prot · GA0967 · 1986-12-31 00:00:00 — De som är mor- och farföräldrar var i många fall fattiga bondungarsom fick börja jobba i folkskolan. Deras barn- och tonårstid varfotalt annorlunda jämfört med dagens ungdomars. Den materiella omställningenhar vi människor klarat av. Men när det gäller den psykiska och själsligaomställningen är det svårare, eftersom vi släpar med oss gamla värderingar ochbeteendemönster som stämde i en annan fid, men som är direkt olämpliga i dag.Det känner vi, och därför blir vi förvirrade. Den gamla disciplirien, rädslan för överheten,"barnens vilja växer i skogen", barnen skall hålla tyst och lyda -det passar infe i vårt demokratiska samhälle, vilket de flesta har insett. Sähar vi också försökt kasta bort det, så gott vi har kunnat. Men vad skall visätta i stället? Det är inte lika lätt aff veta. Ingen före oss kan ju ge osserfarenheter. Ingen vet riktigt hur ett barn bäst fostras i den fid som är.Ytterst få nya normer har byggts upp - ingen kollektiv erfarenhet och kunskapfinns hos den vuxna generationen. Alltför länge har vi talat om behovet av föräldrasföd, somom def bara beror på att många unga föräldrar bor långt från sina egnaföräldrar. Jag tror inte att det är hela sanningen, därför att mor- ochfarföräldrars erfarenheter, inte längre stämmer i dagens situation. Att ta hand om spädbarn är en kunskap som samhällets organganska fint klarar av aft ge till blivande och nyblivna föräldrar. Behovenunder spädbarnstiden ändrar sig infe heller på samma sätt som situationen fören tonåring gör. Här har verkligen samhällets stöd och hjälp kunnat kompenseravad gamla tiders grannkvinnor kunde ge. Även underförskoleperioden kommer förmodligen den utbyggda försko- Prot.1986/87:67 lan att kunna ge möjlighet till föräldrakontakt, diskussionoch olika former av utbildning. Där måste det görasytterligare satsningar, men där finns de Omföräldrautbildning P-aktiska förutsättningarna. När barnet börjar skolan inträder nya problem. Det är intelika lätt aft som förälder rätta till sådant som gått fel eller ingripa ikamratgrupper. Barnens värld kan vara mycket tuff, och att intervenera somvuxen och lägga till rätta är alls inte lika lätt som , "Små barn små bekymmer, stora barn storabekymmer" är ett gammalt ordspråk. Det är något som sannerligen gäller . Barndomen är ju näsfan dubbelt så lång som tidigare, samfidigt som denfysiska könsmognaden gått ner i åldrarna. Allt fler föräldrar, främst kvinnor,är ensamma om uppfostraruppgiften . Sammantagethar så mycket hänt i äldre barns miljö att det är nödvändigt att vi vuxna inseraft vi måste hjälpa varandra att hitta en ny kollektiv erfarenhet. Vi måstelära oss att fungera som föräldrar i det nya samhället. Jag är inte helt nöjdmed statsrådets svar, 'Visseriigen säger statsrådet att han delar minuppfattning om aft föräldrar behöver stöd efter spädbarnstiden, men sedanhänder ändå inget konkret för skolbarnsföräldrarna. Jag vill därför fråga: Vill statsrådet medverka fill aff en föräldrautbildningverkligen sätts,i gång efter småbarnstiden? På vilket sätt menar statsrådet affföräldraförsäkringens dagar i skolan skall kunna användas till organiseradföräldrautbildning? AnL 10 Statsrådet : Jag har i svaref pekat på de former förinsatser för barnen som finns , och däri ligger tanken affföräldrautbildningen bör anknytas till det som redan finns. Vi skall alltsåförsöka finna och utveckla former inom barnomsorgens olika verksamheter, och påsamma sätt niåste vi gå vidare och utveckla föräldrautbildningen i anslutningtill skolans verksamhet. Det är viktigt att statsmakterna skaparunderlaget och stimulerar till olika insatser på defta område, men de lokalaverksamheterna bör få söka sina egna former. Detta har också kommit filluttryck i den politik som vi för, med stöd fill olika utvecklingsprojekt. Jaghar i svaret pekat på att det finns ett tjugotal sådana utvecklingsprojekt. Den roll som och regeringen i dettafall bör ha är att förbättra underlaget idémässigt, erfarenhetsmässigt men också när det gäller förslag om verksamhetsforriier, , , Det är min avsikt att, när de olika utvecklingsprojekt somvi har kommer till en nivå där def känns rikfigt, sammanfattaoch dra slutsatser av dessa projekt. kan def sägas aft det jag svarar för närmast ärbarnomsorgen, och jag har inte någon överblick över hur man från skolans sidabedriver motsvarande verksamhet:-Men jag tror alltså att det vi kan göra är attmed utvecklings-och försöksverksamhet visa pä former för hur en utveckling kanske på det här området och att sedan sfimulera till lokal verksamhet på olikayis. AnL 11MARGARETA (): Jag vill erinra om den arbetsgrupp somregeringen har saft i gång med anledning av väldet bland ungdomar, Def är baraett exempel på hur man tar initiativ till att litet övergripande fa upp enallvarlig frågeställning. kan en orsak-jag säger bara en, det finnsmånga orsaker till våldet - vara att föräldrar har svårt att klara sinföräldraroll, Def finns alltså många aspekter på varför människor mårdåligt i vårt samhälle. Jag menar att def är en så viktig uppgift aff hjälpaföräldrarna till att kunna hjälpa varandra, aft ge dem kollektiv kunskap ocherfarenhet, att man frän regeringens sida måste ta eft mer samlat grepp pådetta än man har gjort . Jag menar inte att def skall bli en statligutbildning, utan självfallet måste detta genomföras lokalt i kommuner ochlandsfing i skolan. Men jag menar att ett initiafiv till samordning måste tas, bekräftade också att det som är på gångfrämst gäller förskoleperioden. Det jag efterlyser är framför allt vad som kangöras :' Ett sådant samordnat inifiativ efterlyser jagfortfarande. Om avgifter för handikapphjälpmedel. AnL 12 Statsrådet : Låt mig för undvikande av alla missförståndän en gång understryka att jag menar att de frågor tar upp ärvikfiga. Jag tror mycket på att utveckla formerna för föräldrautbildning ochstöd till föräldrarna, inte bara i formell utbildning ufan genom befintligaformer i övrigt. Låt mig peka på den öppna förskolans utveckling. På några fåår har den öppna förskolan gått från att praktiskt taget inte ha-'existeratfill aft nu omfatta ungefär 800 förskolor i landet. Jag tror att hela idén medoch inriktningen av den öppiia förskolan kan utnyttjas för att ge både kunskapoch stöd liksom för att skapa ett bättre socialt nätverk för de föräldrar sombehöver defta, inte minst för ensamstående föräldrar. Jag skall också ta med mig de idéer hargett uttryck för och förmedla dem fill skolministern, så får vi tillsammansdiskutera om eft mér samlat initiativ är möjligt och motiverat. Överläggningen var härriied avslutad. 38 Svar på interpellation 1986/87:128 om avgifter för handikapphjälpmedel AnL 13 StatsrådetBENGT : har frågat migom jag villmedverka till att avgifter inte,tas ut för handikapphjälpmedel och om jag avseraft lämna tilläggsdirektiv angående handikappade småbarnsföräldrars situationtill utredningen om handikapphjälpmedel. Låt mig först konstatera att regeringen tillkallaten särskild utredningsman med uppdrag att utreda frågan om hjälpmedel förhandikappade. Av utredningsdirektiven framgår bl, a, att en utgångspunkt förutredningsarbetet bör vara att hjälpmedelsförsörjningen skall stå i överensstämmelsemed statsmakternas målsättning för en god handikappomsorg. Prot.1986/87:67 Detta innebär bl, a, att hjälpmedlen skall vara lättillgängligaoch i princip inte förorsaka den enskilde merkostnader, n f f- h H- Utredningsarbetet innefattar en analys och kartläggning av hjälpniedels- , ,,, ,, verksamheten i dess helhet. Omutredningsmannen finner att förändringar är motiverade,skall han föreslå olika åtgärder i syfte att få till stånd en bättre fungerandeoch mer effektiv verksamhet sett såväl ur den enskilde hjälpme- delsanvändarenssom ur samhällets perspektiv. Utredningsarbetet skall bedrivas skyndsamt och varaavslutat senast den 1 juh 1988, De frågeställningar som tar upp är i ochför sig viktiga, men med hänsyn fill def pågående utredningsarbetet vill jaginte nu komma med några förslag inom hjälpmedelsverksamheten. Frågan omhjälpmedel för handikappade småbarnsföräldrar har tagits upp i ett brev tillmig från Neurologiskt , Brevet har överlämnats tillhjälpmedelsutredningen. Med tanke på detta och på att utredningen syftar översyn av hela hjälpmedelsverksamheten anser jag det inte nödvändigt attge utredningen tilläggsdirektiv, AnL 14 (): Jag ber att få tacka för svaret. Med tanke på'aff def pågår en utredning om hjälpmedelsverksamhetenkan jag delvis förstå statsrådets knapphändiga svar. Jag har ändå bedömt detviktigt att fästa uppmärksamheten på vad som sker i landstingen, Def pågårett arbete med aft införa avgifter på olika håll. Även om den utredning som tillsattsskall ske skyndsamt, kommer det att ta fid, innan utredningens förslagslutbehandlats. Därför är def viktigt aft ansvariga organ infe håller helt tystunder denna fid. Handikapporganisationerna är mycket oroade inför vad somhänder på hjälpmedelsområdet. En av anledningarna till oron är att nya avgifterskall införas på en del håll i landet. Utgångspunkten för den överenskommelse som staten ochLandsfingsförbundet slöt 1976 var att hjälpmedelsförsörjningen skulletillförsäkras den enskilde som tidigare, och fidigare har hjälpmedel alltidtillhandahållits gratis. I rapporten , som behandlades avriksdagen 1982, konstaterades att hjälpmedel för handikappade är kostnadsfria.Fortfarande borde alltså degamla principerna gälla- den nya hjälpmedelsutredningenhar ju infe lagt fram några andra förslag. Inte heller direktiven ger anledningaft tro aft några avgifter skall införas, såvitt jag förstår. Det är mot den bakgrunden synnerligen beklagligt aft fleralandsting nu börjat ta uf avgift för utprovning och träning. Hjälpmedel är intesjukvård. Hjälpmedel ersätter kroppsfunktioner, som andra har naturligt ochhelt gratis. Tänk om den som inte är rörelsehindrad skulle behöva betala föratt öppna dörren när det ringer på dörrklockan eller betala varje gång hantappar någonting på golvet och böjer sig ner för att ta upp det. Det låterbefängt och löjligt, men def ärju vadsom händer om en rörelsehindrad måstebetala för aff fä en elektrisk dörröppnare eller olika gripverklyg. Det enda som hänt pä hjälpmedelsområdet och som kan fålandstingen att ändra den inställning som rått , nämligen att detskall vara kostnadsfritt,är Landstingsförbundefs utredning , där man säger aft det infe finnsnågot hinder för att ta uf en avgift. Denna utredning kritiserades från börjanmycket hårt av handikapprörelsen, och dess förslag förkastades. Jag tycker att det är viktigt aff vi vidhåller den gamlainställningen aft hjälpmedel ersätter kroppsfunktioner och att de skall varakostnadsfria. Jag hoppas att jag kan tolka statsrådets svar och de direktiv hangivit till hjälpmedelsutredningen så, att han delar min uppfattning på denpunkten. Jag har i min interpellation också tagit upp handikappadesmåbarnsföräldrars situation. För sedan delfog jag i en konferens medjust handikappade småbarnsföräldrar. Det var en unik konferens. Det är en gruppsom uppmärksammas mycket dåligt av samhället och inte minst avhjälpmedelsproducenterna. Självfallet måste samhället bistå en handikappadsmåbarnsförälder. Men det biståndet kan då bestå i aff en hemhjälp kornmer ochhjälper fill att sköta barnet, och mamman får sitta bredvid och titta på. Detblir dyrt för samhället, men framför allt saboterar man den viktiga kontaktenmellan föräldrar och barn i ett barns liv, Def ärett dåligt stöd man ger om man far bort den handikappade förälderns möjlighetatt själv byta, bada och lägga sitt barn. När jag träffade den här gruppen småbarnsföräldrar blevjag förfärad. Ingen har tänkt på de enklaste saker, som hur man gör en barnsängsäker både för barnet och för den förälder som är handikappad och att se tillaft den fungerar för bägge, eller hur man konstruerar ett skötbord, enbarnsfol, en barnvagn, osv. Det finns helt enkelt inga sådana saker på densvenska hjälpmedelsmarknaden eller i det vanliga barnufrustningssorfimenfet iaffärerna. Varje förälder kunde vittna om behovet av egen uppfinningsrikedom,händiga bekanta, tekniskt begåvade distriktssköterskor, osv. var det ändåinte så aft dessa föräldrar var nöjda - det är bara det att nöden har ingenlag. och de tipsade varandra friskt om olika konstruktioner. Samfidigt växteilskan bland dem: Varför kan ingen tekniskt kunnig personal hjälpa oss meddefta? Är vi inte lönsamma - är det därför hjälpmedelsproducenterna inte villsatsa på oss? Jag vill därför fråga statsrådet: den nu arbetandehjälpmedelsutredningen titta också på småbarnsföräldrarnas situafion, utan attderas problem är specifikt uppmärksammade i direktiven? Tycker statsrådet attdet är en angelägen fråga? Om avgifter för handikapphjälpmedel AnL 15BARBRO (): Det är en mycket viktig fråga som MargaretaPersson tagit upp i sin interpellation. Den är viktig ur flera aspekter, infeminst när det gäller solidariteten med och attityder till människor medhandikapp. Att vara handikappad är ingen egenskap utan ettfunktionshinder, som uppstått på grund av en skada. Handikappade behöver oftahjälpmedel för aft ersätta denna funkfion som är bristfällig, t. ex. enrullstol för aff ersätta ett par ben som vägrar att fungera. Vi som är friska,om uttrycket tillåts, tar för givet att vi skall kunna gå, springa och göraallt vad vi vill. Den handikappade är ständigt beroende av hjälpmedel eller, omsådant inte finns att tillgå, någon person som kan hjälpa fill. Statsrådethänvisar i sitt svar till till aff en utredning Om avgifter för handikapphjälpmedel filisatts.Den skall arbeta skyndsamt och vara klar . För det förstatycker jag inte att är speciellt snabbt. För det andratycker jag aft statsrådets inställning, att man infe skall göra något undertiden utredningen pågår, är felaktig. En grundläggande princip i vår handikappolitik är att detskall finnas, tillgång till bra hjälpmedel, som erhålls kostnadsfritt och utanekonomisk behovsprövning. Om nu sjukvårdshuvudmännen frångår denna rådandepraxis är det, anser jag, statsrådets skyldighet att ingripa. Någraförändringar vad beträffar avgifter borde inte få göras förrän utredningen ärklar och beslut fattas om hur det skall bli . Allt fler människor kommer affflyffa ut från institutionertill eget boende, och äldre kommer i större utsträckning än att bokvar i sina hem även när de blir i behov av hjälpmedel. Defta förutsätter engod hjälpmedelsförsörjning. Då måste det också bli väsentligare att diskuterahur hjälpmedlen skall kunna förbättras i stället för hur besparingar skallkunna ske. Om man avgiftsbelägge;r hjälpmedlen måste de handikappadekompenseras för fördyringen på något sätt. Mänga av dem lever redan i dagunder mycket knappa ekonomiska förhållanden, och det finns helt enkelt inteutrymme för ytterligare pålagor för dem. Det blir alltså ingen besparing församhället men mer krångel och byråkrati för den handikappade. Vissa landsting har satt i gång egna utredningar för attkunna ta bort en del hjälpmedel från hjälpmedelsförteckningen. Defta skapargivetvis oro bland de handikappade och bidrar till onödig ryktesspridning. Jag anser att alla hjälpmedel i princip borde varaavgiftsfria och undrar om statsrådet delar den uppfattningen. Borde inte i såfall de sjukvårdshuvudmän, som börjat ta viss avgift, uppmanas aftåtminstone avvakta utredningen innan de vidtar åtgärder? AnL 16 Statsrådet : Låt mig först skingra ett par uppenbaraoklarheter. Jag menar naturligtvis inte aft all verksamhet påhjälpmedelsområdet skall upphöra bara därför att vi tillsätter en utredning-tvärtom. Jag har i niånga olika sammanhang påskyndat fortsatt utveckling avtekniska hjälpmedel, och jag vill ha ett aggressivare och mera omfattandetillvaratagande av möjligheterna att utnyttja ny teknik för bra hjälpmedel påhandikappområdet. Låt oss inte tvista på den punkten. Jag vill också säga att jag som representerar statsmaktentolkar gällande avtal på så sätt aft det föreligger ganska klara indikationerpå att hjälpmedlen skall vara kostnadsfria. råkar det ju vara så, att detfinns eft avtal mellan staten och landstingen. Det finns i detta avtal enformulering som säger att landstingen i fortsättningen skall bedrivaverksamheten på i huvudsak samma sätt som staten har gjort. Det står alltsåinte uttryckligen att hjälpmedlen skall vara kostnadsfria. Detta har man från landstingenssida , tolkat på ett annat sätt än vi från den statliga sidan gör. Jag villockså upplysa om att när det gäller det parti som jag fillhör finns det klartuttryckt i det handikappolitiska program som togs 1975 att hjälpmedlen skallvara kostnadsfria. Om socialdemokrater ute i landstingen behöver stöd för sin uppfattning:tycker jag aft de har anledning att söka sig tillbaka fill gamla urkunder. Vi har i utredningsdirektiven medvetet valt uttrycket"i princip, inga merkostnader". Skälet fill detta är att mannaturligtvis kan föra en diskussion om huruvida en handikappad kostnadsfrittskall ha en sak som alla andra människor har, när def egentligen finns enmerkostnad enbart för själva anpassningen till handikappet. Jag brukar ta minegen klocka som exempel. Klockor skall vi alla ha, men frågan är om man skullekunna skilja ut merkostnaden för aft anpassa klockan så att jag som synskadadkari läsa av den, och ta ut avgift för själva klockan. Det är en sådan frågeställning som utredningen skall taupp. Det är således därför vi har valt termen merkostnad. Principen omkostnadsfrihet för hjälpmedel håller vi emellerfid fast vid som utgångspunkt förutredningen och i de kommande diskussionerna med landstingen. Om avgifter för handikapphjälpmedel AnL 17 (): Jag vill först hålla med omatt han bör kunna betala det normala priset för sin klocka;,därvidlag har vinog infe olika uppfattningar. För övrigt är jag glad över statsrådets tolkning ochuppfattning aff hjälpmedel i princip skall vara kostnadsfria. Det var ettvälbehövligt klarläggande, eftersom det råder ett helt annat förhållande ute ivåra landsting just . Dessutom vill jag upprepa min fråga angående dehandikappade småbarnsföräldrarna. Kan jag tolka svaret så, att ingentinghindraratt hjälpmedelsutredningen behandlar deras situation? Anser statsrådetatt def är angeläget att så sker? AnL 18 (): Jag delar också statsrådets uppfattning atthjälpmedel i princip skall.vara kostnadsfria. Jag tror att detta skulle kunnaförtydligas litet grand, 1 vissa sammanhang kunde man tänka sig att ta ut endepositionsavgift från dem som lånar hjälpmedel en kortare fid, för att varasäker på att få fillbaka hjälpmedlen. Om någon bryter eft ben och behöver lånaett par kryckor eller en rullstol, skall hjälpmedlet sedan lämnas tillbaka. Påså sätt skapas eft större utrymme när det gäller hjälpmedel för de långvarigtsjuka. Det är trots allt stora omkostnader för dessa hjälpmedel. Jag tycker att statsrådet borde kunna göra eftförtydligande för landstingen, så att de verkligen tolkar reglerna på det sättsom var avsett från begynnelsen, Def finns även andra hjälpmedel somman får betala för. Bakgrunden till detta är märklig. Det gäller rullstolar därman får betala för däck och slangar eftersom gående får betala för sina skor -och alla får betala för sina egna klockor. Även en rullstolsbunden kan slita päsina "skor", ibland mycket mer än en gående, I detta fall tycker jagatt man borde se över reglerna. Först det svar som jag inte tidigare lämnadetill ;. Jag har skickat över brevet som far upp de handikappade Om EG- och Europapolitik småbarnsföräldrarnashjälpmedelssituation fill utredningen. Skälet till detta är naturligtvis attjag vill att frågan tas upp i utredningen. Eftersom långt ifrån allaproblemställningar är beskrivna i direktiven till utredningen - vi har lagtvikfen på en helhetlig översyn - menar jag att denna fråga ryms iutredningsarbetet ufan aft några tillägg till direktiven behöver göras. Sedan vill jag fråga ; Var står egentligenfolkparfiet? Jag blev så tillfredsställd med hennes första inlägg, men ärhon med på aff införa depositionsavgiffer. Jag vet aft handikapprörelsenbefraktar depositionsavgifter som ett sätt att i förtäckt form ta ut avgifterför hjälpmedelsverksamheten. Vad är folkpartiefs linje i denna fråga? När det gäller att tolka ett avtal mellan två parterspelar det ibland inte så stor roll vad den ena parten har för uppfattning, omden andra parfen har en helt annan uppfattning. Då måste man sätta sig ned ochgöra någonting nytt. Det är just defta vi vill åstadkomma med hjälpmedelsutredningen.Den kommer i hög grad att handla om vilken ställning hjälpmedelsverksamhetenegentligen har, inte minst i förhållande till den övriga hälso- och sjukvården.Detta är en ganska komplicerad och intressant fråga, men tiden medger infe aftjag går närmare in på den. Jag vill gärna säga att fiden fram till den 1 juli1988 inte är någon för att genomföra all denna utredningsverksamhet,. Jag tror att det kommer att bli en ganska tuff resa fram tilldess. AnL 20 (): Jag vill göra ett förtydligande, Folkparfietanser fortfarande att hjälpmedel för handikappade skall vara avgiftsfria, Defjag sade om deposifionsavgift gällde uteslutande för kortvarigt bruk. Vi vetatt def händer ibland aft kryckkäppar - lånade från en hjälpmedelscentral - avren slentrian blir stående i en garderob i stället för att lämnas tillbaka tillhjälpmedelscentralen. Vår inställning är alltså fortfarande aff handikapphjälpmedlenskall vara avgiftsfria. Vad gäller frågan om utredningstidens längd är jag vällitet otålig och tycker att saker och ting går något för långsamt. När manläser direktiven kan man kanske också tycka att ett och eft halvt år är en långtid. Jag hoppas dock att utredningen skall göra ett gott arbete. Överläggningen var härmed avslutad. 48 Svar på interpellation 1986/87:148 om EG- och Europapolitik har frågat mig vilken SverigesEG- och Europapolitik egentligen är. Jag vill hänvisa till vad min företrädare sade vid dendebatt om Europafrågor som ägde rum i denna kammare . Detrådde då i allt väsentligt enighet om vilken politik borde föra. Jag kansammanfatta frågan på följande sätt. utrikeshandelsker med och med EG- och EFTA-länderna, Det har därför ändasedan början av 60-falet varit regeringens strävan att uppnå ett omfattande,nära och varaktigt samarbete med EG, mellan och EGsom trädde 1973 ger tullfrihet på EG-marknaden förindustriprodukter, har fortsatt verka för eft samarbete även på andraområden. Särskilda överenskommelser har ingåtts om forskningssamarbete,miljö, arbetsmiljö, konsumentpolitik och transporter, I det s, k, Tetra Pak-talet konstaterade att den svenska neutralitetspolitiken utesluter samarbete som siktar fillintegration och harmonisering på det utrikespolitiska fältet. Den sätter ocksåen gräns för hur långt vi kan gå i aft underkasta oss ekonomiska beslut avöverstatliga organ och institutioner. Men annars har vi, när det gäller handeloch ekonomi, industri och teknik, ett i princip nästan obegränsat utrymme föraft delta i ett konstruktivt samarbete med andra länder. Det är ett utrymme somvarje svensk regering målmedvetet bör utnyttja till stöd för svensk industrioch svenska exportintressen, sade , Vi kan således konstatera att vårt förhållande till EG harfunnit sin form. önskar vi utveckla och fördjupa samarbetetallteftersom behov uppstår. Samarbetet mellan EG- och EFTA-länderna som grupp,pä grundval av Luxemburgdeklaraf ionen , spelar en viktig rollhärvidlag. Ett särskilt viktigt element är EG:s planer att fullborda den inremarknaden till utgången av , har viktiga intressen atttillvarata. Det är väsentligt att berörda instanser i sätter sig in ivad som sker och väger in EG:s verksamhet i sina egna beslut. Det är ocksåangeläget att vi i , i samverkan med vara kolleger i EFTA-länderna,utnyttjar alla möjligheter att tidigt framföra de synpunkter vi kan ha pä debeslut som förbereds inom EG, t, ex, på miljö- eller arbetsmiljöområdet, uppgifter om att gett intrycket attvi skulle ändra vår jordbrukspolifik för att öppna oss för EG:s export är heltgripna ur luffen, Jag ser ingen anledning aft kommentera dem ytterligare, AnL 22 (vpk); Jag tackar för svaret.