prot · GA09131 · 1986-12-31 00:00:00 — Som jag myckettydligt sade är det inte fråga om rtågon prirtcip, utau det är fråga om att viinte anser att resurserna nu räcker till för detta. Det är en väsentligskillnad. använde uttrycket "helig regel". För ossfinns det inte någon sådan helig regel. Det är helt enkelt resursskäl somligger bakom vårt ställningstagande. Sist och slutligen vill jag kommentera vad om bankmedlen. Jagtycker att Björrt har överdrivna farhågor närdet gäller bankmedlen. När facit föreligger efter de två tre åren kommer mansäkert att finna att det inte var så farligt som man kanske trodde från början. (m) replik: Det vore mig fjärran att jämföra LarsGustafsson med den potentat som han manar fram i det här sammanhanget. Däremotär det inte utan att man anar en viss argan list iblartd rtär det gäller olikaförslag som kommer från regeringen. anar att det i varje fall på sina hållkan finnas en stark medveten önskan att driva saker och ting mot en högre gradav politisk styrning. Jag nämnde ett fall, nämligert den till hälftenhavererade proposition som vi hade att behandla i utskottet häromdagert, och vihar nu exemplet med den politiska styrnirtgcrt vad gäller sektorsforskrtingen.Avsikterna uttalas inte alltid i klartext, men man kan ändå ha en aning om vadsom kanske döljer sig därunder. Man frågar ibland om det är så att utbildningsministernhar lyckats få de andra departementscheferna att släppa till dessa pengar genomatt han försökt att mer eller mindre locka dem till detta - det harförespeglats i debatten att det förhåller sig på det viset - eller om detverkligen handlar om en hög grad av medvetenhet när det gäller att drivapolitiken i en viss riktning. Frågan om hur stark den medvetenheten i så fallär har vi inte fått något svar på. När mart lyssnar på kan manfå intrycket att det mera är en slump som har gjort att det blivit som detblivit och att man nästa gång skulle kunna hoppas på en annan utveckling. Mendärom vet vi ju intet i förväg. 15 () replik: medgeratt allt inte är bra iungdomsskolart. Det är rtaturligtvis ett uttryck för realism. Men det anmärkningsvärda är att socialdemokraterna liksom en del andra partier tycks anse att det ändå är så bra ställt i vår ungdomsskola att den är ett lämpligt ställe att ta resurserifrån för att, såvitt jag kan bedöma det, bl. a. firtansiera forskningen. Det tycker jag är en märklig inställning som är svår att begripa. Jag vidhåller 36 uppfattningen att man genom att taresurser från ungdomsskolan urholkar möjligheternaför ert högtståcrtde forskrtirtg . sade också att det när det gäller de fastaforskningsresurserna vid de mindre högskolorna inte handlade om någon heligregel utan bara var en fråga om resurser. Det kan man naturligtvis alltid säga,meu faktum är ju att det också är en prioriteringsfråga, dvs:-ert fråga om vadman använder resurserna till. Om man inrättade några professurer vid en ellerannan av de mindre högskolorrta skulle rtaturligtvis inte den ekortomiska ochresursmässiga baseu för våra stora universitet därmed rasa samman. Här är dethelt enkelt en fråga om politisk vilja. Det finns naturligtvis resurser för attinrätta ett begränsat antal professurer också utanför de högskolor som i daghar sådana. Det är bara fråga öm huruvida man vill göra det och tycker att detär viktigt med decerttralisering. Även om den här regeln kartske inte är helig, är denalltså uppenbarligen en prirtcip som regerirtgen följer i sin praktiskahandling. Det tycker jag är beklagligt, och det har vi velat undanröja vidutskottsbehandlingen men tyvärr inte lyckats med. 16 () replik: Jag tackar för att han intelängre anser att jag har bockfötter - nu var det bara litet argan list och enmedveten örtskan att politiskt styra. Ja, det går väl inte att övertyga BirgerHagård på den punkten, men låt mig på tal om politisk styrning få säga att närmart lyssrtar på debattert i dert här kammarert och går igenom förslag somlagts fram i olika motioner, inte minst i samband med den forskningspolitiskapropositionen, så möter man en uppsättning av krav; inom fakulteterna skallgöras si och så, inom forskningsrådet skall prioriteras si och så och inom FRNskall prioriteras si och så. Det är en detaljrikedom i ordergivningcrt fråndenna kammare till fakulteter, forskningsråd, FRN m.fl. som egentligen är heltfantastisk. Jag har svårt att få detta att rimma med ert tal om frihetfrån politisk styrning. Det som kommer från denrta kammare måste väl ärtdåenligt konstens alla regler vara politisk styrnirtg. Som tur är förfakulteterna, forsknirtgsråden och FRN går det mesta av detta inte igenom. Närdet gäller graden av politisk styrning så är det faktiskt vi socialdemokrateroch kanske rtågra andra som klarar av stormanloppet från de tre borgerligapartierna i fråga om att vilja detaljreglera fakulteter, forskningsråd, FRN m.fl. organ. Det tycker jag borde ge er en tartkeställare. Fundera litet över hurmotionsbildcrt i dert här kammarert skall se ut i fortsättnirtgcrt, så kartskevi kan få en mer nyanserad bild av vad som menas med politisk styrning. Jag får meddela att anslag nu har satts upp om att dettasammanträde skall fortsätta efter . Forskning, m. in. Mitt intryck från besök vid universitet och högskolor, på institutioneroch i samtal med enskilda forskare, är att den satsning regeringenföreslagit väckt respekt. Och det är då inte bara den ansenliga resursöknirtgen,som vid ingårtgen till nästa treårsperiod innebär ett nivålyft Prot.1986/87:131 på en halv miljard, det är även det sätt pä vilket dennaresursförstärkning . placerats. Forskning, m. m. Det är också med tillfredsställelse vi kan konstatera attpropositionert även utanför högskolan, i näringslivet, hos de fackligaorganisationerna och enskilda människor,- uppfattats som ett optimistisktbudskap. Det är uppenbart att även här i kammaren råder enighet omatt en höjd nivå och fortsatta artsträrtgrtirtgar att nå interrtatiortcllt högkvalitet på vår forskning är en av de väsentligaste investeringar samhället kan göra. Internationella utvärderingar har urtder seuare år blivitvanliga vid våra universitet, forskningsråd och sektorsorgan. Ävert den svenska forskrtings- och tekrtikpolitikcrt harutsatts för eu sådart irtternationell granskning. sedangenomförde på begäran av den en utvärdering avforskningspolitiken. Denna granskning utföll till den granskades storabelåtenhet; har mer att lära ut än att lära, hette det. Och jag ärangelägen att betona att denrta utvärdering och de goda resultat som utföllinte bara skall ses som ett gott betyg till den socialdemokratiska regeringen,för dagens forskningspolitik har vuxit fram och ständigtförfinats. I det fallet utgör de sex borgerliga åren inte några svarta ellerförlorade år. Det kunde ha skett mer, men enigheten om problem och metoder harvarit - och är - mycket stor. Detta konstaterade också ;s examinatörer. ISverige råder en concensus som är betydande, vilket är till stor fördel förforsknirtgert. finansierade forskningen i fårgenom regeringens förslag till en betydande real resursförstärkning. Det är en kraftansträngning och en medveten prioritering iett budgetläge som har värjt mycket bekymmersamt. Profilen på denna kraftansträngning märks tydligt om man betänker att de samlade fakultetsanslagen kommer att öka realt. Ökningen är för vissa enskilda fakulteter änrtu mer anmärknirtgs- värd. ' Propositiortert har crt inriktning på den ungageneratiortcrt. Regeringen föreslår en omvandling av 700 utbildningsbidrag tilldoktorandtjänster. Med detta mer än fördubblas antalet doktorandtjärtster.Samtidigt föreslås en höjning av beloppen för utbildningsbidragen till närmare90 . Och statsmirtistern föreslår i sitt anförande ipropositionen att sektorsorganen därutöver skall inrätta fleradoktorandtjärtster och forskarassistenttjänster. De ökningar av basresurserna som regeringen föreslår ochförbättringar för forskningsråden som också föreslås i propositionertger-ytterligare möjligheter för uuga forskare. Jag vill betona att när vi nu från regeringens sida ärberedda att lägga en stor del av resurstillskottet till högskolan på doktorandtjärtstgöringen och på förbättrade villkor inom studiefinansiering, innebär det också en uppmaning till högskolan och dess institutioner att se till att de forskarstuderande har tillgång till handledning-, till arbetsrum m. m. Det är väsentligt också ur den aspekten att en betydande del av forskningen vid landets högskolor utförs av doktoranderna. ' Regeringens politik har således inriktningen klar:högskolan skall stärkas i sina grundläggande funktioner. Högskolan omges av aktiva intressenter. Det är olikaföretag, som behöver Prot: 1986/87:131 högskolans resultat, vill komma nära högskolans miljö och är angelägrta om dess forskare. Det är kommurtcrna, för vilka högskolan blir en "I ' ] alltmer väsentlig del av den kommunala framtiden. Det är de fackliga 6. . organisationerna,som har sina medlemmar både inom och utanför högskolan och där kontakter harknutits under den .sertaste tioårsperiodert, korttakter som varitbetydelsefulla såväl för högskolau som för de fackliga organisatiortcrnasmedlemmar. Högskolan kan glädjas åt att den uppfattas som en förhoppnirtg. Tillalla dessa irttressenter, som ofta finns placerade i närheten av högskolan, istiftelser, forskarbyar och artdra formationer, tillkommer alla de anspråk somställs av sektorsorgan. Det är regeringens bestämda uppfattning - vilket ocksåkommer till uttryck i statsministerns anförande - att den sektorsorienteradeforskningen har en .betydelsefull roll att spela i värt samhälle. Utan insatserfrån exempelvis styrelsen för teknisk utveckling, arbetsmiljöfonden eller bygg--forskningsrådet skulle åtskilliga viktiga forskningsresultat inte ha kommitfram. Men regeringen är också medveten om att den sektorielltfinansierade forskningen måste ta större ansvar för sitt engagemang ihögskolan. Sektorsmyndigheterna måste anvärtda finansieringsmetoder somsäkerställer långsiktighet i anslagsgivningen och medverkar till att framtidakompetens byggs upp. Forsknirtgspropositionen anger riktlinjer och vägar föratt åstadkomma en bättre balans mellan högskolan och externa finansiärer. Vifår nu följa vad som sker och återkomma till detta i nästaproposition: Det är min uppfattning att en del av de begrepp vivartligtvis brukar i deu forskningspolitiska diskussionen kan missleda. Justbegrepp som gruudforsk-ning och sektorsforskrting kan lätta leda till attonödiga motsatsförhållanden uppstår mellan forskningsirtriktrtirtgar ochforskningsfirtartsiärer och mellan olika forskargrupper med. skilda slag avfinansierirtg. Enligt min mening bör vi hellre tala om forskning på egetprogramansvar resp: uppdrag. Forskning på eget programansvar är forskning somutformas av forskarna själva, av institutionerna och deras forskargrupper, ochden kart vara rcrt grundforsknirtg eller områdesoriertterad forskrting,finansierad via fakultetsanslag eller genom långsiktiga åtagandcrt frånsektorsorgan eller andra finansiärer. Det väsentliga är att det är de aktivaforskarna själva som tar ansvar för programmets inriktning och bestämmerfärdriktningen. Det är kort och gott forskarna som ställer frågorna, utifrånren vetenskaplig nyfikenhet eller ett områdes behov av grundläggartde kuuskap. I uppdragsforskrting är det beställaren som kommer medfrågorna. Det är beställaren som vill utnyttja den vetenskapliga kompetens som har byggts upp genom programansvaret. Högskolans institutiouer har att spela båda rollerna men göra det utifrån en egen uppfattning om vad som är möjligt och rimligt att åta sig. Det är ofrånkomligt att institutionerna har ansvar för att forsknirtgert befinner sig vid den internationella frontlinjcrt och attforskarut bildningen sker på ett sådant sätt att doktoranderna också känner sig vara och är en del av forskrtingsmiljön. Regeringen har bedömt det som angeläget att, medbibehållande av de prioriteringar som tidigare riksmöten fattat beslut om.markera vikten av framför allt fyra områden. Därför innehåller regeringerts förslag en aktnirtgsvärdresursökning till kulturvetcrtskapérna, till humaniora, samhällsvetenskaperna,teologi och juridik. Inte minst vad gäller humaniora och teologi saknassektorsfinansiering, och beroendet av fakultetsanslagen är mycket stort.Forskningspropositionen är ett tydligt budskap till kulturvetenskaperrtasföreträdare: och'regering avser att värna om er verksamhet. Miljöforskning, informationsteknologi och bioteknik är detre andra i propositionen framlyfta områdena. Den miljöinriktade forskningenförstärks bl. a. genom ett toxikologiskt grundforskningsprogram, genom inrättandeav ett miljövetenskapligt centrum i och genom att kollektivtrafikenuppmärksammas som en lårtgsiktig satsrtirtg vid de tekniska högskolorna. Informatiortstekrtologirt stöds genom bl. a. särskildamedel till naturvetenskapliga forskningsrådet, genom att särskilda medelanvisas för forskning om informationsteknologins konsekvenser för människa ochsamhälle samt genom förslaget om inrättande av ett centrum för industriellirtformations-teknologi vid i . Slutligen ligger så gott som hela den kraftigaresursökningen på naturvetenskapliga och medicinska forskningsråden påbiotekniken. Regeringens förslag innebär alltså att pengar för prioriteradeforskningsområden ställs till förfogande direkt för högskolan och förforskningsråden. Det skall göra att den vetenskapliga prövningen kommer attvara den bästa möjliga. Jag vill nu ta upp en fråga som engagerar många i vårtland, nämligen forskningens lokalisering. Inte minst i de motioner som väckts ianledning av forskningspropositionen har detta intresse också kommit tilluttryck. Grundläggartde högskoleutbildning finns på 25 orter.Riksdagen har i politisk enighet slagit fast att de fastaforskrtirtgsresurserua irtte skall splittras utan koncentreras till elvahögskoleenheter pä sju orter från i norr till i söder. Många -däribland flera riksdagsledamöter som väckt motioner i anledning avforskningspropositionen och företrädare för mindre högskolor - vill se enpermanertt forskningsorganisation också på andra högskoleorter. För dem villjag betona att riskerrta med en splittring och uttunrting av våra resurser pådet här området är högst reella. Även om vi i relativt sett gör mycketstora insatser irtom forskrtingsområdet innebär värt lands storlek att det ändåkart vara svårt att skapa forskningsmiljöer som har tillräcklig omfattning föratt bli internationellt konkurrenskraftiga. Det är en illusion ätt tro att vi i skall kurtrtaha något större antal irtterrtatiortellt slagkraftiga forskrtirtgscerttra irtomolika forskningsområden. Man kan snarare känna oro för att vi, redan med denlokalisering vi har, inte skall kunna få forskningsmiljöer av optimal storlekinom alla.ämnen. Det bör särskilt framhållas hur viktigt det är attforskarutbildningen bedrivs i en så stimulerande och kreativ miljö som möjligt.Det är ett livsvillkor för alla delar av högskolan, inte minst de mindrehögskoleenheterna, att lärare och forskare får sin utbildning i en miljö därde internationella vetenskapliga kraven kan tillämpas fullt ut och där det gesrika tillfällen till kontaktermed aktiva forskare och med olika forskningsinriktningar, nationellt ochinternatiortellt. En sådan forsknings- och forskarutbildnirtgsmiljö går inteatt skapa utan tillgång till relativt omfattande resurser. Den förutsättersannolikt en fakultetsorganisatiort eller motsvarigheten till en sådan. Attbygga upp detta på andra orter än de nuvarande är inom överblickbar tid intemöjligt utart negativa konsekvenser för forskningen och forskarutbildningert isin helhet och därmed också för verksamheten vid de mindre högskolorrta, som juför sirt förnyelse och utveckling är beröertde av bra forskning ochforskningsresultat liksom av skickliga och välutbildade lärare. Det är mot den här bakgruuden som regeringen inte harfunnit det möjligt att föreslå att fasta forskningsresurser etableras också vidde mindre högskolorna Regeringen har - om mart ser till den geografiskafördelningen av resurstillskotten - i årets forskningsproposition framför alltgett stöd till de nyare universitetsorterna . Framför alltUmeå universitet kan glädja sig åt att ha fått ett rejält tillskott. Propositionenmöjliggör också en stabilisering av den tekniska högskolan i . Sedan är det en annan sak att vi givetvis skall ta tillvara och utnyttja de resurser för olika slag av forsknirtg ochutvecklingsarbete som ändå faktiskt finns vid de mindre högskolorna, framförallt i form av kunniga och engagerade lärare. Sedan den nyalärartjärtstorganisationert irtfördes kart alla vetertskapligt kompetentalärare få möjlighet att ägna sig åt forskning i tjänsten. Detta gäller givetvisockså lärarna vid de mindre högskolorna. Jag har vid mina besök runt om i landet slagits av denentusiasm och den "rtybyggaranda" som finns vid de mindrehögskolorna. En omfattande och ökande forskningsverksamhet på projektbasispågår redan vid så gott som alla de mindre högskolorna. Detta är givetvis något som är starkt positivt både förhögskolan själv-för lärarnas personliga utveckling och vitaliteten iundervisningen - och för högskoleorten och dess näringsliv. De mindrehögskolorna spelar över huvud taget viktiga roller i värt högskolesystem. Intemirtst gäller detta just den roll de kan ha som länkar till det vidareforsknings- coh utbildnirtgssystemet. Regerirtgens förslag innebär förstärkta resurser för demindre högskolorna i denna egenskap. Uppemot 10 milj. kr. avsätts förstöd till forsknirtg vid de mirtdre högskolorna. Pengarna skall användas bl. a.för fortsatt verksamhet med kontaktsekreterare, som förmedlar uppdrag från detnärliggande samhället till lärare inom högskolan. De skall också användas somstöd i lärarnas arbete med att utarbeta slagkraftiga ansökningar tillfakultetsnämnder, forskningsråd och sektorsorgan genom att exempelvis anordnaseminarier, konferenser och speciell handledning i anslutning till projekt. I det här sammanhanget vill jag också nämna attregeringert förordar att särskilda garantier skall ges för att lärarna vid demindre högskolorna skall få del av de s. k. rörliga resurserna för forskning.Det är med pengar från de rörliga resurserna som framför allt högskolelektorerkan få möjlighet att ägna sig åt forskning. Sammantaget menar jag attregeringens förslag är ett klart erkännande till de mindre högskolorna för denverksamhet de bedriver. Forskning, m. m. Forskning, m. m. Jag vill avslutningsvis något kommentera denform som forskrtingspropositionert har fått och dert samordning avforskningspolitiken som sker inom . Det är uppcrthart,som framgår såväl av utvärdering som av den svertska utvärdering avföreliggande forskningsproposition som forskningspolitiska institutet i Lundhar gjort, att vi inom regeringskansli och riksdag har funnit en modell förforskningspolitiken som fungerar. Den resulterar i propositioner som iett sammarthärtg redovisar ställningstagartden och principer samt anslag fördcrt kommartde treårsperiodert. Det ger överblick ochplarterirtgsförutsättningar för högskolan och forsknirtgsråden. Den milda formav samordning som furtgerar innebär att hela regeringen och mångariksdagsutskott känner ansvar och delaktighet i forskrtingspolitiken. Det är avutomorderttligt stort värde både nu öch för framtiden. Under detta anförande övertog andre. vice talmartrtcrtledningen av kammarens förhandlingar. 19 () replik: Jag har ingen anledning att ta tillbaka denröda ros som jag förut överräckte till utbildningsministern. Det är en bitvisbra proposition. Det är mycket som är genomtänkt, även om det också finnsskönhetsfläckar eller punkter där man har anledrtirtg att kritiseraregerirtgen, som jag förut också har gått in. Jag skall inte upprepa detta.Det gällde sektorsforsknirtgert och bristcrt på helhetsperspektiv. I övrigtkan jag bara konstatera att det också är en mycket nöjd utbildningsrtiirtister.Han sätter inte pä något sätt sitt ljus under ena skäppo. Jag vill bara hoppasatt resurserna verkligen skall räcka fill allt det som han nu tar med isammanhanget. Basresurserna skall förstärkas med 121 milj. kr.- Detskall räcka till: 226 forskarassistertttjänster, kvalitetshöjning av dengrundläggande utbildningen, förbättrad arbetssituation för doktorander ochyngre lärare vad gäller utrustnirtg, resor och deltagartde i kortferenser samtinbjudan av gästföreläsare. Det skall räcka till eventuella kringresurser förprofessurer som inrättas två och tre av den kommartde treårsperiodert,till förstärkrting av biblioteken, till forskning för högskolelektorer,förbättrad arbetsmiljö genom mer biträdespersonal, som kan avlasta forskarna,tillgång till böcker, utrustning ,och förbruksmateriel, eventuellt ökadelokalkostnader samt kostnader i samband med kliniska tjänster, irtternationelltsamarbete och kompensation för att prisomräknirtgen på litteratur görs med bara9,i stället för . Utrymme skall också finnas för medverkan tilluppbyggnaden av bioteknisk forskning, informationsteknologisk forskning ochsatsning på kulturvetenskaperna. Dessutom kan man inte räkna med att löne- ochprisomräkningert är tillräcklig, och inte heller har man tagit hänsyn till denrätt kostnadskrävartde datoriseringen av högskolan. Detta ger anledning atttänka på den gamla visan "Om pappa ville ge jagen femöring, vetmamma". Jag hoppas verkligen att pengarna skall räcka till allt det somregeringen har ambitionert att få dem att räcka till. Jag vill gärna stryka under en sak, och det tror jag ärväsentligt. Det gäller det både ordföranden i utbildningsutskottet förut harsagt och som även utbildningsministernnu nämnde, att vi inte har råd i detta land att splittra forskningsresursernapå flera små enheter. och framför allt , som jag i allra högstagrad har personlig kännedom om, eftersom jag fick förmånen att vara med om attbygga upp det som sedart blev , står fortfarande i mycketstor utsträckning på en bräcklig grund. Därför måste vi i första hand se tillatt det vi har kan göras funktionsdugligt. Först därefter, inom den ickeöverblickbara framtiden, kan det bli möjligt att gå vidare och kanske bygga uppnya enheter. Forskning, m. m. 20KERSTIN () replik: Jag sade förut att jag tyckte att det varroligt att utbildningsministern skulle vara här , i motsats till vad somvarit fallet vid tidigare debatter. Det är alldeles uppenbart attutbildningsministern föredrar att vara här rtär vi kan ge honom beröm ochundviker att stå i talarstolen när vi kritiserar honom. Det är också alldelesuppenbart att utbildningsministern är glad och nöjd. Vi har också sagtatt propositionen är bra. Det är dock några punkter i det utbildningsministernsade som jag skulle vilja beröra. Den första gäller sektorsforskningen. Det är viktigt attskilja på programansvar och uppdragsforskning, men utbildningsministernberörde faktiskt inte med ett ord det jag ser som en av de stora riskerna isektorsforskningen. Det är att den irtte alltid fyller de krav pä kvalitet somhögskolan har. Den andra purtkten är också uppenbar, nämligen attsektorsforskningen är förenad med en ständig oro, långt in ,huruvida man skall få några pengar eller inte. Själv tycker jag att kvaliteteniblartd irtte är tillräckligt hög i sektorsforskningen, och det är inte hellerså konstigt, eftersom så mycket av den forskrtingen sker utauför högskolansram. Precis som är jag glad attutbildningsministern använde en stor del av sitt anförande åt att tala omsplittringen av resurser. I mitt tidigare anförande räckte tiden irtte till föratt deklarera att vi i - precis som socialdertiokrater ochmoderater - artser det självklart att vi måste koncerttrera våraforskarresurser, eller rättare sagt vår forskarutbildning och disputafionsrätt.Nog skall rtågon kuuna forska i , Karistad eller , men vederbörandeskall just uu iute kunrta disputera där. Det är ju detta det handlar om.Sverige är ett litet land, och det gäller rtu att koncentrera resurserna tillde sju orter som redan har forskarutbildning och fakultetsansvar.