prot · GA09111 · 1986-12-31 00:00:00 — Det finns många vagnar som används fortfarande som är byggda på 30- och40-talen Vem åker i bilar, bussar, flygplan eller färjor som är byggdaunder dessa decennier? Vevgrammofon och zeppelinare är andra årsbarn med SJ:svagnar. När man nu drar i gång snabbtågsprojekt för 90-lalet gör man del påtekniknivåer som andra länder passerade redan på 60- och 70-lalen. SJ:s tredje huvudproblem är att man möter nutidens utprägladeservicesamhälle med en gammaldags myndighetskultur. Den som tar lägel får meren känsla av att han i nåder har fått förvärva ett myndighetslillslånd attmedfölja vagnen än att han köpt en tjänst av ett serviceinriktal förelag. Den nuvarande situationen för SJ kan till stor del förastillbaka på försummelser . Det var då medveten strävanalt reducera järnvägens betydelse. Försummelserna har kraftigt försvagat SJ;smöjligheter att möta nya kommunikationskrav. Det har t. o. m. gått så långt attnär man presenterar sina långsiktiga framtidsplaner så slutar vidSundsvall. skulle bli utan trafik. Ännu har emellertid intesista läget gått. Genom målmedvetna satsningar kan våra svenska järnvägarutvecklas till ett modernt kommunikationsnät som hjälper till alt binda sammanhela nationen också . Inte minst omsorgen om miljön gör detönskvärt all järnvägen i hela landet kan ta en ökande andel av såväl gods- sompersontransporter. Från sida har vi föreslagit att ett särskiltbanverk bildas som får ansvar för själva nätet. Härigenom skapas en parallelltill statsmakternas ansvar för vägnätet genom . För själva driften börinrättas flera serviceinriktade trafikförelag som drivs så affärsmässigt sommöjligt. När den framtida järnvägspolitiken skall utformas är detviktigt all la till vara de erfarenheter och synpunkter som finns hos dejärnvägsanslällda. De talrika förseningarna har givitresenärerna rikliga tillfällen, liksom goda anledningar, att konversera medkonduktörer, stationspersonal och andra järnvägsanslällda. Åtskilligasådanasamlal hargivii vid handen att personalenkänner sig pressad av all SJ inte kan leva upp tiil rimliga servicekrav. Mångaanställda har också förslag till förbättringar och utveckling som borde lastill vara. Delta sker uppenbarligen alltför litet . Mot denna bakgrund vill jag ställa följande frågor tillkommunikationsmi nistern: ' Vilka insatserbör enligt'regeringens mening komma till stånd för att komma till rätta medförsummat underhåll och modernisering av del svenska järnvägsriälél-och SJ? Hur avserregeringen all trygga de regionalpolitiska målen vid utformningen av denframtida järnvägspolitiken? Vilka insatseravser regeringen att göra för all öka järnvägens andel av såväl gods- sompersontransporter? Hur kommerregeringen all ta till vara den vilja till förnyelse och utveckling som kanfinnas bland de järnvägsanställda? 1986/87:240 av () till finansministernom uppbörden av importavgifter: Enligt 2 § lagen om mervärdeskatt(ML) kan regeringen efter ansökan förordna om skattskyldighet tills vidare föromsättning av annan tjänst än sådan som anges i 10 § första stycket eller 11 §ML. Med anledning härav har regeringen förordnal om skattskyldighet för förelagsom bedriver yrkesmässig speditionsverksamhet. I 58 § ML framgår vidare attmervärdeskatt skall erläggas till tullmyndighet och att tullagens bestämmelsergäller i fråga om skallen. I samband med import av varor företräds regelmässigtimportören av ett ombud, ett speditionsföretag. Delta förelag upprättartulldeklaration för importörens räkning och ikläder sig också regelmässigtdärmed betalningsansvaret för tull- och andra importavgifter.Speditionsföretagel fakturerar importören för sina utlägg. Enligt vadgeneraltullslyrelsen upplyst i samband med ett yttrande till högsta domstolenföreligger således ett solidariskt betalningsansvar för ombudet och huvudmannengentemot staten. Del har , med anledning av att ettspeditionsföretag i försalls i konkurs,-uppmärksammats i pressen tullskyldige, importören, har fåll betala tull och andra avgifter tvågånger. Importören har i del aktuella fallet erlagl förekommande avgifter tillspeditören. Denne har emellertid inte fullgjort sitt betalningsansvar gentemottullmyndigheten. har i samband med allen importör försatts i konkurs förklarat all den med fordringen (tullavgiften)förenade förmånsrätten enligt 11 § förmånsrättslagen övergått från staten tillspeditören. Regeringen har i ett annat fall genom beslut den 30oktober 1975 avslagit en ansökan om återbetalning av tull- och andraimportavgifter. Till stöd för denna ansökan hade åberopats att importörenförsatts i konkurs och därmed inte kunnat ersätta de av speditören gjordautläggen till tullmyndigheleri. Enligt min mening är del inte rimligt alt staten har dennastarka ställning gentemot importör, speditör och deras borgenärer. I de fall enspeditör registrerats som skattskyldig till mervärdeskatt eller av lullmyndighei Meddela/xde om interpellationer 6 protokoll 1986/87:110-112 Prot,1986/87:111 registreratssom ombud med rätt att avlämna tulldeklaration för importörens räkning bordeinte någon möjlighet finnas för tullmyndigheten att kräva importören för de avspeditören inte erlagda importavgifterna, I följd härav bör heller inte rättföreligga för speditören att utnyttja den staten tillkommande förmånsrättenenligt 11 § förmånsrättslagen. Med hänsyntill vad som anförts vill jag fråga finansministern: År regeringen beredd att snarastmöjligt vidta ändring i tullagens bestämmelser på så sätt att den tullskyldigeimportören inte drabbas av dubbla importavgifter? 1986/87:241 av () till statsrådet om utslussningen inom sjukvården till eget boende: En kvinna född erhöll vårdplats vid i , län. Våren 1985beslutade att inte längre svara för vården, eftersomhon inte längre ansågs vara i behov av vård. Kvinnan ville vara kvar påsjukhemmet och hon hade sin sociala anknytning till orten. Hon hamnade nu i ensvår situation och först efter olika turer i frågan fick kvinnan besked frånlandstinget att hon kunde vara kvar vid sjukhemmet. Ärendethar anmälts till JO för granskning, JO har bl, a, anfört följande; "Hon vistas alltjämt på dettahem, startade hälso- och sjukvårdsnämnden - i syfte att nedbringa sjukvårdskostnaderna inom - en undersökning av vilka utomläns placerade patienter som kunde överföras till annan vård för vilken primärkommunen svarade. Man fann därvid att H,K,, som under bott och fått vård på , skulle kunna flyttas till sin hemkommun och där erhålla nödvändig hjälp och tillsyn inom ram. Någon som helst hänsyn till att H. K. motsatte sig detta och alt hon, när hon hörde talas om vad som planerades, fick psykiska besvär synes inte ha tagits. Enligt min mening vittnar denna behandling av en gammal människa om en beklaglig brist på mänsklig hänsyn hos hälso- och sjukvårdsnämnden. Del finns emellertid även anledning att granska ärendet urmedicinsk synpunkt. finner plötsligt att H. K. inte längreär i behov av dess hälso- och sjukvård. Bedömningen grundas för landstingetsoch läkares del pä en rapport från en skötare, vilken rapportangivits efter ett besök på hemmet av två tjänstemän från landstinget.Protester hos tillsynsläkare från sjukhemmet från sjukhemmetsläkare , som är en erfaren psykiatriker, hjälpte inte. Mot landstingsläkarens ställningstagande står Winbergsbedömning att H. K. inte kan flyttas och att hon är i behov av denvård hon kan få på . Som vårdhemsläkare arbetar undervårdhemsstadgan, varför hans ord måste tillmätas särskild betydelse. Enligt 16§ stadgan åligger det vårdhemsläkaren bl, a, att ansvara för den medicinskavården vid hemmet i den mån inte annan läkare svarar härför och att se till altvid hemmet vårdas endast sådana personer för vilket det är godkänt och somlämpligen kan vårdas där, har varit vårdhemsläkare vid sjukhemsedan 1970 och får därför antas ha skaffat sig en mycket grundlig bild av H,K:s hälsotillstånd och vårdbehov. Vederbörande landstingsläkare har emellertid utan attpersonligen träffa och undersöka H, K, beslutat att hon inte är i behov avlandstingets vård. Jag kan för egen del bara konstatera att de endaläkarutlåtanden som företetts i detta ärende och som avgivits av talari motsatt riktning. Det är därför med förvåning jag konstaterar att landstingetsläkare uppenbarligen fäst större avseende vid skötarens rapport från ettenstaka besök på sjukhemmet än vid bedömningar som grundar sig på enlångvarig kännedom om H. Det sätt på vilket handlagt ärendet ger miganledning att anta att det inte är en strikt medicinsk bedömning av H. K:s vårdbehov som utlöst handlande utan befäster mitt intryck av att främsta syfte är att spara pengar. Detta är desto mindre tilltalande som det bara är fråga om att överflytta kostnaderna på ett annat samhällsorgan, låt vara inom annat län.--- Jag har normalt inte anledning att uttala mig i de tvistersom kan uppstå mellan olika myndigheter om vem som har det ekonomiska ansvaret för en enskild människa. Men när en vårdansvarig huvudman vill göra sig kvitt sitt ansvar för en åldrig människa som inte själv kan föra sin talan kan jag inte underlåta att ta upp saken. Enligt min mening är det skrämmande att se att olika myndigheters strid om vem som skall svara för kostnaden för vården kan drabba en enskild människa på sätt som skett i detta fall.--- Enligt vad antytt i sitt yttrande hit ochunder hand framfört skulle det även på andra håll i landet pågå förhandlingarmellan landsting och kommuner om gränserna för resp, myndighets ansvar. Jag harockså i andra ärenden märkt att så är fallet. Det är under dessa förhållandenenligt min mening viktigt att följer denna utveckling och genomallmänna råd ger anvisningar för hur dessa frågor bör lösas. Av detta ärendeatt döma finns ett stort behov av sådana råd, om enskilda människor inte skallbli lidande på myndigheternas inbördes gräl," Man har anledning att ställa frågan: Hur många enskildamänniskor har drabbats på liknande sätt i samband med utslussning till s, k.eget boende? Det är enligt min uppfattning helt oacceptabelt att enskildamänniskor skall drabbas av otrygghet och lidande beroende på bristande hänsynnär det gäller deras egna önskemål och jag vill med anledning av ovanståendeställa följande fråga till statsrådet : Vilka åtgärder ämnar statsrådetvidta för att motverka liknande fall och för att öka den enskildes valfrihetoch trygghet i samband med utslussning till s, k, eget boende? 1986/87:111 - 9SKammaren åtskildes kl, 12.27.