prot · GA0965 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:65 1 8 Allmänpolitisk debatt (forts, från prot, 64) AnL 1 (): Jag vill anknyta till den regionalpolifiskadebatten och anlägga ett jämsfälldhetsperspektiv pä den. fick landets samtliga länsstyrelser ettjämställdhetsuppdrag av regeringen. Det innebar att man skulle analyserakvinnornas situafion och också redovisa de program man gjort för att främjakvinnornas ställning på arbetsmarknaden och i utbildningen, Def härlänsuppdragef har resulterat i att kvinnornas situafion verkligen lyfts fram.Särskilt tydligt framstår då att kvinnor i de s, k, skogslänen har en svagställning på arbetsmarknaden. Det är därför glädjande att åretsbudgetproposition har en så klar regionalpolitisk profil. De särskildasatsningar som föreslås inom bl, a, utbildning, sjukvård, kommunikationer ochkommunal skatteutjämning kommer naturligtvis också direkt och indirekt attförbättra möjligheterna för kvinnor i skogslän att få arbete och utbildning.Och dessa satsningar är nödvändiga. Jag vill här ge några exempel, I samtliga sju skogslän kan man ur flytfningssfatistikenutläsa att de unga kvinnorna, de som är , flyttar ibetydligt större omfattning än männen i samma åldersgrupp. En orsak ärnaturligtvis att de unga kvinnorna har svårare att få arbete i de"tunga" basindustrier som präglar skogslänen och som främstsysselsätter män. Kvinnorna är också oftast utbildade i omsorgsyrken, och inomdessa yrken har storstadsregionerna brist på personal. Vi vet aft många unga kvinnorfrån skogslänen flyttar till vårdjobb i storsfäderna. För alla skogslän är de unga kvinnornas utflyttning mycketoroande. Av erfarenhet vet vi nämligen aft den som flyttat ofta inte kommertillbaka. Man bildar familj på den nya orten och blir mindre benägen att"röra på sig". Fortsätter trenden kommer vi att få skogslän med män i20-40-årsåldern som inte kan bilda familj eftersom kvinnorna har flyttat. För att kunna behålla de unga i skogslänen måste vi alltsåse till att båda könen, men särskilt flickorna, får möjlighet fill bådeutbildning och arbete så nära hemorten som möjligt. För flickorna behövs därföri dag särskilda och snabba insatser, så att de kan stanna på sina hemorter. Försök har gjorts t, ex, med särskilda teknikkurser förflickor och kurser för s, k, brytarpersoner, dvs, sådana som valtotradifionella yrken. Jag menar att sådana åtgärder måste bli regelbundnainslag i skolors och myndigheters verksamhet. Jag villge ett annat exempel. Kvinnorna i skogslänen är betydligt mer beroende avanställningar i än kvinnor i genomsnitt i landet, I skogslänenär färre kvinior i enskild tjänst. Och i statlig tjänst är skogslänskvinnornasandel mindre än genomsnittet i landet. Enligt alla prognoser kommer den kommunala sektornsexpansion att avta. Detta kommer att vara särskilt negafivt för kvinnorna iskogslänen och speciellt för de unga kvinnor som nytillfräder påarbetsmarknaden. Dessa måste därför utbilda sig inom andra yrken än inom detraditionellt kvinnliga. Grovt sett kan man säga att i glesbygdskommuner är färrekvinnor i arbete och fler arbetslösa än i länen som helhet. Detta berornaturligtvis på att antalet arbeten är mindre och att antalet yrken ärbegränsade. Fördelningen av regionalpolitiska medel är beroendeav arbetslöshetstalen. Detta blir missvisande, då vi vet att många kvinnor iglesbygderna infe anmäler sig som arbetssökande, eftersom de anser defutsiktslöst. Detta gäller också deltidsarbetande kvinnor som skulle viljaarbeta fler fimmar. Därför bör man vid fördelningen av regionalpolitiska medelockså väga in förvärvsfrekvens och sysselsättningsgrad. Statistiken beträffande förvärvsfrekvensen ger inte enrättvisande bild av den verkliga situationen. Den som arbetar pervecka upptas i stafisfiken som förvärvsarbetande. Vi vet aft många kvinnor iglesbygden arbetar "kort-korta" deltider, , men deupptas ändå i statistiken på lika villkor som vanliga deltidsarbetande. Inte sällan arbetar kvinnorna säsongsvis med exempelvisskogsplantering, bärplockning och lönsömnad och varvar def med vikariat ellertimtjänst inom den offenfliga sektorn. Sysselsättningsgraden inom varje deltid blir oftast så lågatt kvinnorna får sämre social- och arbefsmarknadsvillkor än vad den fakfiskainkomsten ger vid handen. Om deltidsarbeten och vikariat kunde slås ihop ochtillsammans utgöra grund för förmåner inom arbetsmarknads- ochsocialförsäkringarna skulle en av effekterna av den speciellaskogslänsarbetsmarknaden kunna elimineras. Antalet kvinnliga företagare i skogslänen har fördubblatsunder de . Allt företagande måste ha en realistisk ochekonomisk grund att stå på. De produkter som kvinnliga företagare villproducera är ofta ovanliga inslag i jämförelse med de produkter som länsorganoch kommuners näringslivssekretariaf vanligen stöter på. Det är mycket viktigtatt dessa kvinnliga företagare fär allt def stöd de behöver. Ett av de stöden ärdef s. k. starfa-egef-bidragef. Det är relaterat tillA-kasseersättningen, vilket innebär att den som har låg kassaersäftning ocksåfår ett lågt starta-egef-bidrag. Kvinnor i glesbygd har på grund av arbetsbristofta låga löner och därmed låg kassaersättning. Många kvinnor är inte hellermedlemmar i . De ekonomiska förutsättningarna för att starta ett egetföretag är alltså sämre för kvinnor i glesbygd. De kreativa förutsättningarnaär däremot inte nödvändigtvis sämre. Det lokaliseringsstöd som skogslänen beviljades 1985/86har i betydligt mindre utsträckning kommit kvinnor än män till godo. Av denberäknade sysselsättningsökningen till följd av lokaliseringsstöd har totalt iskogslänen ca 36 %gällt arbeten för kvinnor. Enligt regelverket för lokaliseringsstöd skall andelensysselsättningstillfällen som skapas för varje projekt tillfalla vardera könetmed . Dispens från detta krav kan ges. Av statistiken kan man utläsaatt antalet dispenser varit alldeles för stort i flera av skogslänen och attdispensgivningen därför måste blir mer restriktiv. I budgetproposifionen föreslås att kvoteringsregeln skallutvärderas. Jag hoppas att denna utvärdering åtföljs av ett program förutbildning av kvinnor, så att antalet dispenser från kvoferingsregeln kanminimeras. Jag har lyft fram några exempel som visar attkvinnors rätt till arbete och egen försörjning ännu inte är uppnådd iskogslänen. I en mofion i den här frågan har jag och mina medmofionärer lagtfram förslag om konkreta åtgärder som delvis kan förändra den arbetsmarknad iskogslänen som är alltför manlig. AnL 2 (): Låt mig först slå fast att lyckans gudinnahar lett mot . Halverade oljepriser och sjunkandedollarkurs har givit stadga åt de europeiska ekonomierna, så också åt densvenska. Def märktes för övrigt från olika håll i gårdagens debatt. Vårtunderskott i bytesbalansen är borta, och en kraftig dämpning av inflationen harskett. Så om vi levde isolerade från omvärlden, skulle framfiden se ganska ljusuf. Men tyvärr hopar sig orosmolnen, något som finansministernockså mycket riktigt påpekar i finansplanen. Vi kan inte räkna med ytterligaredraghjälp i form av sjunkande oljepriser. ekonomer räknar medatt vi skulle ha haft en inflation på i stället för som 3,, och eft bytesunderskott på ca i stället för eftöverskott på , om inte allt detta inträffat. Alltså kvarståregentligen samma problem som före oljeprisfallef, nämligen att vår inflation ärför hög i förhållande till inflationen i våra viktigaste konkurrentländer.Medan regeringen i förväntar sig en inflation på , vilket jag trorär ganska lågt räknat, väntar sig våra viktigaste konkurrentländer ungefärhalva denna inflationstakt. Men också de hänger på en mycketskör tråd. För talar SCB:s stafistik sanning, så hade vi den högstalöneglidningen sedan löneexplosionen i mitten av 1970-falef, . Fredagensprisstopp kan bara ge temporär lindring. Def gynnar ingen men drabbar inte minstsmåföretagen, som hamnar i byråkratifällan om de av någon anledning måste höjapriserna. står def visserligen i fjolårets avtal på den privatamarknaden, aft om löneglidningen blir för stor 1986 så skall en del av denna s.k. överlöneglidning avräknas från den avtalsmässiga löneökningen 1987. Dettaär dock ingen garanti för aff de totala kostnadsökningarna sjunker . Såvisst finns det anledning att dela finansministerns oro för framtiden. Men jagtycker inte att han tagit de rätta konsekvenserna av sin oro, I stället förkostnadssänkan-de åtgärder föreslås nämligen i budgeten en höjning avarbetsgivaravgifterna med inte från början avnästa år. Detta kommer att kosta arbetsgivarna ungefär 5 300 milj, kr, om året.Regeringens fromma förhoppning att löntagarorganisationerna skall avräkna denna summa i1988 års avtalsrörelse delas nog inte ens av regeringens ivrigaste supportrar.Vi riskerar i stället att få ytterligare fart på lönekostnadsspiralen. Def finns ännu tid aft styra skutan rätt ochhälla arbetslösheten nere - något som hitfills varit mycketframgångsrikt med, oavsett regering: Arbetslösheten är ett gissel som måstebekämpas, därom är vi eniga. En första åtgärd måste vara att få fart på främstindustrins investeringar. Faktum är att industriproduktionen stagnerat de tvåsenaste åren, som lönekostnads- och prisökningarna är högre än ikonkurrentländerna. Om man undantar bilindustrin kommer industriinvesteringarnaaft hållas fillbaka även , För den övriga verkstadsindustrin vänderden tidigare investeringsuppgången mot en minskning. Den första viktiga åtgärden borde därför vara att släppainvesteringsfonderna fria för maskiner och inventarier, vilket vi moderaterhar iiiofioneraf om . En andra åtgärd är aft ta tillbaka tankarnapå en höjning av arbetsgivaravgifterna. Höjda löneskatter brukar ha en negativinverkan på sysselsättningen. Oron för ökad arbetslöshet är med andra ordbefogad. Men det behövs också åtgärder av mer djupgående karaktär,åtgärder som gör att företagarna känner aft det lönar sig att investera ocksåpå lång sikt. Detta gäller inte minst landets 280 000 småföretagare, somtillsammans sysselsätter inte mindre än 1,3 miljoner människor, I dessa företagfinns en sforsysselsättningspofenfial. svarade de för av allaanställningar i det privata näringslivet. För att skapa underlag för en mera långsiktiginvesteringsvilja bör man avskaffa löntagarfonderna, något som de treicke-socialistiska partierna är helt överens om. Företagarna ser med rättadessa fonder som ett socialise-ringsinstrumenf.som successivt kommer affurholka ägandet i företagen, Aft som LO-ordföranden karakteriseralöntagarfonderna som marginella företeelser är att underskatta fonderna. År1987 kommer fonderna att kunna rekvirera . Vid slutet av är1987 kan fonderna ha fått ut näsfan , eft belopp som är cafem gånger större än vad rekvirerat sedan starten , I takt med ökade resurser söker sig nu löntagarfondernaockså in på småföretagsområdet, vilket innebär att småföretagen viavinstdelningsskaften och den särskilda tilläggspensionsavgiften, pålönesumman, får betala till sin egen socialisering. Med alla dessa pengar försöker alltså fonderna köpa sigförbi det massiva motstånd som finns inom näringslivet mot löntagarfonderna.Det är därför med stigande förvåning man läser om ett antal direktörer iHandelsbanken som gör privataffärer med östra löntagarfonden. Visst kan en affär med en av fonderna på kort sikt varalönsam - det betvivlar jag inte. Fonderna är beredda att gå långt för att, somjag sade, köpa in sig i näringslivet. Till detta kommer att fondernaskattefritt möjliggör satsningar på villkor som dramatiskt avviker från vad somär marknadsmässigt. Men det finns också skäl för en svårt frestad företagareatt i detta läge anlägga ett längre perspektiv. Vad betyder det för mittföretag om fonderna flyttar fram sina positioner i svenskt näringsliv? kortsiktigavinst får vi betala fillbaka i andra former, när socialisterna ökar sittinflytande över företagen? Hur mycket snabbare går infe socialiseringsprocessenom några av de tilltänkta offren samarbetar med sina motståndare. Att man avstår från att samarbeta med fonderna innebärinte någon bojkott - det vill jag markera särskilt klart här . Självfalletskall fonderna, precis som alla andra som gör lagliga affärer på den svenskakapitalmarknaden, fritt kunna köpa och sälja värdepapper som befinner sig i denallmänna handeln - det är inte det som det handlar om. Lika självfallet skallfonderna kunna köpa marknadens varor och tjänster utan invändningar från någon. Men aktivt samarbete med fonderna är något annat. Det kanprincipiellt försvaras, tycker jag, när det gäller krisföretag. Fonderna hargjort en lång rad affärer med företag som befunnit sig i svårigheter. Kanskekan man här tala om en företagarens nödvärnsrätt när företaget, personalen ochfamiljen hotas av ekonomisk katastrof. Det är i varje fall lätt aft förståföretagaren som i den situafionen tar den hjälp som finns att få, även om denskulle komma från fonderna. Men där går också gränsen. Andra former avsamarbete med fonderna är från näringslivets gemensamma utgångspunkteroförsvarbara. Varje samarbete skapar framtida problem, såväl för det egnaföretaget som för tiotusentals andra, Def är därför tråkigt att nödgaskonstatera.att ledande företagare inom svenskt näringsliv kliver in i den fällasom fonderna gillrat, Def är emellerfid inte fråga om vanliga s, k, affärsuppgörelsersom endast berör de aktuella företagen , Detta ärframför allt inte en fråga där landets tiotusentals småföretagare stillatigandeaccepterar att några representanter för storföretagen av kortsiktigt egenintressedriver upp den gemensamma fronten mot fonderna. Jag är angelägen att få göra dettakonstaterande och jag kan i det sammanhanget säga aff jag talar för enorganisation med ca 50 000 företagare som medlemmar. En annan viktig åtgärd är att sänka kapitalskatterna. Detär i längden omöjligt aff ha förmögenhefsskatfesatser, som innebär att ju meren företagare investerar och ju bättre företaget går desto snabbare närmar sigföretagaren den tidpunkt då han måste göra sig av med företaget, därför attförmögenhetsskatten i praktiken omöjliggör fortsatt drift. Men def är inte baraförmögenhetsskatten som behöver sänkas. Arvs- och gåvoskattesatserna är i dagså höga att de i många fall omöjliggör att familjeföretag skulle kunna gå iarv. Ännu svårare kommer def att bli med den direkt fientligaförmögenhetsskatten som socialdemokraterna infört på kapifalför-säkringar. Enkapitalförsäkring var tidigare en av de få återstående vägarna för litet störrefamiljeföretag att klara generationsskiffesproblematiken. Med den nya skattenmåste företagarna göra ett upp fill större löneuttag för att kunna betalapremierna. Det är illavarslande. Mot den bakgrunden är det kanske infe såkonsfigt att investeringsviljan i stort sett saknas inom de mindre ochmedelstora företagen. Investeringarna är låga, aktiviteten är dämpad och ivissa fall obefintlig. Detsamma gäller den s. k. engångsskatten påpensionsförsäkringar. När regeringen bryter långsiktiga spelregler blir företagoch deras ägare mer intresseradeav kortsiktiga affärer. Som man bäddar får man ligga, heter det ju. Genomkapandet av räntan på allemanssparandet och införandet av engångsskatten påpensionsförsäkringar har regeringen själv uppmanat till konsumtion i ställetför sparande. Det finns, herr falman. naturliga orsaker till att hushållen iSverige beräknas göra av med 7 miljarder mer än sin disponibla inkomst, Def är infe bara skattetrycket som behöver förändras.Rättssäkerheten för den enskilde medborgaren måste stärkas. De senastedecenniernas ändringar i taxeringslagen och nyinrättade speciallagar hartillsammans givit myndigheterna alldeles för stor makt, vilket gjort skyddet iregeringsformens andra kapitel närmast illusoriskt. Flera uppmärksammade fallhar visat hur illa lagarna kan fungera och hur rättslös den enskilde kan vara.Vi måste här i landet fä en regel som säger att medborgarna skall fä fullersättning vid myndigheters misstag. Def är infe bara skattesystemet som börändras, utan vi måste också få ut mer av varje skattekrona, 1 de flestakommuner är def i praktiken omöjligt att genomföra några större skattehöjningar.Vi har med andra ord slagit huvudet i skattetaket. Här finns dock storamöjligheter som infe fas till vara fullt uf, nämligen att ökaanbudsupphandlingen. Alltför länge har såväl landstings- som primärkommunerbyggt upp stora verksamheter i egen regi. Det betyder aff verksamheternafortskrider år , ufan aft någon vettig kostnadsjämförelse sker med vaddet skulle kosta att lägga ut verksamheten pä entreprenad, kan vikonstatera aff flera kommuner byggt upp alldeles för stora apparater i egenregi som infe motsvarar dagens arbetsbelastning, och som i praktiken blockerarentreprenadlösningar. Att man gjort detta misstag en gång kan accepteras, mennu håller kommunerna på att försätta sig i samma tvångssituation igen - och defär illavarslande. AnL 3 (): Det är två polifiskt tunga frågor som äravgörande för vårt lands närings- och regionalpolitik. Den ekonomiska politikenmåste vara sådan aft konkurrenskraften gentemot omvärlden är god och främjarvärt lands export. Detta är särskilt angeläget med det stora handelsutbyte somSverige har. En framgångsrik regionalpolitik kräver att samhället far ansvarför en bra basstruktur och skapar förutsättningar för näringsliv och sysselsättningi hela landet. Till det målet har vi långt, vilket också framgår åv denkoncentrafion som sker med stor obalans som följd. Hur verkar då regeringens ekonomiska politik pånäringslivets utveckling och konkurrensstyrka? Den väsentligaste svagheten är bristenpå en förutseende finanspolitik. Regeringen yvs över att man har lyckatsbegränsa inflationen - även om man infe nådde ända fram. Det är dock inteendast vårt lands egen inflafionsnivå som är intressant. Avgörande ärinflationsutvecklingen i våra avnämarländer, m, fl, länder tillvilka vi har stor export har väsentligt lägre inflationsutveckling än ,En för svag finanspolitik innebär att vi får en alldeles för hög ränta somkraftigt höjer kostnadsnivån och självfallet driver inflationen uppåt. Dettadrabbar ofelbart de svagaste i samhället och är, som vi ser det, en bakvändfördelningspolitik. Även näringslivet drabbas hårt av regeringens politik,speciellt de mindre företagen, som till övervägande del är de mest skuldsatta,något som också styrks av de många konkurserna. Det är småföretagare ochjordbrukare som toppar denna negafiva statistik. Detta är särskilt dystert iett läge där stora koncernföretag drastiskt lägger om sin verksamhet och utanpardon friställer tusentals och åter tusentals människor. Det är då man måstehoppas att def är de mindre företagen som skall klara sysselsättningen på orterdär de större företagen reducerar sin verksamhet. Men då måste vi få ettbetydligt gynnsammare klimat, icke minst i skogslänen. Bergslagslänen och andralandsbygdslän. Det är hög tid att lätta bördorna för de mindre företagen,hantverkarna och egenföretagarna - både kostnadsmässigt, skattemässigt ochbyråkratiskt. Detta upplever man starkt vid besök just i den typen av företag,Def finns idéer och utvecklingsmöjligheter, men man orkar helt enkelt inteförverkliga dessa i den situation som råder. har föreslagit och krävt direkta lättnader för demindre företagen, bl, a, sänkt sjukförsäkringsavgift och sänktarbetsgivaravgift. Om det är så att arbetsmiljön är bättre ide mindre företagenoch att sjukfrånvaronär lägre, är def ju också orättvist aff de mindreföretagen skall betala samma andel av försäkringskostnaden som andra företagmed större sjukskrivningsfrekvens. redovisade i går i dennadebaft regionalpolifiska förslag och inriktning. Jag skall inteåterupprepa detta. Vi behöver en förstärkt regionalpolitik, och det behovet harnu - om någonsin - kommit i fokus. nya strukturplan är ett dråpslag i första hand förde 2 200 anställda och deras familjer men också för de berörda orterna ochderas framtid. För t. ex. är förslaget helt förödande. Dessfrämsta råvara, malmen, sägs infe vara lönsam att ta fram och förädla - importtill viss del föreslås som ett alternativ. Att skaffa ersättningsindustri tillGrängesberg torde infe bli lätt. Svårigheter i liknande orter vittnar om detta.Man får därför förstå de bestämda och t.o.m. hotande röster från anställda iGrängesberg som höjs mot industriministern och därmed regeringen. Situationenär väl i stort sett densamma i . Hur blir det för övrigt med utvecklingen i Domnarvet?Specialisering till enbart tunnplåt kan, om utvecklingen inte blir gynnsam,göra hela verksamheten där ytterst sårbar. Hur kommer driften i att bli med den föreslagnaförändringen? På den punkten har redovisningen av strukturplanen varit mycketknapphändig och helt undvikande. Det finnsalltså många frågor som kräver en redovisning. Att förslaget till ny strukturplan för tagits frammed industriministerns goda minne torde vara självklart. Det var uppenbartredan vid förändringen av företagets ledning. Även uttalanden avindustriministern verifierar detta, , lät då förstå aft haninte tänkte lägga sig i strukturförändringarna. Först då nedläggningarna är ettfaktum kommer regeringen att intressera sig för den uppkomna situafionen. När intressent, staten, genom industriministern meddelar detta, ärdet klart att människorna i sysselsättningskris känner sig övergivna ochöverkörda av en hård central styrning. Någon har myntat uttrycket att industriministern är vårtids brukspatron. Även om industriministern inte är närvarande i kammaren i dagvill jag trots den allvarliga situafionen skämtsamt säga att man kan befara,att om ingenting görs snart, kan . bli en brukspatron utanbruk. har i en rad motioner ställt krav på effektivanärings- och regionalpolifiska åtgärder. a. har vi lämnat en sjulänsmotionom Bergslagen med krav på ett handlingsprogram för Bergslagen. De 23 kommunersom ingår i området har sedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde 1982förlorat nära 16 000 personer, varav niånga är ungdomar. 1 vissa kommunerflyttar av ungdomarna efter . I motionen har vi också understrukit aff def i samband meden omstrukturering inom basnäringarna i Bergslagen är viktigt aff fa hänsynfill områdets utsatta läge. En omstrukturering måste således ta hänsyn till dennegativa utveckling regionen varit utsatt för . Detta vill jagmed kraft poängtera i dagens debatt. gäller det att inte lämna någonmöjlighet oprövad när def gäller att slå vakt om befintliga arbetstillfällenoch utveckla förutsättningarna för nya jobb. Def finns då särskild anledningaft understryka aff arbetsmarknaden måste kunna ge kvinnorna inom just dettaområde möjlighet att få sysselsättning. Särskilt vikfigt är att skapa närhet fill utbildning ochbäftre tillgång fill tekniskt kunnande och kompefens. Framtidsinriktadebranscher som elekf-rofeknisk industri och dataindustri måste ut till justdessa utsatta områden. Jag vill rekommendera aff man byter ut tanken påArlandasyndromet mot en satsning på utsatta orter för ett i balans ochför sysselsättning och bra miljö för alla, var de än bor i . AnL4 (): Under de år som jag har varit ledamot av har deregionalpolitiska insatserna fokuserats på områden som fidigare kändes som bådetrygga och oföränderliga. Bergslagen är ganska typisk för de förändringar somskett på arbetsmarknaden och inom näringslivet. Jag har infe för avsikt atträkna upp effekterna av de hittillsvarande strukturförändringar som skett inomorrirådet. Vi bergslagsbor, som levt i en sorts stor-pappa-trygghet istorföretagens varma skugga, fick smärtsamt se hur tryggheten försvann. Olikheterna inom regionen, med starka brukskommuner ochsvagare glesbygdskommuner, har i sig skapat svårigheter att uppnå enighet om engemensam politik. Vändpunkten kom trots allt när vår nuvarande regering fattadebesluten om speciella regionalpolifiska insatser. Man talar ofta om def slutna Bergslagen, där öppenhetenför förändringar och egna initiativ är skral. Det är till viss del sant, ävenom medvetenheten lokalt har ökat om nödvändigheten av egna insatser. Just nu skakas Bergslagen ånyo av hot om neddragningar avverksamhet och även om nedläggning av verksamheter.