prot · GA0913 · 1986-12-31 00:00:00 — Miljödebatten handlar i allra högsta grad omvår fysiska miljö, men den måste också handla om vår andliga miljö. Det är merän hög tid aft befria våra barn från videovåldef. Lika väl som svavlet försuraroch ödelägger, brutaliserar och ödelägger den ständiga våldsinlärning somåtskilliga videogram består med- Jag tycker att det är rent oförsvarligt avvuxen-Sverige, av myndigheter, av oss, att ställa barn och ungdom vid skampålenoch till svars, när de repeterar bråkdelar av de handlingsmönster och detbeteende som vi låter videogrammen lära dem. Inte kan vi fortsätta begära attunga lättpåverkade sinnen skall kunna hälla sig med gränser mellan vad som ärrätt och orätt, tillåtet och otillåtet, när de formligen får dränka sinakänslor och sudda ut sina rättsbegrepp. I detta sammanhang, herr talman, vill jag verkligen ocksåpåtala att det sannerligen inte enbart är det vald som tidningarna rapporterarom som förekommer. Enligt sammanställning Offer förvålds- och egendomsbrott. Levnadsförhållanden, Rapport 24, 1981,utsattes , , i 25 000 kvinnor förvåld i bostaden. I flertalet av dessa fall var alkohol den utlösande faktorntill våldshandlingen, som oftast upprepades . 15 000 avdessa 25 000 kvinnor hade barn. I rapporten säger att den undersökningsmetodsom använts med säkerhet lett till för låga siffror. publicerade professorerna ochIngvar Nyländer, S;t i , en artikel som handlade ombarns situation i en ung Stockholmsförort. De påstod att vart åttonde barnlevde i ett missbrukarhem. Om detta överförs till hela landet och man utgårfrån att det för riket i övrigt gäller atf vart sextonde barn lever imissbrukarhem, innebär detta att ca 100 000 svenska barn lever i missbrukarhem. Det är sannerligen inte svårt aft förstå att mycket vålddöljs bakom fasaderna i vårt land och atf mycket gatuvåld får sina impulserdär. Kampanjen mot väldet måste för att nå rejäla resultat också ta itu medalkoholbruk och droghantering. Jag hoppas verkligen att alla partiledare idetta hus inte skall behöva bli f. d. partiledare, innan de på allvar börjarägna sig åt dem som slås ut av alkoholen. Det går.ett stråk av nonchalans genom Sverigegentemot människovärdet, ett förakt för svaghet. Detta har fått sin näring frånmånga olika håll. Jag tror egenfiigen inte alls på förbud, men jag är heltövertygad om aft det krävs en motkraft, en moralisk och etisk vaccinering motdet förakt för människovärdet som smyger på så många och som drabbar den svage,och som faktiskt lätt kan klä sig även i vetenskapens och den moderna teknologinsrock. Jag är helt övertygad om att respekten för människolivets okränkbarhetmåste indoktrineras i oss alla, om vi skall kunna hålla alla våldsimpulser,alla destruktiva krafter stången. Det duger sannerligen infe att möta vare sigrasism, våldsglorifiering eller ens brist på framtidstro med ett moraliskt ochetiskt vakuum. Vi motar inte undan otrygghet och rotlöshet och allt vad dettaför med sig genom att överlämna våra barn till allmän värderelativism ellerlivsåskådningsmässig neutralitet. Jag finner det ytterligt förvånande, när viser stöldstatistiken, att ingen frågar sig om det ökande antalet stölder kan hanågot atf göra med att barn och ungdom infe får lära sig 9 protokoll 1986/87:12 -13 att Duskall icke stjäla. Jag vågar påstå aft kristendomen har en mycket vikfig rollaft spela när det gäller aft möta rasism, vald, bristande respekt för andrasegendom och bristande framtidstro. Borde inte en allmänpolitisk debatt i värtland, där den materiella välfärden är minst sagt omfattande men människans, ochi synnerhet barnens, inre trygghet infe sällan saknas, handla om just delivskvaliteter som inte så lätt mäts i kronor och ören? Det hjälper inte enmänniska om hon vinner hela världen men förlorar sig själv. Borde intefredsarbetet, som ibland kan sporra till de frejdigaste artiklar, börja i vårahem, makar emellan, i de nära och små sammanhangen? Borde inte fredsarbetet iförstone söka få stopp på exploateringen av människovärdet? Det är min mening.Jag hörde den rner än välförtjänte fredspristagaren, , yttra:"Vi måste göra något med människohjärtat." Så är det! Vi debatterarhjärtdöd och hjärndöd, och socialministern vet tydligen varken in eller ut närdet gäller lämplig fid att lägga den aviserade propositionen. Tänk om det kundeläggas en proposition som handlade om att göra människohjärtat varmare och merinriktat på aft främja fred och försoning, mer benäget att skapa trygghet ochharmoni i närmiljöer och naturligtvis också i de vidaste sammanhang. Jag sitter inte och väntar på denproposifionen från någon regering, men jag är fast övertygad om aft skall vi fåockså de livskvaliteter, som vi infe kan köpa för pengar, men som är så absolutnödvändiga för att vi skall ha fog för aft kalla vår standard hög, då måsteSveriges riksdag mer än våga sig in i värderingsdebatter, då måstepolifiska partier överge sin fasta tro på att staten kan vara etiskt neutral.Då måste den politiska debatten genomsyras, klart visa aft vi insett och inseraft människan lever inte allenast av bröd. Låt mig allra sist, i samband med talet ornaft "göra något med människohjärtat", som fredspristagaren uttrycktedet, få vädja fill statsminister och utrikesminister aft nu på ett kraftfullt och oeftergivligt sätt göra ochValdo Randperes krav till sitt, att och skall fååterförenas med sin dofter . Vi känner till att det bedrivs en sådankampanj, i synnerhet av mamman själv. Det kravet måste höras från Sverigeså att det formligen ekar bakom murarna i Kreml. 51JAN JENNEHAG (vpk); erfarenhet av regionalpolitiken harlärt oss att den infe har varit särskilt effektiv. har vid mångatillfällen i stor enighet fastställt höga mål, men praktiska medel för att nådessa mål har saknats. Regionalpolitiken kännetecknas närmast av uppgivenhef ochfromma förhoppningar om att privatkapitalet skall lockas att ta sitt ansvar.Industriministerns belåtna uppräkning av åtgärder ändraringenting. Resultatet ser vi med skrämmande tydlighet, I inland, i kommunerna från tillNorrbotten, pågår förändringar som snabbt kommer att göra allt större delartill ödemark. Folket som lever och verkar i inlandet är de stora förlorarna.Kraftfulla samordnade åtgärder måste till snabbt för atf säkra arbeteoch grunder för ett socialt och kulturellt meningsfullt liv. Om vi inte hade haft expansionen inom den offentligasektorn skulle problemen säkert ha varit ännu större. De borgerliga attackernamot vår gemensamma sektor' måste därmed också ses ur ett regionalpolifisktperspektiv. verkar tycka att den offentliga sektorn mest är enbörda för folket. Det måste bygga på massiv okunskap om människors verkligabehov. Den borgerliga politiken, undersocialdemokratisk ledning, har gjort att en ny våg.av.flyttlass börjat strömmafrån inland till . harbefolkningen minskat med över 22 000 invånare, varav 5 000 . Beskeden om nedläggningar duggar tätt och nya är atfvänta. Det gäller industriell verksamhet, gruvnäringen och jordbruket.Riksdagen må uttala hur mycket som helst att inlandet skall ha ett jordbruk,men som läget är nu sker avvecklingen i eri förfärande takt. Åldersstrukturenpå yrkesverksamma jordbrukare är sådan att det är mycket enkelt atf göraprognoser över inländsjordbrukefsdöd. Unga jordbrukare måste ersätta dem somslutar. De måste ges villkor så att gamla brukningsenhefer kan hållas vid livoch inte läggas för fäfpf. Argument för det har uttryckt mångagånger. Läget i malmfälten visar mycket tydligt skillnaden mellanborgerlig och socialistisk polifik. Den s. k. vilda strejken som pågår vidkoppargruvan i klargör konflikten mellan företagsekonomiskt tänkande ocharbetarnas självklara rätt aft slåss för sin överlevnad. Försäljningen av Viscaria är ett annat exempel.Naturtillgångar skall ägas av oss alla här i landet och inte, som i detta fall,säljas t. o. m. till utlandet. När löntagarfonderna diskuterades fanns förhoppningar hosmånga socialdemokrater om att de skulle bli ett instrument för att utvecklaindustri och skapa nya arbeten. Vi kommunister var avsevärt mindreentusiastiska. Tyvärr har vi fått rätt. Fonderna har inte betytt någonting föratt utveckla eftersatta regioner. Norrfondens agerande har varit näst intillkriminellt - det är infe bara vi kommunister som anser detta. motverkar helt enkelt regionalpolitikens mål. Den s. k. Mellanfondens, dvs. fjärde löntagarfondens,placeringspolitik formuleras så här; "Huvudmålet är att nå bästaförmögenhetstillväxt jämfört med övriga fonder. Undermål bör vara atf ommöjligt bidra till företagsutveckling i ." Vad är detta annat änurtypen för kapitalistiskt beteende på bekostnad av folkets behov! Löntagarnaspengar används för att göda börsen och dess spekulanter. Utan reprimand ellerannan påföljd från regeringens sida handlar fonderna emot fondlagen och dessanda i en omfattning som knappast skulle tillåtas för privata placerare. Statsministern sade förut atf fonderna spelar enpositiv roll. Ja visst, . positiv för kapitalisterna men inte för Sverigesfolk. Regeringen har utrymme i för aft kunna föra enradikal arbetarpolitik. Men man föredrar aft vänslas med borgarna. Verkningarnaser vi i regionalpolifiken. Arbete, service och en god miljö i hela landetkräver maktförändringar. En första förutsättning för en aktiv regionalpolitikär aft samhället far makfen över kreditväsendet. / Prot.1986/87:13 Regionalpolitiken skall styra förläggningen av den högreutbildningen, inte kapitalets vinstkrav. Det behövs ökade investeririgar föratt förädla landets egna tillgångar och råvaror, ny energiteknik, utökadejärnvägstransporter och telekommunikationer. Vpk har tidigare genom en motion av min företrädare krävt att det skall inrättas en inlandsdelegafion. Tyvärr avslogsförslaget av vårriksdagen, men behovet av kartläggning av inlandets möjligheteroch ett instrument för att garantera samverkan mellan inlandskommuner, länsorgan,utvecklingsfonder, löntagarfonder. Norrlandsfonden och glesbygdsdelegationenblir starkare för . Skapar vi inte ett sådant organ kommer vi att fåse exempel på lokala initiativ, som förvisso inte kommer aft bidra till attsamhället kan ta kraftfulla samlade grepp över regionalpolitiken. Ett sådantexempel är projektet i , ett sammanhängande område frånNjurunda i söder till i norr. Tanken är att om man inte gör någotkommer om några decennier att bestå av , och Malmö.Genom Bandstad får vi i stället , , och Sundsvall.Skillnaden kan tyckas vara marginell, och den är inte ens entydigt positiv. Vikommer som sagt säkert att få höra om liknande initiativ från andra områden.Bilden av splittring och maktlöshet förstärks. Vem inbillar sig annat än attdet är i relativt starka områden som sådana tillväxtzoner bedöms ha en framtid?Vem tror annat än att det är inlandet som får släppa till ungdom, kunnande ochråvaror? Regionalpolitiken är en ödesfräga för inlandet. För ättden skall bli framgångsrik krävs socialistiska lösningar, precis som Svenssonpåpekade . När skall regeringen - i kraft av en socialistiskmajoritet i - äntligen börja föra en socialistisk regionalpolitik?Socialdemokrater och borgerliga partier knådar i samma deg, men den degenkommer aldrig aft ge bröd. ville ha några goda och viktiga åtgärdervidtagna, men med vilka styrmedel skall det ske? Det räcker inte att baraönska. Nödvändigheten av en socialistisk politik blir äntydligare om vi ser oss om utanför rikets gränser. De transnationella företagenblir allt mäktigare, och detta påverkar naturligtvis på ett avgörande sättviktiga beslut även i vårt land. Det är verkligen fråga om iimperialismens nät, som för resten är titeln på C.-H. senaste bok.De ledamöter som inte har läst den kan ju önska sig den i julklapp. Jag kanförsäkra att juluppehållet inte blir förgäves för den som läser den boken. Vårt landkan naturligtvis inte fortsätta atf vara beroende av internationellt storkapital,om vi skall kunna föra en politik för våra egna behov. utbyte med statshandelsländerna , m. fl. alternafivet.Sveriges roll i ett framtida kan bli den som inlandet Jag frågar åter; När skall socialdemokratin och regeringenbörja driva en socialistisk regionalpolitik? 52ROLAND (): I den allmänna debatten om arbetsmarknads-och regionalpolitiken får vi västerbottningar ofta höra att våra problem ej ärav samma omfattningoch svårighetsgrad som andra Norrlands- eller skogsläns problem. Påståendet är både rätt och fel. Hur kan då en jämförelsevara både riktig och felaktig? Jo, därför att skillnaderna inom länet är såstora. Låt mig därför något beskriva både geografiskt ochstrukturellt- med positiva utvecklingsmöjligheter men också med de svårighetersom finns i länet och då främst i våra inlandskommuner. Jag kommer efter denbeskrivningen att framhålla betydelsen av insatser inom några områden, insatsersom kommer att vara helt avgörande för vilken framtid människorna i mitt länkan se fram emot. I min beskrivning skall jag först säga något om geografin.Länet sträcker sig från hav till fjäll , från en i många avseenden välutvecklad industri- och jordbruksbygd genom en skogsbygd till en pånaturupplevelser rik men fortfarande svagt utvecklad fjällregion. De två stora kustkommunerna medtillgång på högre utbildning, goda resurser inom vård och förvaltning samt enunder senare år omstrukturerad och modern industri utgör viktiga stödjepunkter. Det är också i dessa kommuner som tillväxten sker. Främstdå i , både strukturellt och befolkningsmässigt. För del ärbefolkningstalet i stort oförändrat , medan däremot denindustriella strukturen har genomgått stora förändringar. De fidigaretraditionella verksamheterna har minskat i volym, medan en allt klarare ochmycket positiv utveckling skett inom datateknikområdet. Hur har då inlandskommunerna förändrats och vilkenutveckling kan förväntas? Deras stora beroende av basnäringarna jord och skog,gruvhantering och kraftproduktion består i huvudsak, även om en betydelsefullindustriell struktur börjar växa fram i några av dessa kommuner. Men hotet motden nya industristrukturen förmörkar fillvaron för såväl anställda somansvariga, i kommunerna. Jag behöver bara nämna de problem som följer i spårenav den kraftiga nedskärning som pågår inom gruvnäringen med effekter i ettflertal orter och företag, effekter som ej går att möta med enkla åtgärder utankräver en långsiktig och bred förstärkning av infrastrukturen. Vad innehåller då en sådan förstärkning och vilken betydelsehar den? Vilka är de mest påtagliga bristerna och vilka åtgärder kan avhjälpadessa? Ett nyckelord som jag ofta möter vid samtal om länetsproblem och utvecklingsmöjligheter är "bättre kommunikationer". Idetta begrepp ingår då alla slag av transporter men också annan kommunikafiontill och från regionen. Krav på ett inlandsflygfält framförs ständigt och medallt större skärpa. är såvitt jag kan se det enda län av denstorleken som saknar reguljär flygförbindelse inom godtagbart avstånd till såmånga kommuner. För många av inlandskommunerna är eller mer tillSkellefteå eller ett stort hinder för utveckling och kontakter medomvärlden. Bilden blir inte bättre av att "Hela " SJsåväl kvalitativt som tidsmässigt framstår som alltmer otidsenligt ochointresserat av stora delar av landet. På telekommunikationens område pågår en teknisk förnyelse.Den förnyelsen måste erbjudas hela landet och den bör dessutom nu användas tillatt fullfölja det en gång för uttalade målet '"ett rundareSverige". Till det ansvariga statsrådet vill jag framförahälsningen: Låt samma principer genomsyra såväl transporter i luften, på rälseller via kabel som gäller för posten -tillgänglighet, enhetstaxor så långtdetta är möjligt och ambition att verka över hela landet och för människornaoavsett var de är bosatta. En sådan uttalad målsättning med klar förstärkningav infrastrukturen skulle påtagligt öka möjligheterna att förstärkanäringslivets struktur, utvinna naturresurserna och utveckla en turistnäringdär de naturliga förutsättningarna är mycket goda. I en allmänpolitisk debatt finns naturligtvis starka skälatf även belysa den betydelse som vara basnäringar har men även att framförasynpunkter på ätgärder som bör vidtas. Skogen har stor betydelse för sysselsättning ochråvaruförsörjning till industrin, men det krävs en konsekvent och långsiktigpolifik för att till fullo utnyttja denna resurs. En strikt tillämpning avskogsvårdslagen är en god början. En fortsatt gruvhantering kräver att malmletning,prospektering, bedrivs på sådant sätt atf malmtillgångar kartläggs och görstillgängliga för att utbrutna gruvor skall kunna ersättas med nyabrytvärda fyndigheter. Den nuvarande nivån på satsningar från , SGAB ochBoliden på prospektering är enligt min mening otillräcklig. Här tror jag detär dags för ett större engagemang från statens sida. Ett samlat grepp omverksamheten i samhällets regi är enligt min mening enda garanten för attnivån hålls väl uppe och att fyndigheterna långsiktigt bäst utnyttjas.Kostnaderna för detta kan återtas när brytningen påbörjas. De små kommunernas ekonomi är mycket begränsad.Skafteutjämningen utgör ofta den avgörande resursen för hur stort utrymme somfinns för investeringar. Det är därför arigelägef atf det provisorium som nugäller ersätts med ett mera långsiktigt förslag i huvudsak enligtskatfeutjämnings-kommitténs förslag. Speciell omtanke vid förslagets utformningbör ägnas våra allra minsta kommuner. Låt mig slutligen understryka vikten av attinomregionala stödjepunkter vidareutvecklas för aft härigenom kunna ge det stödoch den service som människor i den verkliga glesbygden också har rätt till. Ensådan utveckling måste.baseras på aft alla samhällsorgan samordnarsina-resurser och delar ansvaret för den regionala utvecklingen. Den polifiskarnålsättning som vi socialdemokrater står för måste i handling verkställas avsåväl generaldirektörer som andra, vilka inom olika samhällsorgan har somuppgift atf fullfölja och regeringens riktlinjer och beslut omregionalpolitiken. 53GÖTE (); Det står infe rätt till med tryggheten iSverige. Sparkarna i , slagen utanför i och påcampingplatsen i en Stockholmsförort visar detta. De många barn som far illaoch ungdomarna med missbruksproblem och våldsdyrkan är också skrämmande bevis,liksom de gamla som inte vågar gå ut på storstadens gator eller de gamla somkänner oro i sin stuga i skogsbrynet. var granens sus ett bevis påtrygghet. är granens sus ofta för de här gamla ett ackompanjemang tillrädsla för ovälkomna besök och våld i det ensligt belägna hemmet. Vårt gamla fina land har blivit fattigare -fattigare på etik och på moral. Jag tror att vi måste sluta upp för att på nyttplocka fram de gamla värden som har varit bärande för vår demokrati och för vårvälståndsutveckling . Materialismen har ersatt väldigt mycketav idealiteten. Vi måste återgå till gamla beprövade moralbegrepp och värderingar.Den gyllene regeln att allt vad ni vill aft människorna skall göra er, detskall ni också göra dem, blir aldrig för gammal i det mänskliga umgänget ochinte heller när det gäller relationen mellan staten och den enskilde. Vi måste på nytt ta ansvar för varandra, personligtansvar. Vi måste predika vad som är skillnaden mellan ditt och mitt. Där fårinte finnas någon flummighet om att det tillhör oss alla, utan klara gränseroch klar respekt. Vi måste gå ut och tala om, att staten inte kan ersättasamvetet. Tyvärr har vi hamnat i litet av den situafionen atf - jagtror jag har sagt det tidigare - vi har förstatligat den barmhärtige samariten.Vi har givit honom reglerad arbetstid, lagsfadgad semester och föräldraledighetoch placerat honom på . Det är inget fel att vi har gjort så, menfelet är om vi tror att detta räcker, om vi menar att detta skall ersätta denenskilda människans ansvar för sig själv, för de närmaste och för sinamedmänniskor. Det har tyvärr blivit sä, att skattsedeln ses som ettfribrev, och i detta fribrev ligger också litet grand av eninkompetensförklaring av den enskilde och hans förmåga att ta ansvar. Det heterju att det är staten som skall fa över och den enskilde göre sig icke besvär iolika sammanhang. Den sociala bristen är påtaglig- Staten och kommunernaklarar inte tryggheten. De pålagor och det ansvar som en socialdemokratiskregering lägger på det offentliga hjälper infe. I den situationen vet vi attväldigt mycket av otrygghet och lidande utvecklas. Den socialdemokratiskapolitiken klarar inte tryggheten. Det är nästan så, aft ju mer socialism detär, desto mindre trygghet blir det. Vi kan se det i historien i olika länderoch i olika skeden. Det finns länder där doktrinen lyder att den fulländadestaten inte kan göra fel, och därför är det fel pade människor som inte serstatens förträfflighet. I detta ligger en oerhörd fara, nämligen aft manfråntar den enskilda mänriiskan ansvaret. Framför allt far man bort tilltrontill den enskilda människans ansvar och sociala patos. Jag vill peka på några områden i vårt svenskasamhälle som tyder på att vi har brister i ett system som bygger påsocialdemokratisk polifik. Jag vill börja med familjepolitiken. Tvåbarnsfamiljen i som vill vara hemma och tahand om sina barn och som begär litet grand stöd av samhället inom ramen förbiståndsparagrafen i socialtjänstlagen får nej. Man går så långt man kan närdet gäller överklagningsmöjligheter men får nej, därför atf önskemålen stridermot ' socialdemokrafiska doktriner. Vad blir resultatet? Resultatet blir enökad otrygghet för tvåbarnsfamiljen i . De föräldrar som har infektiönskänsliga barn som inte kanvara på det kommunala daghemmet har inga alternafiv i det socialdemokratiskaSverige. Dettavisar på en otrygghet för dessa föräldrar och för dessa barn. De föräldrar som gärna vill att deras barn skall gå i enkrisfen förskola har inte heller några alternativ. Man säger nämligen att detär kommunen som har ansvaret, och alla barn skall i princip formas utifrånsamma barnomsorg. Familjen räcker inte till, har det hetat. Den offentligabarnomsorgen är bättre för barnen, står det i propositionen från , änom barnen stannar hemma hos föräldrarna. Jag skulle vilja fråga statsrådet; Hurvågar ni skriva detta i ett läge då vi ser hur vikfigt det är atfföräldrasituationen stärks, i ett läge då vi ser att det offentliga - statenoch kommunerna - infe klarar av att ta över föräldraansvaret. Det strider mofnaturen. Inget är naturligare än att vara förälder, och inget är naturligare änföräldraansvaret. Därför är det onaturligt att med polifiska beslut plocka bortföräldraansvaret och lägga det pä kommunala institufioner. 1 socialdemokratins är den medelålders mannensstora önskan aft få besked om hur allvarlig hans hjärtsjukdom är. 1 snart ettår har han väntat på kallelsen till sjukhuset för undersökning. Det blir juinte roligare, säger han, av atf man vet att patienter dör i väntan påundersökning. Vi vet att köerna är långa när det gällerhjärtoperationer, starroperationer och höftledsoperationer. Detta förorsakarmycket onödigt lidande. Sedan beror det mycket på i vilket landsting man befinnersig i, i vilket landsting man råkar vara hjärtsjuk, ha kärlkramp eller lida av enannan svår sjukdom. I finns det ett privat hjärtcentrum. När vissalandsting inte klarar av patientköerna utnyttjar man det privata hjärtcentrat iGöteborg. På detta sätt hjälper man patienterna. Andra landsting säger atfdetta strider mof politikens inriktning. Därför utnyttjar man inte dettahjärtcentrum i . Då är det tydligen bättre att patienter dör, eller attlidandet fortsätter i stället för atf man utnyttjar deresurser som finns. Om vi inte hade haft bara ett privat hjärtcentrum utanflera hade ännu fler kunnat hjälpas från sina allvarliga lidanden. Det finns läkare som vill jobba extra på en privatpraktikeller på en fritidspraktik. Det stämmer inte heller med doktrinen. Då är detbättre att de som står i kö får vänta än att utnyttja de personella och fysiskaresurser som finns i vårt land. Man skulle kunna vara drastisk och säga aft iGorbafjovs får man köa för TV-apparater och köttbitar, och i detsocialdemokratiskt styrda får man köa för hjärtoperationer,starroperationer och höftledsoperationer.