prot · GA09125 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag har i ungefär haft möjlighet att besöka ettålderdomshem i en liten kommundel inom om året.Jag känner och har känt många som bor där, vet vilken trygghet och hemkänsladet är för den som blir gammal och sjuk att få bo kvar i sin egen by, i sinegen församling, där man har barn och barnbarn, där man kanske bara har någrastenkast till den jord man har arbetat med eller den verkstad där man hararbetat, där man vet att barnbarnen kan springa upp på besök efter skolan, därman kan åka hem och kanske t. o. m. ta sig en promenad till servicefunktionernasom man gjorde under sin aktiva tid. Det är en lång rad människor som mycket riktigt,som säger, kommer till långvården. Jag har inte denuppfattningen att alla kommer till servicebostäder, . Jag vetatt det är just därför de är så oroade - jag antar att och jagär ense om att möjligheten till aktivt liv är större på ålderdomshemmen i dagän den är på långvården. För många gamla som ännu inte har hunnit så långt iutförsbacken att de måste tas om hand inom långvården tror jag att detta kännssom ett oöverstigligt och skrämmande hot. Det är just det som vi vill undvikagenom att se till att kommunerna kan ha ålderdomshem i den form som ger degamla ett värdigt liv. Jag vill först återkomma till frågan omstatsbidrag utan krav på standardförbättringar till de nuvarandeålderdomshemmen. Ett mycket starkt vägande skäl till att inte nu lägga omstatsbidraget till hemhjälpen, så att det också omfattar personer vidålderdomshem, är att det kraftigt skulle försämra statsbidragets materiellainnehåll när det gäller . Ett statsbidrag på 2 miljarder skulleomdisponeras så att 700 miljoner gick till ålderdomshemmen, under förutsättningatt man inte var beredd att höja statsbidraget med motsvarande belopp. Det hardet inte varit tal om från de tre borgerliga partiernas sida. Det skulle bli ett mycket kraftigt slag mot ien period då alla är medvetna om att de verkliga problemen och behoven avresurser finns just inom . Jag tycker således att tidpunkten för ensådan omdisponering av ett viktigt statsbidrag skulle vara sällsynt illa vald, oro över volymen och volymtillväxteni äldreomsorgen och kan vara befogad. Vi står inför en mycketomfattande utveckling när det gäller behoven av insatser för gamla människor.Det blir en huvuduppgift för oss politiker att försöka skapa förutsättningarför att de resurserna kommer fram. Men, , de kommer knappastfram genom den skattesänkningspolitik som är beredda att stå förnär det gäller såväl stat och landsting som kommuner. Det handlar i stället omatt med en framgångsrik ekonomisk politik och en vilja till prioritering skapade resurser som behövs för den framtida äldreomsorgen. Sedan vill jag säga några ord om detta med ett aktivt livpå ålderdomshemmen. Ja, , jag tror att det är riktigt attdet finns större möjligheter härvidlag för dem som bor på ålderdomshem än fördem som finns inom långvården, delvis därför att de som bor på ålderdomsheminte Om statsbidrag till ålderdomshem Om dispens från kilometerskatt för vissabränslebesparande anordningar har likaomfattande behov av vård och service. Deras möjligheter ökar dock avsevärt omde får en bättre boende-, yt- och utrustningsstandard och om de kan få ettsjälvbestämmande när det gäller boendet. I det ligger en väsentligkvalitetshöjning och en möjlighet till ökad aktivitet. Vi socialdemokrater kommer att stå fast vid en äldreomsorgsom ger de äldre trygghet, omsorg och del av en fortgående standardutveckling ivårt samhälle. Det är en grunduppfattning hos oss socialdemokrater, som vikommer att driva vidare, att de som har de mest omfattande vårdbehoven inteskall ha den sämsta standarden. Omstruktureringsarbetet skall dock samtidigtske med varsamhet och med hänsyn till enskilda människor. Talmannen anmälde att ElisabethFleetwood och anhållit att till protokollet få antecknat att deinte ägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 1986/87:229 om dispens frånkilometerskatt för vissa bränslebesparande anordningar har frågat miljö- ochenergiministern om det inte är befogat att helt befria fordon med vissabränslebesparande anordningar från kilometerskatt i avsikt att påskyndaintroduktionen av dessa system hos olika bussbolag landet över. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på interpellationen-. Inom bereds ett ärendesom avser befrielse från kilometerskatt för ett antal bussar med sådanabränslebesparande anordningar som avser. Avsikten är attregeringen skall kunna fatta ett beslut i frågan . Innan fråganhunnit beredas färdigt är jag inte beredd att uttala mig om i vad mån befrielsebör kunna medges. 14 TALMANNEN: - Eftersom intehar tillfälle att ta emot svaret medger jag att . får ta emotdet. 15KJELL A. (): har i sin interpellationpekat på den tekniska utveckling som pågår i vissa företag för att få framolika typer av energisnåla fordon. Hon anser att det är viktigt att dettaarbete främjas och framhåller bl. a. möjligheten att stimulera arbetet genomreducerad beskatt-rting av den här sortens fordon. Vi har ett gemensamtintresse av att effektivisera energianvändningen och minska förbrukningen avbränsle. En lägre förbrukning av bränsle ger också direkta vinster för miljöngenom att de förorenande utsläppen minskar. Jag' beratt i ställe få framföra ett tack till Eftersom den fråga som aktualiserats i interpellationen nu beredsi regeringert, hoppas jag att det beslut som skall fattas relativt blirpositivt. Överläggningen var härmed avslutad. Ont regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse 4 §Svar på interpellation 1986/87:230 om regeringens medverkan vid nästa årslönerörelse har frågat mig dels hurregeringen avser att påverka nästa års avtalsrörelse så att kostnadsstegringenstannar vid av långtidsutredningen angivna , dels huruvida jag avser attomsätta förslag i praktisk handling. Låt mig som svar på den sista frågan säga, attförutsättningen för att det diskussionsunderlag om en s. k. förhandladinkomstpolitik som togs fram inom ekonomisk-politiska grupp skallkunnaomsättas i praktiken är att arbetsmarknaderis parter ställer upp på dentypen av arrangemang och att de accepterar huvudprinciperna i resonemanget. Deförutsättningarna föreligger, såvitt jag förstår, inte . Vad gäller första fråga vill jag påminna omatt långtidsutredningen är en tjänstemannaprodukt, som överlämnats tillregeringert, och att regeringen ännu inte tagit ställning till dess olikadetaljer. Det innebär bl. a. att jag inte är beredd att uttala mig om detav långtidsutredningen beräknade taket för kostnadsstegringar under de kommandeåren. Utan att ta ställning till den specifika siffran vill jagändå stryka under att jag delar lårtgtidsutredarnas allmänna syn att pris- ochkostnadsstegringen är av avgörande betydelse för Sverigesmöjligheter att gå vidare längs vägen mot samhällsekonomisk balans. Av kompletteringspropositionen framgår vilka åtgärderregeringen vill vidta för ätt dämpa pris- och kostnadsstegringen: Finanspolitiken skall minska statens upplåningsbehov.Penningpolitiken utformas så att likviditetsökningen begränsas.Inkomstskattesatserna sänks 1987 och år 1988.Arbetsmarknadspolitiken riktas in på att bryta upp flaskhalsar påarbetsmarknaden och stödja bl. a. de långtidsarbetslösa. Investeringsfondernaanvänds för att dämpa expansionen i överhettade områden och bygga utkapaciteten i övriga regioner. Regeringen har förklarat att den är villig attmedverka till att arbetsgivaravgifterna inte höjs , uuder förutsättningatt parterna sluter avtal pä låg nominell nivå. På detstatliga avtalsområdet förklarar regeringen att den tydligare ämnar ange vilkenökning av lönekostnaderna som är förenlig med en ansvarsfull finanspolitik.Överskrids detta utrymme, skärps kravet på höjd produktivitet i den offentligaverksamheten. Otn regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse Sammantaget utgör detta ett brett program, med åtgärderbåde på utbudssidan och efterfrågesidan i ekonomin, i syfte att hålla tillbakapris- och kostnadsstegringen utan att öka arbetslösheten. Uppgiften är inte lätt. Men det är väsentligt att vifullföljer den. Och jag vill, herr talman, med skärpa slå fast, att regeringenhelt avvisar den strategi i inflationsbekämpningen som självgjort sig till tolk för. I en intervju i för sedan sadehan att en ökning av arbetslösheten var nödvändig "för att få till ståndden vändning av skutan som behövs". Om det är metod att fåned inflationen, förstår jag att han är missnöjd med regeringens politik. 17 (): Först vill jag hälsa talmannen varmtvälkommen tillbaka till . som jag tackar finansministern försvaret hälsar jag även honom välkommen tillbaka - till den svenskaverkligheten. Medan han invigde det statliga monopolföretagets vingård i deprovensalska bergen har ju enligt bedömningar i pressen den ekonomiskapolitiken fallit i spillror här hemma. Men så länge har väl ändå intefinansministern varit borta att det enda nya och konkreta han tillför dagensämne skulle behöva vara ett gammalt intervjusvar, dessutom lösryckt ursitt sammanhang. Den direkta orsaken till min interpellation varfinansministerns uttalande i att han avsåg attgripa in i nästa avtalsrörelse för att den, med hans egen drastiskaformulering, inte skulle sluta i en alltför svårsmält soppa. Protesterna från arbetsmarknadens parter blev skarpa. Detbekräftar riktigheten av finansministerns besked att parterna inte tyckerom statlig inkomstpolitik av det slag som , en arbetsgrupp därfinansministern själv ingick, förordade. Men likafullt är detta-en statliginkomstpolitik-vad som föreslås i den reviderade finansplanen. Trots vadfinansmirtisterrt säger i sitt svar på min andra fråga försöker han där angehur han skall förverkliga SAMAK:s idéer orp-en förhandlad inkomstpolitik. Regeringen tvingas nu erkärtrta att den misslyckats mednyckelfrågan i den ekonomiska politiken, nämligen att få ned den jämfört medandra länder alltför snabba kostnadsstegringen. sägs uppgången bli . Erfarenhetenhar lärt oss att finansministerns prognos alltid överskrids med bred marginal.Bl. a. ekonomer har, som jag sade i min interpellation, sagt att denblir . Men enligt långtidsutredningen måste den här siffran nästaår ned till totalt, dvs. för avtalsökning och löneglidning tillsammans.Till råga på allt har regeringen redan drivit igenom höjningar avarbetsgivaravgifter som tar i anspråk nästan halva det tilltänkta utrymmet. Finansministern har insett att den ekvationen inte gårihop och säger sig i den reviderade finansplanen vara beredd att överväga ensänkning av den allmärtna löneskatten. Förutsättningen är då att det över helaarbetsmarknaden sluts avtal som ger en mycket måttlig total ökning avlönenivån, alltså inkl. löneglidning, . Vad är detta annat än statliginkomstpolitik, dvs. regeringsinblandning i avtalsrörelsen, och en ovanligtklumpig sådan? Får jagfråga finansministern hur han har tänkt sig få det här att gå ihop? Vad som blir den totala löneökningen inkl. löneglidningkan ju ingen veta förrän allting kan avläsas i statistiken en bra bit in på detföljande året. Är det då arbetsgivaren skall få sin rabatt på löneskatten?Förstår inte finansministern att detta besked från regeringen är ägnat attkraftigt öka osäkerheten bland förhandlarna? Upp till en viss gräns går det bra- då lämnar finansministern sitt bidrag. Däröver försvinner detta bidrag, ochman vet egentligen inte hur det går förrän . Jag antar att syftet är att stärka arbetsgivarnasmotståndsvilja. Men för de fackliga organisationerna innebär det att om de ärbeskedliga och låter motparten komma något så när billigt undan får dennedessutom i efterhand en skattesänkning som då kan gå till ökad vinst. Regeringen tycks resonera på följande sätt: Omkostnadsstegringen hålls nere kan man tänka sig att sänka den ytterligare,trots att det egentligen inte behövs om man ser till konkurrenskraften. Men omkostnaderna efter vanligheten stiger för snabbt skall regeringen inte göranågot för att motverka den försvagning av konkurrenskraften som blir följden.Logiken förefaller mig alldeles bakvänd. Inte blir det lätt att fastställalöneramen under sådana förutsättningar. Risken är stor att det blir som medregeringens utfästelse om en skatterabatt på 600 kr.Parterna räknade snabbt in den i det tillgängliga utrymmet och förhandladesedan fram ett alldeles för dyrt avtal. Regeringen blev ändå tvungen att infriasitt löfte. Den enda rimliga ordningen är att regeringen inte inlåtersig på försök till inkomstpolitisk styrning utan ser till att i förväg skapasådana förutsättningar för avtalsrörelsen att löntagarna kan få sin köpkraftsförbättringinom ramen för låga nominella lönehöjningar. Det främsta medlet blir däskattesänkningar. Obegripligt nog vill regeringen dock gå motsatt väg.Visserligen verkar det som om vi nu kan förhindra olyckan att alla medborgaresboendekostnader höjs . Var och en borde förstå hur det skulle påverkaförhandlingsklimatet. Kvar finns pensionsskatten och den nya vinstandelsskatten,som direkt drabbar den ersättning som ges för arbetsinsatser. Jag uppfattar regeringens vaga löfte att sänka löneskattensom ett indirekt erkännande av den gamla moderata tesen att höga skatter verkaruppdrivande på löner och priser. Men är finartsmirtistern beredd att lämnaklara besked, så att arbetsmarknadens parter sedan kan utöva sin fria förhandlingsrätt?Är finansministern beredd att redan före lönerörelsen företa sådana sänkningarav skatten på produktionert, både lörtcskattert och margirtalskattcrt, att denalltför snabba kostnadsstegringen kan brytas? Om regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse 18ANNE (): Finansministern räknade upp ett antal inslagi den ekonomiska politiken som skall hålla nere kostnadsökningarna. Det mestaav det han nämnde har med förlov sagt prövats tidigare utan resultat. Det nyaär det som gäller arbetsgivaravgifterna och s. k. cash limits på det offentligaområdet. Det som förs fram här och i kompletteringspropositionenom arbetsgivaravgifterna kan kanske inte kallas för förslag - jag skulle viljasäga att ett bättre ord är överväganden. Jag delar uppfattningatt dessa överväganden inte är trovärdiga. Om regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse Regeringens politik präglas tyvärr av en viss ryckighetnär det gäller just arbetsgivaravgifterna. i är föreslogs en höjningav arbetsgivaravgifterna. säger finansministern ikompletteringspropositionen att han är beredd att överväga en sänkning avarbetsgivaravgifterna om avtalen inkl. löneglidning blir måttliga. I svaretnyss uttryckte finansministern det hela på ett något annorlunda sätt, nämligenatt han är villig att medverka till att avgifterna inte höjs underförutsättning att parterna sluter avtal på en låg nominell nivå. Där hartydligen löneglidningen försvunnit ur bilden. Det skulle vara intressant attveta om finansministern själv gör den distinktionen, dvs. att det nu enbarthandlar om avtalsmässiga ökningar. Jag har litet svårt att se hur det skulle gåtill i praktiken om även löneglidningen skulle ingå. Den synpunkten har LarsTobisson utvecklat. Jag skulle gärna vilja att finansministern någotytterligare preciserade sina tankar om denna mekanism. Vid något tillfällemåste han ju rimligen bestämma sig för vad en måttlig lönekostnadsökning är.Vad innebär den i kronor och ören eller procent? När tänker han bestämma omarbetsgivaravgifterna skall sänkas eller inte? Detta påverkar självfalletavtalsförhandlingarna. Vi har från sida föreslagit attförutsättningarna läggs fast redan innan förhandlingarna börjar. Vi trornämligen att det är det bästa sättet att faktiskt skapa en ökad säkerhet. Vimenar att man bör fatta beslut om sänkta arbetsgivaravgifter. Vihar också föreslagit att det görs klart att ytterligaremarginalskattesänkningar kommer, förslagsvis på för allaheltidsarbetande. Finansministern har själv vid otaliga tillfällen utvecklattankegångar om hur man på detta, sätt kan skapa bättre förutsättningar för lågaavtalsmässiga ökningar. Om marginalskatten sänks blir det faktiskt något kvarför löntagarna efter skatt.. Genom att ta bort prisstoppet skulle finansmirtisterrtkunna skapa bättre förutsättningar för avtalsrörelsen. Det finns många skälvarför det skulle vara bra, men ett skäl hänger faktiskt ihop medavtalsrörelsen: eller senare måste prisstoppet tas bort. Om det sker idirekt anslutning till att förhandlingarna börjar, har man verkligen inte lagtden bästa grunden för att undvika kömpensationstänkandet. Man har tvärtom byggtunder detta, om det har blivit en ganska kraftig ökning av prisnivån. Ytterligare en sak som man skulle kunna göra äratt tatillbaka förslaget om att lägga arbetsgivaravgifter pä de anställdas vinstandelar. Det finns många fördelar med detta; inte minst ökas motivation och intresse för att göra ettbra jobb. Det tycks även finansministern inse, eftersom han i kompletteringspro positionen skriver: "Det är rimligt att de får del i deeffektivitetsvinster som görs. Om lönesystemen utformas så att de tillåter sådana premieringar kan de anställda mera aktivt direkt påverka sin utkomst." Den passusen gäller visserligen de offentliganställda, menmåste rimligen även gälla de privatanställda. Jag har nämnt fyra saker som regeringen enligt minuppfattning bör göra nu för att skapa de bästa förutsättningarna föravtalsrörelsen som enligt alla utsagor är helt avgörande för den ekonomiskautvecklingen framöver. Jag vill faktiskt understryka att det är nu grundenmåste läggas för den ekonomiska utvecklingen-annars kominer det att bliförsent. frågaKjell-Olof om han är beredd att genomföra någon av de fyra åtgärder somjag har räknat upp för att underlätta avtalsrörelsen framöver. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I alla debatter jag har haft med företrädarefrån de borgerliga partierna om problem med löne- ochprisutvecklingen, har jag aldrig fått dem att ge något hörbart besked om att deinser problemets egentliga natur! När de borgerliga diskuterar löne- ochprisproblemen är det nästan enbart en fråga om skatter. Bara vi sänkerskatterna tillräckligt mycket upphör pressen uppåt på lönerna och därmed ocksåprisstegringen. Det är det enda recept som dessa tre partier- mobiliserandesina bästa intellekt som vi ser framför oss - har kunnat komma med underdessa år. Hur kan det då komma sig att länder som redan för fem årsedan hade väsentligt lägre skatter än också hade inflation? Hur kandet komma sig att dessa länder har en låg inflation? Förklaringen är densom - tydligen i som han nu ångrar- lät avslöja iintervjun i . Det var inte , , utanmindre än . Det var inte heller något lösryckt citat. Journalisten sade följande: "har i ettinternationellt perspektiv ändå en relativt låg arbetslöshet, vilket bl. Kan vi fortsätta med det om ni får makten?" svarade: "Det är ändå påfallande att vinu på toppen av'en högkonjunktur har en arbetslöshet som är högre än i tidigarelågkonjunkturer. Jag tror att vi i den kommande nedgången får searbetslöshetsnivåer som för ter sig höga i ett historiskt perspektiv.Men det är nödvändigt för att fä till stånd den vändning av skutan sombehövs." Med andra ord: Förklaringen till att inflationen i ettantal av våra viktigaste konkurrentländer har gått ned, långt utöver vad sommotiveras av fallande råvarupriser, är att där råder arbetslöshet ellermera. Jag tror att det inte krävs så stor fantasi för att insehur läget skulle vara i , om vi hade västeuropeisk standard förarbetslöshet. Då skulle vi ha arbetslöshet, dvs. 450 000 människorutanarbete i . Det är klart att pressen uppåt på lönerna genomlöneglidningen och företagens tro på att man kan ta ut kostnadshöjningar i formav prisökningar skulle vara en helt annan i det läget. Detta har naturligtvisTobisson insett. Men det är bara vid ett enda av hans politiska instinktobevakat tillfälle som han låtit undslippa sig denna insikt. Vi har i drivit en politik som har givit ossden i särklass lägsta arbetslösheten i , , och däriligger problemet. På en arbetsmarknad som kännetecknas av i det närmaste fullsysselsättning, av hög efterfrågan på arbetskraft, av företag som går bra ochsom har relativt höga vinster och av en tro på att de som köper företagensvaror tolererar högre priser, är man oerhört lättsinnig när det gäller att gåmed på lönehöjningar och även löneglidning. Också de fackliga organisationernainser naturligtvis att de befinner sig i en ytterligt prekär situation. Om regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse Om regeringens medverkan vid nästa års lönerörelse Vad gäller 1986 lät det nästan som om villeskylla den stora kostnadsstegringen på mina dåliga prognoser. I själva verketvar det löneglidningen som åstadkom en alltför stor kostnadsökning. Och dennalöneglidning ägde framför allt rum inom våra från utlandskonkurrens skyddadenäringar. Också det är viktigt att konstatera. När vi sett på förutsättningarna för avtalsrörelsen 1988har vi, , mot denna bakgrund sagt oss att det i och för sig är braatt vi redan har fattat beslut om att sänka inkomstskatten. Men med detefterfrågetryck som råder kommer historien att upprepas, om vi inteskapar några nya förutsättningar. Jag måste därför säga att jag inte på minstasätt kan förstå att en ytterligare påspädning av efterfrågan i ekonomin, sänktaskatter och ökad köpkraft för hushållen, med ytterligare ökning avinflationsriskerna och av budgetunderskottet, skulle bidra till att minskarisken för en alltför stark kostnadsökning via löneglidning och därmed ocksåhöjd inflation. Jag vill inte påstå att de förslag som vi lägger fram ikompletteringspropositionen skulle vara den slutliga sanningen om hur man i enfullsysselsättnings-ekonomi skall uppnå samma låga inflation som i länder med10 % arbetslöshet. På den frågan finns det inget självklart ochenkelt svar. Jag tycker att det är i ert eget intresse, om ni syftar till attnågon gång överta ansvaret för landets ekonomi och behålla full sysselsättning,att tänka något längre än vad ni har gjort. Den viktigaste utgångspunkten närvi lägger upp förutsättningarna för löneutvecklingen är att minska riskenför löneglidning. Jag anser att möjligheten till sänkta arbetsgivaravgiftereller ett hot om att de höjda arbetsgivaravgifterna består är det som framförallt kan hålla tillbaka arbetsgivarna när de överväger om de mer eller mindre ionödan, lokalt och via löneglidning, skall gå med på lönehöjningar för sinaanställda. 20 (): De borgerliga ser detta bara som enskattefråga, säger finansministern. Ja, jag får konstatera att finansministerndå har lärt sig en del. Själv säger han nämligen att man har sänktmarginalskatterna för att underlätta avtalsrörelsen. Problemet är bara att detinte räcker, i synnerhet som inflationsskyddet hartagits bort. Vidare är det förslag som vi här diskuterar, ett tillbakatagandeav den genomförda höjningen av löneskatten, ett skatteförslag. Jag måste återkomma till den fråga som även : Hur är detta tänkt? Det finns onekligen en motsättrting mellan vad somstår i finansplanen och finansministerns svar här. Finansministerns senasteinlägg tyder på att han verkligen tänker sig att det skall gå till så som jaghär har försökt skissera, nämligen att man skall vänta till i efterhand med attavläsa löneglidningen och att detta skall verka avhållande på arbetsgivarnasvilja att höja lönerna. Men detta stämmer i så fall inte riktigt meddet svar som givits här . Hur skall detta fungera? Kan det verkligen fåden tänkta effekten? Beträffande lönebildningen vill jag understryka att vimoderater alltid har förespråkat icke-inblandning från regeringens sida, enicke-ackommoderan-de politik. Detta var vad som låg bakom mitt uttalande iVeckans Affärer under den då pågående arbetskonflikten. Med,som man då kunde räknamed, förstora lönehöjningar kunde det bli ofrånkomligt med en ökning avarbetslösheten - i synnerhet vid en nedåtgående konjunktur. Regeringen verkar nu resonera på samma sätt. Det ärförstås inte tal om icke-irtblandning.