prot · GA0964 · 1986-12-31 00:00:00 — Men staten och andraorgan kan underlätta dess framväxt genom att skapa gynnsamma förutsättningarför den. Vikfiga grundelement i en kreativ miljö är nämligen fillgång fillkunskaper och goda kommunikationer. En följd av detta omtänkande är aft regionalpolitiken ihögre grad än tidigare måste rikta sig mot mindre företag. Def äri mindreföretag-oavsett om de är nyetablerade eller "avknoppade" från störreenheter - som en stor del av de för regionalpolitiken vikfiga initiativenkommer aft tas. Def är en styrka, även för ett litet land som , aftupprätthålla mångfald och flexibilitet vad gäller miljöer för nytänkande.Alltför kraftig koncentration riskerar leda till sårbarhet. Överhettning ledertill trängsel och miljöproblem. Men def finns ingen anledning aft generelltutmåla en kraftig motsättning mellan de större orterna och andra delar avlandet. regionalpolifiska utredning låg i vissa av sinaanalyser nära de uppfattningar som vi här har framfört i vår motion.Utredningen föreslog också en förändring av regionalpolitiken mot en ökadanvändning av utvecklingsinriktade stödformer. Trots detta, och trots attutredningen slutförde sitt arbete endast för sedan, anser vi detnödvändigt att föreslå en ny parlamentarisk utredning om regionalpolitiken. utredning lyckades aldrig komma fram fill någraförslag om förenklingar i stödsystemet. Vi kan också konstatera att ett stortbehov av sektorssamordning kvarstår, icke minst vad gäller politiken gentemotglesbygden. En ny regionalpolitisk utredning bör bl.a. syfta till att bättresamordna detta arbete. Frågorom service, forskning, teknikspridning,kommunikationer, kulturfrågor och rekrytering av kvalificerad arbetskraft-utanför storsfäderna berördes infe i någon högre grad av utredning.Även frågan om krispolitikens utformning - hur regionalpolitiska"paket" av olika slag skall administreras och utformas för aff vinna störstamöjliga effektivitet - bör tas upp av en ny utredning. Dagens regionalpolitikär i hög grad riktad mot traditionell industriell verksamhet, trots aft def ärtjänstesektorn som är mest expansiv. En ny utredning måste därför diskutera hursåväl offenfliga som privata tjänster skall inrymmas inom regionalpolitiken. De regionala högskolorna kan spela en vikfigroll i en framtida regionalpolitik. Dessa kan ge företag utanför storstädernanärhet till högre utbildning, kvalificerad arbetskraft och utvecklingsarbete.Detta kan skebl.a, genom aff s.k. mellaningenjörsutbildningar läggs till dessa högskolor ochatt deras möjligheter till kontakt med andra högskolor och näringslivet ökar. Alla högskolor bör få tillgång till s. k.konfaktsekreterare. De regionala högskolorna bör också få ökade resurser föratt ordna vetenskapliga seminarier, temporärt anställda forskare m.m. Runf om ilandet har teknikcentra etablerats. Folkparfiet ser positivt pådetta. Def är viktigt att formerna för samverkan mellan högskolan ochnäringslivet, i teknikcentra eller i annan form, även framöver blir en frågaför de inblandade grupperna att bestämma. När def gäller kommunikationer stöder folkpartietregeringens förslag om vägupprustning. Det är också viktigt att flygetutvecklas, så att def blir enklare att t. ex. flyga "på tvären" ivårt land. På vill i bl. a. detta syfte avregleraflyget. På kortare sikt anser vi att ansökningar om aff få starta nyaflyglinjer bör tillmötesgås mer generöst än hitfills. Ettstödsystem anpassat till "mobiliseringspolifik" innebär följande: Centralt givna stöd bör varagenerella. De skall vara lätta att överblicka och kräva liten administration. vill förstärka de generella stöden genom att nedsättningen av arbetsgivaravgifter återförs till att gälla de speciellt utsatta delarna av inland. Detta var den gräns som ursprungligen gällde för nedsättningen. När socialdemokraterna övertog regeringsmakten ändrades denna gräns till aft gälla hela , Stödet bör nu ändras så aft det omfattar de svårast drabbade delarna av landet. När länsanslaget infördes innebar detta att beslutendecentraliserades till länsnivån. vill kraftigt förstärka dettaanslag, från 488 till 648 miljoner. Stöden böröppnas för fler verksamhetsformer. Folkparfiet föreslår här att de sänktaarbetsgivaravgifterna skall gälla all icke-offentlig verksamhet, attpersontransportstödet också skall kunna åtnjutas av egenföretagare och attstödsystemet allmänt ändras så aft även "mjuka" investeringar kan stödjas. Den socialdemokratiskaregionalpolitiken har närmast gått på tvärs med dessa utgångspunkter.Regeringen vill förstärka de centralt givna selektiva stöden. Det helt"oreglerade" offerfstödet föreslås räknas upp. Det nya stödet förinfrastruktur skall också delas uf centralt. Några regler för hur och när dettastöd skall utgå redovisas infe - här ges mycket stor central frihet att görabedömningar i enskilda fall. Man vill försvaga def generella stödet. Def generellasysselsätfningsstödet skall avskaffas för bl. a. Bergslagen. Och man ökar intelänsanslagen. Dessa skall ligga fast vid samma summa som fidigare. I realatermer innebär detta aft länsanslagen sänks. Folkparfiets polifik för generella stöd, decentraliseringoch öppenhet finansieras bl. a. genom omfördelningar från andra stöd.Offerfstödet skall avskaffas, menar vi, och vi säger nej till det"infrastrukturstöd" som propositionen föreslår. Dessa pengar förs istället över till länsanslaget. Vi vill också bibehålla sysselsättningsstödet ibl. a. Bergslagen, Totalt innebär folkpartietsregionalpolitiska förslag att 145 milj, kr, satsas på regionalpolitik utövervad regeringen vill ge. Landefs regionalpolitik behöver ett stärktdecentraliserat och flexibelt stöd. En stor del av den socialdemokrafiskaökningen av regionalpolitiken härrör sig från att man tillfört 300 milj, kr, iengångspengar aft användas . Vi använder i stället dessa pengar tillatt höja länsanslagef med 100 miljoner . Dessutom säger nejtill aff ta bort sysselsättningsstödef för bl.a. Bergslagen. Där går vi emot denedskärningar som socialdemokraterna vill genomföra. Regeringen har ju sagt i propositionen att den prioriteratregionalpolitiken, och man frågar sig när man läst proposifionen: Är det dettasom regeringen har försökt förespegla skogslänen, när länsanslaget urholkatseller sysselsättningsstödef dragits in? Var det detta budskap regeringen villge till bygder som och ? vill att man ger fill dem som har de svårasteproblemen och att de skall få t. ex. en reducering avsocialförsäkringsavgifterna. Dessutom vill vi, som jag har sagt, att stödetskall gälla all icke offentlig verksamhet i samma områden. Därmed ökarmöjligheterna för en mer allsidig utveckling i dessa problemdrabbade regioner. Regionalpolitiken står inför en nödvändigomdaning. Därför behövs det nya begrepp som innebär en mobilisering förregional balans. Slutsatsen är att vi skall fortsätta att förändra men ocksåförbereda och rusta oss för en ny och bäftre regionalpolitik. AnL 94BÖRJE (): Jag har ett skriftligt anförande på sex sidorsom innehåller en hel del om . fögderi, men eftersom det harblivit bekant aft han inte får tillfälle att i denna allmänpolitiska debatt gåtill försvar, skall jag lämna det anförandet och bara ta upp några få punkter. har en bestämd uppfattning om aff det behövsplaneringstal såväl för länen som inom länen och att den samlade politikenmåste inriktas på att skapa regional balans. Eft program för regional balansmåste enligt vår mening ha fre beståndsdelar. För det första krävs en kraftigsatsning för att bygga upp och utveckla basförutsättningarna i utsattaregioner, för det andra en rad företagssfimulerande åtgärder och för det tredjeåterflyttning till områden som drabbats hårt av fidigare utflyttningar. Härkrävs def stimulanser som far sikte på de enskilda individerna. Den viktigaste delen i ett program för regional balans ärbasinvesteringar i vägar, flyg, tågtrafik, utbildning och forskning, en rättviskommunalskatt och en rättvis service från kommuner och landsting. slår vakt om skolan. Vi satsar hårt för att byggaut de regionala högskolorna till spjutspetsar för varje regions utveckling. Viföreslår därför att de små högskolorna i skogslänen och i sydöstra fårett tillskott på 50 milj, kr. Det är väldigt viktigt för utsatta regioner att få tag ikvalificerat folk. Stödområdena A och B i inland har ju varit destora avfolkningsområdena fram till . Skall de utvecklasväl framöver, måste det bli lätt aft få tag i civilekonomer och civilingenjöreroch vikfigt folk inomoffentlig service som läkare, sjukgymnaster osv. Därför föreslår vi attsfudiemedelsavgiffen avskrivs år inom stödområdena A och B, Vi tror aftvi på det sättet kan få tag i unga, kvalificerade människor fill de här utsattaområdena. Jag vill också beröra länsanslaget. Vi noterar för vår delrätt besviket att där föreslås oförändrat 488 milj, kr,Def här är eft viktigt anslag, som länen kan jobba fritt med. Det har skapatmånga sysselsättningstillfällen. Det går snabbt med besluten. Därför är dethär ett bra anslag. Vi föreslår att länsanslagef nästa budgetår skall höjastill 750 miljoner. Jag vill också ta upp stödområde C, dvs. Norrlandskustenner över , litet av osv. De kommuner som ligger inom stödområdeC är i stort sett kommuner som har förlorat och förlorar folk. Därför tycker viaft def är felaktigt att minska def regionalpolifiska stödet till stödområde Cgenom att ta bort sysselsättningsstödef därifrån. Jag vill också fa upp en liten sak som just har med dessabasinvesteringar aff göra, SJ diskuterar ju järnbanenätet försnabbtågsförbindelser. Enligt mitt sätt att se ärdet en för stor och allvarligfråga för aft vi som parlamentariker skall överlåta den till SJ med de snävaramar som man där har för sin verksamhet . Det är många tiotals år sedanvi i def här landet på allvar och på ett samlat sätt diskuterade järnbanenätoch tågtrafiken. Vi anser att bör tillsätta en parlamentariskutredning som ser över hur vi skall ha def framfida järnbanenäfet, inte minstsnabbfågsbanenätet. Vidare har vi fått ett förslag fill kommunalskatfeutjämning. skatfeutjämning är ett vikfigt regionalpolitisktmedel. Det ligger infe under fögderi. Men def ligger ju inomregeringens fögderi. Om man jämför länsanslagef på 488 milj. kr, medskätteutjämningen, som är i storleksordningen och som istort sett kommer utsatta kommuner och landsting till del, då förstår man denregionalpolitiska betydelsen av den kommunala skatteutjämningen, I def förslag som har lagts fram vill jag framför alltberöra sydöstra , Sydöstra häri haft en"Norrlandsutveckling", dvs. en ganska snabb befolkningsminskning ochmed åren en allt större andel äldre människor. Vi i kan inte förstå aftjust ett sådant område skall drabbas av indragningar i en sådan omfattning attdef motsvarar en utdebitering sammanlagt förlandsfing och kommun. Det är infe rimligt. Jag vill också säga några ord om det sårbara samhälle vibygger upp. Jag tar upp detta som en försvarsfråga. Frågan är om vi inte byggerupp ett så sårbart samhälle att def skulle bli svårt aft försvara om vi skullekomma i ofred. Jag tänker pa energisystemet och även på det snabbt minskandeNorrlandsjordbrukef, som skulle vara av stor betydelse om vi skulle komma iofred. Jag tänker på att i stora delar av vårt land finns det i stort settendast äldre människor kvar. Det kan bli mycket besvärligt om vi skall se detur försvarssynpunkt. Dessutom samlas allt fler människor pä allt färre områden.Jag anser att om vi skall ha eft trovärdigt försvar måste vi ha en mycketordentlig regionalpolitik som leder till aft detta land utvecklas på ett mindresårbart sätt, I någramånader har jag nii studerat och , För var månadsom går tycker jag alt de ser alltmer molokna ut. Jag kan förstå aft det ärlitet bekymmersamt aft infödda Stockholmsungdomar inte kan få bostad i sin egenhembygd. Och än värre ärdet för de tiotusentals ungdomar som harflyttat hit för aft få arbete. Jag tycker inte aff def skulle överraskasocialdemokratiska statsråd att en dramatiskt ökad befolkning iStorstockholmsområdef leder till köer, trängsel, ökad trafik och dålig miljö.Den senaste fiden har def kommit flera larmrapporter om att luften i Stockholmscentrala delar är svårt förorenad. När halfen av cancerframkallandeföroreningar är flera hundra gånger större i än på mer glestbefolkade platser, borde man inse aft läget är allvarligt. har krävt - och det kanske verkar litetkonstigt - i en regionalpolitisk partimofion, att det skall skapas ettåtgärdsprogram för att förbättra storstadsmiljön. Men det handlar här bara omena sidan av något som har två sidor. Den andra sidan upplevde jag på flyget ilördags. Jag saft tillsammans med en man från inland. Han bor vid enutbyggd älv. Han bor förtjusande vackert trots aft det är vid en utbyggd älv.Den älvsträckan ger folkhushållet i billigelström. Hur har då samhället tackat människorna i det området? Tyvärr harsamhället inte tackat alls, Mannen berättade aft det fortfarande lyste i allafönster där han bodde. Men det skulle inte komma att göra det mycket längetill. Def bor någon gammal pensionär i varje stuga, och eftersom livet inte ärevigt kommer lyse.efter lyse att släckas. vill se aft samlar sig fill eftbeslut om att en ordentlig del av de s. k. vattenkraftsvinsterna skall gåtillbaka till vatten-kraffskommunerna. Det är att betala tillbaka till dessautsatta områden. Om man gör det, löser man kanske merparten av deregionalpolitiska problemen där. AnL 95JÖRN (vpk); Regionalpolitik - vilka är dess villkor och metoder? Mer än erfarenhet ger nu nyaperspektiv på metoderna. Vi vet aft regional effersaffhef och regionala klyftorinte uppstår av subjektiva orsaker. De uppstår ur inneboende tendenser i defekonomiska systemet. Det finns ingen tendens till utjämning eller jämvikt, somde klassiska ekonomerna trodde - och som en del märkligt nog alltjämt tycksinbilla sig i sina slutna kamrar. I systemet ligger tvärtom att hela landsdelarpå ett egenartat sätt kan förvisas fill utvecklingens periferi under denhistoriska processens gång. Detta kan prägla deras situation för mycket långtid framöver. Vi kan med skäl befara att dessa inneboende tendenserförstärks i nutiden. Särskilt transnafionaliseringen av kapitalet är en tungfaktor i denna process. Det ger eri särskild aspekt på förhållandetill EG, som är aktuellt och diskuteras. Det påminner oss om att landet intefår ge upp sin rörelsefrihet i regionalpolitiken. Vi får inte tillåta att vårnationella suveränitet begränsas därhän, att samhälleliga insatser rubricerassom otillåtna subventioner eller s.k. handelshinder. 1965, årsregionalpolitiska grundtanke var, om man så vill uttrycka det. kommersiell.Det var kommersiella satsningar man med samhällsstöd och förmåner ville lockatill eftersatta delar av landet. Samhällsinvesteringar skulle sedan följa meden sorts anpassningens automatik. Vi vet hur begränsad och felaktig densynen var. Ett modernt industriellt system fungerar över huvud taget inte utanaft ha en ram, en infrastruktur. Är denna infrastruktur svag och otillräcklig,infinner sig inte de kommersiella investeringarna annat än svagt ochotillräckligt. Det är de icke-kommersiella faktorerna som är meravgörande än de kommersiella. Def fragmenfise-rade lönsamhetstänkandet, sominfe ser till olika insatsers och verksamheters externa effekter, är föråldrat.20 års erfarenhet har lärt oss vad sainhälls- och infrastrukturinvesferingarnahar betytt i skogslänen. Utan dem skulle arbetslösheten ha varit oerhörd, deregionala klyftorna starkt fördjupade och de kommersiella investeringarna långtsvagare. Def är därför både intressant och riktigt, når deregionalpolifiska budgetposterna har eft särskilt anslag förinfrastrukturinvesteringar. Lika intressant, men helt felaktigt, är däremotsträvan från visst borgerligt håll att sälja ut och kommersialisera statligaföretag och verk som arbetar i skogslänen. Def finns emellerfid andra vikfiga slutsatser. Skall enbestående regional utjämning ske, får man inte,se olika verksamheter,offentliga eller privata, separerade från varandra. Man får inte ställa såkortsiktiga och snäva lönsamhetskrav på samhälleliga aktiviteter att de styrsutan sammanhang med helheten. Man kan inte skilja vägväsen frän järnvägsväsen,televäsen eller olika statliga myndigheter. De måste ges ett starkare moment avlångsiktighef och samordning. Man kan inte ha det så, aff man gerlokaliseringsstöd fill en indusfri och snålar in på t. ex.järnvägsservicen pä samma ort. Man kan inte heller ha det så att automatiskaframskrivningar av de beräknade trafikströmmarna skall fä styra alla tungainvesteringsinsafser till och dess mest tättbebyggda regioner. Vimåste komma ifrån både den tilltagande fragmentiseringen inom de offentligaverksamheterna och de begränsningar som ligger i aft dessa verksamheter som defnu är inte kan gå i spetsen för att bygga en mer avancerad infrastruktur ieftersatta regioner. Det sistnämnda är - det skall noga betonas - inte SJ:s ochde andra verkens fel. Def är fel, som har bestämt förutsättningarnaför trafikpolifiken på det sättet. Def är i de politiska besluten som de förstaavgörande ändringarna på detta speciella område måste ske. En annan slutsats är denna: Det är inte att vänta att desvenskbaserade privata storföretagen skall vara de ledande i skogslänensuppbyggnad. Def alltmer transnationaliserade storkapitalet söker sig och drivsi helt annan riktning. Gör man kartor över de stora privatföretagens lokaliseringoch planer, skall man på varje karta se hur tomt det ser ut norr om . Med all respekt för den regionalt baserade mindreföretagsamheten, och med all respekt för lokala och kooperativa initiativ frånmänniskor i glesbygdsområdena - detta kan aldrig räcka. Det är värdefullt menhar för små dimensioner för att förändra regionernas grundläggande villkor. 1en långsiktig ekonomisk utveckling måste därför de stora, teknologiskt nydanandeinvesteringarna i väsentlig mån komma från offentligägda verksamhe- ter, frånsamhälleligt kapital t. ex. i löntagarfonderna. Med de svåra strukturproblemsom finns i den traditionella basindustrin i skogslän och bergslag framstårdetta som särskilt nödvändigt. En tredje slutsats är, att har man likställdhet mellanregioner som mål, har man nafionell integration i ekonomiskt, socialt ochkulturellt hänseende som riktmärke, då måste detta finnas med i varjediskussion om ekonomiska relationer med utlandet. Det går då inte attför framfiden hävda att den offentliga sektorn och de offentligainvesteringarna skall trängas tillbaka till förmån för de storaexportkoncernerna. Det går inte att så öppna landet för en frihet som blott ärkapitalets frihet, att följden blir ett nytt genombrott för den geografiskakoncentrationen, för den långt drivna specialiseringen i ekonomin och för ettövergivande av regionerna utanför de stora centra. Vi skall i detta sammanhang infe glömma bort jordbruket.Utan att mätt i arbeten vara någon växande näring, har det alltjämt sinbetydelse för sysselsättning i skogslän och inland. En upplösning avjordbruksreglerings-systemet skulle förstärka den tendens som redan ärtydlig-att nedläggningen av åker i skogslänen går snabbare än i övriga landet.Mot detta står, intressant nog, aft kravet på en bättre matkvalitef,uppmärksamheten kring sårbarhefsproblemen och krifiken mot deöverkemikaliserade och hårt exploaterande brukningsmetoderna visar på någotannat och lämpligheten av något annat. Dessa växande insikter talar emot affdef norrländska jordbruket nödvändigtvis är det som skall bära huvudbördan avatt den nationella överproduktionen skärs bort. Det är ju en egendomlig logik,att man i regioner där def råder underskott på livsmedel skall vara med ochbetala t. ex. slakfdjursavgifter för att finansiera exportförlusferna påanimal-ieöverskottet. Låt mig så beröra vad jag med ett ufryck från GunnarMyrdal vill kalla betydelsen av nafionell integration. Nafionell integrationinnebär att inga regioner skall behöva sacka efter eller diskrimineras iekonomisk utveckling. Det betyder att de skall ha samma standard socialt ochutbildningsmässigt. Rättigheter och möjligheter skall vara någorlunda jämlikaregioner emellan. Det viktiga med en sådan hög grad av nafionell integration ärgivetvis inte att man suddar uf säregenheter eller variation ikulturtraditioner. Det viktiga är aft integrationen mobiliserar mänskligkapacitet hos befolkningen i nationens alla delar. Bristande integration iform av stora regionala olikheter låter däremot en stor del av denna mänskligakapacitet ligga i träda. Därför är regional jämvikt inte bara ett rättvisekravutan också ett uttryck för rafionell ekonomi. Men aft skapa nationell integration förutsätter för människornaute i regionerna att de har möjligheter inom räckhåll, att det finns en lokaloch regional arbetsmarknad med bredd och alternafiv, att de kan nå skola ochvuxenutbildning, organisationsliv och kultur utan orimliga hinder. Detta ledertill en viktig men också något kontroversiell slutsats. Vill vi rädda inlandoch glesbygd, vill vi ge människorna möjlighet aft stanna i sin bygd, då kanman inte bara bevara en extremt spridd bebyggelse över vidsträcktasvåråtkomliga områden. Man måste skapa förbindelsnät som möjliggör tillgångtill arbete och kultur. Man får vara försiktig med att förfalla till alltförmycket av Sörgårdsroman-tik och tro på strukturer, där människor har svårt attnå kontakt med arbete, bildning och självförverkligande. Alltför isoleradelevnadsmiljöer, bundenhet vid osäkra och provisoriska försörjningssituationer,alltför torftiga livsformer är ingenting aff stå efter. Det räddar integlesbygden, Def kan tvärtom konservera dess nackdelar och driva den ungagenerationen på flykten, Def konserverar traditionella könsroller, hållertillbaka kvinnors utvecklingsmöjligheter och leder därmed indirekt tillutflyttning. Vi skall bevara glesbygden, slå vakt om glesbygdsmiljöernassociala och kulturella värden, men def måste ske genom att de ingår i dennafionella integrationen. De skall infe bli museimiljöer ufan levande inslag ien mer integrerad och mer jämlik nation. Vi måste avgöra.metoderna förglesbygdens överlevnad nu -är def sannolikt . Då harmänskliga och kulturella värden i dessa miljöer så undergrävts, att bygdernaslivskraft säkerligen inte kan återvinnas. Till allra sist vill jag beröra den motsatta polen i detregionala spänningsfältet storstaden. Jag håller helt med omaff den faktiskt hör hemma i en regionalpolitisk diskussion. Iregionalpolitiska debatter framhålls storstaden ofta som ett avskräckandeexempel. Det finns många goda skäl härtill. Det är ett känt faktum att detotala samhälleliga kostnaderna i städer över en viss storlek per invånareräknat drastiskt accelererar. Samverkansfördelarna neutraliseras av kostnaderoch stockningsproblem. Städer borde från den utgångspunkten egentligen aldrigbli större än 250 000 eller 300 000 invånare. Ändå är staden en typ av landskap med sina speciellakvaliteter. Det är kvaliteter som går förlorade i okontrolleradtillväxt, maktlös kommunalplanering, hejdlös spekulation, hämningslösprivatbilism och smog. Def fanns en levande diskussion omstaden som en mänsklig livsmiljö, som en utmaning för en socialt grundad fysiskplanering och arkitektur. Den debatten behöver återupplivas. Vår fid behöver engenerafion av krifiska arkitekter och folkliga stadsmiljökämpar. Vi måste läraoss än en gång hur det går till att bygga städer värdiga namnet, fria frånföroreningar, utvecklade som sociala gemenskaper utan segregation, sammanhållnaav avancerade snabba kollektiva transportsystem som ersatt av dagenskatastrofala privatbilism. Det finns plats för en ny Le Corbusier och hanslärjungar, män och kvinnor som kan dra upp förslag och riktlinjer för en ny typav stad. Senindustrialismens och bilismens stad, den sociala segregationensstäd har levt ut sin fid och bryter nu sakta sönder sig själv. Ur dessabsurditet stiger förhoppningsvis visionen av en helt ny typ av stad, därmänniskans frihet och inte pengarnas skall vara måttstocken.