prot · GA0984 · 1986-12-31 00:00:00 — Vilka medel har finansministern, om han till äventyrs villförändra samhället i socialistisk riktning? Jag betvivlar det, men om han haren sådan önskan vore det kul om han meddelade vilka medel han har. 5 protokoll 1986/87:84 Apropå detta att skatta bort företagen skulle jag viljafråga: Hur många företag lämnade , om man räknar om deti sysselsättning, utan kommunistisk skattepolitik men med socialdemokratiskförvaltning av kapitalismen? säger i en tidningsartikel för någonvecka sedan; Lita inte pä företagen! Han säger att de utlandsinvesteringar somökade , trots en tidigare hög ökningstakt, motsvarade dettotala börsvärdet pä hela och hela tillsammans. År inte det en rejälutarmning av svenskt näringsliv och svensk produktion, om det omsätts i hurmånga jobb det skulle ge här i landet? säger att man varit överensom den tredje vägen och hållit igen lönerna för att industriproduktion skulleutvecklas i vårt land. Men blir det inte så, säger han. Vad skall man dågöra? Jag kan se att ersättningsjobben för det företag som ASEAoch lade ned 1980, Spännarhyttan, som gäller Bergslagen i allrahögsta grad, efterlyser 1987 - . Har ni inte meratt sätta emot storfinansen, ? säger att man inte alls villblockera vägarna fram till en ansvarsfull finanspolitik, man har många braförslag som det bara är för regeringen att nappa på. Det är möjligt att detfinns sädana förslag. Jag har inte förnekat att har lagt fram ettbudgetalternativ som jag tycker mer än de övriga borgerliga partiernas harpräglats av en insikt om vad läget kräver. Men det problem jag försökte peka på var att det faktisktfinns en stor majoritet i för att göra någonting ät bådemjölksubventionerna och den kommunala skatteutjämningen. Men inget av de fempartierna kan tydligen ta det steg som behövs för att vi skall kunna hitta enlösning pä hur detta skall genomföras. Det kallar jag en äkta blockering. Menlåt mig i detta sista inlägg i den här debatten uttrycka den förhoppningen på ömse håll är beredd att lyfta på betongklumparna som ligger i vägen fören sanering av statsfinanserna och en ansvarsfull finanspolitik, åtminstone päde här områdena. gled ur greppet när det gäller Storbritannien.Det hade ändå varit intressant att höra hur hon ville förklara varför det intehar gått bättre i ett land med sä kraftigt sänkta marginalskatter, ingaregleringar och så svaga fackföreningar. fick vi en förklaring av det merabesynnerliga slaget, nämligen att skälet till att det inte hade gått så bra äratt de inte hade en borgerlig regering , dvs. tydligen en svenskborgerlig regering - ett något imperialistiskt betraktelsesätt, om jag så fåruttrycka det. Sanningen om är att man har haft borgerligregering där sedan 1979.1 har regerat. Jag kan inteförstå annat än att om de borgerliga i varit lika duktiga som desvenska borgerliga partierna borde de ha kunnat reda upp situationen. De har jugjort precis det som ni säger att ni vill göra om ni får makten. säger att jag skrämmer för det främmande närjag tar upp idéer om att anknyta den svenska kronan till deteuropeiska monetära systemet. Nej, icke alls! Jag har inte försökt skrämma fördet europeiskamonetära systemet för . Vad jag vill framhålla är att det för kan vara livsfarligt om det visar sig att tre partiermed ambition att bilda regering har helt olika linjer beträffande fundamentet för valutapolitiken. måste inse vilket osäkert läge det kan skapa på valutamarknaden och i näringslivet om ni tänker köra på så helt olika linjer inför nästa års val. Sedan är det möjligt att man inom näringslivet är klok nog att inte tro på någon borgeriig regering, men enbart denna grundläggande osäkerhet ser jag som ett orosmoment, och det vore önskvärt om det kunde avlägsnas. Jag vill svara om detta med kärnkraft ochtillväxt. Det är alldeles riktigt när betonar behovet av att göraen avvägning mellan miljö och tillväxt. Han säger att vill ha tillväxtmen inte till varje pris. Det är något som vi kan ena oss om. Men när centernpastarätt det går att göra en snabbavveckling av kärnkraften och öka tillväxteni , då tror jag att man är kvar i realiteten. Vår linje är att avveckla kärnkraften men att.göra det medförnuft så att vi bibehåller möjligheterna till tillväxt och sysselsättning. Omvi skulle göra så som ni påstår vara möjligt, dvs. börja avveckla kärnkraftenredan i år, skulle det uppstå allvarliga problem. Det är orimligt att bara sägaatt man vill ha både ökad tillväxt och snabbavveckling av kärnkraften. Jag är inte så imponerad, , av sättatt klara budgetsal-dot. Att sälja ut statliga tillgångar är naturligtvis enbekväm väg, men det betyder ju bara en engångslösning av problemet. Att säljaut statliga skogar, vattenkraft och företag ger oss inkomster . Vad niföreslär är att byta ut dessa tillgångar mot minskade statliga lån, men pä sikthänder ingenting med budgetsaldot. Det erkänns faktiskt också i klarareögonblick att borgerliga förslag till utförsäljning av statliga tillgångar inteinnebär någon långsiktig sanering av statsfinanserna. I polemiken med vill jag till slut säga attdet är bra att vi är överens om att inte exploatera människors oro. Jag är bararädd för att det sker just med den typ av argument som anförde närdet gäller . På en punkt är det nödvändigt att vi gör klart för oss vadvi talar om. Det är inte den ekonomiska tillväxtens sociala konsekvenser sombekymrar mig utan det är marknadsekonomins sociala konsekvenser. Ekonomisktillväxt har alltid, när vi har kunnat förvalta tillväxtens resultat på ettriktigt sätt, varit bra för människorna. Men marknadsekonomins sätt att klaratillväxten och fördela tillgångar och sysselsättning har skapat stora problem.Det är därför vi ingriper i samhällsekonomin och gör sådant som iandra sammanhang går emot, när han är pä det nyliberala humöret och anser attstaten blandar sig i. Det är alltså marknadsekonomins sätt att fördelatillväxten och sysselsättningen som det gäller att påverka och motverka. Härbehövs en regionalpolitik av det slag som jag är alldeles övertygad om bara kanförverkligas med en socialdemokratisk regering-gärna med stöd.Men kan inte för på allvar inbilla sig att hantillsammans med och skall kunna förverkliga enregionalpolitik av det slag som i sina ljusare stunder står för. Denna debatt har visat att oppositionen eftermånga omgångar av tröskande när det gäller statistiken och bedömningen avSveriges ekonomi har gett upp försöken att beskriva ekonomiska lägesom krisartat, starkt försämrat och på vägat fel håll. Debatten har också visatatt den svenska modellen tydligen står ganska stark. Jag hörde mycket litet avsystemskiftestal från och , möjligen litet mer frånNils Åsling, som har sitt alldeles egna system som han vill sätta i verket. Det vore värdefullt om partierna i riksdagaccepterade att den svenska modellen börjat tillvinna sig respekt och kanskeockså nyfikenhet i vår omvärld. Det kan ha stor betydelse för de 22 miljonermänniskor i som är arbetslösa. Det skulle ha storbetydelse om man insåg att det kan finnas andra vägar än vad nyliberalismen,monetarismen och konservatismen har anvisat . Detskulle kunna få en oerhörd betydelse om vi möjligen i någon blygsam mån kundepåverka den ekonomiska politiken i länder där de konservativa och högern styr . Det är tyvärr så att debatten med allra största eftertryckhar visat att den borgerliga oppositionen inte har något samlat alternativ tillregeringens politik. De borgerliga partierna blockerar varandra på de flestaområden. I fundamentala frågor har de helt olika uppfattning. Jag anser att denborgerliga oppositionen i regeringsställning skulle utgöra en allvarlig riskför ekonomi. Jag hoppas att man i oppositionen är beredd att ta någondel av ansvaret för hur den ekonomiska politiken skall fortsätta. Min slutsatsav denna debatt, liksom av en del tidigare debatter, är ändå att den tredjevägens politik håller och skall fullföljas. 27RUNE (): I årets upplaga av finansplanen finns ettmycket kort avsnitt om kreditutvecklingen. Det korta avsnittet andas viss oroför effekterna av den nu i huvudsak genomförda avregleringen avkreditmarknaden. Den socialisfiska riksdagsmajoritetens beslut i slutet avförra året att med tre är förlänga den kreditpolitiska lagstiftningen utan attbegära en omarbetning kan enligt min uppfattning tolkas som att man hälleröppet för en återgång till en tidigare ordning, och det skulle vara djuptolyckligt. En avreglering av kreditpolitiken måste bli bestående. Detär bara naturligt att det blir en viss kreditexpansion, när en uppdämdefterfrågan släpps loss. , när den uppdämda efterfrågan hartillgodosetts, kommer en anpassning till de nya förhållandena och utvecklingenkommer att normaliseras, i synnerhet som hushällens länekostnader blir höga mednu gällande realräntenivå och avdragsbegränsningen, som är så påtaglig förmånga villaägare i vårt land. Strävan bör enligt moderat uppfattning i stället vara attavlägsna återstående rester av kreditregleringen, t. ex. förbudet motrealränte- eller indexlån för försäkringsbolag. går man i stället runtlagstiftningen genom försäljning med återköpsavtal som i praktiken fungerar somett realräntelån. Vi moderater vidhåller också vår tidigare ståndpunkt attbanker bör erhålla skälig ränta på kassakravsmedel hos . Det kanockså övervägas att avskaffaräntetrappan och i stället sätta priset på upplåning i från falltill fall. Det ger ett mer marknadsanpassat och flexibelt system än detnuvarande. Den fullt genomförda avregleringen bör sedan bekräftas genom attlagen om kreditpolitiska medel ersätts med en regelrätt beredskapslag förextraordinära situationer. Den nuvarande slentrianmässiga förlängningen avlagen om kreditpolitiska medel är enligt min uppfattning ett otyg. Den omläggning av kreditpolitiken som har skett under detsenaste året betyder att diskontot numera saknar reell betydelse förräntebildningen. Diskontot har ändå behållits med motiveringen att hänvisningartill diskontot fortfarande förekommer i äldre lånekontrakt liksom i mångacivilrättsliga avtal. har också genomfört diskontoändringarför att bekräfta förändringar i räntepolitiken som redan fått genomslag pämarknaden. Så länge marknadsräntan föll skapade denna uppläggninginga andra svårigheter än att kommentatorer som trodde att diskontotfortfarande spelade en självständig roll visade otålighet när det intejusterades snabbt nog. Men vände ränteutvecklingen uppåt. Imitten av låg marknadsräntorna över dennivå där de befann sig vid den senaste diskontosänkningen. Att bekräftelsen meden kontoförändring dröjde visar hur svårt det kan vara att fatta ettbetydelselöst men obekvämt beslut, när utvecklingen går åt ett icke önskvärthåll. är, som vi alla vet, marknadsräntorna äter på väg nedåt, och därmed ärsituationen nu en helt annan än . Den uteblivna diskontoförändringen verkar docksnedvridande på kreditmarknaden genom att en del av bankernas utlåningsräntoroch hela räntestrukturen på inlåningskonton är baserade på diskontot. Härtillkommer att på diskontot grundade avtalsföreskrifter under dessa omständigheterleder till att betalningen blir lägre än avsett. Det inträffade understrykerhur angeläget det är att bankerna frigör sin räntesättning från diskontot ochutvecklar en annan jämförelseränta, som kan användas där en sådan behövs. Vihar det t. ex. i - prime råte. skulle därmed ilikhet med vad som har skett i kunna avskaffa diskontot. Däremot, fru talman, är det helt klart attpenningmarknaden har utvecklats på ett oroväckande sätt. Denna utveckling måsteenligt min uppfattning hållas under kontroll, om kreditpolitiken skall kunnafylla sitt syfte att upprätthälla ett stabilt penningvärde. Om det kreditpolitiska avsnittet i finansplanen är kort,är det valutapolitiska avsnittet helt obefintligt. Detta kontrasterar starktmot den utförliga behandlingen i den reviderade finansplanen från ,då avsikten att genomföra en betydande avreglering av valutapolitikentillkännagavs. har visserligen några steg i angiven riktning tagits,men reformviljan förefaller ha avtagit. Detta kan sammanhänga med att valutaflödet vände utåtredan hösten 1986. Det berodde emellertid inte på en negativ bytesbalans.Orsaken var i stället underskott i den privata kapitalbalansen. Bakom denutvecklingen låg bl. a. att den tidigare exporten av svenska aktier efterfördubblingen av omsättningsskatten förbyttes i en återimport och attborttagandet av kravet på utlandsfinansiering av svenska företagsdirektinvesteringar i andra länder har letttill anpassningsrörelser, där likviditet i används för att reduceraskuldsättningen utomlands. Dessa erfarenheter vittnar, fru talman, om de svårighetersom är förknippade med att företa en partiell avreglering av valutapolitiken.Varje steg i liberaliserande riktning utlöser till en början ett valutaflödenär en uppdämd efterfrågan kan tillgodoses. Därför är det viktigt att manöppnar för strömmar både till och från . I stället för att i enlighetmed det socialdemokratiska programmet långsamt arbeta sig fram till enhalvmesyr, bör vi således snabbt genomföra en fullständig avreglering avvalutapolitiken. Se på , där det förekommit en avreglering avvalutapolitiken utan några påtagliga svårigheter! Det går då inte att vidmakthålla förbudet mot svenskarsoch utlänningars portföljinvesteringar vid gränserna. Särskilt angeläget är detatt öppna möjligheter för valutautlänningars köp av svenska kronobligationer. Istället för att med hjälp av ett högt svenskt ränteläge förmå våra företag kombination av utlandslån och köp av svenska statspapper finns det anledningatt ge utländska placerare möjlighet till direktköp av svenska obligationer.Följden skulle utan tvivel bli att vi kunde hålla en avsevärt lägre räntenivåmed positiva effekter på bl. a. den svenska kostnads- och investeringsutvecklingen.Jämfört med alternativet att staten själv lånar utomlands flyttar det ocksåvalutarisken till de utländska placerarna. Den här skisserade motviljan mot ett frisläppande avportföljinvesteringar bottnar i en rädsla för att utländska spekulanter genomatt överge den svenska kronan skulle kunna framkalla en valutakris. Men det ären illusion att tro att vi genom att skärma av oss frän vissa kapitalrörelserskulle kunna skaffa oss större stabiliseringspolitisk handlingsfrihet. Redanåtagandet att hälla en fast valutakurs, vilket utesluter nya devalveringar,ställer krav pä att vi anpassar vår ekonomiska politik - och mera speciellt vårkostnadsutveckling - efter vad som sker i vår omvärld. I själva verket genomför emellertid sedan snarttvå är tillbaka en successiv smygdevalvering. Det sammanhänger medkonstruktionen av den korg med främmande valutor till vars värde kronan ärfixerad. Den amerikanska dollarn har där lagts in med dubbel vikt jämfört meddess andel av vår valutahandel. Om man i stället jämför med handelsvägtvalutaindex ser man att dollarkursens fall har medfört att genomfört enavsevärd devalvering gentemot omvärlden. Den sjunkande dollarkursen och dess genomslag viavalutakorgen i form av en successiv smygande devalvering betecknas ofta somlyckosam för landet. Men den verkliga innebörden är att det uppstår ett extrautrymme i särskilt exportföretagen som, i den mån det inte stannar där som ökadvinst, måste leda till ökad löneglidning, vilket driver på den redan alltförsnabba svenska kostnadsutvecklingen. För att råda bot på detta problem kan detförefalla ligga närmast till hands att skriva upp kronan mot korgen. Men kravetpå fasta spelregler, som är särskih framträdande inom valutapolitiken, gör atttäta växelkursjusteringar bör undvikas. Och med korgens nuvarande konstruktionskulle det krävas regelbundet återkommande revalveringar sä länge dollarnfaller och devalveringar när dollarn stiger. Tillskillnad från finansminister anser vi moderater att ett betydligt fastareoch bättre system att anknyta kronan till erbjuder sig i form av EMS, deteuropeiska monetära systemet, i vilket flertalet valutor ingår.Därmed skulle vi få mycket fasta och tydliga spelregler, som skulle varapositiva för penningmarknaden. En stabiliserande och positiv effekt på vårekonomi skulle uppstå. Inom EMS skulle också kunna påkalla andracentralbankers stöd för att försvara kronans värde när det skulle behövas. InomStorbritannien och förekommer överväganden med sikte på inträde iEMS, vilket ytterligare skulle vidga kretsen av samarbetsländer. När under trycket av vårastora ekonomiska obalanser utträdde ur valutaormen utlovades en förnyadanknytning till ett europeiskt valutasamarbete så snart förutsättningarna fördetta äter förelåg. Tiden är nu enligt oss moderater mogen för detta steg. 28 BOSÖDERSTEN (s): Jag skall börja mitt inlägg med att fortsättadiskussionen om penning- och valutapolitiken. Det gör jag som företrädare förden socialdemokratiska majoriteten i finansutskottet. Vi vet att växelkurspolitiken har kommit att spela en alltstörre roll under de senaste sju åtta åren. Devalveringarna 1931 och 1949 var stora och mycket betydelsefulla för den svenska ekonomins utveckling, men de hade karaktä ren av engångsinslag. De stora valutornas utveckling , då vi fick fria växelkurser, och det sätt på vilket fluktuafionerna i valutorna har utvecklats, påverkar hela världsekonomin. Ser vi fill vår lilla svenska ekonomi, finner vi att växelkurserna för oss tenderar att bli en av de mest centrala variablerna och en av de viktigaste handlingsparametrar som vi har att hantera. Vår ekonomi är helt integrerad i världsekonomin. Därförpåverkar förändringar i växelkurser, inte minst dollarns uppgång och fall, realafaktorer. Hur det går för våra gruvor, våra stålverk och vår bilindustri är påett avgörande sätt knutet till förändringar i dollarkursen. Men internationellakapitalrörelser är också utomordentligt viktiga, inte minst för vårt inhemskaränteläge. Alla minns att vi hade ett dramafisktvalutautflöde, som drev upp vår ränta. Också harnettoflödena varit mycket stora. hade vi ett inflödeav valutor som uppgick fill hela . balanserade i stort sett ut- och inflöden varandra. Från slutet av oktoberfram t. o. m. januari skedde ett utflöde på . Detskapade en viss nervositet på marknaden och även en press uppåt på de korta räntornapå penningmarknaden. Man kan se hur valutaflöden och räntor på ett mycketintimt sätt hänger samman. har vi haft ett ungefärlika stort inflöde, dvs. Jag tror att man skall vara litet försiktig med att sökaförklaringar till vad som orsakar dessa korta flöden. Det är möjligt attutströmningen till januari berodde på delättnader att finansiera direktinvesteringar utomlands som det partiellaavskaffandet av valutaregleringen medförde. Å andra sidan tenderarförklaringar av det slaget att hamna i ett slags snusförnuft. Den internationella litteraturen pä detta område präglassällan av tvärsäkerhet. De bästa analytikerna uttalar sig ofta med enpåfallande försiktighet. Inte minst pekar de pä att marknaden långt ifrånalltid är rationell. Fenomen som överanpassning - det som engelsmännen brukarkalla för overshooting -bubblor och liknande tycks vara vanligt. Att ta alltförstor hänsyn till dessa korta kapitalrörelser i vår egen politik vore knappastklokt. Vi får räkna med att inslag av spekulation, drivning av kurser ochöverdrivna svängningar i växelkurser, som inte kan motiveras av realaekonomiska faktorer, kommer att tillhöra den moderna värld vi lever i. Vårt bästa försvar är därför att se till att vi har våregen ekonomi under kontroll. Det bästa botemedlet är helt enkelt att undvikaunderskott i våra utlandsaffärer. Det har vi också i stort sett lyckats medsedan regeringsskiftet . hade vi ett överskott i bytesbalansen på8,5 miljarder, och vi kan också förutse ett visst överskott. En politiksom ser till att vår egen ekonomi är i balans är det bästa botemedlet motoförutsedda svängningar i växelkurs och mot kapitalutflöden, som lätt kandrabba en liten, öppen ekonomi som den svenska. Vi har fått höra - och det finns i den moderatapartimotionen i anslutning till budgeten - kritik mot den fördaväxelkurspolitiken. Den kritiken är betydelsefull men egendomlig.Både och har här gjort ett stort nummer av vad dekallar smygdevalvering. Vidare vill ansluta värt land till EMS,det europeiska monetära systemet. Talet om smygdevalvering är nonsens. Vi har inte gjortnågon förändring av vikterna i den svenska valutakorgen. Att sedan kronansrelativa värde förändrats mot några viktiga valutor är en annan sak. Kronan harstigit i värde gentemot dollarn, men har den sjunkit i värde gentemotD-mark och yen. Det är inget speciellt för den svenska kronan. Samma sak harhänt med så gott som alla andra mindre länders valutor. Detta är egentligen enutveckling som vi bör välkomna. Internationellt har den förändring av växelkurserna somhar ägt rum efter Plaza-överenskommelsen lett tillatt vi har fått förändringar av pariteter mellan valutor, som svarat motfundamentala förändringar i köpkrafter och underliggande reala faktorer. Settur speciellt svenskt perspektiv har det också varit bra. Det har förbilligatvår import och minskat våra räntekostnader. har vår konkurrenskraftstärkts på mycket viktiga marknader, inte minst på den som är mest central föross, nämligen den västeuropeiska, just genom att D-markens värde gått upp. förslag om att vi borde tillhöra EMS är helthuvudlöst. Det skulle enbart skapa en stor mängd problem för oss. Vi tillhördefaktiskt den europeiska valutaormen , då vi tvingades lämna detsamarbetet. Som bekant hette den ekonomiminister som tvingades bita i det suraäpplet . Men det har man tydligen glömt. För gäller somvanligt att ord är en sak och handling något helt annat. har också betydande egendomligheter i sitt synsättoch sin motion, då man påstår att den stora devalveringen 1982 inte löste någraproblem utan skapade nya problem, exempelvis i form av regionala obalanser.Centerns argumentering ställer saker och ting på huvudet. var densvenska ekonomin i total obalans med stora budgetunderskott och ett betydandeunderskott i våra utlandsaffärer. Devalveringen var en förutsättning för denexpansion och den sanering av vår ekonomi som skett . Utan denkombinationen skulle vi ha haft regionala obalanser, som varit långt större änvad de är . argumentering runt växelkurspolitiken måste därförhänföras till buskteaterns område. lovade i sitt inlägg att jag skulle kommenteraNils G. Åslings tal om vad som hade hänt i , något som han grätkrokodiltårar över. Åsling försökte få det till att just devalveringspolitikenskulle ha orsakat problemen. Men det förhåller sig precis tvärtom. till1985, delvis till följd av devalveringen och den stigande dollarkursen, gickgruvdivisionen inom , dvs. gruvorna i och , bra. Degav ett överskott på ca 50 milj. kr. Dessutom bidrog de till att gefinansavdelningen en vinst på 40 milj. kr. I handlar det inte om några varv som blöder.Gruvdivisionen gick som sagt med ett överskott . Man hade enliten doppning 1986 med en förlust på 20 milj. kr., men enligt alla planer ochbudgetar som finns kommer det att bli ett överskott både i är och nästa är, bl.a. till följd av den säkring av valutorna som man har gjort och som ärfullständigt naturlig för ett företag av den här typen. . Åsling försöker få det till att det är regeringenspolitik som har skapat problemen, men det är precis tvärtom. Den tredje vägenspolitik har gett i allmänhet och gruvdivisionen i synnerhet en vissdraghjälp. Ett annat tema som de borgerliga partierna försöker ta uppgemensamt är talet om valutaregleringen. Regeringen har tillsammans medriksbanken fört en politik som lett till en kraftig avreglering, framför alltav kreditmarknaden. Det har också inletts en viss, mer begränsad avveckling avvalutaregleringen. Vad som ännu är reglerat är portföljinvesteringar. De borgerliga vill avskaffa valutaregleringen helt. Låtmig då först stillsamt påstå att de borgerliga ändå hade regeringsansvaretunder . Varför gjorde de ingenting då? Då hade de ju möjlighet attgenomföra de här storstilade planerna, men då skedde ingenting. Och tur varfaktiskt det, för med de obalanser som vi hade dä skulle fria kapitalrörelserha skapat kaos.