prot · GA09100 · 1986-12-31 00:00:00 — Så är inte fallet med det nu föreliggande förslaget.Ett bifall till de moderata reservationerna skulle avsevärt förbättraförslaget, därför att det då i högre grad skulle stå i samklang med svenskafolkets rättsuppfattning. 133ALF (): Jag har med mycket stort intresse lyssnat pådebatten , och jag har som många andra gånger försökt att följa medargumenteringen. Jag vet inte, herr talman, om jag tidigare underden period jag varit i upplevt att ett förslag blivit så"punkterat" som förslaget blev av m. fl. Samhällets syn på farriiljen-äktenskapet är ideologisktsett mycket bärande. För den avslöjar synen på samhällets egen stabilitet. Denaturliga sociala grupperna, av vilka familjen utgör den mest fundamentala, ärviktiga, för det första därför att de gör det möjligt för människan attutveckla hela sin personlighet och påta sig ansvar för andra. För det andra ärde naturliga sociala grupperria ett vikfigt skydd mot totalitarismen. Denmaktfullkomliga, centraliserade välfärdsstaten riskerar att utvecklas ikollektivistisk och totalitär riktning, om inte de naturliga gemenskaperna ärstarka och de offentliga institutionerna avbalanserade. Familjens stabilitetoch styrka är därför en viktig grund förett stabilt demokratiskt samhälle. Därför bör det ligga i lagstiftarensintresse att stärka denna naturliga sociala gemenskap. Motden bakgrund jag här skisserat är alltså de beslut kammaren har att fatta här av stor principiell betydelse. Enfungerande familj med värme och sammanhållning är det mest centrala i livet förde flesta människor. Familjen som livsgemenskap utgör, som vi i kds ser det, enförutsättning för ett gott och varakfigt samhälle. Utan fiingerande hemniiljöerupphör också samhället att fungera. Den öppna familjen med omsorg om de egnaoch utomstående utgör grunden för en trygg samhällsgemenskap och för enberikande social gemenskap. I levande hemmiljöer får vi den bästa skolningen isolidaritet och medmänsklighet. Vårtids många problem är till stor del hemmens och familjernas problem.Äktenskapet har för många förlorat sin innebörd och mening. Därför har bådebarn och vuxna ofta svårt att klara av djupa och varakfiga relafioner.Samtidigt vet vi att behovet av sammanhållning och värme är större änkanske . Samhälletmåste genom politiska beslut och en medveten opinionsbildning skapa en god jordmånför fungerande familjer. Familjerna måste återfå möjligheten att själva vårdaoch fostra sina barn. Arbetet med hem och barn måste åter erkännas som enfullgod samhällsinsats. Föräldraansvar och barnomsorg över huvud taget måstelyftas fram och få högre status än allt vad karriärjakt heter. Jag kan inte tänka mig annat än att skilsmässoantalet inger alla stororo. Familjesplittringen drabbar hårt och orsakar skador och lidanden främstför barnen. Sambandet mellan skilsmässor och psykiska problem bland barn ärklarlagt. Skilsmässoökningen har enligt vår uppfattning ett klart samband medäktenskapslagstiftningens försvagning och med den s. k, neutralitetsideologin isynen på äktenskap eller fri samlevnad. Denna inställning bör överges avsamhället, och det av flera skäl. Myckettyder på att har den största separafionsfrekvensen i världen, omäktenskap och samboende sammanräknas. Samhället har tyvärr uppvisat enpåfallande likgiltighet inför familjestabiliteten, I det avseendet intarSverige en icke särdeles berömvärd särställning i världen. Detlivsvariga äktenskapet bör prioriteras som samlevnadsform. Det ger familjenstörre stabilitet, och barnen trygghet. Det markerar en medvetenviljeinriktning, det garanterar makar rättssäkerhet och jämställdhet. Samhälletbör alltså ge makar stöd för att i möjligaste mån undvika familjesplittring.Det kan ske genom att man i opinionsbildningen betonar värdet av ett moget ochansvarsfullt handlande i konflikter, ger möjlighet fill familjerådgivning ochgenom rättsregler ger makarna tid och möjlighet att ordentligt tänka igenomsina beslut. Skilsmässa får infe vara ett enkelt sätt att lösa konflikter. Detfår inte, som , vara ekonomiskt förmånligt att skiljas eller att välja samboendeframför äktenskap. Det finns en rad både praktiska och ideologiska skäl bakom synen påbehovet av en livsvarig och av samhället prioriterad samlevnadsform,äktenskapet. Men även rent juridiska aspekter pekar i samma riktning. Det ärlogiskt ohållbart att samhället - staten, dvs. vi här i kammaren -uppställer enrad regler för äktenskapet, vilka är motiverade av allmänna Äktenskapsbalk m. m. skäl,och sedan hävdar att det är likgiltigt om de enskildaväljer att ingå avtal som främjar dessa allmänna skäl. Den svenska utvecklingen, manifesterad bl, a, genomlagutskottets betänkande om äktenskapsbalk och sambolag, innebär när detgäller den här typen av samlevnadsregler dels att man erbjuder par ett avtalbenämnt äktenskap, dels att man skapar en generell lagsfiftning för samboende,där det är samhället som fäller avgörandet om samboende föreligger eller inte.Denna utvecklingslinje innebär att samboende och äktenskap jämställsalltmer i juridisk mening. Frågan är då varför samhället skall ha flerarättsfigurer för samlevnad mellan man och kvinna. Det goda samhället bygger på fungerande och stabilafamiljegemenskaper, enligt kristdemokratiskt synsätt. Det borde därför vara ettsamhälleligt mål att värna om familjestabiliteten. Det finns ifråga om äktenskapsskillnad en antydan om att familjestabiliteten är någotpositivt, genom att betänketid är obligatorisk om det finns barn under 16 år.Denna inriktning borde klarare markeras i lagstiftningen. Familjestabilitet ärnågot positivt, inte bara för barnens skull utan även för de båda parterna iett samlevnadsförhållande. Principiellt sett borde det inte finnas behov av attuppställa mer än en avtalstyp genom lagstiftning. Genom uppställande avtämligen detaljerade regler för samboende utan äktenskap har samhället i dagskapat ett "andra klassens" äktenskap - eller, som någon sade fidigarehär, ett B-äktenskap -som par som genom sin samlevnad velat avståfrån lagreglering påtvingats sådan av samhället. Den utvecklingen fullföljsgenom regeringens och lagutskottets majoritetsförslag. Ett enda regelsystem, äktenskapet, är därför den bästalösningen för att tillgodose flera vikfiga mål. Den sakliga regleringen blirenhetlig. Systemet blir lätfillämpat. Dessutom bUr det lättare för den enskildeatt bedöma sin egen juridiska situafion. Äktenskapet bör alltså vara dennormala rättsfiguren för fall av långvarig samlevnad mellan man och kvinna. Ikonsekvens med detta bör lagstiftningen vara restriktiv beträffande frisamlevnad. För rättsliga konflikter i det senare fallet kan en allmänskälighetsregel tillämpas. Jag tycker det är positivt att moderater ochfolkpartister i lagutskottet har lyckats skriva sig samman kring de krav som vii kds för fram i fråga om sambolagen. En liten glimt av hopp skönjer man ocksåi den gemensamma icke-socialistiska reservationen om behovet av en karfläggningav äktenskapets ekonomiska konsekvenser, vilken fillgodoser ett krav jagframfört i en av mina mofioner. Jag ber härmed att få yrka bifall tillmotionerna L409 och L220, Jag hade gärna - vill jag understryka - sett att dethade funnits möjlighet att yrka bifall också till yrkandena 1 och 2 i mofionL103, men eftersom lagtext saknas får jag låta bli att göra det. Jag ber ocksåatt få yrka bifall till reservafion 6, och för den händelse reservation 6bifalles av yrkar jag även bifall till reservation 7, Ävenreservafion 9 yrkar jag bifall fill. 134 (vpk): Vpk stöder propositionens förslag om att den nuvarande giftermålsbalkenersätts med den föreslagna . Vi har därföi inte väckt någonmofion i anslutning till propositionen. Däremotbehandlas i lagutskottets betänkande en mofion som jag skrev 1986, och denhandlar om delning av skadeståndsbelopp. Vid skadeståndsmål förekommer detofta att engångsbelopp utbetalas. Den skadelidande får detta engångsbelopp somersättning för sveda och värk, för nedsatt fysisk eller psykisk funktion iframtiden och för annan ideell skada. Medden hittillsvarande lagstiftningen, som finns i , följer att ide fall den skadade vid utbetalning av sådant engångsbelopp är gift och inteäktenskapsförord eller boskillnad mellan makarna finns, kommer vid skilsmässanhälften av boets behållning att utgöra den andre makens giftorätt, dvs. denandre maken kommer genom sin giftorätt att få också hälften av det belopp somden skadelidande har fått som ersättning för sina skador och också för atttäcka framfida behov. Detsamma kan också gälla om man har fått etthandikappfordon på grund av sitt handikapp. Detär inte svårt att föreställa sig att den som genom en skada blivit handikappadi vissa situationer i ett äktenskap kan komma i underläge. Det kan vara svårtatt hävda att en förmögenhet, bestående av ett sådant här engångsbelopp, genomäktenskapsförord skall utgöra enskild egendom. I det fall då den skadade ärgift vid utbetalningen av ett engångsbelopp finns det knappast möjlighet attdetta belopp skall bli enskild egendom genom boskillnad, om inte maken ellermakan samtycker fill det. Dettavar bakgrunden till min motion. Men med den nya och denutförliga behandling av mofionen som lagutskottet har gjort, vilket jag villtacka för, bedömer jag det så att risken för en oskälig delning avskadeståndsbelopp och rehabiliteringsersättning nu kommer att vara undanröjd. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:17 om inteckningav bostadsrätt. 135 (): Jag ber att få yrka bifall till den reservafion som är fogad filllagutskottets betänkande nr 17, Detmåste anses rimligt att möjlighet att inteckna en bostadsrätt införs. Detskulle innebära att lån till förvärv av bostadsrätt skulle kunna ges på sammavillkor som vid förvärv av småhus. Upplåtelseformen bostadsrätt har i likhetmed småhusägandet betydande fördelar från både samhällsekono- misk ochfamiljeekonomisk synpunkt. Frågan har tidigare behandlats, varvid det vidremissbehandlingen framkom att flera instanser ställde sig bakom tanken attmedge inteckning i bostadsrätt. Genom erforderliga författningsändringar kanmöjlighet att inteckna bostadsrätt uppnås. Lånen blir billigare, vilket medföratt fler människor ges möjlighet att förvärva en bostadsrätt. Bostadsrättsvärde som säkerhet måste stärkas. 136GUNNAR (): betänkande 1986/87:17 ominteckning i bostadsrätt gäller ett ärende som har förekommit i kammaren1985,1986 och även tidigare. Jag har roat mig med att se efter vad som sadesförra året vid då behandlade motsvarande ärende. Dåsade man att det inte fanns anledning att justera de regler som gällde tidigareoch fortfarande gäller. De har fungerat bra. Majoriteten i lagutskottet utttalar igen att enbostadsrätt anses som en tämligen god säkerhet för lån till förvärv avbostadsrätt och att det inte syns föreligga något behov av ytterligaremöjligheter att belåna bostadsrätter. Utskottet har alltså undersökt hur detförhåller sig. Det är inte bara för att vi år skall säga samma sak somvi gör detta uttalande, utan det finns faktiskt exempel på attlånemöjligheterna är goda. Med anledning därav yrkar jag bifall till utskottetshemställan och avslag på motionerna L503 och L504. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum,) 1986/87:19om anslag till bokiföringsnämnden (prop, 1986/87:100 delvis). Beträffande detta betänkande konstaterade andre vicetalmannen att ingen talare var anmäld, (Beslut i ärendet skulle fattas vidnästa arbetsplenum.) 35 § Föredrogs kulturutskottets betänkande 1986/87:12 om anslag fill allmänkulturverksamhet m,m, (prop, 1986/87:100 delvis), I fråga om detta betänkande skulledebatten vara gemensam för samtliga punkter. Anf.137 (): har vid årets behandling av kulturavsnittet avbudgetpropositionen delat upp ärendena på fler än ett betänkande, I det nubehandlade tar utskottet upp vissa övergripande frågor och lämnar förslag omanslagen till allmän kulturverksamhet. Oaktatuppdelningen finns det 28 reservafioner fogade till betänkandet' Detta skallinte tas som att det råder djup oenighet om vilken kulturpolitik som skallföras i vårt land. Utskottets ledamöter torde tvärtom vara eniga om betydelsenav att vi i vårt land har en levande kulturell verksamhet som kan nå ut tillalla människor och bidra fill att förgylla vardagen och låta människor upplevaatt dét finns en verklighet bortom vardagens; Detvore fel att säga att svenska folket är ointresserat av kultur. Det läses ochsjunges och spelas och lyssnas och målas och väves och tittas och skapas,rriinst lika mycket i vårt land som i andra länder. Vad som däremot är mindreglädjande är att tillgänglig kultursfatistik visar att vi lånar litet mindre påbibliotek och att vi inte går på teater eller besöker utställningar i den ökadegrad som anslagsutvecklingen borde ha medfört. Samtidigthar kulturskapare av olika slag svårt att ekonomiskt klara en levnadsstandardsom de flesta i finner naturlig. Någonstanshar det blivit fel, och det är sak att rätta felen och se över målenför kulturpolitiken. Detär nu fastställde de kulturpolitiska mål som sedan dessvarit styrande för anslagsutvecklingen och kulturlivets utformning. 1974 hade kulturrevolutioneri i satt sina spår också hososs. Självverksamhet betonades mer på den professionella konstnärliga verksamhetensbekostnad. Kvalitet var ett elifistiskt ord, som sattes i motsats fillfolklighet. Kulturen skulle utgå från människors egna förutsättningar och gavssällan ett egenvärde. Betecknande är att de tre av de åtta kulturpolitiskamålen som direkt syftar på kulturverksamheten placerades sist. Detråder ingen oenighet om värdet av de åtta målen eller om deras betydelse. Detråder däremot oenighet om huruvida dé bör kompletteras och om inte fiden ärmogen för att de bör granskas vad gäller detaljutformningen mot bakgrund av denkulturpioUtiska utvecklingen under dessa . Detre borgerliga parfierna har i reservation.nr 1 förordat att en översyn kommertill stånd. Utskottsmajoriteten har inte velat gå med på detta. Jag skall här lägga några synpunkter på varför vimoderater vill ha enöversyn gjord, och jag skall då utgå från de mål som gäller. Ettav målen lyder: Motverka kommersialismens negativa verkningar inomkulturområdet. Självfallet skall vi göra detta, och det är med beklämmande vikan konstatera att detta mål inte uppfyllts. Det finns i vårt landtidskrifter och publikationer vilkas utgivande har ett enda syfte; att görapengar på människors sämsta egenskaper. Videovåld och tidskriffsvåld medbarnpornografi och sadism av värsta slag må vara förbjudet i lag, men likafullt råder stor efterfrågan, som tillfredsställs av kommersiella intressen. Allmänkulturverksamhet m. m. Allmän kulturverksamhet m. m. Vad som däremot inte kom med vid fastställandet av målenvar kommersialismens positiva verkningar. Aldrig någonsin har det lyssnats såmycket på musik som . Stereoapparater och förnämliga uppspelningsanläggningarupplever en ständigt ökad efterfrågan, och var och en kan komma överskivor och kassetter av förnämlig konstnärlig standard. har företag alltmer kommit att finansierautställningar, musikveckor och gästspel. Och visst ligger kommersiellaintressen bakom detta! Men vad gäller idrotten upplever företagen ochorganisationerna att sponsringen har ett positivt värde för företaget ellerorganisationen. Att man samfidigt medverkar till uppskattade kulturinsatser måglädja varje kulturintresserad medborgare. Så tycks dock inte vara fallet. Socialdemokratiskaledamöter associerar ännu ordet kommersialism med något negativt och kan därförinte erkänna att kommersialismen också har en positiv sida. Det voretacknämligt om utskottsmajoritetens företrädare närmare ville belysa denuppfattning som framförs i betänkandet, nämligen att dagens sponsring skiljersig från forna tiders mecenatverksamhet. Också det sociala målet bör ses över, mot bakgrund av attdet inte har uppfyllts. Vi har fortfarande en social skiktning vid antagandettill högskolorna. Det är de redan kulturvana som ökar sin kulturkonsumtion,medan någon särskild spridning inte har kommit till stånd. Målet är riktigt,men för att kunna uppfylla det fordras en ökad decentralisering. I vårreservation hänvisar vi till det faktum att de Stockholmsbaseradeinstitutionerna har ett ansvar för att verksamheten också kan bedrivas utanförhuvudstaden. Även televisionen skulle på ett helt annat sätt kunna medverkatill att uppfylla det sociala målet, om man i högre grad ansträngde sig för attåterge föreställningar och utställningar som visats i de stora städerna. Jag vill i fråga om kulturverksamhetensregionalisering säga några ord om det stafliga stödet till regionalkulturverksamhet. Socialdemokraterna har här en reservafion, eftersomutskottets majoritet - bestående av de borgerliga och vpk - enats om att i enytterst försikfig skrivning yrka på att en utredning tillsätts, vilken skalllägga fram förslag om den fortsatta utbyggnaden av det statliga stödet fill denregionala kulturverksamheten. Utskottsmajoriteten vill att utredningsuppdragetinte skall innehålla bindande direktiv. På det sättet får utredningenmöjlighet att undersöka huruvida det nu gällande systemet med grundbidrag ärdet bästa också sedan utbyggnaden av grundbeloppssystemet upphört /89. Om det nuvarande systemet bibehålls, kan - vi vet intesäkert - svårigheter uppkomma! varje fall på musikområdet, där regionerna skallfå statligt stöd genom överföring av resurser i första hand från regionmusiken.Dessa resurser skall fördelas efter särskilda förhandlingar. Det har ocksåvisat sig att institutionerna i andra större städer, såsom och ,har krav på sig att serva stora områden omfattande också närliggande kommuner,vilket innebär en orimligt stor belastning på storstadskommunen. Jag vet attBengt någon av har uppsökts av representanter förHelsingborgs stadsteater, vilka har framfört liknande uppfattningar. Utskotteterinrar här om den regionala samverkan som finns på musikom- rådet i ochSkåne, Utskottsmajoriteten betonar också betydelsen av att det stöd som utgårinte får skapa osäkerhet hos institutionerna om deras framfida verksamhet. Ingenav oss önskar att kulturlivet skall vara statiskt. Detta måste, som vi ser dethela, innebära att också formerna för bidragsgivningen kan förändras i takt medsamhällsutvecklingen. Så åter fill frågan om de kulturpolifiska målen. Kulturpolitiken börutformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov. Det är ettav målen. Men man borde nog på allvar undersöka vilka de kulturellt eftersattagrupperna egentUgen är. När det gäller den socialdemokrafiska satsningen pålöntagarna utgår man från att det är bland dem som de mest eftersattamedborgarna finns. Men det är bland de arbetslösa, de sjuka och de handikappadesom kulturbrisfen är störst. Det gäller också de gamla, som intevågar sig ut och således inte kan komma i åtnjutande avkulturaktiviteter av olika slag. Vimoderater tycker inte att har förutsättningar att styra kuUurUvet iden grad det har gjort. Genom att mer eller mindreegenmäktigt förfogar över de flesta av de miljoner som staten satsar påkulturverksamhet och sedan självt utvärderar sin verksamhet skapas ett organsom motverkar mångfald och variation. Vi anser att kulturministerns förslag attkulturrådet bör minska sin utredningsverksamhet är ett steg i rätt riktning,men det är bara ett steg, och det finns plats för fler. Visstär det rikfigt att det behövs mer pengar fill kultur, men det är också viktigtatt medborgarna i högre grad kan disponera sin inkomst genom lägre skatter ochdärmed betala för kulturupplevelser. Detfinns en brist på logik i den socialdemokratiska kulturpolitiken. Genom attsärbehandla kulturen har socialdemokraterna velat skapa en kringkulturen, som om den vore gratis, eller nästan gratis - och det som intefordrar någon motprestafion uppskattas sällan till sitt fulla värde. Det ärungefär som fluorsköljning; det är bra, men särskilt lustigt är det inte. Jagmenar nu inte att allting skall kosta. Vi har också vissa rättigheter sommedborgare. Dit hör rätten till information, att låna böcker, att seutsmyckningar och konstverk omkring oss samt att ha en god miljö, också urkonstnärlig synpunkt. Men så länge de stafliga medel som står fill förfogandeför kulturverksamhet är begränsade - och så lär de förbli - måste de allokerasdit där de gör största möjliga nytta ur kultursynpunkt. Så är inte fallet . Det satsas alldeles för litet för att konstnäriiga yrkesutövare skall fåbra arbetsmöjligheter. Det satsas antagligen för mycket på amatörverksamhet,som långt ifrån allfid är kvalitetsinriktad utan bättre borde karakteriserassom hobbyverksamhet. Ireservafionen om en översyn av de kulturpolitiska målen tas frågan upp om intevärdet av god konstnärlig kvalitet borde framhållas någonstans. Det är ensvårtydd målsättning, men den hör ändå hemma i ett kultursamhälle. Kravet påkvalitet kan i sig verka styrande i riktning bort från nytänkande,experimentell verksamhet och kreafivitet, vilket vore olyckligt. Det är därförviktigt att kombinera kravet på kvalitet med uttryck för mångfald ochvariafion, vilket också framförs i reservationen. Jag har härbegränsat mig till att tala om de övergripande Allmänkulturverksamhet m. m. 7 protokoll 1986/87:100 Allmänkulturverksamhet m. m. målen och om denutveckling jag kan se i framfiden. Det är ändå viktigt att inte utelämnaskolans betydelse för att skapa intresse för och kunskap om kultur av olikaslag. I den nya lärarutbildningen tas alldeles för lätt på kulturfrågorna.Barnteatervérksamheten har minskat på ett oroväckande sätt. Skolkonserter finnsknappast längre, även om barnen kommer i kontakt med musik i skolan. Dagensbarn har inte kännedom om de litterära eller musikaliska folkskatferna. Det ärändå barnen som är framtidens kulturkonsumenter, som de tillhör deeftersatta grupperna i dagens Kultursverige, Måletatt kulturpolifiken skall utformas med hänsyn till eftersatta grupperserfarenheter ställer jag mig själv tveksam till. Jag tror att kultur för barn,handikappade, långvarigt sjuka och andra eftersatta grupper inte i första handskall bygga på deras erfarenheter. Kulturen måste alltid tillföra något nytt,låta oss människor uppleva något vi inte upplevt förut, vidga vår fantasi, låtaoss möta det konstnärliga skapandet. Det finns pengar i vårt samhälle. Jag har förmånen att sitta i trestyrelser som delar ut frivilligt hopsamlade och skänkta pengar, 1 alla trefallen rör det sig om främjande av vällovliga insatser - och det är inte litetpengar det rör sig om, det kan jag garantera. Områdena rör de sociala,medicinska och internafionella verksamhetsfälten, men ingenstans detkulturella. Jag drar den enkla slutsatsen, att när människor är så oerhörtvilliga att skänka pengar till stiftelser och organisationer borde de också hamöjlighet att skänka eller testamentera pengar för att gynna kulturen. Jaglängtar helt enkelt efter att den utredning som pågår i departementet skallkomma med ett förslag - kulturministern kanske har något att säga om det.Behoven av medel på kulturområdet är enorma, och ansökningar om bidrag kommerinte att saknas. Det vore orimligt om pengar inte skulle kunna komma kulturentill godo också på frivillig väg. kommer senare att mer specifikt hänvisa fill övrigareservationer från utskottets moderata ledamöter, men jag vill redan nu yrkabifall fill dessa. Anf.138 (): I detta anförande avser jag att ta upp tre frågor av principiellkaraktär. Den första avser de kulturpolitiska målen, den andra principerna försponsring, den tredje konstnärernas ekonomiska villkor. Det råder fortfarandeenighet om de åtta kulturpolitiska mål som fastställdes . Men sedan desshar mycket hänt som påverkat både kulturdebatt och kulturpolitik. Debattenom kvalitet i kulturutbudet har varit och är mycket angelägen. I det omfattandeselektiva stöd till olika kulturformer och kulturyttringar som fördelas avstatens kulturråd och konstnärsnämnden sker en bedömning från en rad olikautgångspunkter angivna i de kulturpolitiska målen. Men där saknaskvalitetskriteriet.