prot · GA09109 · 1986-12-31 00:00:00 — Många är de elever som vantrivts i andra skolor mengenomfört sina gymnasiestudier inom några av dessa fristående skolor.Avbrottsfrekvenserna är mycket låga, . Skolorna har statsbidrag och statligt reglerade tjänster.Intagning sker genom , skolorna är öppna för eleverfrån och kranskommuner. Vi var åtskilliga göteborgare spm 1984 blev bestörta överatt den dåvarande utbildningsministern, , utan all ha besöktskolorna föreslog, genom hänvisning till ett remissvar från SÖ, att statsbidragettill gymnasierna skulle avvecklas, därför att skolorna saknade samhällsintresse.Skulle skolor som är släppte ut studenter med goda studieresultatsakna samhällsintresse? Det var inte heller så lätt för attförsvara utskottsmajoritetens ståndpunkt. Göteborgskan , som engagerat sig mycket i dessaskolor, tyckte del var självklart alt de skulle finnas kvar. Hon tyckteskolorna skulle inordnas i den kommunala skolan, och det hörde vi ocksåLars säga. Men det är faktiskt vad som i propositionen föreslagits. sade att skolorna skulle inordnas i denkommunala skolan, men behålla både småskaligheten och den speciellaundervisning som finns på dessa skolor. Hon fruktade dock att tidpunkten varsnävt satt för att det skulle gå till 1988/89, och det var ändå ett årsförskjutning. man inteborde sätta gränsen exakt , och vpk:s att det var självklart att skulle kompenseras för eventuellakostnader vid en kommunalisering. ville inte i kvällta upp frågan, eftersomhan tyckte att det skulle vara en fråga för . Låt mig dåvisa hurdet blir för . Hur skall det gå till alt kommunalisera dessa skolor? Detställer ett antal juridiska, ekonomiska och administrativa problem. Skolornaägs av egna bolag har egna styrelser och egna fastigheter, väl belägna icentrala och därför med ett inte föraktligt värde. Lärarna harstatligt reglerade tjänster, men räknar irite år på samma sätt som i detkommunala skolväsendet. Så har vi frågan om kostnaderna. Uppenbarligen har detvarit mycket billigare både för staten och framför allt för kommunen att drivadessa skolor som fristående skolor. Staten har visserligen bara sparat påbidrag till lärarlönerna,eftersom man bara betalat ut istället för98%,och man har också haft lägre sociala avgifter. Det verkarsom om statenmåste ut med ytterligare 1 miljon för att klara en normal bidragsnivå. Men kommunen måste ut med väldigt mycket mer pengar. Idagarna har en beräkning blivit klar som visar hur mycket mindre dessa eleverfått av kommunala medel än eleverna i vanliga kommitnala gymnasier. Vid förraveckans kommunstyrelsemöte i presenterades siffror som visade attskillnaden är nästan . Dessa båda skolor har således nått mycket gott resultattrots lägre kostnader. Det fantastiska är att den göteborgske skattebetalaren,som har betalat lika myckel i skatt som andra även om han har haft en son ellerdotter pä någon av dessa skolor, som han eller hon har betalat enterminsavgift på . per termin, dvs. mindre i anslag till sitt barn. måste på något sätt se tijl att betalaför de 700 göteborgare som går på dessa tvä skolor. Det kan inte vara särskiltlätt, och man har räknat ut att det kostar bortåt 7 milj. kr, om de häreleverna skall få samma kommunala bidrag som andra elever i kommunalagymnasier har, har drabbats hårt av det nyastatsbidragssystemet för gymnasierna, och åtskilliga tjänster kommeratlförsvinna. Mitt uppe i dessa bekymmer skall man hu överta ansvaret för lärarnavid dessa båda gymnasier. Konsekvenserna blir att inte bara eleverna påRudebecks gymnasium och utan också övriga elever i kommunen drabbas.Det är alldeles uppenbart att samma summa pengar som i tidigare verksamhetsanslagoch övriga kommunala bidrag nu skall gä till fler elever. Riksdagsbeslutet har alltså salt Göteborgskommun i en synnerligen brydsam situation. Inte minst dess socialdemokrater harhamnat i en besvärlig situation. arbetarkommun har fakfiskt tyckt attde här båda skolorna skall få finnas kvar i sin nuvarande form, som friståendegymnasier med statsbidrag till lärartjänster och begränsade kommunala bidragtill verksamheten. UtbildningsministerBodström besökte de här skolorna . Gymnasieskolan m. m. och envecka senare framträdde han i Svar direkt. Där utspann sig en ganska märkligdiskussion om anledningen till att skolorna skulle mista sina statsbidrag.Bodström hänvisade nämligen inte alls till den motivering som gavs ipropositionen 1983/84:118 eller i den dåvarande riksdagsdebatten, nämligen altskolorna pedagogiskt och innehållsmässigt skulle komplettera det allmännaskolväsendet. Nej, utbildningsministern sköt in sig på en enda sak, nämligenatt skolorna hade terminsavgifter. Det var felet. Märkligare ändå var attLennart sade att det skulle vara möjligt för två typer avbidragsgivare att betala de här terminsavgifterna. Det skulle vara möjligt förVolvo att betala terminsavgifterna. Låt mig återge vad sade:Om betalar pengarna till kommunen och kommunen ser till att eleverna intebetalar några elevavgifter och skolorna sedan slår fritt öppna, då uppfyller dealla krav. Sådant var faktiskt inte beslutet . Menar verkligenutbildningsministern detta? Med anledning av det som sades i Svar direkt och det somutbildningsministern sade vid ett annat tillfälle - att om kommunerna täckerkostnaderna skulle skolorna kunna få behålla sina statsbidrag - har man ikommunstyrelsen i diskuterat ett förslag om att Göteborgskommun skall gå in och betala terminsavgifterna för de elever som går i dessaskolor. Det skulle nämligen innebära en kostnad på bara drygt en och en halvmiljon för , till skillnad mot de 7 miljoner det skulle kostaatt kommunalisera skolorna. Tiden förändras och skolorna med den. För tre är sedan ansågsdet att de här skolorna var för snäva. Vid det laget satsade myckelpengar på att skapa allmänna gymnasier i förorterna, gymnasier som låg näraelevernas hem och som hade alla eller nästan alla gymnasielinjerna. Det nyastatsbidragssystemet för gymnasieskolan tvingar att gå ifrån deallmänna skolorna. Enda möjligheten att med det nya statsbidragssystemet gealla gymnasieelever plats i är nämligen att införa sektorsgymnasier -ett ekonomiskt gymnasium, ett humanistiskt, ett naturvetenskapligt osv. Genomriksdagsbeslutet om statsbidragen riskerar vi att de flesta Göleborgsskolorblir snävare än någonsin de två fristående skolorna har varit. Vi hamnar alltså i en mycket konstig situation närriksdagsbeslutet skall genomföras på lokal nivå. Samtliga i ärbekymrade över situationen. Vi vet inte riktigt hur den skall lösas. Det finnsnaturligtvis två sätt att rädda skolorna. Om göteborgarna pä riksdagsbänken röstar med utskottsmajoriteten medverkar det till att göteborgarna fårett ännu besvärligare lass att dra, hade alldeles rätt 1984,Mycket bättre vore naturligtvis att utbildningsministern följer utvecklingenoch hela utskottsmajoriteten anslöt sig till reservation 40, som innebär attvi river upp beslutet , Vi ser fram mot en ny proposition om defristående skolorna på grundskolenivå-den har varit utlovad ett tag . Men låtden, utbildningsministern, också inkludera gymnasieskolorna. Då blir detnågonting konstruktivt av debatt om två skolor i . 192INGELA (): I budgetpropositionen har regeringenföreslagit en lägre andel platser per 16-åring på gymnasieskolans direktram förkommande läsår jämfört med innevarande år. Trots regeringens löfte att erbjudaalla ungdomar en gymnasieplats skulle det alltså blisvårare att komma in i gymnasieskolan. Så mycket var det löftet värt. har lyckligtvis inte accepterat regeringens förslag. Jag skall inte nu diskutera dimensioneringsfrågan, för denhar diskuterats livligt här ändå. Jag skall beröra några andra frågor.Utskottet behandlar i betänkandet den regionala fördelningen av platserna inomdirektramen. I en moderat motion Ub820, som tar upp utbildningssituationen iStockholmsregionen, visas att skolöverstyrel.sens fördelning av platser klartmissgynnat . Det har varit relativt sett svårare att komma in igymnasieskolan i än i övriga landet. Utskottet har på denna punktgjort en mycket tydlig markering genom följande skrivning: "Som utskottethar inhämtat är det därvidlag" - dvs. vid den regionala fördelningen avplatser - "antalet 16-åringar i länen - med viss kompensation till sådanalän som mottar ett stort antal ungdomar i utbildning från andra län - som görgrunden för den länsvisa tilldelningen. Det synes utskottet värdefullt om dennaprincip kan följas så nära som möjligt, eftersom den rimligen ger de bästaförutsättningarna för att klara målet om likvärdiga utbildningsmöjligheter åtalla, oavsett bostadsort." Här vill jag uttala min stora tillfredsställelse överutskottets skrivning. Jag utgår från att den i fortsättningen kommer att ledatill att får sin rättmätiga andel av utbildningsplatserna. Lika nöjd kan man däremot inte vara med en del andraskrivningar i betänkandet. I fråga om fördelningen av platser säger utskottetatt en ökning av platserna pä de tre- och fyraåriga linjerna inte kan antasminska trycket på de yrkesinriktade linjerna. Enligt min mening är detta enalltför generaliserande skrivning. I är trycket mot de tre-och fyraåriga linjerna mycket starkt. Detta är i sin tur en återspegling av denarbetsmarknad som finns i regionen. Ser man till resultatet av den gjorda preliminäraintagningen, kan man också se att den statistik som ligger till grund förutskottets skrivning inte stämmer med förhållanden. Och jag kankonstatera att de ca 1 000 intagningsplatser som fått efterutskottets justering av direktramen samtliga lagts ut på de tre- och fyraårigalinjerna. Trots detta platstillskott står ca 1 500 årskurs 9-elever i kö föratt komma in på någon av dessa utbildningar. är det betydligt lättareatt komma in på sitt förstahandsval till en yrkesinriktad linje i änstatisfiken för riket som helhet visar. Dessutom har vi av platserna iyrkesutbildningar som leder till industriarbete, trots att arbetsmarknaden iregionen uppgår till . Jag menar mot denna bakgrund attutskottets skrivning är alltför kategorisk. Det går inte att titta påriksgenomsnitt, utan man måste titta på hur det faktiskt ser ut i de olikaregionerna. Jag vill dessutom ifrågasätta värdet av att haka upp sämycket av resonemangen på att det är svårare att tillgodose elevernasförstahandsval när de söker yrkesinriktad utbildning än när de söker till tre-eller fyraåriga Gymnasieskolan/n. Prot.1986/87:109 linjer. Det förhåller sig ju så - vilket också utskottetredovisar - alt en stor del av förstahandsvalet tillyrkesinriktad utbildning ligger på sådana utbildningar som man av arbetsmarknadsskäl knappast kan utvidga. Ävenom ' ' folk säkert skulle blivackrare om vi utbildade 660 kosmetologer mot de 16 somvi nu tar in, vill väl ändå ingen på allvar hävda att vi skall utöka antaletplatser på kosmetologutbildningen till,denna nivå för att uppfylla elevernasförstahandsval. Men måste man komma ihåg att om de 644 elever somblir över i stället kommer in på ett "lägrehandsval", påverkas denstatistiska redovisningen i:negativ riktning i fråga om möjligheterna atttillgodose förstahandsvalet. Delta borde man tänka på litet närmare innan manskriver som man har gjort i utskottsbetänkandet. I motionen har vi vidare förordat att länsskolnämndernaoch inte som skall få omfördela platser mellan olika studievägar. Detta krav förs fram mot bakgrund av dels att resp. nämnd rimligen har bättre kunskaper ,om utbildningsbehoven i regipnen än kan förväntas ha, dels att det är viktigt att omfördelningen kan göras så snart sökandebilden står klar, så att förändringar kan ske före preliminärin tagningen. Trots att utskottet säger sig inse de tekniska vinster och administration som förslaget medför avstyrker man det med motiveringen att man värnar om värdet i den nationella överblick som nuvarande syslem via SÖ-beslut ger. Utskottets motivering är svag. Del finns väl inget som hindrar SÖ från att samla in resultatet av gjorda omfördelningar frän nämnderna och därmed skaffa sig den nationella överblicken. Jag uppfattar majoritetens skrivning som ytterligare ett uttryck för socialdemokraternas sätt att i ord bekänna sig till decentraliseringstanken men i handling ställa upp på centralstyrning, - i Herr talman!-Jag yrkar bifall till den moderatareservationen på denna punkt. Jag skall slutligen beröra förslagen rörande lilla ramen,I budgetpropositionen motiverar regeringen sitt drastiska nedskärningsförslagbl. a. med den vilseledande formuleringen att vissa utbildningar som i praktikenär avsedda för vissa personalgrupper hos förelag m.fl. kan avvecklas och istället anordnas som uppdragsutbildning. Avvecklingen skulle dessutom varagenomförd till nästa läsår. 1 praktiken handlar del om - och del har utskottetockså insett - platser inom vårdsektorn och inte inom företag. I,motionenavvisas dels regeringens försök att dölja vilka utbildningar del egentligenhandlarom, dels sättet att med mycket kort varsel dra in ett antal platser somungdomarna redan har sökt till. 'Utskottet har tillmötesgått motionen genom att tala klartext om vad neddragningen egentligen handlar om och kritiserar sättet för neddragning en. Utskottet säger precis som motionärerna att huvudmännen före planeringen av sin utbildning bör kunna få besked om vilka utbildningar som inte längre får anordnas med statsbidrag. Utskottet förordar därför att möjlighet ges till en något långsammare avvecklingstakt och säger, att huvuddelen av specialkurserna med karaktär av personalutbildning bör vara avskaffade inför /89. Jag anser självfallet att utskottets skrivning är bättre än regeringens 136 brutala förslag. Utskottetkonstaterar dock att vissa specialkurser kan avvecklasredan till nästa läsår. Jag undrar på vilka grunder majoriteten gör dennabedömning. Jag har tagit del av de genomförda neddragningarna i län.Men vad som varit vägledande för den neddragningen kan jag inte bli klok på.Praktiskt taget alla platser ligger inom vårdsektorn, och inom landstingetundersöker man nu möjligheterna att lägga ut dessa utbildningar somuppdragsutbildning, men man vet ännu inte om det går, för några medel finnssjälvfallet inte avsatta. Förslaget kom ju som en total överraskning för alla.Till en av dessa utbildningar finns t. ex. 330 sökande till 30 platser, sä dethandlar inte om att dra in platser i utbildningar där det inte finns någotsökändetryck. Jag tycker att just denna del av ulskottsmajorite-tens skrivningär alltför lättsinnig gentemot de ungdomar som sökt dessa utbildningar. har i en reservation anfört att man vidindragningen borde ha tittat pä vakansgraden för olika utbildningar i resp.län. Detta har majoriteten avvisat. Hade man följt det moderata förslaget hadevi kanske inte behövt tala om för ett stort antal ungdomar att några mycketeftersökta utbildningar dragits in. Jag yrkar slutligen bifall till den moderatareservationen på denna punkt. Gymnasieskolan m. m. 193ANNA (): Vi centerpartister från har lagtfram en omfattande regionalpolitisk motion. Det är självklart inte min meningatt gå upp i debatten varje gång någon av de 34 att-satserna behandlas i ettbetänkande. Men på s. 22 och 23 i utbildningsutskottets betänkande nr 14, somnu behandlats, har utskottet avstyrkt ett yttrande på ett för mig oacceptabeltsätt. I vår regionalpolitiska motion begär vi att regeringenutfärdar nödvändiga direktiv för alt och skall kunna inrättagymnasieskola, integrerad med vuxenutbildning - komvux. Förslagetmotiveras med alt de mindre kommunerna i länet behöver få en gymnasieutbildningsom åtminstone täcker den egna efterfrågan. Med en gymnasieskola som frånbörjan integrerar ungdoniar och vuxna skulle en gymnasieutbildning fortarekomma till stånd. På dettasvarar utskottet: För det första att det är SÖ och inte sombeslutar om inrättande av gymnasieskola. För det andra, och här citerar jag ordagrant:"Motionärernas hemställan skulle emellertid också kunna uppfattas såsomgällande en viss försöksverksamhet med samarbete mellan gymnasieskola ochkommunal vuxenutbildning." Här har alltså utskottet plötsligt börjat läsa texten imotionen, alltid något. Men i nästa mening säger man så för det tredje: Att sådan här försöksverksamhet endast får avseyrkesinriktade utbildningar. Inte därför att den speciellt utvalda kommunenskulle behöva just den yrkesutbildningen utan för - jag citerar utskottet -"all åstadkomma ett mer rationellt utnyttjande av befintligalokaler". K) protokoll 1986/87:109 För det fjärde säger utskottet, och det är det mestanmärkningsvärda -kursiveringarna är gjorda av utskottet: "Utskottet vill i sammanhanget också erinra om alt iintentionerna bakom förslaget om denna försöksverksamhet ligger att genomsamverkan mellan utbildningsanordnare vid minskande elevunderlag bevarautbildningsutbud i framför allt glesbygd, inte att utvidga eller t. o. m. skapaett nytt utbud på nya orter med de.urholkande effekter detta skulle få förorter med redan existerande utbildning. Dessa effekter skulle snabbt blisärskilt kännbara iall undervisning i s. k. allmänna ämnen, i vilka förutsättsen rimlig fyllnadsgrad i undervisningsgrupperna. När elevunderlagetgenerellt och stadigvarande minskar kraftigt, skulle - om inte dagens resursramutökas -de urholkande effekterna slå igenom även i andra utbildningar." Jag vill fråga utskottets talesman här : År delverkligen möjligt att socialdemokraterna inte kan tänka sig att utvidga . o. m. skapa ett nytt utbud av utbildning på nya orter? Skall jag alltså åkahem och säga till folket i , , , ochVadstena att de lika gärna kan skrinlägga sina planer pä nya, till ortenanpassade utbildningar eller en egen gymnasieutbildning i någon form, därföratt det regeringsbärande partiet inte vill skapa nya utbud på nya orter,eftersom del kan gå ut över "fyllnadsgraden i undervisningsgrupperna"i , och ? Tala om koncentration! Regeringspartietvisar här än en gång att man inte menar étt dugg med att ta regionalpolitiskahänsyn i sina beslut. Dessutom vill jag fråga utskottets talesman: Hur kan niveta att elevunderlaget generellt och stadigvarande kommer att minskakraftigt? Födelsesiffrorna i vårt land har vänt. Hur vi skall ha det medinvandringens storlek vet vi väl inte precis, och efterfrågan på utbildningökar. Men regeringspartiet skådar in och vet. Sammanfattningsvis, herr talman, har jag aldrig hört såmånga dumma motiv för att avslå ett motionsyrkande. Överläggnirigen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:19om åtgärder mot aids (prop. 1986/87:100 delvis). 194DANIEL TARSCHYS (fp): I afton aids. Vi diskuterar nu återigen denstora farsot som drar genom världen och som under detta 80-tal inte bara sprittoro. lidande och död ulan också har rubbat bilden av vår framtid. Just nu levervi mitt i ett stort uppvaknande, där människor i liksom i andra länderhåller på att upptäcka vad den här sjukdomen betyder och vilka följder den kanfå, i samhällslivet och i privatlivet. Det finns en yrvakenhet i delta uppvaknande. det finns förvirring,men del finns också växande insikter om hur den här Prot. 1986/87:109 sjukdomen sprids och hur den verkar. Vadskall vi då göra? skrev i söndagens en mycketintressant betraktelse över den politiska debatten om aids. Det är lättare att tabeslut än att ta i de sjuka, skrev hon. "Alladessa beslut börjar mer och mer anta karaktären av magiska besvärjelser. Vibeslutar, säger regeringen pch de högre tjänstemännen. Vi beslutar omupprättandet av en ny narkomanvårdsenhet med 10 platser och 20,5 personal. Vianslår resurser, vi utbildar, vi motiverar - abrakadabra -och , nuverkställer vi och simsalabim - enheten står där med sina vårdplatser och sinvälutbildade och välmotiverade personal. Men trollformeln fungerar inte.Verkligheten lyder inte. Patienterna hoppar ut genom fönstret och personalensjukskriver sig," Sålångt , Det är tänkvärt, men jag tror ändå att hon i grundenhar fel. För det första är det inte så att människor flyr undan detta problem.Tvärtom finns det en oerhört stark och utbredd beredskap att hjälpa till, attengagera sig och göra insatser. För det andra är det visserligen sant attavståndet mellan beslut och resultat kan vara stort, men det är ju inget motivför att skruva ner ambitionerna och undvika beslut. Snarare tvärtom -justdärför att de åtgärder som behövs år så många och olikartade och delvis svåraatt sätta i verket, just därför måste vi föra en beslutsam politik. Jag menaralltså nu liksom tidigare att det behövs mer av handlingskraft och mer tempo idet här arbetet för att våra beslut verkligen skall bli något annat änbesvärjelser. Vad är det då som krävs?Ja, först och främst är det ju resurser. Förett år sedan diskuterade vi anslagen här i kammaren. Det var inte särskiltpopulärt när vi från sida föreslog 50 miljoner i stället för de 5miljoner som regeringen hade begärt i sin budgetproposition. Man talade mycketom nationell enighet och om att vårt förslag i det perspektivet var en plump iprotokollet eller smolk i mjölkeri. För min del tycker jag också att det är bramed nationell enighet, men det viktiga är ju att vi är eniga om rätt saker. Detär kloka beslut som behövs, I vissa lägen är det faktiskt nödvändigt att någonbryter sig ur den allmänna enigheten, och jag tror för min del att vi med vårakraftiga överbud bröt isen för de avsevärt mer omfattande insatser somnu har satts in, Iårets betänkande finns en hel del saker som vi är helt eniga om. Vi är eniga omatt vården inte fungerar, att det trots en hel del goda ansträngningar på detområdet kvarstår allvarliga brister. På den här punkten gör utskottet ettmycket starkt uttalande. Menförutsättningen för att något skall hända är förstås att vi har en effektiv ledning av arbetet på nationell nivå. Vi krävde att del skulle tillskapas en nationell krisstab för att ta itu med det härproblernet, och det förslaget upprepar vi också . Utskottsmajoriteten menar att det räcker med aidsdelegationen och skriver att man "i och för sig inte är främmande för att delegationen kan behöva ytterligare kansliresurser". Det tror jag faktiskt är årets understatement, Aidsdelegationen har ett bra sekretariat, men skall det bli tillräcklig fart och kraft i det här arbetethandlar det om mångdubbelt större resurser. Kommittéer är bra till mycket, men de 139 Prot.1986/87:109 är inte bra till att hantera kriser och leda bekämpningen av enkris, En annan punkt där vi skiljer ossåt gäller tillgången till rena sprutor. är ju såatt vi i svensk narkotikapolitik har försökt förhindra narkomanen att fåtillgång till sprutor. Den grundsatsen är mycket starkt förankrad bland våranarkomanvårdare. Men det är faktiskt en ny situation som har uppstått i ochmed utvecklingen av den nya farsoten. Det är nu nödvändigt att se till att inteorena verktyg leder till en ökad smittspridning bland narkomaner. Självfalletmåste vi sträva efter att denna farsot blir en ytterligare motivation förmänniskor att avstå från narkotikabruket, men vi vet också att det är oerhörtsvårt, och vi måste se till att de som redan är fast i narkotikans garn hartillgång till rena verktyg. Därför tycker vi att det experiment som pågår i ärmycket bra, där man byter ut gamla redskap mot nya, smutsiga mot rena. Vitycker det experimentet bör prövas även på andra håll i landet. Majoritetenskriver avsevärt mera snävt om detta experiment och vill att det inte skallupprepas på andra håll. En tredje fråga är forskningen. Vi måste få i gångavsevärt större insatser, på det medicinska området och på detbeteendevetenskapliga. Här finns en hel del försyndelser i det förflutna attreparera, och det gäller nu att se till att de inte upprepas. har den svenska forskningen klarat sig bra genomatt den fått stora anslag av den amerikanska staten, större än frän den svenskastaten, men måste vi säkert se till att också den svenska statenger ett ordentligt stöd till svensk aidsforskning. En fjärde fråga slutligen gäller möjligheten tillfullständig anonymitet för den lilla grupp som begär det. Argumenten på denpunkten har redovisats förut. De kvarstår med samma kraft. Jag kan bara beklagaatt majoriteten håller fast vid sin gamla position.