prot · GA0945 · 1986-12-31 00:00:00 — ochSovjetunionen har fört bilaterala förhandlingar om rymdvapen,strategiska kärnvapen och medeldistansvapen. Expertmöten har ägt rum mellan demom t.éx. kärnvapenprov och kemiska vapen. Denna dialog och utbytet av konkreta förslag har väckt förväntningar.President och generalsekreterare har spätt på dessaförväntningar. De gjorde det näi' de träffades i ochförklarade att eti kärnvapenkrig inte kunde vinnas och aldrig fick utkämpas,att de inte skulle eftersträva militär överlägsenhet, och att de ined störrekraft skulle arbeta på att snabbt nå resultat i bilaterala och multilateralaförhandlingar. De gjorde det redan före genom att. sidor,lägga fram långtgående förslag om kärnvapennedrustning. Sedari dess har optimism och pessimism snabbt avlöstvarandra. Reykja- vikmötet blev dramatiskt. För såg det ut som om det otroliga skulle bli sant och som om det näst intill omöjliga höll på att bli verklighet. Den överenskotninelse man ser ut att ha haft inom räckhållskulle ha kunnat bli historiens mest långtgående nedrustningsavtal. Men de tvålät tillfället glida dem ur händerna. Parterna lyckades ändå närma sig varandra på flera viktigaområden. Formella överenskommelser ingicks inte, men en god grund lades förresultat i de bilaterala förhandlingarna - om viljan verkligen finns. Oenigheten om vad som höll på att hända i harsedan tilltagit. Det som pågår kan delvis ge intryck av att vara enorganiserad reträtt från vad vissa upplevt som en alltför utsatt position. Vissa element i en preliminär eller villkoradöverenskommelse kan urskiljas i de rapporter vi fått: 1 fråga om strategiska kärnvapen var man överens om enminskning av antalet stridsspetsar till cirka hälften . skulle alla ballistiska strategiska kärnvapen elimineras, eller enligtvissa uppgifter alla strategiska kärnvapen. Man var enig om att dra bort alla amerikanska ochsovjetiska medeldistanskärnvapen från - en åtgärd vi från svensk sidaskulle välkomna. 100 vardera skulle behållas på den amerikanska kontinenten ochi den asiatiska delen av . Man talade vidare om en frysning aveller ett tak för kärnvapen med kortare räckvidd, dvs. mindre än , mendet är inte klart vad detta egentligen skulle ha inneburit. I fråga om kärnvapenprov tycks man ha varit nära enöverenskommelse om ett slags stegvis process. Rymdfrågan var tydligen den avgörande stötestenen,iReykjavik. Bägge sidor tillmäter, från olika utgångspunkter, det amerikanskaSDI-programmet en helt central betydelse. Världen har all anledning att kräva att ochSovjetunionen nu söker lösningar på återstående frågor, inte mirist pårymdområdet. behöver inte ändras. Det är avtalsparternas uppgiftatt själva finna en gemensam tolkning av avtalet. Därigenom kan de bidra tillatt stärka det. Men hoppas att , liksom alla andra avtal pänedrustningsområdet, kommer att tolkas så att största möjliga restriktioneråläggs parterna. lade vid sitt möte i , någraveckor efter Reykjavikmötet, fram ett förslag till hur dessa problem kanangripas. Kommissionen konstaterade att vad som krävs är enöverenskommelse om var skiljelinjen skall dras mellan tillåten forskning ochförbjuden testning och utveckling av ABM-system. För att lösa denna fråga borde , framhöllkommissionen, presentera sitt forskningsprogram på detta område för dé närmastetio åren. bör ges möjlighet att i denna presentation identifieraexakt -vilka aktiviteter som man anser strider mot avtalet. börgöra motsvarande presentation av sin forskning. Med utgångspunkt i detta utbyte avfaktiska planer bör sedan parterna söka sig fram till en gemensamavtalstolkning. Det är intressant att notera att Reykjavikmötet faktisktantydde en omprövning av något som varit av grundläggande betydelse för detinternationella säkerhetssystemet under , nämligen kärnvapenav-skräckningen.Man diskuterade inte bara numeriska begränsningar av olika vapenkategorier utanderas totala avskaffande. Kärnvapenavskräckningen kan inte utgöra en grund förinternationell fred och stabilitet. Den kan inte avskaffas över genom önsketänkandeeller slagord. Den kan absolut inte avskaffas genom tekniska genombrott iutvecklingen av s. k. defensiva vapensystem. Som sade i , är det helt klart attett projekt av SDl-typ "kommer att öka kapprustningen i stället för attgöra kärnvapen obsoleta och att det därför kommer att bli ännu ett bidrag tillden fortsatta vertikala kärnvapenspridningen. Antalet stridsspetsar på varjemissil kan komma att ökas som en motåtgärd. De offensiva missilerna kanmodifieras för att göras mindre sårbara. Antalet luftburna vapen och däsärskilt kryssningsrobotar kan ökas betydligt. Och system för att bekämpa ettförsvarssystem mot ballistiska robotar kan komma att utvecklas. Sammanfattningsvis:kärnvapenkapprustningen skulle åter accelerera." Vägen till kärnvapnens avskaffande går genom balanseradoch ömsesidig nedrustning av både konventionella styrkor och kärnvapen. På såsätt kan förtroende byggas och förutsättningar skapas för gemensam säkerhet. måste nu ta till vara alla tillfällen som ges föratt påminna och om vad de själva åtagit sig -ratt förhindra en kapprustning i rymden och avsluta den på jorden, att slutligenavlägsna alla kärnvapen, överallt. De säger själva att alla de förslag de lagti ligger kvar på förhandlingsbordet. är självfallet besviketöver att förväntningarna på väsentliga resultat i inte infriades. Detär nödvändigt att man finner vägar för att gå vidare från de principiellaöverenskommelser som ändå nåddes i . Nedrustning angår alla stater. Därför är det naturligt förSverige att kräva att nedrustningsförhandlingar framför allt förs imultilaterala former. Vi har all anledning att peka på resultat som uppnåtts imultilateral förhandlingsverksamhet. Dess möjligheter demonstrerades tydligt av denframgångsrika . Konferensens resultat är både politisktoch militärt betydelsefullt, för svenska säkerhetsintressen och för europeisksäkerhet och samarbete. Ett fullständigt provstopp är en nyckelfråga i arbetet förkärnvapennedrustning. Det har gått premiärministerNehru först reste kravet på ett provstopp. Ingen fråga har som denna kommit attstå i centrum för nedrustningsdebatten och den folkliga opinionens arbete - pågoda grunder. Ett fullständigt provstopp är viktigt för att hejda denkvalitiativa utvecklingen av kärnstridsspetsar. Ett fullständigt provstoppskulle motverka fortsatt kärnvapenspridning. Det skulle politiskt bli envändpunkt och visa attkärnvapenmakterna menar allvar med sina högtidliga deklarationer om stopp förkapprustningen med kärnvapen. Från amerikansk sida sägs att ett provstopp bör vara ettmål endast på lång sikt. Enligt svensk uppfattning är det mer angeläget attförbjuda kärnvapenprov nu - när kärnvapen finns i överflöd och när nya och mersofistikerade system ständigt utvecklas. har, som utrikesutskottet i sitt betänkandeuppmärksammar, särskilt på verifikationsområdet kunnat göra betydelsefullainsatser. FOA:s arbete på detta område har varit framgångsrikt ochutomordentligt värdefullt. Vi spelar en mycket aktiv roll inom denseismologiska expertgruppen vid nedrustningskonferensen i liksom förfemkontinentinitiativets verifikationserbjudande. Det finns inga tekniska hinder för att kontrolleraett provstopp. Verifikationssvårigheter kan inte av någon med anspråk påtrovärdighet anföras som skäl för att motsätta sig ett provstopp. Det finns bred politisk enighet i om attprotestera mot alla kärnvapenprov - oavsett vem som spränger. Det kommer vi attfortsätta med. Det kommer vi att göra om fortsätter attspränga och om låter sitt moratorium löpa ut . Vikommer att fortsätta att protestera mot de franska provsprängningarna, somutskottet särskilt tagit upp, liksom mot andra kärnvapenprov. Som ett första steg måste kärnvapenmakterna åtminstonedeklarera ett temporärt stopp för provsprängningar. Kongressens inställning kankanske bana vägen för en amerikansk omprövning - en omprövning som måste kommatill stånd. Och måste förlänga sitt moratorium som löper ut . Det är nu nödvändigt att nedrustningskonferensen i Genevetillåts inleda ett substansarbete om alla aspekter på sin första och främstadagordningspunkt, ett fullständigt provstoppsavtal. Arbetet har fördröjts avmotsättningar i viktiga sakfrågor, men lika mycket av fruktlösa och utdragnadiskussioner om mandatfrågor. Från svensk sida har vi haft anledning att inedrustningskonferensen och i vädja till alla stater omatt nu tillåta arbetet att komma i gång. Jag hoppas att vi kommer att seresultat när nedrustningskonferensen återupptar sitt arbete. I nedrustningspolitik finns platsför visioner- därför att visioner är nödvändiga för att visa att radikalaförändringar är möjliga. Där finns också plats för små, blygsamma och jordnäraförslag - därför att också begränsade framsteg kan visa vägen mot enförnuftigare kurs. Vår politik präglas och måste alltid präglas av realism.Den som arbetar för internationell nedrustning beskylls ibland för att intevara just realist. Men detta bygger på en avgörande felsyn. Realism är att inse att världens säkerhet inte kan byggapå hotet om dess förintelse. Realism är att inse att säkerhet inte kan byggasav datorer, satelliter eller alltmer förfinade missiler. Realism äratt inse att säkerhet kräver nedrustning. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. AnL 21GUNNAR (): Bland många unga människor finns bådeen oro och ett hopp - en oro för att det värsta skulle kunna-hända, men ocksåett hopp om att någonting skall kunna ske som eliminerar riskerna för krig. Jag tror att det är viktigt att man visar att fredsarbetetinte alltid behöver ta vägen över de mycket storvulna löftena, som ibland ärmycket svära att infria, utan ofta kan ske i ett större sammanhang med mångasmå steg. Det är viktigt att visa detta.-Annars bidrar man till en känsla avvanmakt, som vi kan se att många unga människor känner, men som vi ändåinnerst inne måste hoppas är onödig. Det är genom att se sakerna i ett störreperspektiv som vi skapar förutsättningar för att genom politiskt arbete göravad vi kan för att säkra fred. Jag skulle helt kort i detta sammanhang, herr talman,vilja bemöta vad sade alldeles om frysningen. Jag tror det är en väsentlig skillnad mellan att tala omfrysningen och andra element i nedrustningsarbetet i ett större sammanhang, ochatt sätta upp det enskilda kravet som något slags allena saliggörande medel.Jag tror att det är genom att skruva upp förväntningarna inför det enskildakravet som man skapar de falska förhoppningarna. Det är genom att sätta in politikeni ett större perspektiv som man också skapar en möjlighet att genom praktiskaoch enskilda steg föra fredsarbetet framåt. Det är mot den bakgrunden vi moderater tycker att det ären väsentlig skillnad att tala om frysningen som ett led i en störreöverenskommelse. Jag tror också att den diskussion som kommit efterReykjavikmötet illustrerar detta. Det är genom att diskutera en, mängd olikavapensystem tillsammans som man skapar en förutsättning att göra konkretaåtgärder. Herr talman, det är nämligen så att det är viktigt att ifredsarbetet'och nedrustningsarbetet slå vakt om att säkerheten och klokhetenfår gälla. Det får inte bli så att vi på grund av en känsla av vanmakt låterfruktan förtränga kraven på frihet och demokrati. Då urholkar vi i självaverket fredens verkliga förutsättningar. Det är därför som den stora utmaningen för svensknedrustningspolitik måste vara att både värna friheten och demokratin och göra vad vi kan för att skapa förutsättningar för en nedrustning som är ömsesidig och kontrollerbar. Detta ställer i sin tur krav på en insikt om de skillnadersom gäller villkoren för fredsarbete mellan demokratiska nationer ochtotalitära regimer. I diktaturen finns en definitionsmässigberedskap inbyggd i själva systemets sätt att fungera, en beredskap att brukavåld mot de egna medborgarna och givetvis också mot andra länders medborgare.Vi ser det i dessa diktaturregimer, men också i de länder som ärockuperade av den sovjetiska krigsmakten. Så länge denna situation råder, så länge det finns regimersom anser sig ha rätt att bruka våld gentemot egna medborgare och andra länder,måste vi i som ett led i vårt arbete för freden också se till att vihar ett starkt försvar. Detta står inte i någon motsatsställning tillvåra-nedrustningssträvanden. Så längeden situationen består måste vi slå vakt om kontrollerbarheten i varjenedrustningsåtgärd som vi föreslår. Annars kan vi kanske bidra till ennedrustning, men det blir inte en nedrustning som gynnar freden. Vi måste också inse skillnaden ifredsarbetets villkor. I öst är det ledarna som bestämmer vad människor fårsäga. I väst är det människorna som i fria val bestämmer vad regeringarnaskall göra. Detta gör att vi har anledning att bedöma de uttalanden som görsfrån öst på ett annat sätt än den debatt som förs i de västeuropeiskaregimerna. Den debatt som förs i väst är fri. Den innehåller många olikaåsikter. Den sorii förs i öst är inte fri. Den är bestämd av det regerandepartiet ensamt, och löften och utfästelserna kan inte kontrolleras av någon. Det är därför viktigt, herr talman, att inte låtafredsarbetet styras av de mest storvulna löftena. Vi får inte heller bortsefrån den skepsis och den kritiska attityd som är nödvändig för en klokoch säkernedrustningspolitik. Snarare är det viktigt att vår fruktan för kriget och vårthopp om freden låter sig uttryckas genom kloka överväganden i varje steg ochunder vaktslående om den säkerhet som vi har . Varken klokheten ellersäkerheten står i motsatsställning till vår strävan efter freden. Herr talman, det är mot den bakgrunden som jag menar attdet är välgörande med den debatt som råder om den kärnvapenfria zonen ochde skrivningar som finns i utskottets betänkande. I utskottets betänkande försdebatten om den kärnvapenfria zonen i det.större sammanhang där den bör föras.Där förs den tillsammans med den verklighet och de problem som olika typer avavtalsförhållanden alltid ger när det gäller ett alliansfritt landssäkerhetspolitik. Borta är den tid då den kärnvapenfria zonen framställdessom den allena saliggörande nyckeln till fred och säkerhet. är den frågan insatt i ett betydligt större sammanhang.Herr talman, det är bra: Som jag sagt är det sakligheten och detstörre perspektivet som gynnar freden. En alltför stor tillit till ensymbolfråga kan skapa falska förhoppningar. Det är i det större perspektivet somstegen mot freden kan tas. Därmed kan man infria människors hopp omnedrustning. AnL 22 () replik: Jag hade hoppats slippa ta upp dendetaljerade debatten om frysningsresolutionen, men jag måste ändå göra det.Gunnar inlägg gjorde mig tveksam till om moderata samlingspartiet isak står bakom den eller ej. Jag har kontrollerat frysningsresolutionerna några årbakåt. Det finns en enda liten förändring, den som den borgerliga regeringen iNorge hängde upp sin röst på och .som nu i sittsärskilda yttrande åberopar, i förra årets resolution. Det sägs i en preambulärparagraf föjande: "Consideringthat a nuclear-arms freeze, while not an end in itself, ". Alltså:"i sig själv inte slutet", det står där. men resolutionen i övrigt ärexakt likadan som förut. Kraven är exakt desamma. De talas om enenda sak: En deklarerad - icke förhandlad - frysning av kärnvapenmakterna somett första steg till ett fullständigt nedrustningsprogram. Detta skulleinnehålla ett stopp för alla kärnvapenprov, ett avskaffande av både produktionoch utveckling av kärnvapen och kärnvapenbärare, en vidare utveckling och framförallt ett förbud mot tillverkning av klyvbart material. Dessa krav, som har funnits i resolutionerna ,har sagt vara oacceptabla. är resolutionen exakt likadari, men i en liten förtextstår att frysningen inte är ett slut i sig själv. Nej, inte någonstans i resolutionen antyds att enfrysningsresolution skulle innebära lösningen på alla kärnvapennedrustningsproblem. På en punkt vill jag faktiskt hålla med . Vimåste kunna kontrollera våra nedrustningsförslag. Därför har också ett sådant förtroende i detinternationella samfundet, vare sig det gäller nedrustningskonferensen iGeneve, , konferensen i eller Förenta nationerna.När lägger fram förslag är de kontrollerbara. Då vet världens länderatt vi har vetenskaplig kompetens bakom våra förslag. Jag vill säga att dettaär en både klok och förnuftig nedrustningspolitik. Som jag sade måste nedrustningspolitiken innehålla mångaelement, både små steg och stora. I sitt särskilda yttrande säger , att när nu detvå supermakterna har börjat tala om verkliga minskningar av kärnvapen, är detkanske bättre och mer angeläget att fortsätta på denna väg än att ägna sinakrafter åt en frysningsresolution. Jag tror inte vi skall vara alltför hoppfulla omkärnvapenmakternas snabba neddragning av kärnvapenarsenalen. Men låt mig sägaatt världens nationer i med 139 röster stöddefrysningsresolutionen. var det 131 röster. AnL 23GUNNAR () replik: Jag tycker inte skall varaså rädd för att det finns olika uppfattningar i denna fråga, liksom i andrafrågor i vad gäller nedrustningsarbetet. Det är faktiskt så att denna friadebatt har varit till nytta inte minst för själv. är den tid avlägsen då på ettmycket litet förpliktigande sätt ställde stort hopp till vad en kärnvapenfrizon innebär. Jag tror att sakläget år detsamma i detta fall. Det vore bra om vikunde undvika att se vart och ett av de enskilda symbolkraven isolerat från deandra. Dessa krav bör ses i de större sammanhangen. Den öppning i resolutionensom innebär att en frysning skall ses i ett större sammanhang gör den meraintressant och relevant att diskutera. Jag skulle också vilja betona det som sade om kontrollerbarheten, som är ett av de viktigaste elementen idetta sammanhang och som har präglat mycket av debatten om den kärnvapenfriazonen. Jag vet att har intagit en ganska avoghållning till att krav på kontrollerbarhet skulle ställas. Jag vill därförfråga henne om hennes senaste inlägg innebär att hon nu helt ansluter sig tilluppfattningen att man skall ställa omfattande krav på kontrollerbarheten närdet gäller den kärnvapenfria zonen. AnL 24 () replik: För det första tror jag inte att detnågonstans står att man skall se frysningen i ett större sammanhang. Det endasom är angivet i FN-resolutionen är att frysningen inte är något mål i sig, ochdet är en sanning som vi alla kan skriva under på. Jag vågar nog för det andra påstå att min uppfattning närdet gäller en kärnvapenfri zon i varit densamma från den första dag dåjag uttalade mig om den oeh fram till . En kärnvapenfri zon i är enfråga för de nordiska staterna att komma överens om. När de är överens om ensådan, skall de av kärnvapenmakterna kunna utkräva vissa utfästelser. Detta harklart redovisats från den sida, och den redovisningenskiljer sig inte på någon punkt från det som jag har sagt om enkärnvapenfri zon i . Jag skulle vilja rekommendera attmera lyssna till det som jag själv säger än till det som Svenska Dagbladetskriver om min uppfattning. I så fall skulle vi kanske komma närmare varandra idenna fråga. Tanken på en kärnvapenfri zon i har kommit ett brastycke på väg tack vare dels en seriös debatt i den svenska och i andraparlament, dels en stor folklig opinion som önskar att våra länder skall varakärnvapenfria inte bara i fredstid utan också i krigstid. Därmed ställer manockså krav på sina regeringar att arbeta för det målet. Samtliga politiska partier här i har också givitregeringen i uppdrag att arbeta för en kärnvapenfri zon i . Detta arbetepågår både här och i de övriga nordiska länderna, såsom framhållits av fleratidigare talare. Arbetet bedrivs såväl på parlamentarisk nivå som på regeringsnivå.Jag tror mig kunna säga att ett ytterligare steg med all säkerhet kommer atttas när utrikesministrarna träffas för att återigen diskutera enkärnvapenfri zon. Det skulle vara underligt om vi inte då kom fram till att eninternordisk expertgrupp skall börja arbeta för en kärnvapenfri zon i Norden.Därmed tror jag att det envetna folkliga opinionstrycket och intresset frånparlamenten, trots ett idogt motstånd från många moderata förespråkare, gör attvi ändå börjar närma oss ett första steg mot en kärnvapenfri zon i . AnL 25GUNNAR () replik: Jag skall inte träta alltför mycket med MajBritt med anledning av de olika inlägg hon nu serverar kammarensledamöter utan uppehålla mig vid den fråga som replikväxlingen gällde. I vad avser frågan om zonen är på väg eller ej tror jagatt en förutsättning för att den diskussion som förts om den kärnvapenfriazonen har kunnat leda till en ökad klarhet i samtliga de nordiska länderna harvarit att det funnits personer som intagit en mera kritisk och skeptiskhållning än vad gjorde när hon var som mest aktiv i dendebatten. Jag kan nog hålla med henne om att det är sannolikt att henneshållning är oförändrad än , inte minst med tanke pä att hon under enrelativt kort tidsperiod, då debatten var som hetast, visade sig ha ett antalolika uppfattningar. Det vore underligt om inte någon av dem fortfarande skullehålla. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 26 (): I motion U401 har krävt attSverige vid utländska flottbesök i svenska hamnar skall kräva garantier för attkärnvapen inte medförs. På grund av utlandsresa kan motionären inte själv deltai debatten. Med några kryptiska formuleringar avslår utskottetmotionen. Man skriver: "En följd av kärnvapenmakternas hållning i dennafråga är att de sannoliktinte skulle lämna några garantier om sådana avkrävdes dem. Utskottetutgår liksom regeringen från ätt det svenska förbudet respekteras' av besökandeörlogsfartyg." Vilken hållnirig är det man syftar till egentligen? att kärnvapenmakterna anser att inte har med att göra vilkenlast som finns ombord eller menar man att kärnvapenmakterna anser sig kunnasätta sig över förbud mot kärnvapen på vårt territorium? När man meddelar tillstånd för örlogsbesök, sägerregeringen: "Det rader generellt förbud att medföra kärnvapen vid besök iSverige. utgår från att detta föi-bud strikt iakttages. "Då borde det väl vara naturligt att man också fick de garantier som motionenkräver. kräver numera sådana garantier från demilitära fartyg som besöker deras hamnar. Utskottet konstaterar i detsammanhanget att detta lett till att kärnvapenmakterna nu inte gör några besökdär längre. Drar dä inte utskottet några slutsatser av denna konsekvens? För deflesta människor är det naturligt att tolka detta handlande som att kärnvapenuppenbarligen finns ombord och att kärnvajjenmakterna då hellre uteblir frånländer som kräver garantier om motsatsen än att avstå från denna last vidbesöket. Utskottet anser alltså att det är onödigt med någragarantier i vad gäller lasten, i detta fall den mest ohyggliga av laster.Betyder det i så fall att fartyg med annan farlig last också kan strunta isvenska krav? Det blir ju följden av utskottets uttalanden. Myndigheterna skalli så fall i fortsättningen förutsätta att rederierna fraktar och hanterarexplosiva varor, brandfarliga ämnen, flytande ammoniak och andra livsfarligagifter i enlighet med lagar och förordningar från resp. hamnmyndigheter utanatt som kräva mycket detaljerade uppgifterom lastensart och omfång. I mångafall måste hamnens brandskydd och annan räddningstjänst vara varskodd, ochenligt hamnutredningen haren innehavare av allmän hamn rätt att, om han finnerdet påkallat, vägra ett fartyg tillträde till hamnen, om fartyget har farliglast eller eljest anses utgöra en potentiell fara. En sådan potentiell faraanser utskottet tydligen inte att ett kärnvapenbestyckat fartyg är. Vi är ganska niånga som anser att skall stå emotkärnvapenmakternas översittarfasoner. Om klart tar ställning ochkräver garantier, kommer dessutom att vinna respekt både som motståndaretill kärnvapen och för ställning som neutral och alliansfri stat. Jag yrkar bifall till motion U401. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL 27OSWALD (vpk) replik: Prot. Det är mycket glädjande och mycket bra attIngela 9december 1986 från har väckt denna motion ochatt talar för den i kammareri.