prot · GA0964 · 1986-12-31 00:00:00 — Om vi skall få ekonomiska möjligheteratt både beta av köerna och fortsätta aft höja kvaliteten, måste vi vara öppnaför idéer som ger mer och bättre sjukvård för de pengar vi redan har tillförfogande. Det borde då vara en rimlig princip att def är bättre att användapengar för att hela och rehabilitera än att bara fortsätta att passivt betalaut ersättning för den som plågas i vårdköerna. Kritiken mot dessa brister i sjukvården har så småningomfått regeringen aft agera. lanserade socialministern som sitt förslagtill lösning, att extra pengar skulle betalas ut från staten till de landsting,där man kan och vill ta emotfler patienter och att alla olika köer i landet skulle inordnas i en endarikskö. Det här är kanske en väg att göra något åt krisen. Det innebäremellertid, såvitt jagförstår, aft socialministern nu är beredd att öppna en nykanal för resursöverföring som hon förut varit emot. Skälen för att motsätta sigdet försök som man ville göra i och med att föra över pengarfrån sjukförsäkringen blir då ännu mer obegripliga. Förslaget om en enda kö kankanske också ha sina förtjänster. Det är naturligtvis bättre att åka tvärs överlandet för att få en operation utförd än att inte få den utförd alls. Detta harsocialministern kallat för ökad valfrihet. Och det är naturligtvis en vissökning av valfriheten att få åka lång väg än att inte få operationen utförd påhemmaplan. Men en viktigare valfrihet är naturligtvis att få välja den läkarepå sin hemort som man har förtroende för och som kan utföra operationen. Ensådan valfrihet försvåras på grund av de monopol det s, k, Dagmarsystemethar tillerkänt landstingen. Kreativitet kan väl sägas vara förmågan att hittalösningar på gamla och nya problem. Det är den kraft som driver samhälletframåt. Den kreativitet som vilar på en humanistisk människosyn har vi sompolitiker all anledning aft stödja och stimulera. Det är en ömtålig planta. Våruppgift bör vara att vårda den och söka bereda jordmånen för dess existens ochutbredning. För vi kan aldrig kommendera fram kreativitet. Inom näringslivet,inom förvaltningen, i undervisning och forskning, i det sociala arbetet, isjukvården, i biståndet till människor i de fattigaste delarna av världen:överallt behövs människor med kreativ läggning. Oftare än vad socialdemokrateroch socialister i allmänhet vill tro drivs människor av en lust att komma andramänniskor till hjälp. Många människor kräver mera frihet för aft få utlopp fören kreativitet som löser problem för andra. För många är det arbetets ochlivets mening att de skall komma till användning och bli till glädje för andramänniskor. Socialdemokraterna i har gjort niycket för attfördela ett välstånd på ett mera rättvist sätt. Hur detta välstånd skallskapas, hur kreativiteten skall stimuleras, hur människors inneboende resurserskall lyftas fram har man ofta haft sämre förståelse för. Rädslan för detavvikande, för def som bryter mot de stora systemen, för det som inteförhandlats fram i enlighet med alla regler och bestämmelser, mot det kännersocialdemokrater ofta ovilja. På annat sätt kan man infe förklara den ogenerösainställningen till människor, som vill förverkliga egna idéer. Vi har möttdenna inställning till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster, tillförskollärare som vill starta förskola, till föräldrar som vill driva en egenskola, till dem som vill driva flyktingmottagning i egen regi och på mångaandra håll, 1 samtliga fall är man beredd att underkasta sig den tillsyn öververksamheten som staten utövar men man vill pröva sina egna idéer aft kommafram till målet. Men ofta möts man av motstånd, oförståelse, ovilja ochmisstänksamhet. Vi behöver mobilisera alla goda krafter som vill hjälpatill för att bota, hela, laga och förbättra, utveckla och skapa nytt. För detkrävs att människor möts av förtroende i stället för misstroende, ges frihetoch ansvar i stället för aft bli snärjda i regler, Def borde vara vår uppgiftsom politiker att skapa ett samhälle där människor med livsinställningen attkomma andra till hjälp känner sig uppmuntrade, Def skulle göra samhället bättreaft leva i för alla. AnL 34KARIN (): Var finns det heta sociala engagemanget iregeringspolitiken? Var finns viljan att se människors tillvaro som en helhet? Vi saknar regeringens strävan aff använda samhälletsresurser till att förbättra för de människor som verkligen har det svårt. Visaknar djärvheten från regeringens sida att ta tag i även besvärliga frågor ochvara pådrivande där. Denna brist på engagemang gör oss centerpartister oroliga.När den sociala och fördelningspolitiska motorn saknas i regeringsarbetet blirvi oroade. Oron märks inte bara hos oss. Den är mycket tydlig bland de gruppersom lämnas utanför i den jakt på inflationsmål som så här hanterad bäddar försocial nedrustning, I årets motionsflod återfinns cenferalternativen. Vi far ivåra förslag fram område efter område för rättvisa, för jämlikhet och försocialt trygga miljöer. Vi gör def utifrån vår decentralistiska helhetssyn. Grundläggande är att vi genom regionalpolitiken vill skapatrygga stabila miljöer. Människor måste våga tro på en framtid i sin egen bygd.Storstadsbor måste känna att de fortfarande ryms i sin storstad ochglesbygdsbor måste finna utkomst i sin hembygd. Sociala mönster och relationer skall ses som en fillgångatt värna om. Vi måste ha en fungerande skatfeutjämning mellan kommunerna såatt alla kommuner har ekonomiska möjligheter att ge människor godtagbar serviceoch nödvändiga insatser i svåra situationer. Pensionssystemet måste utformas så att nya resurser kommerdem med de lägsta pensionerna till del. Jag försfår infe denfördelningspolitiska tanken hos socialdemokraterna, när man höjer vårdavgiftenför sjuka pensionärer drastiskt och ger merparten av pengarna fill dem som högsta pensionen. går emot regeringens förslag om att ta bort friåreti sjukvården. Vi slår vakt om friåref i sjukvården för pensionärer. Vi skaparändå ekonomiskt utrymme aft höja pensionerna för de drygt 600 000 pensionärersom enbart har folkpension och pensionstillskott. För alla andra höjs pensioneni vårt alternativ något mer än vad som mofiveras av prisutvecklingen under1986, Stöd oss i vårt förslag om att rätta till den uppenbara orättvisan motundanfagandepensionärerna! vill förstärka familjernasekonomi genom en politik som ger valfrihet för föräldrarna. Vi märker medglädje hur en vårdnadsersätfningsreform växer fram ur debatten också inomsocialdemokratin. Senast var det en arbetsgrupp inom partistyrelsen sompresenterade ett utkast, kunde vi notera positivaskrivningar. Valfrihet finns först när familjerna får ett reellt valatt även kunna vårda sina egna barn likaväl som att kunna yrkesarbeta ocherhålla kvalitativt god barnomsorg. Den valfriheten finns ej och deframtida satsningarna går alltför ensidigt till en omsorgsform. Lyssna därförpå rörelsen och inse aft def ligger allvar bakom kravet på vårdnädsersättning.Jag tror att vi snabbt kommer att ha politiska förutsättningar att genomföradenna viktiga räffvisereform på familjepolitikens område. Det är viktigt förbarnen och för familjerna. Vi kan inte heller gå med på regeringens förslag attinföra BB-avgift på föräldrapenningen. Detta var omöjligt för regeringen iförhandlingarna med landstingen . är det fullt möjligt. Finns definga gränser när det gäller aft plocka barnfamiljerna pä pengar? Eller finns detnågot ideologiskt skäl fill BB-avgiften? vill förstärka familjepolifiken. Vi gör definfe genom aft börja med att fördyra mjölken. Vad är det för rättvisepolitik?Vi har slagit vakt om rnjölksubventionerna och ser gärna en utveckling mot differentieradmoms. Mitt under allmänna motionstiden har regeringen lämnat enproposition med förslag till timsjukpenning m, m. Var meningen aft den obemärktskulle slinka med i det jäkt som präglar dessa veckor, eller är det andra skälsom gör detta förfaringssätt nödvändigt? säger nej till propositionens förslag. Vigör det inte för aff vi ogillar målsättningen. Tvärtom har vi från centernssida krävt aft den orättvisan borde undanröjas som gällerdeltidsarbetandes sjukförmåner. är förslaget så märkligt och såadministrativt krångligt aft vi har svårt att se det som rimligt att genomföradetsamma. Vi har ju alla en allmän målsättning att avbyråkratisera.Gäller dét inte ? 1 samma veva som man avrustar försäkringskassornasorganisation lägger man på nya krångliga uppgifter, som kräver ytterligt storapersonalinsatser. Var finns helhetssynen? Den vänstra handen vet inte vad denhögra gör, och ingen av dem bryr sig om givna direktiv när det gällerbyråkrati. Vi skall infe krångla till våra försäkringssystem ytterligare.Försäkringskassorna håller på aft lära sig använda sunt förnuft, Def borde ävengälla regeringen - ännu mer. Vi måste försöka hitta enkla och rätlinjiga systeni isamhällets relationer till enskilda; annars får vi aldrigdet hela aff fungera.Därför yrkar vi avslag på proposifionen, men vi är beredda till resonemang omandra lösningar. Detta framgår av vår motion. Vi anslår även medel förreformen. Andra förslag i propositionen om fimsjukpenningen beröregenföretagarna. Deras ökade avgifter motsvarar ej de fördelar de föreslås fågenom reformen. Detta kan vi infe acceptera. Det kan infe vara rimligt att deskall betala en reform som de knappast alls blir delaktiga av. Regeringens alkoholpolitiska arbete är ettmycket sorgligt kapitel. Det verkar som om man tagit intryck avjordbruksdepartementets politiska metoder och rekommenderat träda för helaområdet. Detta är mer än beklagligt. Def finns inget område däropinionsbildningen är så viktig som just det alkoholpolitiska. Här harsocialministern ett utomordentligt stort ansvar. har intetagit detta ansvar i lika hög grad som eller . Det är först nu när det börjat gå snett och våldstendenserna brer utsig som man tycks vakna ur sin törnrosasömn. Prisinstrunientet med plötsliga skattehöjningar på alkoholfår inte längre användas. Det skapar hamstringsvågor med svåra tragedier somföljd. Våra kvinnojourer har många erfarenheter av det. Informationsinsatsermåste byggas ut. Det är ett brasätt att arbeta på. Närdet gäller alkohol ochgravida kvinnor kan man nu konstatera aft antalet barn födda av missbrukande mödrarsjunker på grund av de informationsinsatser som gjorts. Mycket återstår att göra, då mycket ogräs har växt underden tid som detta område har legat i träda. Jag vill bara påminnasocialministern om det ansvar som vilar på henne för att förebygga ochförhindra alkoholmissbruk, för att ge vård och för att kunna skapa alkoholfriamiljöer. Vården av missbrukare är svårt eftersatt. Detfinns många socialarbetare som kan vittna om den maktlöshet de känner.Vårderfarenheter saknas i stort sett helt när det gäller den snabbt växandeskaran kvinnliga alkoholister, de flesta offer för den alltmer utbreddavinkulturen. Varför skall dessa kvinnor och deras familjer offras? Vad görsocialministern för denna grupp? Det finns inte någon hjälp att hämta för dessai årets nådiga lunta. Köerna i vården har skapat berättigad debatt. Vad hållerpå att hända när det gäller tillgänglighet och utnyttjande av de resurser somställts fill sjukvårdens förfogande? Det är infe bra när höftledsoperationerinte kan ske i rimlig fid, när starroperafioner inte kan utföras, närthoraxkirurgiska. ingrepp infe hinner ske förrän patienterna fåft sinhjärtinfarkt och prognosen inför operationsresultatet blir allt sämre. Utnyttjas rätt resurs på rätt sätt? Varför inte försökabeta av köerna? Lokala försök visar att man kan lyckas, men det saknas moröttersom belöning för det utförda arbetet. Enskilda människors lidande-måste fas på-allvar. Kostnaderna för samhället är betydande för dessa väntetider. Före julfanns def inga resurser för ytterligare åtgärder. Men kundeplötsligt just indragna resurser delas uf för att komma fill rätta medköproblemen. Detta är märkligt. Nog liknar det trolleri, och def är möjligt atten och annan kommer att tro på konsterna. Vi får väl bara tacksamt notera att åtgärder är på gång.Trots nu anvisade pengar till dessa åtgärder anser vi i aff def finnsanledning att se över angränsande system sorii får stora kostnader på grund avlånga sjukskrivningar, dvs. Vi har i en enskildmotion pekat på möjliga vägar att prova nya infallsvinklar för aft bättreutnyttja befintliga resurser och göra def så nära patienten som möjligt. Ökade kostnader för den enskilde för sjukvård ochläkemedel kommer att hårt tära på redan utsatta människors ekonomi. Resor tilloch från läkare eller sjukgymnast kostar dessutom stora belopp. Det finnsexempel på patienter som infe har ansett sig ha råd att fullfölja viktigabehandlingsserier därför att resekostnaderna varit för höga. Detta måste varadålig ekonomi , och def talar för aff man även borde ta med resor iunderlaget för högkostnadsskyddet. Vård av och omsorg om våra äldre kommer underde närmaste åren att kräva speciella insatser om denna omvårdnad skall kunnaske på ett mänskligt ochvärdigt sätt. Vi får infe bara överge en vårdform föraft i frendvågen föra över all omsorg i ny skepnad. Oron hos dem som är gamlaoch dem som åldras är stor när debatten bara handlar om vård i eget boende.Målsättningen är utomordentligt god, bara det också följde med resurser ochpersonal! Det största sveket i den debatten är dock avsaknaden av valfrihet. 50 000personer bor på ålderdomshem. hem och ären boendeform som de känner trygghet i. För dem är det ofattbart aft derasvårdpersonal inte skall vara berättigad till samma samhällsstöd som denpersonal som arbetar på eller i . Och varför skallålderdomshemmen inte kunna användas och byggas om utan alltför strikta krav påboendeyta? Vi kan bygga daghem utan dessa strikta krav. Varför kan infekrånglet avskaffas när det gäller äldres boende? Vi begär att den byråkratinskall avskaffas. Att bryta institutionsboende är föredömligt, men def finnsoch kommer aft finnas grupper av människor som behöver ett extra stöd. Det kaninfe ha varit meningen att patienter från våra stängda mentalsjukhus skulle blide som bor på våra ålderdomshem. Vi måste vara realistiska när det gäller vårdoch omsorg. Samhället skall ge vårdalternafiv. Först då kan allaenskilda känna förtroende för vården. Behåll våra ålderdomshem, moderniseradem, men låt dem bli och förbli ett hem för dem som så önskar och har behov avden omsorgsgraden! Personalproblemen är stora ute i kommunerna när det gällerhemtjänsten. Rekryteringen är svår då arbetet är tungt med oregelbundenarbetstid, mycket ensamarbete och låg betalning. Utslitningsfrekvensen äroroväckande hög. Avgångarna är stora och bristerna är uppenbara och bordeväcka mer debatt än vad som sker. Def här är eft kvinnoyrke fill vilket infenya grupper av kvinnor lockas aft utbilda sig. Få män deltar i ; deflesta finns med som anhörigvårdare. Huvudmannaansvaret för äldreomsorgen delas mellanlandstingen och kommunerna. Här uppstår ofta konflikter, som innebär att dengamle inte får den vårdinsats som krävs. Det innebär dessutom att alltför mångapersonalkategorier passerar genom den gamles hem, alla med sin speciellaarbetsuppgift. Huvudmannaskapsfrågan måste lösas innan vi kan bygga ufäldreomsorgen och hemsjukvården. Personalproblemen måste analyseras ochåtgärdas. Vi behöver de bästa och mest utbildade för att klara en helhetsomsorgi hemmiljö. Detta är ett försummat område. Det är bara att hoppas attäldreberedningens förslag skall leda till adekvata åtgärder som gagnarverksamheten. Barnfamiljernas ekonomiska svårigheterspeglar att regeringen har misslyckats med sin familjepolitik. Ökningarna avsocialbidragen pekar på problemområden som visar att den sociala nedrustningenpågår för fullt. Valfrihet i barnomsorgen saknas, och de alltmer begränsadeekonomiska resurserna färs av när nu mafkosfnaderna stiger i och med attmjölksub-venfionerna tas bort, BB-avgiften läggs på bördan tillsammans med kostnadernaför taxeökningar och boende. Detta är en polifik som leder till socialnedrustning. På område efter område upplever vi detta. Pensionärernaupplever def påtagligt i den folkpension de erhåller, Långvårdspatienfernaupplever det när kliniker stängs, Mannen med behov av höftledsplasfik uppleverdet påtagligt när han väntar på sin operation. Den gamle upplever detnär köerna till ålderdomshemmen och servicehusen inte ger valfrihet i vårdutbytet,eller när den som vill vårdas hemma inte kan få sin dagliga tillsyn ordnad Den anhörige känner det när vårdansvaret blir tungt och avlastninginfe går att få eller ekonomin inte klarar påfrestningarna. Den sociala nedrustningen smyger sig över oss, och vi fårinte möjligheter aft pröva nya vägar för att bättre klara vård och omsorg mednya inslag av självbestämmande och privata lösningar. Detta visar attregeringen infe tagit sitt sociala ansvar och inte klarat omfördelningen tillde sämst ställda. Det är att beklaga. AnL 35INGA (vpk): Så gott som reser jag med buss ochtunnelbana in fill . Näsfan ser jag mer eller mindrenerklottrade tunnelbanevagnar och sönderskurna bussäten. Och blir jagledsen och arg. Jag tror de flesta som reser på samma sätt som jag reagerar somjag gör. Som man sår får man skörda, heter det, och det är def vigör . skördar vi frukterna av de dåliga beslut vifaffat för många årsedan, som i sig bäddade för det som vi upplever som besvärligt och fel. - det måste väl ha varit på 1950-talef - såbeslöts det om en ny typ av bussar där ingen konduktör skulle finnas.Chauffören skulle vara både förare och biljettförsäljare och dessutom hållareda på både ordningen och turlistan. Ett finare ord för att konduktören kombort var rationalisering. Det skulle bli bäftre och billigare, men def blevsämre och dyrare - för alla. På tunnelbanan finns bara föraren, och han ellerhon skall ensam svara för hela tåget. Det finns knappt några spärrvakter längre- man har automatiserat spärrarna också. De mänskliga mötena blir allt sällsyntare i vårtdatoriserade samhälle. Vi övervakas av datorer och TV-kameror, I stället ser viABAB-vakter och ibland poliser som patrullerar. Det här är en förödandeutveckling. Vi betalar ett pris för de beslut som fattades förlänge sedan. Anonymiteten i vårt samhälle kosfar, bl, a, i form av nerklottradesäten och väggar i tunnelbanan. Varje streck, varje klotter och varje uppskärning av ettsäte är ett rop från människor som vill synas, som vill synliggöra sig, somvill få bekräftat att han eller hon finns. Helst vill man förstås betyda någotposifivt. Det är infe så lätt i det samhälle vi har , där anonymitetenhärskar, där vi övervakas pä långdistans av olika tekniska apparater och därmänniskor lever efter principen; sköt dig själv och skit i andra. Eller än mercyniskt uttryckt: satsa bara på dig själv. Jag villläsa en dikt av , Den är hämtad ur , "Man vill bli älskad, i bristdärpå beundrad, i bristdärpå fruktad, i bristdärpå avskydd och föraktad. Man villingiva människorna någon slags känsla. Själenryser för tomrummet och vill kontakt till vad pris som helst," Vad jag vill säga är aff def finnsett samband mellan beslut vi fattar på olika nivåer och effekterna av dessabeslut. En effekt är den vandalisering som vi 8 protokoU 1986/87:63-64 just nu - med all rätt - tycker är jobbig aff stå ut med. Vårt samhälle är de starkas samhälle. Alltför mångamänniskor står utanför samhället. Def gäller ungdomar, det gäller dehandikappade och det gäller de arbetslösa. Inom dessa grupper är ofta kvinnornade sämst ställda. Många ungdomar upplever aft de infe har någon plats isamhället . De har ingen funkfion aft fylla. Många unga saknarframtidstro. Ett samhälle som inte klarar av aft ge den unga generationen enframtid och en tro pä framtiden är ett sjukt samhälle. Också ur många andra aspekter har vi ett sjuktsamhälle. Jag skall fa några exempel på denna sjuklighet. Def finns 38 000 ungdomar som är öppetarbetslösa. Dessutom finns det 27 000 ungdomar i ungdomslag med arbete fyratimmar . Det finns också några tusen ungdomar i beredskapsarbete. Tilldetta skall läggas alla de ungdomar som går i skolan fast de egentligen hellreskulle vilja arbeta - om det fanns arbete. har de öppet arbetslösaungdomarna ökat med 7 000. Det innebär att 19 ungdomar blir arbetslösa varjedag. För eft tiotal år sedan var def otänkbart attförtidspensionera ungdomar av arbetsmarknadsskäl. är def vanligt. Över 10000 under 25 är är pensionärer. Varje är ökar antalet pensioneradeungdomar med 2 000. Unga människor som pensioneras förlorar greppet om livet.Och av förtidspensionärerna blir pensionärer för hela livet. Varje dagpensioneras 5 ungdomar. Bland socialhjälpsfagarna har ungdomarna ökat kraftigt, av social-hjälpstagarna är människor . Det innebär aft gruppenmellan 19 och har ökat under 1980-falef, Ungdomar saknar arbete och är tvingade att begärasocialhjälp i stor utsträckni ng. Vad ungdomar också saknar är en egen bostad,Bostadsbristen slår hårt just mot unga människor. Det finns förstås bostäderaff köpa om man har kapital. Marknadspriset för en liten tvårumslägenhetligger i på . För att klara finansieringen av ensådan lägenhet, om man lyckas få ett lån, måste man ha en årsinkomst på minst200 . Priset på de små ungdomslägenheterna stiger dessutom med I ,. Så som situafionen utvecklats på bostadsmarknaden är deten katastrof för vanliga människor - och i synnerhet för ungdomar. För ungdomarutanför storstadsregionerna kan läget på bostadsmarknaden vara något ljusare,men då är läget på arbetsmarknaden desto kärvare. De storaförlorarna i dagens är faktiskt ungdomarna! med denna situafion ökar hotet mot hela vårexistens. Oron för miljökatastrofer och kärnvapenhot är stor bland ungdomen.Världens befolkning ökar med 200 000 nya invånare . Under samma fidskövlas regnskog, matjord förstörs och 14 000hektar förvandlas fill ren öken. Städerna växer okontrollerat.Luff föroreningar och bilavgaser dödar skog. Allt större gödselgivor ijordbruket kväver sjöar och vattendrag. Miljön - ekologin - går med storaunderskott. Och detta underskott hotar hela vår framfid för alla människor på jorden.De som oroas mest är de unga människorna. Så till en annan svag grupp: pensionärerna. StatsministerIngvar sade i regeringsdeklarationen affavkastningen från engångsskatten oavkortad skulle tillfalla de sämst ställdapensionärerna. Detta var ett klart löfte som inte kunde misstolkas. Det förslagsom regeringen nu har lagt fram i budgetpropositionen, enligt vilket 1,7miljarder kronor skall användas till att höja basbeloppet, är därför ettlöftesbrott. De sämst ställda får minst. De som får mest är de som redan harmest. Det är motsatsen till en rättvis fördelning! Def sammanlagda resultatet av regeringensfördelningsprinciper för pensionärerna blir att hälsan och bostadsorten avgörom den enskilde pensionären skall få vinst eller förlust, Def finns fler löften fill pensionärerna som måsteinfrias, 1982 lovade regeringen aft värdesäkra pensionerna. När sedanpensionärerna fick vara med och betala devalveringen, sveks det löftet.Regeringen måste nu fastställa en plan för hur kompensationen för devalveringenskall genomföras. Det fria året på sjukhus för pensionärer är en omistliggrundtrygghet. Genom aft detta fria år har funnits har ingen pensionär behövtkänna oro för aft en vistelse på sjukhus skulle medföra så stora kostnader atthan eller hon infe skulle ha råd att behålla sin bostad. kommer det att bliannorlunda. När nu regeringen föreslår att det avgiftsfria året skall avskaffasfår en pensionär räkna med att en kortare sjukhusvistelse kan medföra att honeller han måste be om socialhjälp. För den som bara har folkpension och lågeller ingen ATP är dagsinkomsten . Då finns det inget ekonomiskt utrymmeför aff betala , per dag i sjukhusavgift ens . Omdef avgiftsfria året avskaffas tvingas lågavlönade pensionärer att välja mellanatt anhålla om nedsatt avgift eller socialhjälp. Avgiften för sjukhusvård för pensionärer fr, o, m, förstadagen mofiveras, precis som BB-avgifterna, med att alla andra betalar och attavgiften avser enbart mafkosfnader. Men den som bara har en inkomst på ,kan infe tillåta sig att äta för , .