prot · GA09109 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag hade hoppats attmajoriteten skulle bli mera upplyst med tiden, men denna förhoppning får jagbehålla ett tag till. Intresset för aids är så stort att detinte är första utan som denna sjukdom diskuteras i kammaren.Av de sju frågor som socialministern besvarade handlade sex om aids. Enligt gällande debattregler får den som inte har frågatinte blanda sig i en sådan debatt, men några av de svar som socialministern gavhar en klar anknytning till det ärende vi nu behandlar, och jag skulle därförvilja kommentera dem en liten aning. För det första vill jag berömma socialministern för detsvar hon gav till , som ville stänga landets gränser för alla sominte kunde vifta med en liten lapp från ett HIV-test. För min del tyckte jagatt det var kusligt att höra ett sådant förslag från en företrädare för enparti som anser sig vara liberalt. Det vänligaste man kan säga är nog att herrHegeland ännu inte riktigt har saft sig in i frågan. Det svarsom gav till och skulle jagdäremot allvarligt vilja uppmana henne att gå hem och tänka över Del är självfallet så alt den som har blivit utsatt för en våldtäkt - precis somGertrud sade - gör klokt i alt själv genomgå ett Men detta hindrar inteatt en sådan person också har ett legitimt anspråkatt och innan de eventuella egna antikropparna har hunnit utbildasfå veta om förövaren är smittad av HIV. Den lilla integritetskränkningen kanfaktiskt inte jämföras med den integritetskränkning som våldtäktsmannen självhar gjort sig skyldig till, I det här ställningstagandet tycker jag alltså attsocialministern tills vidare har hamnat fel; jag hoppas att hon så småningomskall hamna rätt på denna punkt liksom på åtskilliga andra. Jag ber att få yrka bifall tillreservationerna 1,2,4 och 5 och i övrigt till utskottets hemställan, 195 (): HIV-infektion och aids beskrivs på mångasätt: världsepidemi, vår tids pest, straffdom. Säkert är att aids är bland detfariigaste vi drabbats av och ett hot mot hela mänskligheten. En ledare jag läste hade rubriken: Vi politiker måste själva ställa oss den frågan.Kommer vi att klara utmaningen? Klarar vi att avvärja en aidskatastrof? Svaretär att vi måste klara del - det är vår skyldighet! Ett oerhört ansvar vilar på regering och riksdag,sjukvårdshuvudmän och kommuner, och i hög grad på åtskilliga myndigheter. Vi moderater ser aidsfrågan som en av de allvarligastefrågorna . När vi ser vad som händer i och sedan fårvi ett ohyggligt perspektiv. De uppskattningsvis 5 000-10 000 smittade iSverige blir lika många svårt sjuka, döende unga människor.Och får vi nya smittade som blir sjuka och dör. Dettakommer obönhörligen att påverka mänskligheten och fresta på hela samhällsstrukturen. Om vi inte kan hejda smittspridningen och få fram vaccinoch läkemedel kommer en stor mängd,människor att gå ett omänskligt lidande ochen svår fidig död till mötes. Detta är ytterst allvarligt och manar tillhandling och beslut. Den tidigare citerade ledaren fanns i tidskriften , I ledaren står också: "Politikernas uppgift i en situation somdenna är att se till att den osminkade sanningen om sjukdomen och adekvatinformafion kommer alla till del. Därigenom ger man människor full insikt omsjukdomens karaktär och underbygger varje människas inneboende ansvarskänslaoch självbevarelsedrift. Erfarenheter från visar att människor med fullinsikt om sjukdomen känner ett starkt ansvar för såväl sin egen som sinomgivnings situation. Detta gäller oberoende av om man är smittad, befinner sigi en riskgrupp eller inte." Här finns kärnpunkten, nämligen ansvar - inneboendeansvarskänsla för sig själv och sin omgivning, medmänsklighet och hänsyn.Ansvarskänslan måste skärpas hös var och en. Förutsättningen är att människor ges kunskap och insikt,att myndigheter och politiker meddelar sanningen, så att människor kan lita påbudskapet och att informationen är så utformad att den verkligen når fram. Dåpåverkas attityder och beteenden, och då inser människor sitt ansvar, inteminst föräldrar som måste ta ansvaret för sina barn och ungdomar. A tgärder mot aids Prot.1986/87:109 måste tala allvarligt med dem och påverka dem. 23 april1987 I vårt samhälle är människor vanavid att det allmänna skall sörja för en ~, ] ] stor del av deras liv, inte minst på vård- ochomsorgssidan. Åtgärdermot aids , ............. ,............ , . , ,, , , förtroendettill varje enskild människa att ta eget ansvar om vi skall klara aidsutmaningen.Vi måste stärka människan. Men måste vi föra en etiskdebatt om livsstil och människosyn, om normer, medmänsklighet och Eftersom jag själv är med i aidsdelegationen borde jagsvara ja, men jag har ärligt sagt blivit tveksam. Alltför många har sagt migatt kampanjen är för tam och inte engagerande - t. o. m. kylig. Kampanjen skall utvärderas och det kan finnas skäl attgöra förändringar. När socialutskottets betänkande justerades varerfarenheterna ännu inte så stora av kampanjen. I många av de motioner sombehandlas i betänkandet finns synpunkter att beakta. Jag tror att det ärnödvändigt att snabbi ta lärdom av erfarenheterna. kan nya människorbli smittade. En ny fas av kampanjen .bör - utan moraliserande - kunnavisa på det varma och fina i att leva med en partner, att svårigheter, om deövervinns, kan stärka ett förhållande, att ansvarstagande kan ge glädje. Menkampanjen måste också innebära ett rakt och osminkat budskap om HIV-smittansoerhörda farlighet. ' Vissa massmedia har gjort utmärkta reportage, och mängaartiklar av hög kvalitet har skrivits. Det är kanske den värdefullaste delen av kampanjen. Alla vi som är engagerade i aidsarbetet har anledning att berömma dessa journalister, inte minst på för en mycket fin reportageserie från , ! Informationskampanjen måste också leda till att alla desom drabbats av smitta behandlas på ett medmänskligt sätt av sin omgivning.Samtidigt måste man noga beakta de problem som HIV och aids medför för mångagrupper i-arbetslivet, för inte minst sjukvårdspersonal och polisen. De somarbetar med de aidssjuka behöver särskilt stöd för att orka gå vidare. Politikernas uppgift är också att tillse att det finnsresurser för forskning och internationellt forskningssamarbete. Regeringensförslag att endast ställa 5 miljoner till förfogande inom aidsanslaget varhelt, otillräckligt. Någon kraftfull markering av vikten av att forskningen fårde resurser nu och som krävs vill utskottet inte göra. Det hade varit en viktig markering inför svenska folket av viljan attverkligen få fram vaccin och botemedel. Vi kommer inte att komma åt den härepidemin förrän-vi har fått ett verksamt vaccin. Jag yrkar därför bifall tillreservation 2. Vi moderater har föreslagit att en expertgrupp skalltillsättas med uppgift att följa forskningsfrågorna. Det är bra att ettsärskilt vetenskapligt råd nu bildas Det ger forskningsfrågorna större utrymmeoch tyngd. Vi har också föreslagit en riksförening för forskning mot aids, ochen sådan planeras. En sådan riksförening ger möjlighet för enskilda, företagochorganisationer att bidra till forskningen, något som många anser varaangeläget. Vidare ärdet politikernas uppgift att se till att goda former för vård och behandlingav smittade och sjuka åstadkommes på samtliga vårdnivåer, 142 Sjukvårdshuvudmännen måste snabbtinse att provtagning och vård av smittadeoch sjuka kommer att ställa stora krav på sjukvården, I andra sammanhang har vimoderater krävt att prioriteringen av primärvården måste omprövas på läns- ochlänsdelssjukvårdens bekostnad. Vi behöver sjukvård för de svårt sjuka. De aidssjukakommer att behöva kvalificerad sjukvård, och detta måste förberedas. Likaså måste man utöka möjligheterna att bygga upp egna blodbanker och att använda patientens eget blod. I och med HIV-smittans utbredning kommer allt fler att ställa sådana krav. HIV och aids kommer tyvärr att spridas över hela vårtland. Det är hög tid att inse det och det är också hög tid alt landstingenförbereder sig på detta. Dessutom är det viktigt att så många människor som möjligttestas dels för att man skall kunna följa smittspridningen, dels för att manskall kunna ge värd, behandling och föreskrifter. Vi moderater anser att detbör bli naturligt att HIV-test görs vid samtliga blodprov. På detta sätt avdramatiseras provtagningen. Därför börtestningen så snabbt som möjligt utvidgas i riktning mot detta mål.-Samtligagravida kvinnor bör, som en prioriterad grupp, erbjudas testning. gå vidare till andra grupper, t. ex. de värnpliktiga. Som framgår av betänkandet planeras nu testning av allagravida kvinnor. Dessutom kommer en i övrigt utvidgad testning,förutom den utökade testning som redan har införts. Det är vikfigt atttestningen utvidgas pä detta sätt. Detgäller ju att nå särskilt dem sombefinner sig i riskzonen när det gäller smitta. Särskilt allvarlig är den snabba spridningen av HIV blandnarkomanerna. Vad som alldeles särskilt upprör är att missbrukande HIV-smittadeprostituerade till synes ostört kan fortsätta med sin verksamhet. Eller ocksåomhändertas de. Men de är snart tillbaka. Det är visserligen ofattbart attnågon vill gå till en prostituerad, i synnerhet som smittrisken är så stor. Deprostituerade har dock uppenbarligen kunder. Frågan är om inte kunderna harfruar som sig ovetande blir utsatta för smittrisk. Aidsfrågan har därmed fåtten särskild kvinnoaspekt. Politikernas uppgift är att få bukt med missbruket och attvidta åtgärder, så att HIV-smittade förhindras att sprida smittan vidare. Något annat kan ju inte heller tolereras av svenskafolket, kommer att få betala dyrt, och många människor kommer alt få gåigenom ett grymt lidande och möta en för tidig död. Det blir priset för fleraårs underlåtenhet att på allvar ta itu med narkotikamissbruket. Aids gör attnarkofikamissbru-ket blir ännu farligare. Det allvarligaste är att antaletplatser för LVM-vård reducerats så kraftigt att lagen i praktiken blivitverkningslös. Särskilt akut är situationen i , som ju också utskottetskriver. Från moderat håll har vi gång på gång påtalat det allvarliga i att detråder brist på LVM-hem, Vi har också påtalat att enskilda behandlingshem mer böranvändas i missbrukarvården. Där finns det idéer, flexibilitet och engagemang.Behandlingshemmen kan lätt utvidgas och utvecklas. Att ett enigt utskott nu gör ett tillkännagivande när detgäller narkomanvården är mycket viktigt. ankommer det alltså på regeringenatt se till att det i praktiken snabbt åstadkommes resultat. Men ävensjälva lagarna behöver förbättras, särskilt LVM, Detta har vi A tgärder mot aids A tgärder mot aids moderaterockså påpekat gång på gång. Indikationerna beträffande LVM-vård måste utvidgastill att gälla även vid fara för annans liv. En missbrukare kan utgöra en klarfara för en annan persons liv. De missbrukande prostituerade utgör exempel pådetta. Risken för att de överför HIV-smitta är ju mycket stor. Den bästamöjligheten att avskärma den befarade smittkällan i dessa fall ger den av ossföreslagna utvidgningen av LVM-indikationerna. Det skulle kunna underlätta denödvändiga omhändertagandena. Dessutom behöver vårdtiderna förlängas. Jagyrkar därför bifall till reservation 3, Men även smittskyddslagen och de tvångsåtgärder som skallvidtas om en person inte följer föreskrifter förlorar sin innebörd, eftersomdet saknas platser för vård och behandling av de omhändertagna. Den sommedvetet sprider smitta måste självfallet kunna omhändertas. Vi kan inte stå till svars inför medborgarna om vi inteändrar, samordnar och skärper lagarna samt ser till att narkomanvården ochlagarna fungerar. Annars klarar vi inte att hindra aidsepidemin. Det kommerockså att bli nödvändigt att i vissa situationer göra HIV-test vidtvångsomhändertaganden, t, ex, när det gäller sexuella övergrepp. Jag vill avsluta mitt anförande med att ännuen gång betona vikten av personligt ansvarstagande. Det här är inte något somman kommenderar fram. Men med ett ärligt, resolut och förtroendeingivandeagerande från oss politiker och frän myndigheterna kan grunden läggas för en sådanansvarskänsla hos alla som leder till fasta livsnormer, vilka begränsarHIV-smittans härjningar. Vi moderater kan följaktligen inte stödja tanken på friasprutor till narkomaner. Lika litet kan vi tänka oss fullständig anonymitet vidaidstest. Det är minsann inte goda exempel på effektiv och kraftfull ledning avarbetet med att bekämpa aids. får ursäkta oss för detta. 196ROSA ÖSTH (c): Vi har rätt ofta anledning att diskutera aidsi denna kammare, och varje gång tvingas vi konstatera att antalet sjuka ochsmittade fortsätter att stiga. Drygt hundratalet personer har fått aids ivårt land, och vi måste utgå från att det finns flera tusen HIV-smittade. Det här är skrämmande siffror, även om de kan te sigblygsamma jämfört med de uppgifter som kommer t, ex, frän , dit smittan komett par år tidigare än till , Där räknar man med att det finns ett parmiljoner smittade, och där finns redan mer än 30 000 aidssjuka. De officiella uppgifterna från är fortfarandeknapphändiga, men det står ändå helt klart att det i flera länder där råder enhelt katastrofartad situation. Det är ett oerhört komplext problem vi har att göra med,och vi saknar också helt erfarenhet av en liknande situation. Naturligtvis ärvi alla i detta sammanhang, oberoende av partitillhörighet, besjälade av sammaönskan, nämligen att stoppa smittspridningen och komma till rätta medHlV-viruset, I vårt engagemang för detta arbete törs jag påstå att det inrymsbåde rädsla och missmod men också en hoppfullhet. Det ärnaturligt att man i denna fråga, som i alla andra frågor, kan ha olika uppfattningar,men på det hela taget råder det ändå en ganska stor samstämmighet mellanpartierna - och så måste det få vara. Det är riktigt att vi driver arbetetframåt med konstruktiva förslag, men det är en alldeles för stor och viktigfråga för att den skall göras till föremål för utspel som främst har ettpartitaktiskt syfte - det är något som har varit vägledande för oss icenterpartiet. Det som kan betraktas som mest hoppfullt för oss i Sverigeoch i den situation vi befinner oss i, är att smittvägarna för HIV ärbegränsade. Till allra största delen ankommer det på oss själva att avgöra omvi skall utsätta oss för smitta eller inte. Det är något som alla måste inse.Därför kan nästan ingenting vara viktigare än en saklig information till alla,vilken är så utformad att alla verkligen tar den till sig. Detta gäller alldeles särskilt den information som skallnå fram till ungdomarna. Den skall, som det är tänkt i den informationskampanjsom har startats, gå via skolan och samlevnadsundervisningen, men den måsteockså, eller kanske framför allt, gå via föräldrarna. Föräldrar måste få detstöd de behöver från samhället för att klara av samtal med sina barn omsamlevnadsfrågor. Det är viktigt att de unga förstår att vi vuxna i förstahand unnar dem att kunna välja en sund livsstil. Det får inte framstå så atttyngdpunkten i informationen ligger i en intensiv kondompropaganda. Det räcker naturligtvis inte med en information, utan detmåste också till andra åtgärder - det gäller inte minst för de s. k.riskgrupperna. En mycket utsatt riskgrupp är narkotikamissbrukarna, och demåste ovillkorligen snabbt få hjälp av samhället. kom det larmrapporter om hurhjälpsökande narkomaner av rädsla för att bli HIV-smittade sökte vård för sittmissbruk men blev avvisade vid sjukhusen på grund av platsbrist. Under eninterpellationsdebatt som jag hade med hösten samma årredogjorde statsrådet för en rapport som tjänstemän från socialdepartementetoch hade sammanställt, där det bl, a, sades att det bästa sättetatt hindra en snabb smittspridning bland narkotikamissbrukarna är en effektivnarkomanvård. Målet måste vara, framhölls det, att nå alla dem som missbrukarintravenöst, med provtagning, avgiftning och behandling. Det framgick också av rapporten att resurserna istorstadsområdena var helt otillräckliga. Statsrådet redogjorde också för deåtgärder som man förberedde för att komma till rätta medsituationen. Regeringen hade bl, a, överläggningar med hälso- och sjukvårdenoch med i de tre storstadskommunerna. Jag skall inte påstå att det inte har hänt något sedandess eller att man inte har försökt. Men om man ser till , därproblemen är störst, finner man att situationen definitivt inte förbättrats. Påsenare tid har tyvärr i stället vårdavdelningar stängts som varit avsedda fördessa patienter,- har ett enigt utskott konstaterat att det förhållandesom råder kan accepteras. Utskottet föreslår att gerregeringen till känna att problemen inom narkomanvården måste lösas. Det här ärnågot som vi i har slagits mycket för. I och med detta uttalandeär vår kommittémotion tillgodosedd på en mycket viktig punkt. påregeringen att ta ansvar för att denna fråga löses i samverkan mellan stat,kommuner och landsfing. Jag har helt klart för mig att det stora problemet idetta sammanhang kan vara att rekrytera personal. Men det är ett problem sommåste lösas, och det med förtur. Vi har från också framhållitatt vi ser fördelar med en utvidgning av testverksamheten. Vi har bl, a,föreslagit att alla gravida kvinnor skall erbjudas test. har vi glädjandenog kunnat notera att såväl aidsdelegationen som utskottet kommit fram tillsamma uppfattning. Gravida kvinnor kommer att omfattas ay ett allmänttesterbjudande. Det finns också uppgifter om att man förbereder ett underlagför en ytterligare utvidgning av testverksamheten. Det här är bra. Dels kan detbidra till en avdramatisering av provtagningen, dels kan man från samhälletssida på så sätt få en bättre uppfattning om smittoläget. För att slutgilfigt komma till rätta, med aids ärnaturligtvis målet att finna ett vaccin, så att det verksamma srnittämnet kanoskadliggöras. Vi vet att vi har framstående svenska forskare söm Ugger välframme, men som självfallet måste ha stora resurser till sitt förfogande, Idenna fråga finns en trepartireservation. Vi anser inte att det-klart framgårav budgetpropositionen att tillräckliga medel kommer att tas fram. Enligt ossreservanter måste det vara fullständigt klart att brist på resurser inte fårhindra forskningen. Jag villdärför yrka bifall till reservation 2, Aids är inte bara en sjukdorn. Dess förekomsthar gett upphov till en ny samhällsdebatt om samlevnadsformer, enskildas integri tetsskydd, olika yrkesgruppers arbetssituation m, m. Det är naturligt att en farsot av denna dimension uppfattas som ett stort hot mot vårt folkhem och den personliga tryggheten. Om vi politiker skall kunna klara av den stora utmaning vi står inför kommer det att krävas av oss att vi visar både samarbetsvilja och besinning, men också en viss djärvhet att våga pröva en del nya och okonventionella vägar, (forts, prot, 110) Kammaren beslöt att förhandlingarnaskulle fortsättas vid morgondagens sammanträde. 44 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följande interpellationer framställts 1986/87:235av () till utbildningsministern om tekoutbildningen vidhögskotan i : har detpågått ett arbete med att i skapa ett produktionstekniskt centrum förtextil- öch konfektionsindustrin (Proteko), Ett sådant centrum har bildats,i form av en stiftelse och med ekonomiskt stöd bl, a, från staten. Intressenteri övrigt är tekoindustrin, facket, kommun, , ochhögskolan i , Téxtilforsknings- institutetkommer att ha en filial i anslutning till Proteko, Genom riksdagsbeslut harmedel avsatts för att starta och bygga upp verksamheten, kommun harställt lokaler till förfogande och arbetet pågår nu att iordningställa ochplanera gamla Algotshuset för, ändamålet. Tanken bakom Proteko är att på en plats samla olika aktivitetersom är grundläggande för tekoindustrins utveckling. Gymnasieskolans beklädnadstekniskalinje kommer att placeras här liksom TEFO:s Boråsfilial, Det är naturligt attden utbildning som finns vid högskolan inom tekoområdet också lokaliseras hit. Somdet nu serut blir det dock inte riktigt så. går endast medpå att ungefär hälften av tekoutbildningen förläggs till Algotshuset,vill att de lokaler som blivit tomma efter nedläggningen avförskollärarutbildningen i första hand skall användas. Att på detta sättförlägga utbildningen till både högskolan och Algotshuset är olyckligt på mångasätt. Utbildningen blir sämre och det blir problem för lärare och elever sommåste pendla mellan de båda platserna. Högskolan har vid flera fillfällen fört fram sina krav omatt utbildningsverksamheten vid skall hållas samlad medhänsyn till den i utbildningsplaner fastställda integrationen av teoretiska ochpraktiska moment. Man har också framfört att det är en stor förde! med en närageografisk och funktionsmässig samverkan mellan bl, a, Proteko, högskolan ochgymnasieskolan. Mot bakgrund av de stora vinster i utbildning och förtekos utvecklingsarbete som en samlad verksamhet vid och inom Proteko innebär,så är beslut enligt min mening mycket olyckligt. Målet förutbildningen måste sättas före att just i förstahand utnyttjas. Det finns andra användningsområden för dessa lokaler; låt migbara påminna om behovet av och kravet på att åter startaförskolläramt-bildning. Med stöd av vad som anförts vill jag-ställa följande frågatill utbildningsministern; Ät utbildningsministern beredd att medverka till atttekoutbildningen vid högskolan i i sin helhet får lokaliseras ianslutning till Proteko i Algotshuset? 1986/87:236av andre vice talman () till industrir ministern om användningenav relurpapper: "Bygg inga pappersberg! "Denna uppmaning kommer från verkställande direktören i IL Returpapper,AB, somär största producent pä returpappersområdet. Bakgrunden är de goda resultat som nätts när det gällerinsamlingen av returpapper. Det är en mycket positiv inställning tillpappersinsamlingar från allmänhetens sida. Såväl kommuner,ungdomsorganisationer och enskilda har engagerat sig i pappersinsamlingar.Många ungdomsorganisationer skaffar genom pappersinsamlingar en stor del avsina årsinkomster. Den enskilda medborgaren har blivit medveten om hurvärdefullt det är att papper insamlas och återanvänds. Det ligger också ettstarkt miljövetande hos en stor del av allmänheten. Meddelande o/n interpellationer Genom detta engagemang från enskilda och organisationeroch med kommunernas ansvar har skapats en väl fungerande insamlingsorganisationpå de flesta håll i landet. Det skulle vara ödersdigert och mycket olyckligt omindustrin inte kan konsumera det papper som samlas in, utan att stora lageruppstår och insamlingen av returpapper stoppas. Det är också en risk attsorterat returpapper går till förbränning eller soptipp. Många kommer då attuppleva att insamlingsarbetet inte är till någon nytta. Följden kan bli att denväl uppbyggda insamUngsorganisationen bryter samman. Ur råvamsynpunkt är returpappret också mycketbetydelsefullt. Enligt uppgift samlade man in papper ochtidningar. Detta torde motsvara ungefär årsavverkningen på 1,5 miljoner hektarskog. För den svenska pappersindustrin är returpappret en mycketviktig råvara. av all fiber som används vid papperstillverkningen iSverige kommer från returpapper. Vid en rundringning till återvinningsföretag ochreturpappersförbrukare har jag fått ett entydigt svar på två frågor: Man känner oro för att intresset för pappersinsamlingförsvinner om inte industrin kan ta emot pappret. Man har stora förhoppningar om att behovet av returpapperinom kommer att öka. Enligt min mening vore det därför värdefullt med någonform av statlig åtgärd för att stimulera industrin till utbyggnad avanläggningar för användning av returpapper. En garanti till industrin att returpapper inte används sombränsle är också vikfig. Då vet industrin att den kan räkna med denna råvaraoch satsa på en utbyggnad just på detta område. Likaså vore det motiverat medlagerstöd som denna utbyggnad sker. Med hänvisning till det anförda vill jag ställa följandefråga till industriministern: År statsrådet beredd vidta åtgärdersom innebär att insamling av returpapper kan fortsätta oförändrat utanstörningar? 1986/87:237av () till utbildningsministern om svenskundervisningen förinvandrare: