigaste krav på en bra näringspolitik är att denskall slå vakt om marknadens funktionsduglighet. Det är i sista handkonsumenterna som skall 4 Riksdagensproiokoll 1986/87:130 Prot.1986/87:130 bestämma i näringslivet. Det finkänsliga signalsystemet mellansäljare och 25 maj1987 köpare skall utsättas för så fåstörningar som möjligt. Det är då vi får den .,.. . ., effektivaste användningen av våra samlade resurser. reservationer i betänkandet om näringspolitiken är allaresultat av det här synsättet. Både i stort och smått märks den röda tråden -vi hyser tilltro till marknadsekonomin - inte misstro! Eftersom betänkandet dessutom innehåller kändaståndpunkter, som vi har diskuterat vid åtskilliga tillfällen i kammaren,tänker jag inte kommentera var och en av reservationerna. Några ord dock omdem som berör villkoren för våra mindre och medelstora företag. Eftersom dessaföretag, deras ägare och anställda, är ett absolut måste i en liberal ekonomihar ett omfattande program för att förbättra deras förutsättningar: - Det handlar omkraftigt sänkta marginalskatter. Det är oftast den fråga småföretagarna nämnerförst när man diskuterar med dem. Det handlar om att skapa fasta spelregler ochökad rättssäkerhet. Det borde vara självklart att de regler som styr företagenskall kännetecknas av stabilitet och långsiktighet. Så är det inte ! - Det handlar omatt slå vakt om näringsfriheten och etableringsrätten. Därför kräver vi att dengrundlagsskyddas. - Det handlar omatt komma till rätta med byråkrati och krångel. Här har det funnits ansatserfrån regeringens sida, men det är uppenbart att avreglerarna i kanslihuset fören hopplös kamp mot reglerarna. Bristen på resultat tyder på att de har gettupp för länge sedan. Småföretagen är alltså oumbärliga iden ekonomi förespråkar. Men inte bara för de varor och tjänsterman producerar, den sysselsättning de ger eller det nytänkande derepresenterar. Att människor ges möjlighet att utveckla sina ambitioner ochidéer i ett eget företag är också av betydelse i ett vidare perspektiv, enförutsättning för ett gott samhällsklimat! Jag yrkar bifall till de reservationer somfolkpartiet har undertecknat. 55 (); Grundläggande för möjligheterna att föra enoffensiv näringspolitik är utformningen av det ekonomiska systemet. Denekonomiska politiken måste, enligt uppfattning, utgå från en tro påde enskilda människornas initiativförmåga, kreativitet samt vilja till ansvaroch solidaritet. kan aldrig acceptera att vårt ekonomiska systemomformas i socialistisk eller kollektivistisk riktrting. Därför måste löntagarfondernaavskaffas. De leder nu enbart till ökad koncentration i näringslivet. Genomlöntagarfondernas medverkan sker det en enorm resursöverföring från småföretagoch glesbygdsregioner till storföretag och expansiva regioner: Det flyttaskapital från småföretag till att via investeras istorföretag. Vi har betydande balansproblem i samhället ochekonomin. Därför behövs det åtgärder som tar till varaproduktionsförutsättningar i form av mänskligt kunnande, samhälisinvesteringaroch råvarutillgångar över hela landet.Tyvärr sker inte det med nuvarande regeringspolitik, som är. så inriktad påkoncentration. En huvuduppgift för den ekonomiska politiken ochnäringspolitiken måste vara att främja en utveckling mot bättre balans såvälinom som mellan skilda regioner: Detta underströks också med all önskvärdtydlighet i förra veckarts regionalpolitiska debatt. Jag skall inte fördjupamig i den debatten utan bara konstatera att klyftorna ökar mellan olikaföretag och olika regioner.. Regeringsskiftet 1982 innebaren återgång till denkoncentrationsinriktade politik som socialdemokraterna tidigare stod för.Därför ökar nu makt- och ägarkoncentrationen i näringslivet i mycket snabbtakt. Det tycks inte bekymra socialdemokraterna eller industriministern. Klyftan mellan småföretagen och de stora företagen harökat. Storföretagen har gynnats på bekostnad av-småföretagen ochegenföretagarna. Det borde vara tvärtom. Småföretagen, menar jag, måste gynnasi förhållande till de stora företagen, om.vi vill ha regional balans och,arbeteöyer hela landet. har kapitalförvaltarna och de s, k,affärslejonert på fortdbörs haft goda dagar, Penrtingplacering harblivit förmånligare än offensiva investeringar i småföretag. Småföretagensvardagsproblem skjuter regeringen åt sidan. Ekonomisk tillväxt i några få stora exportföretag hartillåtits gå före utveckling av småföretagsamheten. Därför är det-kanske irtte så förvånärtde att industriministern blivit något av storföretagens "gullgossé nr1", Men, det är inte genom att gynna klippekonomin som vi skapar balans i samhällseko nomin eller-mellan olika regioner. Det är hög tid ätt industriministern och regeringen inser detta. . .- Koncentrationen i näringslivet måste brytas. Det behövs istället gynnsam: ma villkor för nyföretagande och utveckling i småföretagen.Det ärändå där som tillväxten och förnyelsekraften finns. Småföretagen har en strategisk betydelse i ert offertsivoch framtidsinriktad näringspolitik. Därför måste tyngdpunktert inäringspolitikert förskjutas från att gynna de stora företagen till attutveckla småföretagen. De stora företagen alstrar som regel inte några nyaarbetstillfällen utan medverkar i stället till att minska behovet avarbetskraft genom rationaliseringar och fusioner. Det behövs en"undervegetation", om uttrycket tillåts, av småföretag. Dessa företaghar, tillsammans med egenföretagarna, en särskilt stor betydelse när det gälleratt bryta den nuvarande koncentrations-utvecklingen i samhället. Därför är detså viktigt att staten genom en aktiv politik för småföretagen ger dessaförutsättuingar att skapa rtya arbetstillfällen över hela landet. Näringspolitikens främsta uppgift inför 1990-talet måstevara att främja teknisk förnyelse, nyföretagande och företagsutveckling.Klippekonomin och koncentrationspolitiken måste få stå tillbaka. Den strukturomvandlirtg som pågår från industriproduktiontill tjänsteproduktion kräver och kommer att kräva stimulans för innovationer,nytänkande och enskilda initiativ. Småföretagens roll kan i detta samman-, hänginte nog beaktas och understrykas. Skattepolitikens -utformning ärav stor betydelse för småföretagens utveckling och ö.verlevnad. I det lillaföretaget, där ägaren själv är verksam. spelar skatteuttaget en förhållandevis större roll än iett stort företag, som oftast har passiva ägare. Därför är det viktigt attskattepolitiken får en mer småföretagsvänlig utformning. I det här avseendethar regeringen gjort sig skyldig till stora försummelser. När regerirtgen för någon månad sedanpresenterade sin proposition Näringspolitik inför 90-talet, var vi mårtga sommed spänd förväntan såg fram emot innehållet i propositionen. Jag och många medmig blev besvikna.