prot · GA09110 · 1986-12-31 00:00:00 — Självfallet är det viktigt att följa utvecklingen avtesten och den utvidgade testningen. Jag tror emellertid att det är nödvändigtatt snabbt la ställning till frågan om behovet av att vid enstaka tillfällenkunna utföra HIV-tester med tvång. De människor som blir utsatta för ettövergrepp drabbas av ett stort psykiskt lidande. Visst skall även den personsom utsatts för ett övergrepp själv undergå ett test. Men det tar ju ändå enviss tid innan antikroppar har bildats. Del minskar naturligtvis oron hos densom blivit utsatt för ett övergrepp om man snabbi kan utföra ett HIV-test. På min fråga om tillgången påvårdplatser för dem som omhändertas enligt smittskyddslagen fick jag ingetsvar. Detta är också en fråga som man mycket snabbt måste göra någonting åt.Det är svårt för läkarna att överhuvud taget följa smittskyddslagen, och deförlorar incitamentet att sätta i gång den procedur som krävs för attomhänderta någon enligt smiltskyddslagen, om antalet vårdplatser inte ärtillräckligt. 35ALF (): Jag noterar med tillfredsställelse en vissuppmjukning frän socialministerns sida när det gäller möjligheten att medtvång testa förförare. Den saken debatterade vi i gårdagens frågestund. Dåverkade statsrådet inte alls intresserad av att över huvud taget tänka signågon lagändring för att göra ivångstester möjliga. fick vi veta attsocialministern trots allt skall följa utvecklingen, och om det skulle behövasframöver kommer tydligen någonting all hända. Jag skulle, herr talman, viljasäga att del behövs en ändring . har sjukdomen aids och HIV-smittanutvecklats från en sjukdom känd för ett fåtal experter till ett skrämmande hotmot en mycket stor del av mänskligheten. I finns ca 1500 konstaterade fall av HIV-smitta. Det verkliga antalet smittade uppskattastill mellan 5 000 och 10 000. Antalet smittade beräknas bli fördubblat vartolfte månad. Ännu finns som bekant inget botemedel mot sjukdomen aids. De somdrabbats av HIV-smitta kommer med all säkerhet att få bära viruset under restenav sin levnad. Jag är mot denna allvarliga bakgrund oroadöver hur regeringen hanterar aidsfrågan. Jag anser alt de vidtagnaåtgärderna och initiativen" inte står i rimlig proportion till problemelsenorma omfattning. Eftersom inget botemedel är att vänta inom kanske tioår-och man lär vara optimist om man säger - måste samhällets alla resurserinriktas på Prot.1986/87:110 information, forskning och förebyggande insatser. 24 april1987 TV:s Aktuellt redovisade för en tidsedan hur 500 slumpmässigt utvalda A tgärder mot aids personer iåldern ställde sig till en rad frågor som berör aidsfrågan. Bl.a.visade det sig att av de tillfrågade förordade att alla skulle aidstestas.1 en kommentar till detta sade då socialministern: Jag tror att de som vet attde är smittade följer läkarnas föreskrifter. Det kan förhoppningsvis vara sä.Men det stora problemet är ju att de allra flesta som bär på viruset inte ärmedvetna om delta. Vi måste väl ändå utgå ifrån att risken för spridningminskar om de som blivit smittade själva vet om det. När det gäller aidstestning måste det ligga i samhälletsintresse att utvidga testerna till att gälla lät oss säga alla i åldern 16-55år. Utskottet hävdar i sitt betänkande att det skulle vara ett felaktigt sättatt hantera de begränsade resurserna i kampen mot aids. 1 stället är utskottetnöjt med alt testning skall komma alt erbjudas alla gravida kvinnor, en gruppsom säkerligen i stor. utsträckning lever i fasta relationer. Jag harsjälvfallet inget emot alt gravida kvinnor testas. Men jag tycker att del är enför liten populalion i denna utomordentligt allvarliga fråga. Ett minimikrav isammanhanget måste vara att det i samband med alla blodprov utförs HIV-test. talas det allt mindre om riskgrupper.Det slår klart alt mycket få är undantagna från risken att drabbas av aids. 1dag talas det om riskbeteenden. Genom den stora informationssatsningen hoppasuppenbarligen aidsdelegationen kunna förändra människors beteende. Men faktumär att beteenden och attityder som det uppväxande släktet under årtiondennärmast indoktrinerats med inte låter sig förändras på kort lid. Aidsdelegationensoch vissa landstings informationsmaterial som ibland rubriceras med muntratillrop av typen "livet vidare" och försändelser innehållandekondomer till ungdomar bidrar knappast till en förändring av attityder ochlivsstilar. Jag vill här referera till som på ledarplats skrivitatt det är värt arbete och kostnader att nå alla smittade. DN säger vidare:Lika nödvändigt är det att minska promiskuiteten. Delta underlättas inte av attdet måste ske parallellt med en intensiv propaganda för kondomer. När del gäller informationen till ungdomar päskolorna har jag i en motion framhållit vikten av att all inforrnation betonarlivsstilens betydelse i kampen mot aids och att alla skolungdomar får enpersonlig information om smittan. Utskottet skriver; "Det är viktigt alllivsstilens betydelse belyses i sammanhanget." Denna formulering hälsarjag med tillfredsställelse, även om jag i min motion önskat alt det skulle slåsfast att all information från statliga instanser skall beröra livsstilensbetydelse för kampen mot aids. Det tryckta ordet är betydelsefullt, men muntligpersonlig information är avgjort det mest effektiva. Faktum är att jag så sentsom i går fick höra att ungdomar i som går i sista klassen igymnasieskolan ännu inte nåtts med någon som helst information, utöver den somsänts ut. Så sent som i förrgår hade jag flera telefonsamtal frånledsna och upprörda föräldrar till 8:or och 9:or, dvs. 14- och 15-åringar.Barnen hade efter aidsinformation av skolhälsovården tilldelats kondomer. Vilkasignaler ger skolan därmed till 14- och 15-åringarna? alt det är naturligtoch normalt 4o att "ligga med varandra". Och vem tror attdet är den typen avlivsstil som behöver främjas eller uppmuntras när HIV-smittan sprider sig? CarlBildt tar i gårdagens nummer av upp skolläkares utskrivningav p-piller till tonårsflickor. säger att utskrivningen av p-pillermåste upphöra. Det kan säkert de flesta tycka vara ett klokt krav. Men inte ärdet så enkelt att man ändrar beteendemönster bara för att man ändrar de preventivamedlen från p-piller till kondomer. Jag tror inte för att detöver huvud taget är enkelt att komma åt HIV-smittan i vårt land, eftersom dens. k. sexuella friheten, som i själva verket förpassat många in i renatvångssituationer, etablerat sig som livsstil. Det är därför, herr talman, somjag tycker det är så viktigt att man vågar ta i livsslilsfrågorna. När det gäller den grupp personer som injicerar narkotikaintravenöst är situationen mycket allvarlig. Missbruket i sig försätter missbrukareni en situation som inte är människovärdig. När nu missbrukarna också hotas avaids på ett sätt som kanske ingen annan grupp, måste samhället genom aktivainsatser mobilisera alla krafter och resurser. Även okonventionella grepp måsteövervägas och tas. Från kds sida har vi på ett tidigt stadium - och detuppfattades som något oväntat och konstigt på en del håll - förordat attsamhället skall underlätta för de personer som injicerar narkotika intravenöstatt få tag i rena verktyg. Detta föreslås utifrån utgångspunkten att det nufrån samhällets sida måste vara viktigare att hindra HIV-smittans spridning änatt hindra narkotikamissbrukare att få tillgång till rena sprutor och kanyler.Mitt motionsförslag när det gäller kanyler och sprutor skiljer sig något fråndet förslag som kommit från folkpartistiskt håll, men syftet bakom de bådaförslagen är uppenbarligen detsamma. Jag är alltså beredd att ställa upp bakomfolkpartireservationen, för jag anser att här krävs åtgärder . Det är bra attutskottet och accepterar den verksamhet som pågår i , därsprutnarkomaner erbjuds möjligheten att byta sina begagnade verktyg mot nyarena. Det hot som ligger i utskottsbetänkandet, när man uttalar alt omverksamheten i utökas eller liknande verksamhet inleds på andra hållmåste författningsreglering övervägas, tycker jag är olyckligt. Jag vill yrka bifall till motion So452yrkande 1 och 2 samt till reservationerna 2, 3 och 4. A tgärder mot aids 36EVERT (): Jag har hamnat under strecket på talarlistan.Det beror på slarv med anmälan före utgången tid. Men jag skall försökabegränsa mjg till de som är anslagna. Jag vill understryka det AlfSvensson sade om livsstilens betydelse. Jag tror det är nödvändigt att manlyfter fram den starkt i sammanhanget, eftersom den har samband med helafrågan. För det första, herr talman, vill jag säga några ord omvårdfrågan. Den har varit uppe här tidigare, så jag behöver inte vidareutveckladen. Vi har varit eniga i utskottet om att skriva mycket starkt i saken. Våravsikt är att regeringen skall känna ett krav - men också ett starkt stöd -från sida all ta itu med situationen. Jag vill understryka, som harsagts tidigare, att situationen är niycket besvärande. Antalettvångsintagningar genom LVM har ökat betydligt - och sedan1982. när LVM kom, . har antalet platser minskat medungefär . A tgärder mot aids Alltså harantalet intagningar ökat men antalet platser minskat. Det är en situation somnaturligtvis är ohållbar. För det andra, herr talman, sprider sig HIV-smittan i alltvidare ringar, och situationen blir allt allvarligare. Om detta har vi nu haften omfattande debatt, och jag tänker inte gå in mer på den saken. Jag vill baraunderstryka hur allvarligt vi ser på detta och säga något om smittorisken. Vi vet nu mycket väl hur smittan sprids; genom sexuellakontakter, via blodet och från mor till barn. Alla blodprodukter behandlas, såatt virus förstörs, och där finns alltså inte några risker. Men för övrigt behöver ju allmänheten inte vara rädd. Detär faktiskt inte farligt att ta i någon och att röra vid varandra. HIV-smittansprids inte via måltider och via bestick. Den sprids inte genom luften. Ingenblir smittad av att någon spottar eller stänker blod på en oskadad hud.Handdukar, sängkläder eller kläder med fläckar av intorkat blod eller intorkadsperma kan inte sprida smitta. HIV-smitta sprids inte via toaletter eller simbassänger,säger aidsdelegationen i sin broschyr, som jag här refererar till. Jag gör delför att varna för rädslan för att umgås med HIV-smittade vilken dyker upp häroch var. Den rädslan är mycket farlig. Vi känner faktiskt till denfrän två lusen år tillbaka, då man hängde klockor på dem som var spetälska,dvs. leprasjuka, och isolerade den gruppen från människor i övrigt. Det ärklart all en sådan situation vill vi inte ha tillbaka. Jag vill vidare referera till två samfund som har storverksamhet i och , nämligen och SvenskaBaptistsamfundet. De har läkare och annan sjukvårdspersonal där, och jag hartalat med en av läkarna, som säger: Jag vet faktiskt inte hur mångaaidssmittade personer jag har opererat . Ingenting har hänt förpersonalens del, och jag tycker alt det är ett bevis för att man inte behöverkänna den rädsla som och då dyker upp. Jag har velat säga del i den härdebatten därför alt jag tycker att del är viktigt. För det tredje vill jag la upp den reservation som talarom vissa regler i LVM, något som socialministern och andra varit inne på här. Ibörjan av har socialberedningen sammanträde - man kan nästan sägaatt beredningen befinner sig i slutskedet av sill arbete - och vi skall dåförsöka komma fram till ett förslag. Låt mig peka på all i nästa ärende som vi har att behandlahär i kamniaren finns en reservation där vill dra undan närmare enmiljard av statsbidraget till kommunerna för narkomanvården ochmissbrukarvården över huvud laget. För vården av HIV-smittade narkomaner, somär oerhört svär, är dygnskostnaden kanske . sä nog behöverkommunerna ett stöd i det avseendet. Jag hade till slut tänkt säga någonting omhur viktigt det är med nationell samling i den här frågan. Jag vill fränsocialutskottet gärna vittna om att vi gör allt vad vi kän för att hålla ihoputskottet, och del är viktigt. Men jag känner all frestelsen hos vissa partierall börja göra markeringar börjar bli litet för stor. Jag ville varna fördetta, och jag ville vädja till samtliga i utskottet och till andra att viskall försöka få den nationella samling som socialministern har talat om. Jag yrkar bifall till utskottets hemställanoch avslag på samtliga reservationer. 37 (): Jag vill säga till att viockså tycker att det är viktigt med en nationell samling i arbetet för attbegränsa HIV-smittan och aids. Men självfallet måste vi också framföra förslag.Våra synpunkter när det gäller narkomanvården och brislen på vårdplatser har viframfört - det är fråga om bäde bristen på ochvårdplatser hos enskilda organisationer. Det enda som har hänt är att frågan nuhar blivit mer akut i och med att HIV-smitta och aids har tillkommit. Men ifråga om detta görs ju en enig och kraftfull markering från utskottets sida. När det gäller förändringen av LVM-lagstiftningen sker detnaturligtvis ett arbete i socialberedningen. Men om man hade tyckt att vårt förslagvar bra hade det varit lämpligt att göra denna markering , nämligen attett omhändertagande skall kunna ske även vid fara för annans liv. Det är heltuppenbart att t. ex. HIV-smittade prostituerade utgör en fara för annans liv.Man har svårt att göra omhändertaganden dels pä grund av bristen på platser,dels på grund av brister i lagstiftningen. Del hade inneburit en snabbhantering av frågan om utskottet nu hade gjort ett uttalande på denna punkt. Åtgärder//xot aids 38 (): Vi vill alla hanationell enighet när det gäller kampen mot aids. Men frågan är vad vi skallvara eniga om. När vi krävde avsevärt högre anslag för att effektiviserakampen mot aids kallades detta för särmarkering och för försök att brytaenigheten. Jag tror att det var nyttigt att vi bröt den rådande enigheten ochfick en ny enighet på så att säga en högre nivå för ännu större insatser. I ärvill vi ha nationell enighet om alt tempot måste skruvas upp, att ledningenmåste bli mer effektiv och kraftfull och att del behövs en krisstab för attbekämpa denna farsot. Jag hoppas innerligt all vi kan få nationell enighet omjust detta. 39EVERT (): Jag ville markera detta i slutet av miltanförande, eftersom jag känner att vi kanske håller på att lämna den enighetsom vi hela liden har eftersträvat. Efter att ha avlyssnat debatten tror jag att jag kansäga all jag hyser ett visst hopp om att vi skall kunna bibehålla dennaenighet. Det utesluter naturligtvis inte att det görs en och annan markering.Men del är viktigt att vi håller samman, att vi har så att säga ensamlingsregering och alt vi i utskottet också kan resonera.oss samman, Om socialberedningen har frågan påsitt bord, vad kan då en skrivelse till regeringen ha för betydelse i dettaavseende just ? Vi behandlar ju frågan och har färdigaskrivelser. Sedan vill jag, herr talman, bara än en gång påpeka attmoderaterna kräver att vi skall ta bort statsbidraget. Men staten behöverfaktiskt ge kommunerna ett bidrag för att de skall klara av denna stora ochsvåra vårdfråga. 4 proiokoll 1986/87:110-112 Prot.1986/87:110 Anf. 40 (): 24 april1987 Herr talman! Det är väl ändå skillnad pä vad en beredning eller en A tgärder mot aids utredningkommer med och en beställning direkt frän till regeringen. Det bliren snabbare handläggning om beslutar att LVM-indikationerna skallförändras, så att man kan omhänderta någon som utgör en fara för annans liv.Det måste vara ett mycket snabbare och effektivare sätt än attsocialberedningen kommer med förslag. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 1 (informationen om aids) Utskottets hemställan - som ställdes mot utskottetshemställan med den ändring däri som föranleddes av bifall till motion So452 avAlf i motsvarande del - bifölls med acklamation. Mom. 3 (effektivare ledning av aidsarbetet) Utskottets hemställan bifölls med 238 röster mot 38 förreservation 1 av och . Mom. 5 (medel för forskning) Utskottets hemställan bifölls med 146 röster mot 131 förreservation 2 av m. fl. Mom. 9 (vissa regler i LVM) Utskottets hemställan bifölls med 216 röster mot 60 förreservation 3 äv m.fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 10 (läkares rätt att förskriva sprutor) Utskottels hemställan bifölls med 231 röster mot 41 förreservation 4 av och i motsvarande del. 2ledamöter avstod från att rösta. Mom. 11 (fri försäljning av kanyler) Utskottets hemställan med godkännande av utskottetsmotivering - som ställdes mot utskottets hemställan med godkännande av den ireservation 4 av och i motsvarande del anfördamotiveringen - bifölls med acklamation. Mom. 13 (anonymitet vid provtagning) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 5 avDaniel Tarschys m. fl. - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 4 §Föredrogs socialutskottets betänkande 1986/87:22 om anslag till socialtbehandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik (prop. 1986/87:100 delvis). Socialt behandlingsarbete, alkohol- och ixarkotikapolitik Socialt behandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik 41 (): Jag skall tala om alkohol- ochnarkotikapolitiken. Vi har åtskilliga gånger behandlat detta ämne i ,men bilden av drogernas och alkoholens effekter är fortfarande skrämmande. Sju av tio våldsbrott anses ske under påverkan av alkohol,av alla trafikolyckor och av alla drunkningsolyckor har samma grund.Nio av tio fall av kvinnomisshandel och sex av tio fall av barnmisshandelhänder under alkoholpåverkan. Man anser att 200 000 barn växer upp i hem därden ena eller båda föräldrarna har alkoholproblem, 300 000 människor anses vara så alkoholberoendeeller alkoholska-dade att det kan sägas att de inte lever ett normalt liv.Detta är den bakgrund som vi skall ha i minnet, när vi arbetar meddessa svåra problem. Visserligen säger man, herr talman, alt konsumtionen harminskal , men dessa siffror talar ändå sitt ohyggliga språk ochvisar något av den hjälplöshet som vi faktiskt lever under när del gäller dehär problemen. Vi har en del reservationer frän den borgerliga sidan,från , och , och jag ber redan från början all fåyrka bifall till reservationerna 1, 3, 4 och 5 och dessutom till reservation 6,som gäller . De siffror som jag först anförde ligger också bakom en avde moderata motionerna, där man begär en stor informationskampanj motdrogberoendet, en kampanj som man vill kalla för "Hjälp din kompis".I motionen framhålls att vi behöver massmediernas hjälp. Vi skulle behöva fleraminuters koncentrerad information i radio och TV, i nyhetssändningarna och påkvällstid. Man skulle också stimulera tillkomsten av alkoholfria miljöer; delhar vi talat om här i kammaren . Stat.och kommun måste ta sittansvar. Man borde kanske också ha ett faddersystem på olika arbetsplatser. Det finns mycket att göra, och vi vill att regeringenskall la initiativet, att regeringen alltså skall stimulera en särskild insats.Det skall vara en luff, aggressiv, medveten insats, korrekt och avslöjande, såalt vi når ungdomsgrupperna. Det är de som är den stora resursen. Vi får levamed dem som redan är skadade, men vi skall söka förhindra en fortsalt olyckligutveckling. Alla behöver naturligtvis hjälp, både de skadade och de som är päväg utför. Men framför allt måste vi rädda den växande generationen. Där kanfolkrörelserna, ungdomsrörelserna och naturligtvis myndigheterna göra eninsats, och det är där vi menar att regeringen bör ta initiativ till en sådankampanj. Detta för vi fram i reservation 1. Reservation3 hänger litet samman med det jag nämnde, men i den SociaU behandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik reservationen tar vi dessutom upp behandlingen. Vi villatt man skall ha samordnande organ lokalt, regionalt och centralt förförebyggande och bekämpande av missbruk. Vi föreslår i reservation 3 att ensådan grupp skall bildas i varje län. Reservation 4 gäller medelsanvisningen för bidrag tillmissbrukarvård m. m. Det var i det sammanhanget som nämnde attvi begärt en minskning av anslaget. Först vill jag säga att vi har denprincipiella inställningen att varje huvudman skall klara sina kostnader. Demedel det här gäller är specialdestinerade. När vi föreslår en minskning avanslaget skall det inte uppfattas som om vi vänder oss direkt emot de berördaverksamheterna - det är alls inte avsikten. Kommunerna och landstingen skallsjälva göra omfördelningen mellan olika verksamhetsområden, och vi tror att enminskad statlig detaljreglering skulle göra arbetet rationellare på det sättetatt man bättre kunde utnyttja sina egna resurser på platsen. Som avser halvera bidraget . räknar vi med att del skallfinnas kvar en garanti på 60 milj. kr. för ideell och annan enskilt bedrivenvårdverksamhet. När det gäller medelstilldelningen för bidrag tillorganisationerna har vi bl. a. tagit upp , där bl. a.familjevården har rönt stor framgång. Vi menar att det är viktigt att stödjasådana alternativ. De har stor framgång och de bärs av engagemang. De behöverföljaktligen också ett visst stöd. Därför räknar vi med att man skall dra uppdet tidigare föreslagna beloppet med 15 milj. kr. Jag får än en gång vända mig till regeringenoch understryka vikten av att vi får den där aggressiva och hårda men korrektaoch sakliga informationskampanjen för att komma till rätta med dettamissbruk, som kostar lidande i det oändliga och även stora pengar. 42INGRID (): har 1 500medlemmar och representerar traditionella fosterhem men också storfosterhem,jourhem, veckoslutshem och natthem. vill bl, a, bevaka ochtillvarata omhändertagna barns och ungdomars intressen, stödja och hjälpafamiljehemmen - där man som känt ofta ställs inför orimligt svåra problem -och anordna kurser, konferenser och kontaktträffar. Familjehemmens riksförbundär en viktig resurs för samhället, och man behöver statligt stöd för att kunnafullfölja den utbildnings- och fortbildningsverksamhet som man bl, a, bedriver. Reservation 6 handlar om att det är angeläget attfamiljevården utvecklas genom utbildningsinsatser, om att regeringen böröverväga möjligheter till mera kontinuerligt stöd för verksamhet av det slagsom bedriver och om att bör ge regeringendetta till känna. Jag yrkar bifall till reservation 6, Organisationen i samhället, , som förövrigt har blivit ett riksförbund, har många verksamhetsgrenar. Dethörs på namnet vad man vill sträva för. Jag vill framför allt lyfta fram denverksamhet som kallas Barnens egen hjälptelefon. Där har man välutbildade,rutinerade människor som tar emot ungefär 4 000 samtal om barn som farilla. Ungefär hälften avsamtalen kommer från barn, och man har gjort den erfarenheten att det mycketofta är barn som far oerhört illa som väljer det här sättet att slå larm. Därvar t. ex. pojken som ringde om att han blev piskad med hundpiska. Sexuellaövergrepp har ökat kontinuerligt bland de saker som barnen talar om, t, éx.barnet som hotades att huvudet skulle skäras av och slängas i sopnedkastet ombarnet inte gick med på de sexuella övergreppen. Vi har många andra grymhetermot barn, som t. ex. barnet som ringde och berättade om att pappa grillade hansälskade katt i ugnen. Dethär är alltså en oerhört viktig verksamhet, och det är angeläget att den fårfortgå. Ramarna för det organisationsstöd som utgår under anslaget H 3 bördärför anpassas så att stöd till kan beviljas. Jag yrkar därför bifalltill reservation 7. Reservationerna9 och 10 handlar om kvinnors missbruk. 1962 skrevs 300 kvinnor ut från vårapsykkliniker med diagnosen alkoholism. var det nio gånger såmånga kvinnor som skrevs ut - 2 600. hade 90 kvinnor diagnosenalkoholpsykos. hade 200 kvinnor den diagnosen. Alla vet vi attdet här dock bara är toppen av etf . Kvinnor döljer ju sitt missbruk, ochde söker inte gärna behandling förrän situationen är fullkomligt ohållbar ochde är totalt utslagna. Vivet alltför litet om kvinnors missbruk. Dryckesmönstret hos kvinnorna är ettannat än hos männen, men vi vet inte varför. Vi vet inte heller hur man påbästa sätt skall ta itu med behandling av och stöd till de här kvinnorna.Däremot vet vi med säkerhet att kvinnors missbruk drabbar både födda och oföddabarn i särskilt hög grad.