prot · GA0974 · 1986-12-31 00:00:00 — Grundtanken bakom förslaget är att en person som har blivitberoende av narkotika inte, genom den nya kriminaliseringen, skall avskräckaseller hindras från att söka och få narkomanvård. Detta har kommit till uttrycki en regel, som går ut på att den som enbart konsumerar narkotika inte skallkunna straffas om han har sökt vård innan gärningen kommit till polisens elleråklagarens kännedom. Jag vill understryka tre mycket viktiga saker i dennapromemoria. För det första får inte ett förslag i denna riktning leda till attunga människor hindras från att söka vård. För det andra får inte självaberusningstillståndet kriminaliseras - det skulle strida mot allrättstradition. För det tredje tillgodoses i det framlagda förslaget något sommycket ofta hävdas i debatten, nämligen att unga människor inte skall sättas ifängelse enbart till följd av att de är missbrukare. Det framgår av reservationerna och av de borgerligasinlägg att de trots detta förslag inte är nöjda, och kan vi alltså renodladiskussionen. De borgerligas förslag skiljer sig från regeringensförslag på två punkter. De vill ha fängelse i straffskalan. De tycker alltsåatt det är angeläget att missbrukare döms till fängelse enbart på grund avmissbruket. De vill inte heller vara med om att skapa garantier för attkriminaliseringen inte skall försvåra för eller hindra människor från att sökavård. Även där har de borgerliga debattörerna tydligen stor tillit till destraffrättsliga metoderna och mindre tillit till det sociala vård- ochbehandlingsarbetet. De borgerliga är överens med regeringen om förslaget attall befattning med narkotika skall kriminaliseras, men på dessa två mycket viktigapunkter går de alldeles för långt. De vill alltså sätta unga människor som ärmissbrukare i fängelse enbart för deras missbruks skull, och de vill inte varamed om att skapa garantier för att det frivilliga vård- och behandlingsarbetetskall kunna fortsätta på ett framgångsrikt sätt. Prot.1986/87:74 , Vi kommer att få möjligheter, herr talman, att debatteradenna fråga i kammaren . Regeringen avser att, på grundval avden promemoria som har utarbetats och de remissvar som kommer in, lägga fram enproposition om ändring av lagstiftningen. Den kommer att föreläggas iår. 7BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Jag fäste mig först vid att ett antal sifferuppgifter om utvecklingen av narkotikabrottsligheten.Jag skulle vilja uppmana honom att ta del av regeringens budgetproposition föri år, bil. 4, s. 121, där det talas just om utvecklingen avnarkotikabrottsligheten. Där redovisas en del undersökningar sombrottsförebyggande rådet har gjort om olika typer av mätningar som kan göras pånarkotikabrottsligheten. Denna brottslighet anmäls inte av enskilda människor,utan den är i högsta grad s. k. spaningsbrottslighet. Det handlar" alltsåom vad polisen själv kan upptäcka. Mycket av den brottslighet man på det här visetupptäcker är alltså ett mer eller mindre tydligt resultat av polisens insatser. Dessutom har riksåklagaren lämnat olikaanvisningar för användning av åtalsunderlåtelse vid narkotikabrott. ledertill ett stort antal förändringar i sifferserierna. Enligt brottsförebygganderådet är de här förklaringarna de viktiga, och man menar attnarkotikabrottsligheten i stort egentligen inte har förändrats alls under dennatid. Men det är rätt som säger - det sade jag också i mittanförande - att det finns vissa tecken som tyder på att hasch är ett mindrevanligt förekommande narkotiskt preparat bland skolungdomar än det vartidigare. Jag vill också peka på att antalet gravanarkotikamissbrukare ökat inom kriminalvården. Det kan tolkas påolika sätt. Det kan tolkas som att missbruket håller på att koncentreras justtill kriminalvårdens klientel, men det kan också tolkas som att fler och flerfaktiskt ägnar sig åt grovt narkotikamissbruk. Jag vänder mig också, herr talman, emot det litetsloganaktiga sätt att uttrycka sig som använder sig av när hansäger att vi nu har fått svart på vitt: de borgerliga vill sätta unga människori fängelse. Inte heller inom kriminalvården, en kriminalvård värd namnet, därman kan få till stånd ett vettigt behandlingsprogram mot missbruk eller där mankan föreskriva kontraktsvård och få en sådan vårdform till stånd, råder det välnågot motsatsförhållande mellan att döma till frihetsberövande påföljd ochåstadkomma sådan vård eller att döma till böter och inte få till stånd någonvård alls. I själva verket är det mycket som talar för att just en vårdforminom kriminalvården eller i form av kontraktsvård för väldigt många av de ungamissbrukarna - här talar jag nu om upprepat missbruk, för det har aldrig varittal om att döma en förstagångsmissbrukare till fängelse - skulle kunna vara ettrimligt mönster att följa utan att en slogan om att man skall sätta ungamänniskor i fängelse behöver användas. 8 HANS i (fp) replik: Herr talman!Jag känner kanske inte riktigt igen den glädjande statistik som Lars-ErikLövdén för fram. Det är uppenbart att antalet fall har minskat,men man kan fråga sig vad det beror på. När man har fått ett stort grepp omnarkotikan, beror det ofta på stora insatser av polis och tullmyndigheter. Jagvet inte vilka prioriteringar dessa har haft . Sedan skall jag också hålla med om att det råder enosäkerhet i lagstiftningen, och det är den osäkerheten som vi under en rad avår har velat ta bort. Många menar att det skall finnas ett klart besked: Det ärförbjudet att knarka. Det är ett viktigt budskap till ungdomarna. Ingen ungmänniska skall lockas att pröva på narkotika på grund av argumentet: Det ärinte förbjudet. Jag har, herr talman, litet svårt att här i kammarendiskutera en departementspromemoria, när jag knappt vet hur den ser ut. Jag vetdefinitivt inte hur den kommer att se ut efter remissbehandlingen. Jag vidhållerfortfarande att debatten här är något absurd. Men jag skall till slut glädja mig åt att detsocialdemokratiska partiet har genomgått någon form av omvandling, utom på ettsätt. Man fortsätter med ojusta anklagelser om att vi vill döma till fängelse,fastän man vet att vi i detta land inte kastar tonåringar i fängelse. Å tgärder mot narkotikamissbruket 9INGBRITT IRHAMMAR (c) replik: Vi kan vara överens om, , attviktiga insatser har gjorts på detta område. Likaså är vi överens om att dethar skett attitydförändringar bland våra ungdomar. Det ser jag som mycketviktigt. Däremot behöver det göras ännu mycket mer på den sidan. Det är denallra viktigaste vägen att gå i förebyggande syfte. Men vi är inte överens när det gäller bedömningen attkriminalisering av all befattning med narkotika inte skulle ha någon betydelse.Jag skall citera vad en förälder har sagt: Hur skall jag kunna förklara förmitt barn att det är tillåtet att använda något som är förbjudet att inneha?Det är så ologiskt. -Det håller jag med om, och det är ett av skälen till attdet är viktigt att ändra lagen på den punkten. Vi är heller inte överens när det gäller polisensresurser. Jag lade nogsamt märke till att sade att tullensinsatser är tillräckliga och att polisens insatser är tillräckliga. Ja, det ärtillräckligt bra det man gör med de resurser man har. Jag såg något av debatteni TV i går där verkligen fick höra skäl för att det behövssatsningar på polisens område. Det har skett en minskning av polisens resurserunder , medan kriminaliteten och våldet i samhället har ökat. Jag håller med om att det är viktigt att vi alla skall taett stort ansvar, att vi skall ta allvarligt på dessa frågor och att det behövseffektivare insatser. Men hur kan man då i samma anförande säga att polisensresurser är tillräckliga? Det är de ju inte, enligt alla som arbetar inom dettaområde. Det är skäléttill att vi från sida vill satsa mera på åtgärdermot narkotikarnissbruket och försöker påverka regeringen att inse attytterligare åtgärder behövs. Att sätta unga människor i fängelse är det inte tal om -det har vi hört här tidigare-men möjligheten bl. a. till kroppsvisitation ochkontraktsvård ser vi som mycket viktig. 10LARS-ERIK () replik; Först till ; Man skallnaturiigtvis inte dra alltför stora växlar på kriminalstatistiken; det är ocksåjag väl medveten om. Men jag tycker ändå att de siffror jag visade ombrottslighetsutvecklingen ger en antydan om att det har skett ennedgång av narkotikabrottsligheten. Hur stor den är kan man ha olikauppfattningar om, men siffrorna är så pass tydliga att de visar att enförändring av narkotikabrottsligheten uppenbarligen har skett. När man kopplarsamman dessa siffror med andra uppgifter, exempelvis de uppgifter man fått framfrån , av värnpliktsundersökningar och liknande, tror jag på goda grunder kan hävda att vi har lyckats pressa tillbaka missbruket. i säger när jag nämnerbrottsutvecklingen att det kan hända att polisen inte satsat lika storaresurser på detta område . Han vet inte vad man har prioriterat.Men sitter ju i , och det har klart uttalatsatt narkotikabrottsligheten är ett av de tre prioriterade områdena i polisensarbete. Man har starkt prioriterat insatserna mot denna typ avbrottslighet. Jag tror alltså inte att man kan hävda att utvecklingen inomnarkotikabrottsligheten är beroende av att polisens insatser har minskat. Varför inte fängelse i straffskalan? Jag tycker att dennafråga är så viktig att jag skall ägna några ord åt den. Först och främst är detta en fråga om en ny form avkriminalisering. Enbart det skälet, menar jag, borde tala för att maninskränker sig till straffskalan för böter. Det viktiga är att vi inte skaparen lagstiftning som förhindrar eller på något sätt riskerar att unga människorlåter bli att söka vård och behandlingsinsatser. Jag tror inte man blir bättre eller får hejd på sittmissbruk av att sitta i fängelse. Jag tror att det är genom vård ochbehandlingsinsatser - i första hand frivilliga vård- och behandlingsinsatsermed en motivation från missbrukarens sida - som man kan nå framgång när detgäller att bekämpa missbruk. Det borgerliga förslaget - både synsättet påstraffrihetsregeln och kravet på fängelse i straffskalan - skulle allvarligtförsvåra det frivilliga vård-och behandlingsarbetet. Uppbyggnaden av dennavård- och behandlingsform pågår ganska framgångsrikt runt om i landet. 11BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Jag har förståelse för att tolka kriminalstatistiken som han uttryckte det: att man på goda grunderkan hävda att man lyckats pressa tillbaka narkotikabrottsligheten. I annat fallkommer socialdemokraternas valslogan att göra rent hus med knarketatt te sig litet besvärlig inför mötet med väljarna 1988. Jag tror -precis somLars-Erik sade - att man skall vara utomordentligt försiktig medkriminalstatistiken när det gäller just narkotikabrottslighet. Jag tror attmörkertalen är mer utpräglade på detta område än på många andra. Det äralldeles uppenbart att detta är en brottslighet som i helt avgörande gradkommer fram genom polisens och tullens insatser och som inte anmäls av enskildamänniskor. Helt klart är att förändringarna i sifferserierna beror på förändradåtalspraxis och även i hög grad på de insatserpolisen gjort mot framför allt gatulangningen. De höga siffror vi hade när detgäller brottsligheten under det tidiga 80-talet berodde framför allt på polisensinsatser mot gatulangningen. Men dessa insatser har avstannat iStockholmsområdet . Även om man försöker vara optimist skallman vara realist när man tittar på narkotikabrottslighetens utveckling. Detfinns mycket som talar för att tung narkotika i ökande grad kommer in i landet.Detta kan också förklara att en så stor andel av kriminalvårdens klientel ärtunga narkotikamissbrukare. En liten synpunkt på detta med fängelse i straffskalan:Från moderata samlingspartiets sida har det från början varit helt klart attförstagångsförbry-tare - när det gäller denna typ av brottslighet - inte skalldömas till fängelse utan i första hand till böter. Bötesstraffet skalluppfattas som en varning. Naturligtvis måste upprepad brottslighet leda till straffskärpningar.Vid upprepad brottslighet handlar det mer eller mindre om utvecklat missbrukoch dessa missbrukare är bötesimmuna. Då måste en annan typ av påföljdssystemskapas. Avsikten är naturligtvis inte att sätta dessa missbrukare i fängelseutan att med hotet om fängelse som en realistisk bakgrund ge dem vård av någotslag. Kontraktsvård är en möjlighet. Man kan också tänka sig olika typer avvillkorliga domar med föreskrifter om vård. hävdar att vård måste fram, men den måstekombineras med en realism i bedömningen av hur straffskalan skall varautformad. 12 HANS i (fp) replik; Det är självklart, , att jagär medveten om statsmakternas prioriteringar. Man prioriterar kampen motnarkotikabrotten. Men det är faktiskt inte så enkelt; det beror nämligenockså på hur många poliser som finns tillgängliga inom de enskildapolisdistrikten för att göra de särskilda razzior talade om -razzior som gjordes för i men som jag inte hörtnågot om . Det är alltså fråga om tillgång till personal. Hur mycketkan man avstå? Jag vill också säga att vi kanaldrig stoppa inflödet av den illegala narkotikan oavsett vilka prioriteringarvi gör i eller vilka prioriteringar regeringen gör. Det beror heltenkelt på antalet konsumenter. Den dag då det inte finns några konsumenterkommer försäljarna inte att ha någon att göra affärer med. Vi måste alltsåförsöka stoppa konsumtionen. Därför är det naturligt att vi ger människor ettklart och rakt besked: Det är förbjudet att knarka! Det är en ståndpunkt som vii har drivit en rad år och som vi förmodligen kommer att drivaockså i nästa valrörelse. 13INGBRITT IRHAMMAR (c) replik: Det finns många grupper i samhället som intetillräckligt har fått del av de förebyggande åtgärderna, vilka är så viktiga.För att kunna ge mer information bör vi i större utsträckning än hittillsanlita föräldrar till barn med drogproblem. Det har fattats beslut om prioriteringar på många områden,t. ex. för att bekämpa den ekonomiska brottsligheten, narkotikabrottslighetenoch den traditionella brottsligheten mot enskilda. Det har också talats ompriorite- 2 protokoll 1986/87:74- 76 Å tgärder mot narkotikamissbruket ringar föratt behandla ansökningar om asyl liksom det har sagts att det bör ske enprioritering vad gäller fotpatrullering av poliser och kvarterspoliser. Ja,prioriteringar behövs, men det går inte att göra dem som antaletpolismän i landet sänks och resurserna minskar. Den ekvationen går inte ihop. Det årliga antalet avgångar inom poliskåren uppgår till ca460, medan intagningen till enligt regeringens förslag kommeratt uppgå till enbart 150. Det rimmar illa med behovet, och det är mot denbakgrunden som vi har föreslagit en intagning av 460 elever. År det skälet till att inte vill nämnanågot om obalansen på resurssidan? År det för känsligt? Det finns, som jag sadetidigare, en mycket kraftig opinion ute i landet för en omfördelning av 350tjänster. Orsaken är naturligtvis de nuvarande bristerna, men dessa bristermåste enligt vår mening avhjälpas genom en utökning av antalet tjänster. 14 () replik; Vi får tillfälle att senare här i kammarenåterkomma till en debatt i frågan om polisresurserna. Det är kanske inte direktämnet för dagens debatt. Det kan dock inte hävdas att antalet poliser ärmindre än det var . Det finns inget underlag för ett sådant påstående. Förstagångsmissbrukaren, säger , skallnaturligtvis inte dömas till fängelse. Jag undrar hur en förstagångsmissbrukareser ut. Den som är narkotikamissbrukare har väl använt narkotika vid ett antaltillfällen. När skall fängelsestraff komma i fråga enligt ? Skallden som påträffas narkotikapåverkad andra eller tredje gången dömas tillfängelse för att avskräckas från fortsatt missbruk? Jag har i de tidigaredebatterna inte fått något riktigt svar på frågan i vilka fall fängelsestraffskall tillgripas. Min uppfattning är att man inte skall döma någon tillfängelse bara därför att han eller hon brukat narkotika. Det är bättre attskapa vård- och behandlingsprogram som är bra, effektiva och framgångsrika.Det är också bättre att tillvarata resurser för att nåmissbrukaren. Borgerliga debattörer inriktar sig alltför ofta på destraffrättsliga instrumenten i stället för att debattera socialtjänstensresurser och möjligheter. Vi är överens om att kriminalisera all befattning mednarkotika, även tillförsel till kroppen. Men ert förslag är så långtgående attdet skulle innebära ett allvarligt hot mot den frivilliga vård och behandlingsom är på gång runt om ute i landet. Jag tyckeratt det är inte riktigt att taansvar för en framgångsrik narkotikapolitik att acceptera en sådan lösning somni föreslår. Talmannen anmälde att och att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 15JÖRN (vpk): Vi har från vpk inga egna yrkanden i den häromgången av narkotikafrågan, men det är naturligtvis skäl, i den situation sområder, att vi deklarerar vår tidigare ganska välkända ståndpunkt. Det mest beklämmande som man kan.uppleva i politiken ärnär valda företrädare för folk försöker skaffa sig popularitet genomatt söka motsvara vulgära,primitiva och korttänkta opinioner. Ytterst osmakligt är det när man försökerförskaffa sig denna pppularitet genom att driva tesen att man skall bura in såmånga av sina medmänniskor som det är möjligt. Detär speciellt stötande att de medmänniskor som det handlar om är demest nedbrutna och sig i de mest eländiga livssituatipner befinnande personer,eller det är ungdomar som på grund av vilsenhet och relationsstörningar harhemfallit.till ett drogmissbruk. Detär egentligen fel att diskutera det här som en justitiefråga. mednarkotika må vara en justitiefråga, men hur man skall hantera människor som ärhemfallna åt missbruk och befinner sig i olika former av relationsstörningaroch personlighetsstörningar, utslagningssituationer eller vad det kan vara, ären social fråga, och den hör egentligen inte hemma i en justitiedebatt. Dentyp av störning som ligger bakom drogmissbruk är ofta en ganska djupgåendesådan. Ytligt sett kan även barn ur så att säga välanpassade familjer hamna isådant, men när man tittar litet närmare på de individuella fallen skall man seatt det finns alltid en bakgrund, en förhistoria. Det beteende som missbruketrepresenterar och som den unge kommer allt djupare in i är mycket svårt attbryta. Man kan inte bryta det med repressaher. Det är en ofruktbar väg. Innannarkotikan kom in och vi hade drogproblem av väsentligen annat slag, hade vi iSverige väldigt länge en tvångstradition och repressalietradition gentemotmissbrukare, och den visade sig vara misslyckad. Det visade sig att den påintet sätt påverkade deras situation. Såfick vi en ny sociallagstiftning 1981. Med de nya arbetsmetoder som den medgavoch den nya anda som den trots allt i begränsad mån förmådde skapa fick vi deförsta hoppfulla tecknen på att det handlar om helt andra ting än repressalier,hot och straff. Jagskall inte anklaga , för de har haft en konsekvens i sin hållning,men jag tycker att det är väldigt oansvarigt av mittenpartiernas företrädareatt ni nu sviker de principer som ni ändå var med om att utforma under det långvarigaarbete som föregick den nya socialtjänstlagen. Nihar svängt här på ett rätt anmärkningsvärt sätt, och jag kan inte tolka det pånågot annat sätt än att de svaga, människorna med problem, de nedbrutna, de somhar svårigheter, väger i era valpolitiska överväganden mycket lätt i jämförelsemed den korttänkta och reaktionära opinion som ni här har gått till mötes. Jagkan inte heller underlåta att säga att det ligger en oerhörd oansvarighet i attvilja öka det repressiva trycket, att vilja skärpa hoten, att vilja skärpastraffen, att vilja straffa fler människor för ett missbruk, i ett läge där vivet att vi inte kan ta om hand ens alla dem som frivilligt kommer och sökervård. Man kan ställa sig frågan: Var skall de då placeras? Skall de vara kvar ifängelserna? Den där vackra idén om kontraktsvård håller ju inte så länge maninte kraftigt har rustat upp och utvidgat resurserna för den frivilligabehandlingen. Skall de vara kvar i häktena? Skall de förvaras i särskiltuppbyggda barackstäder, eller hur har herrarna och damerna tänkt sig att dethela skall fungera? Ert prat om att man skall omvandla fängelsestraff tillkontraktsvård är ju praktiskt fullständigt ogörligt i nuvarande situation. Ni skall också sätta detta i samband med denattityd ni har på den kommunala finanssidan. Det är just de borgerligapartierna som allra mest intensivt propagerar för nedskärning av statensöverföringar till kommunerna. Ni vill ha minskat finansiellt stöd till dekommuner som behöver pengar för att ta dessa svåra problem om hand. Ni kräveratt de skall ta dem om hand, och om de inte kan det skall ni straffa dem. Dåskall det vara hot och repressaher. Men när det gäller resurser ställer ni inteupp, för då skall ni skära ner de kommunala verksamheterna och ytterligareförsvåra den redan mycket pressande situationen på det här området. Jag serinte att det går ihop. Det är ett uttryck för den yttersta ansvarslöshet ochför en vulgär form av populism. Mankan peka på situationen när det gäller aids - en dödlig, smittosam åkomma somdet för dagen inte finns några botemedel mot - och se den i relation till vadde borgerliga förslagen skulle åstadkomma. Vad är en av de mest väsentligaåtgärderna när det gäller att bekämpa aidssmittan? Jo, det är naturligtvis attfå de sprutnarkomaner som riskerar att sprida smittan mycket snabbt att brytasitt missbruk och söka behandling. Och söker de behandling. Rädslan för aidsoch den stigande insikten om vad missbruket innebär har gjort att fler och flersöker sig till de frivilliga behandlingsinstitutionerna. Vad skall vi svara demänniskorna? De kommer alltså till ett behandlingssystem som är svårtunderförsörjt, där det är långa väntetider, där man arbetar under knappamateriella förhållanden, och begär hjälp. Då skall vi svara dem: Vi kan inte geer någon hjälp. Vi kan inte ge er någon kontraktsvård eller någon annan vårdför den delen. Men vi kan ge er straff, vi kan ge er böter, och har ni hållitpå riktigt länge och upprepat ert missbruk kan ni också få fängelse. Årdet ett svar som vi skall ge dem? År det ett ansvarsfullt svar som står iöverensstämmelse med den hotande medicinska situation som aidsproble-matikeninnebär? Det är så, att man inte ens har platser på de institutioner därman tar missbrukare om hand med LVM, alltså med tvång. Inte ens det måttet avplatser räcker för att ta hand om alla tvångsomhänder-tagna. Vad skall vi dågöra, om vi skall tvångsomhänderta ännu fler? Var skall de förvaras? Det är denfrågan ni skall besvara. Ochvilka reaktioner väcker ni bland dem som har börjat förstå att sprutnarkomaniär en allvarlig smittorisk och att de löper fara för sitt liv också i det härhänseendet? Vad skall vi svara dem när de på det här sättet kommer till denfrivilliga vården? Tror ni att de reagerar positivt, tror ni att de över huvudtaget får något förtroende för vårdapparaten eller att de alls skulle söka sigdit, om det måste ske under hot? Jag förstår inte hur man över huvud tagetlogiskt kan resonera på det sättet. Vadjag är mest förvånad över är i resonemang. Enligt vadjag har inhämtat i massmedia lär han vara anhängare av att man skall dela utfria sprutor till sprutnarkomaner - en medicinsk åtgärd som jag mycket väl kanställa upp på, eftersom det är en nödfallsåtgärd som man kan ta till i ett lägedär man vill minska smittoriskerna. Man skall alltså erbjuda fria sprutor föratt minska smittorisken, men när narkomanerna kommer och skall ha sina friasprutor skall de mötas av hot om straff och repressalier. Vad är detta förslags tänkande? Det finns ju ingen logik, bara vulgär populism. Vårt parti kommer aldrigatt ställa upp på vare sig den människosyn som ligger bakom eller detta mycketopraktiska och oansvariga beteende som ni visar när det gäller attityderna tillde konkreta problemen. Anf.16 HANS i (fp): Jag skall gå förbi den svepande och nästan otroliga kritik som JörnSvensson framförde. En sak vill jag emellertid säga till honom: harläkare tysthetslöfte.