prot · GA0971 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:71 1 §Justerades protokollet för den 5 innevarande månad. 2 §Svar på interpellation 1986/87:138 om narkomanvården har ställt tre frågor till mig; Hur sersocialministern på den utveckling som äger rum med allt fler privatavårdenheter på narkomanvårdssidan? Vilken effektanser socialministern att denna utveckling får för den offentliga vården pånarkomansidan? Ansersocialministern det riktigt att driva vård i ett främmande land med hjälp av svenskaskattepengar, som betalas i syfte att bereda svenska missbrukare vård? Hem för vård eller boende föralkohol- och narkotikamissbrukare kan drivas av landstingskommun eller kommunoch av enskilda personer och sammansliitningar. Huvudparten av sistnämndainstitutioner, som svarar för av de platser somfinns vid behandlingshem för alkohol- och narkotikamissbriikare, drivs istiftelseform med ideella organisationer som stiftelsebildare. Exempel påsådana organisationer är åt läkemedelsmissbrukare(RFHL), (), Riksförbundetnarkotikafritt samhälle (RNS), () samt Rödakorset. Flertalet av de stiftelsedrivna behandlingshemmen har kommunalarepresentanter i sina styrelser. Ett fåtal behandlingshem, sexstycken, drivs av enskilda personer. Jag vill här framhålla, som jag gjort i flera andrasammanhang, att de stiftelsedrivna behandlingshemmen har en viktig roll när detgäller att utveckla institutionsvården. De har genom att introduceraokonventionella behandlingsidéer och utveckla nya behandlingsmetoder svarat förframgångsrika öch dynamiska behandlingsprogram. Bidragande till detta harvarit det samarbete som dessa kunnat etablera med organisationer utanför dentraditionella vårdsfären, t. ex. folkhögskolor, bildningsförbund, lokalafackliga organisationer m. fl. De stiftelsedrivna behandlingshemmen utgör såledesett viktigt komplement till den offentliga institutionsvården. I kommuner och landsting pågår envårdresursplanering reglerad av bestämmelser i socialtjänstlagen.Planeringsperioden avser tiden 1986-1989.Planerna kommer att redovisas till länsstyrelserna och tillsocialstyrelsen. genomför en brett upplagdutvärdering av förändringarna inom missbrukarvården som grundar sig på enkätertill samtliga kommuner, institutionshuvudmän samt till de organisationer somär involverade i narkomanvården. Denna utvärdering beräknas vara klar underförsta . Sammantaget bör vårdresursplanerna och socialstyrelsensutvärdering ge ett bra underlag för bedömning av dels den aktuellavårdsituationen, dels utvecklingen framöver. Enligt socialtjänstlagen skall kommunerna ochlandstingskommunerna svara för att behovet av hem för vård eller boendetillgodses inom varje landstingskommun. Utvecklingen av den stiftelsedrivnaeller enskilda institutionsvården påverkar inte de offentliga huvudmännensansvar för att människor verkligen får den vård de behöver. När det gäller den stiftelse som refererartill, Uniswed, har denna en samordningsfunktion i förhållande till stiftelsernaVallmotorp, Daytop, Nordia och Evada. Jag har inte fått annat än positivarapporter angående vårdinnehållet vid,dessa institutioner. Ett uttryck för vårdensanseende är att platserna är efterfrågade av kommunerna. Beträffande stiftelsens ekonomiska verksamhet vill jagframhålla att det självfallet åligger styrelserna vid de stiftelsedrivnainstitutionerna att också ta ansvar för den ekonomiska verksamheten. Jag villvidare betona och kommunens tillsynsansvar. harsom central tillsynsmyndighet utgett föreskrifter och allmänna råd rörande vård eller boende som bl. a. rör finansieringen av hemmens verksamhet. Beträffande de medel som regeringen anslagit tillprojektet i var detta ett beslut i linje med intentionerna iregeringens proposition om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik sombehandlades av . Stiftelserna Vallmotorp och DaytopSweden erhöll bidrag för att utbilda och stödja behandlingspersonal i Thailand.Som villkor för bidraget angavs att verksamheten skulle ske i nära samverkanmed . Som svar på sista fråga vill jag säga att jaginte tycker det är lämpligt att kommunala vårdavgifter används för verksamheteni andra länder. Jag utgår från att kommunrepresentanterna i stiftelsernasstyrelser bevakar sådana frågor. 2INGA (vpk); Först skall jag be att få tackasocialministern för svaret på min interpellation. Det är känt att behovet av fler och brabehandlingsplatser inom framför allt narkomanvården är stort. harett stort antal privata stiftelser, bolag och ideellt drivnabehandlingskollektiv startats. Den offentliga vården har däremot eftersatts ochersatts av mer eller mindre privat vård. Det är klart negativt och utmanandemot både stat, kommun och landsting och mot missbrukare när det privatavinstintresset blir uppenbart. Uniswed är en stiftelse som omsätter 100 milj. kr. per år.Stiftelsen äger stora gårdar, herrgårdar och stora villor. Antalet anställda är200 och antalet behandlingsplatser 600. Uniswed har blivit ett vårdimperium i ,bekostat i första hand av kommunalskatt. driver en filial i med pengar somkommuner i betalat i avgifter för vård av svenska missbrukare. Man kanfråga sig om det ligger i svenska kommuners intresse att via vårdavgifter varamed och bekosta utländsk verksamhet. När projektet i startade för ettår sedan fick Uniswed . Jag skulle viljaveta på vilka grunder man har beviljat detta anslag. Uniswed har också sökt . i anslag från SIDA för att driva vård i . Dessutom: Skallskattebetalarnas pengar gå till direktörslöner på . , tillMercedesbilar med privatchaufförer och till slottsliknande bostäder? Jag har frågat socialministern hur hon ser på denutveckling som äger rum, med allt fler privata vårdenheter pånarkomanvårdssidan. Hon har svarat mig att hon inte har någonting emot den, atthon tycker att dessa enheter drivsbrå och utgör ett bra komplement till den andra vården. Jag tycker också attvårdenheter som drivs av ideella skäl är bra som ett komplement. Men kommeralltså enskilda vinstintressen in i bilden, och då blir jag oroad överutvecklingen. Jag tycker man kan jämföra utvecklingen i detta sammanhang medlitvecklingen i fråga om den privata barnomsorgen. Här finns en parallell tillPysslingdebatten. Det är naturligtvis bra att vi får vårdresursplanering.Det ger åtminstone någon kontroll på vad som behövs och vad som görs i dennafråga. Vidare har jag frågat socialministern vilken effektutvecklingen får för den offentliga vården på narkomanvårdssidan. Vadregeringen tycker i denna fråga kan jag inte riktigt läsa ut av det svar jagfått, även om svaret är fylligt, vilket jag tackar särskilt för. Den tredje frågan gällde om socialministern anser detriktigt att man bedriver vård i ett främmande land med hjälp av svenskaskattepengar, som ju har betalats in i syfte att bereda svenska missbrukarevård. Det svar jag har fått är ett klart nej, och jag är glad för det beskedet. Det pågår en privatisering i vårt land med andra förteckenän tidigare. har det varit helt ideella skäl som gjort att man velatbedriva narkomanvård och annan missbrukarvård privat. finns en annan komponentmed i vårdarbetet, nämligen privat vinst. Jag känner en oro inför den privatisering vi ser framföross ; Det är därför jag har ställt min interpellation. Jag vill ocksåfråga socialministern om hon delar min oro inför en framtida utvecklinginnebärande att den stora andelen ideellt arbete inom missbrukarvården minskaroch att i stället stiftelser och ideella organisationer kommer in ivårdverksamheten. Jag delar oro över att vi i daghar en stor brist på behandlingsplatser för narkotikamissbrukare. Det är vadsom. oroar mig mest. Sedan har vi ju ett inslag av enskilda, stiftelsedrivnabehandlingshem, som ofta har en mycket bra verksamhet. Jag har själv besöktbåde Vallmotorp och Daytop och kan intyga att det är en bra verksamhet som manbedriver där. Jag kan också ta den verksamhet som bedriver vidVenngarn för missbrukarfamiljer som exempel. Jag skulle kunna ge ytterligareexempel på privata stiftelser som gör en mycket fin insats på detta område. Jag tror att det är bra att vi har en mångfald, att vi harolika modeller på de vårdresurser som vi.har att erbjuda missbrukarna. Vi skallinte ha en enda modell som passar för alla. De ideella organisationerna somofta står bakom de stiftelseburna behandlingshemmen bygger sitt arbete på enidé som kan passa mycket bra för vissa av de missbrukare som behöver vård. Den oro jag känner, , gäller snarare bristen påvårdresurser än detta attivi har, ett antal stiftelsedrivna behandlingshem somgör ett mycket bra arbete. 4INGA (vpk): Jag delar socialministerns oro över att detinte finns tillräckligt med bra vårdplatser - vi har ju problemet med aids somytterligare spetsar till frågan. Men det finns personer som skor sig på utsattamänniskors behov av vård och behandling i samband med den privatisering som nupågår. Är det rätt att man skall kunna göra privata vinster påbehandlingsarbete, så som sker i, en utmanande hög grad när det gäller Uniswed? Jag läste i att några av dem somdriver Uniswed har köpt en stor lager- och kontorsfastighet som man sedan hyr ut till stiftelsen , Uniswed. Man hittar alltså vägar att krångla sig fram till privata fördelar.Det stöter mig. Det har öppnat vägen för en utveckling som jag känner en stor oro inför. Kommuner öch landsting borde nogsamt uridersöka vad dethela handlar öm och kanske ta tillbaka en del-av sitt ansvar. Jag tycker ocksåatt det vilar ett ansvar på regeringen att uttala sin skepsis inför detförhållandet att man kan sko sig på utsatta människors behov av vård. Jag kan hålla med om att bedriver en utmärktvård. Det finns flera andra ideella och privata stiftelser som gör det. Men jagtycker att det är stötande att man som här gör pengar på människors utsattasituation. Jag hade hoppats att också socialministern skulle tycka det. Jag har fortfarande inte fått något besked om på vilketunderlag stiftelsen beviljades pengar till projektet i . Jagvet inte heller om stiftelsens ansökan om . från SIDA har beviljats.Vilket underlag fanns inom när man beviljade stiftelsenpengarna? Vad är det för misstag man har begått i det thailändska projektet? Jagskulle vilja ha svar även på de frågorna. Anf!, 5 Socialminister : Jag delar uppfattning att vi inteskall ha stiftelser där man skor sig och gör privata vinster, men jag uppleverinte att det är så verksamheten vid behandlingshemmen fungerar. Förutomsocialstyrelsen är det som har tillsynsansvaret i det här fallet.Jag utgår från att verksamheten kommer att bli föremål för översyn. I den narkotikapolitiska proposition som vi antog 1984fanns ett förslag om särskilda resurser för att stödja narkotikabekämpning iutvecklingsländerna. Vi avsatte då speciella medel, , för detta. Påden grunden,och med det underlag.som fanns beträffande verksamheten i Thailandhar vi anslagit . till verksamheten för att stödja utbildning avbehandlingspersonal . Vi satte därvid som villkor - vilket jag tycker ärviktigt i sammanhanget - att deplaner man hade skulle genomföras i mycket nära samarbete med . Såvitt jag vet har det varit en bra verksamhet som har bedrivits i . Det har inte skett något missbruk av de medel som staten anslagit. , , , . Överläggningen var härmed avslutad. Om vårdutbildningen vid Säters sjukhus 3§ Svar på interpellation 1986/87:139 om vårdutbildningen vid Säters sjukhus har frågat mig om hur regeringenser på dén s. k. Sätermodellens form av utbildning och om regeringen anser attdenna utbildning bör finnas kvar. har vidare frågat vad regeringentänker göra för att trygga utbildningens fortsatta existens. Ett omfattande arbete pågår på olika håll i. landet föratt förnya och omstrukturera den psykiatriska vården. Kroppssjukvården är iSverige i allmänhet av mycket hög kvalitet. Däremot har vi inom denpsykiatriska vården inte nått lika långt i utveckling. besökte jagSäters sjukhus för att studera det arbete med psykoterapi som bedrivs vidsjukhuset. Mina intryck från besöket var mycket positiva. gavregeringen universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) i uppdrag att utreda möjligheternaatt starta en utbildning i syfte att sprida den modell för behandling avschizofreni som tillämpas i . Med UHÅ;s utredning som underlag beslutade regeringen attavsätta sammanlagt 1,8 milj. kr. för två försöksutbildningar. Medlen avsågs atttäcka de direkta utbildningskostnaderna, och åtogsig att skapa de nödvändiga vårdmässiga förutsättningarna för utbildningen. Regeringen har alltså direkt medverkat till attutbildningen har anordnats, eftersom det är mycket angeläget att erfarenheternafrån den s. k. Sätermodellen skall kunna läggas till grund för den fortsattautvecklingen inom psykiatrin. Att den tidigare planerade andra utbildningsomgången nuhar stoppats beklagar jag. Vid ett besök vid Säters sjukhus den 14 januari 1987informerade jag mig om den aktuella situationen. Av diskussionerna framgick attvissa frågeställningar om utbildningens organisation måste klarläggas, innanbeslut om utbildningens framtid kan fattas. Regeringen har därför gettsocialstyrelsen i uppdrag att snabbt utreda förutsättningarna för en fortsattutbildning i syfte att sprida psykoterapi som behandling för schizofrenapatienter. 7 INGA (vpk); Jag tackar även för det här interpellationssvaret. Jag läste i förra veckans nummer av attutbildningen i psykoterapi för schizofrena patienter enligt den s. k.Sätermodellen eventuellt skall få fortsätta under annat huvudmannaskap. Mentidigast 1988 kan verksamheten komma i gång igen. Om vårdutbildningen vid Säters sjukhus utbildningen skall ske. Måste det verkligen ta så lång tidatt utreda detta? Vi är ju nu bara , och såvitt jag förstårfinns det inte så många alternativa platser att förlägga utbildningen till. Detgäller väl eller möjligen . Vi måste enligt min mening fågarantier för att vårdutbildningen enligt denna modell får fortsätta. Sätermodellen,som har utvecklats av psykoterapeuten , är unik i eftersomden vid en vetenskaplig utvärdering visat sig mest framgångsrik då det gälleratt hjälpa unga schizofrena patienter att bli friska. Jag tycker det är bra om det blir ett statligthuvudmannaskap för utbildningen, eftersom den har ett riksintresse. Jag harspårat en ovilja hos berörda myndigheter när det gäller att säkra dennabehandlingsmodells fortsättning. På säger man att utbildningeninte har någon efterfrågan -inga elever söker den. Det är helt fel.Ansökningsblanketterna till utbildningen skickades ut innan ansökningarna skulle vara inne. Det är ett rent sabotage, skullejag vilja påstå. Ändå fick man sökande till fem vårdlag. Det finns faktiskt ettenormt intresse för denna utbildning - sedan må säga vad denvill. Kammarrätten gav de fackliga organisationerna rätt i derasöverklagande av nedläggningen. Men utbildningen är inte säkrad för det.Kopparbergs läns landsting tänker kringgå kammarrättens utslag genom att låtasin utbildningsnämnd ange datum för kursstart och sedan viaförvaltningsutskottet överklaga det, för att slutligen vid landstingsmötet imars besluta lägga ned utbildningen. Man undrar vad det är för sorts politikeri . På dessa premisser har naturligtvis inget av de treantagna vårdlagen kunnat börja den utbildning som det är fråga om - den skulleha startat . Någon frågade en representant för psykiatrinämndenuppe i om de där var stolta över denna utbildning, som fått så finalovord i hela och även utomlands. Stolta, nej - det hade man inte tänktpå. Men att lägga ned utbildningen var det klokaste vi kunde göra, sade dennarepresentant. Jag hoppas att utbildningen får fortsätta och att statentar ansvaret för den. Men det får inte ta år att komma i gång igen. I sitt svar beklagar att utbildningenhar stoppats, men att beklaga leder inte till någon fortsättning avutbildningen. Jag skulle vilja veta vad det är för "vissafrågeställningar", som det står i svaret, sorn måste utredas. Jag hadehoppats att skulle vara klarare i sitt svar till mig.De tidningsuttalanden som jag har följt i den här debatten har jag uppfattat pådet sättet att är positivt intresserad av denna utbildning,men när jag läste interpellationssvaret, som jag fick ta del av i går, kändesdet som en undanflykt från det ansvar som jag tycker att regeringen borde ta.Jag var mer säker på att utbildningen skulle garanteras en fortsättning när jagställde frågan än vad jag är efter att ha läst svaret. Men jag har kanske fel imina antaganden, och det vore bra om socialministern kunde lugna mig på den härpunkten. Jag har svårt att förstå den tolkning somInga Lantz har gjort av mitt svar. Låt mig först säga följande. och har ingen oviljamot deii här utbildningen - snarare tvärtom. Jag har personligen engagerat migväldigt mycket först i att den kom till stånd och också i att den skall fåmöjligheter att fortleva. Det krävs ett utredningsarbete. Det är inte säkert attutbildningen kan vara kvar vid Säters sjukhus, utan det finns andramöjligheter. Detta utredningsarbete skall ske i två etapper, mycket snabbt.Den första etappen skall redovisa för regeringen redan den 31maj. Om det finns möjligheter att starta utbildningen redan ändra halvåret1987, skall vi naturligtvis göra det, men jag kan inte stå här och sägaatt det kommer att bli så. Jag är litet besviken över att upplever attsocialdepartementet och socialministern inte har något intresse för att såsnart som möjligt få till stånd denna utbildning. Jag har rönt tacksamhet frånBarbro och hennes kolleger för vårt snabba agerande. Om vårdutbildningen vid Säters sjukhus 9INGA (vpk); Jag har pratat med så sent somi går kväll, och jag vet att hon är glad över de ställningstaganden som hargjorts. Jag kan bara läsa svaret rakt upp och ner. Jag hadenaturligtvis hoppats att bara kunna säga: Tack, jagar nöjd. Men det är jaginte, jag tycker inte att det finns några garantier i alla fall. förtydligade socialministern och sade att hon' har haftett personligt engagemang i den här frågan och att man kan tänka sig attutbildningen kommer i gång . Då blir det juannorlunda än vad jag har kunnat läsa mig till, 1988-1989 enligt de uppgifterjag har haft att luta mig mot. Jag är glad om man kan pressa på, så att denkommer i gång . vet jag inte vilket utredningsarbete som krävspch varför. Jag kan inte förstå vilka förutsättningar som skall utredas. Dettycker jag inte socialministern har klarlagt för mig. Jag tycker faktiskt att den här frågan är större än attbara handla om utbildningsplatser på en speciell utbildning. Om inte dennautbildning får fortsätta, så kommer läkemedelsindustrin att ta över medpsykofarmaka öch neuroleptika igen. Det vore bra om man kunde garantera attdetta fanns med i den proposition som väntas under vårsessionen. Frågan ärmycket större än att bara gälla själva behandlingen och utbildningen i Säter.Den har stor betydelse för hela inriktningen av psykiatrin i vårt land. Jag är som sagt glad för socialministerns förtydligandeatt verksamheten förhoppningsvis kan komma i gång igen . Överläggningen var härmed avslutad. Om den neurokirurgiska kliniken vid iStockholm 4 §Svar på fråga 1986/87:270 och interpellation 1986/87:141 om den neurokirurgiskakliniken vid i har frågat försvarsministernom regeringen är beredd att mot bakgrund av tidigare uttalanden acceptera denförsämring av hälso- och sjukvården i krig som nedläggningen av neurokirurgiskakliniken vid innebär. Frågan har överlämnats till mig. har frågat mig.om jag är beredd att avberedskapsskäl förhindra att neurokirurgiska kliniken vid läggsned. beslöt den 27, attlägga ned neurokirurgiska kliniken vid i syfte att koncentreraden neurokirurgiska vården till (). Enligt vad jag har inhämtat från kommer ipraktiken 24 vårdplatser att ersättas av 20 platser vid KS.Med en mindre beläggningsökning kommer KS enligt att ta hand omsamma antal fall som vårdats vid neurokirurgiska klinik. Hälso- och sjukvården i krig bygger i stor utsträckning påde fredstida resurserna. Den i fred gällande hälso- och sjukvårdslagstiftningenutgör också grunden för sjukvården i krig enligt den s. k.totalförsvarsprincipén. När fattade beslut om en ny hälso- ochsjukvårdslag (prop. 1981/82:97, SoU 51, rskr. 381) slogs detta fast. Detinnebär att ansvar i fred för viss verksamhet följs av ansvar för attförbereda, genomföra och leda samma verksamhet i krig. Enligt hälso- ochsjukvårdslagen åligger det landstingen att redan i fred planlägga och vidta deolika förberedelser som fordras för att verksamheten skall kunna bedrivas underberedskap och krig. Nedläggningen av den neurokirurgiska kliniken vidSödersjukhuset är således en fråga för att'självt besluta om. Jag kan här nämna att före nämnda nedläggningsbeslut skrevsocialstyrelsen till och anförde: "Med utgångspunktfrån landstingskommunernas ansvar för planläggningen av hälso- och sjukvårdenhar styrelsen för sin del inte anledning förvänta annat än att länslandsting vid organisationen av den neurokirurgiska verksamheten i områdetbeaktat också förhållandena av betydelse från beredskapssynpunkt." För egen del vill jag också framhålla att verksamheternaför hälso- och sjiikvården i fred och i krig kommer att vara olika. I krig kanman inte koncentrera den neurokirurgiska verksamheten på samma sätt som i fred.Neurokirurger kommer i stället att i stor utsträckning fördelas på andrasjukhusinrättningar. En sammanslagning i en,fredstida vårdorganisation behöverdärför inte innebära en försämring ur beredskapssynpunkt. Slutligen vill jag nämna att jag avser att pågrundval av bl. ä. försvarskommitténs förslag föreslå regeringen olika åtgärderför att avsevärt förbättra hälso- och sjukvården i krig. Då är förhindrad att närvara vid dagenssammanträde, medger jag att tar emot svaret. 12PÄR (); I frånvaro vill jag å hansvägnar tacka för svaret på den här frågan. Bakgrunden är ju att en majoritet bestående avsocialdemokrater, moderater och folkpartister i harbeslutat att lägga ned neurokirurgen på och koncentrera dennaverksamhet till . Detta är naturligtvis allvarligt ur mångasynpunkter. Men det är inte på sin plats att här i kammaren ta upp de allmäntsjukvårdspolitiska konsekvenserna av detta. Det är någonting som måste lösasinom . Det som dock absolut angår statsmakten är konsekvensernaur beredskapssynpunkt, Det här innebär ju att det i intekommer att finnas någon neurokirurgisk klinik söder om ,och det har starkt oroat de militära myndigheterna. Det är anmärkningsvärt attbeslutet tydligen inte föregåtts av något samråd mellan ochmilitärbefälhavaren. Militärbefälhavaren i östra militärområdet fick reda pådetta via massmedia och har sedan reagerat. Anledningen till att detta är oroande är ju attneurokirurgin är mycket viktig i krig, eftersom en mycket stor del av de skadorsom kan uppstå just är t. ex. skallskador. Man måste alltså ha tillgång tillneurokirurgi. Visserligen kan man, som också statsrådet säger,omorganisera neurokir rurgin i ett krigsläge. Men det förutsätter enförberedelsetid. Jag vet att svensk beredskapsplanering i mycket hög gradbygger på att motståndaren är vänlig nog att varna oss före ettangrepp på . Men måste vi också ha en beredskap för meraöverraskande anfall. Om ett överraskande anfall sker mot ochvi inte hunnit omorganisera vår sjukvård, innebär det också att förbindelsernaöver förstörs eller kraftigt försvåras. Då kan vi få ensituation där , med bl. a. Musköbasen och andra militärt viktigaverksamheter och installationer, står helt utan neurokirurgisk kapacitet.Detta problem berör inte statsrådet över huvud taget i sitt svar påfrågan. Det tycker jag är litet förvånande, eftersom det ju faktiskt är huvudproblemet. Det skulle vara intressant att höra hur regeringen ser pådetta bekymmer. Hur klarar man neurokirurgin om utsätts förett angrepp under former som innebär att man inte hunnit omorganiserasjukvården och förbindelserna över är avbrutnaeller allvarligt försvårade? Eftersom regeringen har uppfattningen att den intebehöver reagera, förmodar jag att regeringen har en idé om hur problemen skalllösas i en sådan situation.