prot · GA09118 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag hardock en viss kunskap om situationen i landet, och jag hävdar att vissa län intebehöver ökningar av länsanslagen. Men det kommer de att få till följd av deborgerligas och vpk:s agerande. Och det går ut över de län som behöveranslagen, bl. Det går inte att bortförklaraatt ni svarar för en minskning av regionalpolitiken, och det är allvarligt. 141GUNNEL JONÄNG (c): Jag beklagar att industriministern både räknarfel och läser dåligt. Om man räknar rätt och läser vad som står måste man inseatt utskottsmajoritetens förslag innebär en ökad regionalpolitisk satsning. Industriministern sade att en del av anslagen kommer attgå till överhettade regioner. Det står tydligt i utskottsbetänkandet - jagmåste be industriministern att läsa det! - att den föreslagna nivån påanslaget skall göra det möjligt att ta nya initiativ för att vända utvecklingeni utsatta län och regioner, dvs. a. främst skogslänen. Jag menar att dettaär uttryckt på ett tydligt språk. Man måste både läsa och räkna. Då ser man attdet blir en ökad regionalpolitisk satsning. Jag kan bara hoppas att industriministern tar den chanssom ni har fått att göra en ökad satsning också för . Om inte vill tro på mig, såfråga utskottets ordförande, som befinner sig i kammaren, eller frågaarbetsmarknadsutskottets kansli! Såvitt jag kan räkna är 2 025,2 miljoner merän 1 925,2 miljoner, som föreslås i de borgerligas och vpk;s reservation. Detinnebär att ni minskar regionalpolitiken totalt. Jag förstår inte hur 1,9miljarder helt plötsligt kan bli mer än 2,025 miljarder. 143 (): Tack för rådet, men jag behöver inteutskottsordförandens hjälp för att läsa. Jag kan faktiskt läsa själv, och jagförstår vad jag läser. Det står mycket klart i betänkandet att det kommer attbehövas större belopp än de 300 milj. kr. som industriministern föreslår. "Större belopp" måste vara mer än 300 milj. kr. Vad som fordras är -och det är tydligen där problemet ligger - att industriministern skall kommamed förslag till på olika projekt. Då kan det bli mer än 300 milj.kr. På annat sätt kan man inte tolka utskottets betänkande; Jag är glad förmajoritetsskrivningen. blir argumentation möjligenännu underligare. är helt plötsligt O kr. mer än 300 milj. kr. Hur i allvärlden kan det bli det? Regeringen föreslår 300 miljoner tillinfrastrukturella åtgärder. Det säger de borgerliga och vpk nej till. Men visstskulle väl 300 milj. kr. få stor effekt i inland och i länför infrastrukturella åtgärder! Det säger man nej till, och i stället blir detO miljoner, i den kolumnen. Hur i all världen kan plötsligt få Omiljoner till att vara ett bättre regionalpolitiskt anslag än 300 milj. 145 (): Jaghar verkligen, industriministern, ettansvar för det län som jag bör i. Det har jag haft och kommeratt ha det i fortsättningen också. Jag upplever fortfarande att med denmajoritetsskrivning som finns i betänkandet är detta positivt. Men det ärfråga om industriministerns vilja att förverkliga de här projekten och se tillatt det kommer förslag från regeringen på olika projekt, så att vi kan få depengar vi behöver, bl. a. för X-paketet. Det är inte fråga om industriministerns ansvar- regeringen har visat att vi är beredda att ta ansvar i regionerna. Här är detmer fråga om att jag är nyfiken på hur på hemmaplan skallförklara för människorna i hur O miljoner är mer än 300 miljoneroch 1,9 miljarder är mer än 2,025 miljarder. Om regionalpolitiska insatser i Omförslag till viss ändring i hyresförhandlingslagen 147GUNNEL JONÄNG (c): Det går inte att bara räkna, man måste läsavad som är skrivet också. Det är faktiskt nödvändigt. När man räknar och närman läser, kommer man fram till att detta är en bättre regionalpolitisksatsning. Vi får en ökning. Jag räknar med 600 milj. kr. i ökadelänsanslag, vilket är jättebra. Vi får genom utskottets skrivning möjlighetertill ökade infrastrukturella satsningar. Man måste visa litet hederlighet, närman läser och studerar arbetsmarknadsutskottets betänkande. Då kan jag inteförstå att man kan komma till någon annan slutsats än jag har gjort. Överläggningen var härmed avslutad. 32§ Svar på fråga 1986/87:500 om förslag till viss ändring ihyresförhandlingslagen har frågat mig om jag avser attvidta en ändring av hyresförhandlingslagen så att en hyresgästförening enbartförhandlar för egna medlemmar. Bakgrunden till fråga är en artikel itidningen pen där ordföranden i i bl. a. framför åsikten att hyresgästföreningarna bara skall behöva förhandla för sina medlemmar, så att de hyresgäster som inte är medlemmar inte längre skall kunna "åka snålskjuts" på de hyresgäster som betalar sin medlemsavgift tillhyresgästför eningarna. Hyresförhandlingslagen, som trädde i kraft den 1 juli1978, innebar att det frivilliga förhandlingssystem som hade utvecklats avparterna på hyresmarknaden lagfästes. Lagen ger en organisation avhyresgäster, som har erforderliga kvalifikationer och som är representativ förde boende, rätt att få en förhandlingsordning med hyresvärden. som haren förhandlingsordning har rätt att påkalla förhandlingmed hyresvärden angående samtliga boendeförhållanden som berör hyresgästernagemensamt. När det gäller hyra föreligger s. k. primär förhandlingsskyldighetför hyresvärden. Detta innebär att hyresvärd som är bunden av en förhandlingsordningär skyldig att påkalla förhandling med hyresgästorganisationen när han villhöja hyran. Vid tillkomsten av hyresförhandlingslagen ansågsövervägande skäl tala för att en hyresgästorganisations förhandlingsrätt enligtförhandlingsordningen skulle omfatta samtliga bostadslägenheter i den eller defastigheter som berörs av förhandlingsordningen, oberoende av om de innehas avmedlemmar i hyresgästorganisationen. En sådan ordning gällde redan enligt detfrivilliga förhandlingssystem som parterna på hyresmarknaden hade utvecklat,och en ändring av detta skulle för de oorganiserade hyresgästerna innebära förändring av villkoren för hyrans sättande. En begränsning avförhandlingsrätten till organisationsmedlemmar ansågs kunna medföra att depraktiska fördelarna med att bedriva hyresförhandlingarna kollektivt gickförlorade. Det framhölls vidare att det fanns en risk för att det i strid med bruksvärdesprincipenskulle kunna uppstå skilda hyresnivåer för likvärdiga lägenheter om en stor delav lägenheterna undantogs från förhandlingsordningen. Jag vill med anledning av uttalandet i den aktuellaartikeln i att de oorganiserade hyresgästerna kan åka snålskjuts påmedlemmarna i hyresgästföreningarna framhålla, att enligt 20 §hyresförhandlingslagen får genom en förhandlingsöverenskommelse bestämmas att ihyran för samtliga lägenheter skall ingå visst belopp som utgör ersättning tillhyresgästorganisa-fionen för dess förhandlingsarbete. Det har ansetts rimligtatt även de hyresgäster som av olika skäl föredrar att stå utanför denorganisation som har förhandlingsrätten tar på sig ett visst ekonomiskt ansvarför att skapa de resurser som behövs för att förhandlingsarbetet skall kunnabedrivas effektivt. Jag har erfarit att frågan, om hyresgästföreningarnasförhandlingsrätt enligt hyresförhandlingslagen även bör omfatta hyresgäster sominte är medlemmar nu är föremål för debatt inom hyresgäströrelsen. Det haremellertid inte gjorts någon framställning till mig eller regeringen i denfrågan. Enligt min mening har det inte nu framkommit något som germig anledning att frångå de överväganden som låg till grund för utformningen avhyresförhandlingslagen vad gäller förhandlingsordningarnas omfattning. Jag hardärför inte för avsikt att ta initiativ fill en ändring av hyresförhandlingslageni denna del. Omförslag till viss ändring i hyresförhandlingslagen 149MARGARETA (); Jag vill tacka bostadsministern för detutförliga svaret, men jag beklagar samfidigt att bostadsministern inte ärvillig, att redan nu gå i till mötes och upphävaförhandlingsmonopolet för hyresgästföreningen. Ordföranden i reagerar starkt mot att detfinns "lagar som tvingar oss att sköta hyresförhandlingarna för allahyresgäster". Han anför också - som bostadsministern citerade - att detinte är rätt att de som inte är med i hyresgästföreningen skall åka snålskjutspå dem som är med. Bostadsministern sade att den lag som kom till 1978grundade sig på den ordning som hade uppstått på frivillighetens väg. Dettycker jag är ganska märkligt, med tanke på att jag så ofta får brev ochtelefonsamtal från hyresgäster som är missnöjda med nuvarande ordning. De villinte ha den här ordningen, utan de vill gärna förhandla för sig själva. Detycker också att den avgift de skall betala för förhandlingsordningen, och ävenför boinflytande och frifidsverksamhet, inte är tillfredsställande. De vill haen ökad frihet när det gäller att verka som hyresgäster. Jag har tittat litet grand i en forskningsrapport om justförhandlingssystemet. Där sägs det att hyreslagstiftningen till stor del ärtvingande för hyresgästerna. Jag vill därför fråga bostadsministern om det inteär dags att bryta monopolet, att börja,avreglera bostadsmarknaden innan dentotalt havererar. Omförslag till viss ändring i hyresförhandlingslagen Först beträffande beklagandet att jag inte ärberedd att åstadkomma en särlagstiftning för i . Detförefaller nämligen inte särskilt ändamålsenligt. Om det är av allmänt intresseför hyresgäströrelsen att bara behöva förhandla för sina medlemmar, skall jagnaturligtvis överväga den saken. Men någon sådan framställning föreligger inte.Om det blir aktuellt med en sådan, får vi väl titta på den. När det gäller monopolet råder det full frihet förhyresgästerna själva att ta över förhandlingarna och att träffa överenskommelseom en förhandlingsordning med hyresvärden. Men för den skull behöver man intevara ansluten till hyresgäströrelsen eller låta den vara företrädare. Man kanbilda en egen organisation, och det kan jag inte gärna kalla monopol. Beträffande den sista frågan, vilken vidgades till attomfatta hela bostadspolitiken, tror jag att förstår att jag justnu inte kan ta upp den diskussionen. Jag vill bara säga till attden faktiska situationen - och det är inget skryt, utan det kan vem som helstregistrera - är den att har den bästa bostadsstandarden i världen. Vihar 441 lägenheter per 1 000 invånare. Inget annat land når upp till det. Detär av vårt bostadsbestånd som inte är tipptopp i tekniskt avseende ochnär det gäller utrustning. Vi har också de lägsta boendehyrorna. Att i det läget tala om ett misslyckande eller om riskenför ett haveri ger verkligen upphov till frågan om vi inte behöver flermisslyckanden och fler haverier i detta sammanhang. 151 (): Jag vill säga till bostadsministern att jaginte har begärt någon särlagstiftning för . Jag tycker dock att detinitiativ som har tagits kan vara värt att anamma när det gäller att gå vidaremed detta arbete. Jag kan hålla med bostadsministern om att vi har en godbostadsstandard i vårt land. Men vi har också en sådan stark reglering avbostadsmarknaden att denna faktiskt har blivit väldigt stel och orörlig, ochdet är inte bra. Vidare är jag litet förvånad över att bostadsministernberömmer sig så mycket av att bostadsmarknaden fungerar bra. Vi kan ju baratitta på förhållandena i . Jag kan således inte instämma i talet omatt vi har en väl fungerande bostadsmarknad. och jag skall kanske inteavhandla hela bostadspolitiken . Det kan finnas mycket att säga om den,. Vi hade tidigare 40 000 tomma lägenheter. Men vi kan nu utgåfrån att vi kanske saknar 40 000 tomma lägenheter. Det motsvarar knappt1,av det totala beståndet - dvs. vare sig vi har ett överskott på bostädereller en brist på bostäder rör det sig om en differens på . Jag tror attinget system i världen kan göra en kalibrering som är så noggrann. beträffande och hyresgäströrelsensordning där. vet kanske liksom jag att det pågår en djupgåendediskussion inom hyresgäströrelsen om dessa saker. Man har utarbetat ettsärskilt material. Avsikten är - efter vad jag har erfarit - att detta skallbli en av de stora frågornapå hyresgäströrelsens kongress 1988. Skulle hyresgäströrelsen i sin helhet dåha samma uppfattning som man har i , skall jag självfallet överväga dethela . 153 (); Jag tackar bostadsministern för det löftet.Jag tror nämligen att många hyresgäster skulle vara utomordentligt glada om deslapp hyresgästmonopolet, som man rent allmänt säger. Bostadsministern påståratt det inte är fråga om något monopol. Men som det hela fungerar har detfaktiskt blivit ett monopol. Jag tar dock bostadsministern på allvar och hoppas såledesatt det skall bli en förändring. Det kan jag då meddela nästa gång hyresgästertar kontakt med mig för att iittrycka sitt missnöje: Överläggningen var härmed avslutad. Om ombyggnad av vindsutrymmen av brandsäkerhetsskäl 33 §Svar på fråga 1986/87:554 om ombyggnad av vindsutrymmen av brandsäkerhetsskäl har frågat mig vilkaåtgärder jag avser att vidta för att sådana ombyggnader av vindsutrymmena iradhus skall komma till stånd som förbättrar brandskyddet. Frågan ställs mot bakgrund av att eldsvådor i radhus vidett flertal tillfällen har blivit omfattande och att flera radhuslägenheter harblivit övertända. Avsaknaden av eller bristfälligt brandskyddande mellanväggari vindsutrymmena har gett elden en snabb spridning. Kraven på brandskyddande mellanväggar i radhiis har skärptsunder . har i en nyligenpublicerad utredning om bränder i radhus konstaterat att de drabbade radhusenhuvudsakligen har byggts , då krav infördes på uppdelning avradhusvindar med brandsektionering. Enligt den svenska byggnadslagstiftningen kan man inte iefterhand ställa nya krav på hus som har byggts enligt de bestämmelser somgällde vid uppförandet. Ansvaret för de förebyggande åtgärderna vilar i ställetpå radhusägaren. Det är därför med tillfredsställelse som jag noterar attSvenska brandförsvarsföreningen i sin utredning också har tagit fram förslagfill information och rekommendationer om åtgärder till bl. a. radhusägare. Detär min förhoppning att man nu i kommunerna sprider informafion till berördaradhusägare om innehållet i utredningen. ochbrandförsvar bör kunna hjälpa till med att ge råd till radhusägarna om lämpligaåtgärder i de enskilda fallen. 1986/87:1187 maj 1987 . Om ombyggnad av vindsutrymmen av brandsäkerhetsskäl 155ING-MARIE (): Jag vill.tacka statsrådet för svaret på min fråga. Jag råkade bli vittne till en häftig och mycketdramatisk radhusbrand. När en lägenhet övertändes ringde man till ,som inte fanns så långt borta. Innan den kom fram var tre lägenheter övertända,och innan släckningsarbetet var klart var fem lägenheter ganska svårt skadade. I svaret hänvisar bostadsministern till den utredning somnu har lagts fram av och där rekommendationer omåtgärder har utfärdats till fastighetsägarna. Problemet är att det alltså ärhelt upp till den enskilde fastighetsägaren om åtgärder skall vidtas ellerinte. är det bostadsrättsföreningar, ibland hyresvärdar - i de fall därradhusen är i hyreslägenhetsform - och ibland friköpta radhus i ett område, somi det fall jag var med om. Det blir då ganska svårt att få till stånd defrivilliga insatserna. Det är naturligtvis tacknämligt om kommunen ochbrandförsvaret gemensamt går ut med informationsinsatser, men de har väldigtlitet att komma med både när det gäller påtryckningar och när det gäller attlocka. Den andra frågan är hur försäkringsbolagen ställer sig.Jag har fått upplysning om att denna fråga inte har hög prioritet blandförsäkringsbolagen, mycket därför att det inte har inträffat någraallvarliga personskador och därför att försäkringsbolagen inte heller har varitberedda att sänka premierna, dvs. ge en belöning för ombyggnadsinsatser. Jag vill ställa frågan till bostadsministern: detvara möjligt för departementet att ta initiativ till överläggningar medförsäkringsbolagen för att sfimulera dem att överväga möjligheterna att gevissa till fastighetsägarna? Först och främst vill jag vitsorda att det ärsjälvklart att det finns fall där det är svårt att få till stånd de åtgärdersom kanske en av radhusägarna eller bostadsrättsinnehavaren skulle vilja vidtamen som de andra inte tycker är så angelägna; ske lov, har det, somIng-Marie säger, vid radhusbränderinte uppstått några allvarliga personskador eller dödsfall. Vi kommer att se påproblemet. På den direkta frågan fill mig, om departementet kan tänkasig att ta upp denna fråga med försäkringsbolagen, vill jag närmast svara ja.Vi har anledning att med försäkringsbolagen diskutera skador som ur försäkringsbolagenssynpunkt är långt viktigare än dessa, nämligen de vattenskador som uppstår ifastigheterna och som belastar premierna väldigt hårt. Det skulle väl inte varaur vägen eller uteslutet att vi vid ett sådant tillfälle också diskuterar dessaskador. Jag vågar lova att vi vid nästkommandefillfälle då vi träffar företrädare för försäkringsbolagen i andra sammanhangskall ta upp den här frågan till diskussion. 157ING-MARIE (): Jag vill tacka bostadsministern för detsvaret, som jag tycker var mycket positivt. Jag tror att det är helt nödvändigtatt fastighetsägarna om de gör en sådan här insats ändå får en viss belöning iform av en lägre försäkringsavgift efteråt. Det borde vara ett intresse förförsäkringsbolagen. De borde känna ansvar för att prioritera sådana sänkningar. När dessa skador har inträffat medför det kostnader förtre parter. För det första drabbas försäkringsbolagen. För det andra berörskommunerna-som gör stora insatser för brandskyddet. Det var otäckt att se vilkafruktansvärt svåra förhållanden brandmännen arbetar under i dessa sammanhang.För det tredje drabbas naturligtvis också - och kanske i första hand - denenskilda människan, som kan förlora precis allt. Det skedde i ett fall, därbara byxor och skjorta fanns kvar. Jag villtacka för svaret. Om indragningen av viss gymnasieutbildning Överläggningen var härmed avslutad. 34§ Svar på fråga 1986/87:551 om indragningen av viss gymnasieutbildning har frågat mig huruvidaskolöverstyrelsens (SÖ:s) beslut om avveckling av vissa specialkurser medanledning av beslut om minskning av lilla ramen kommer att föranledanågra åtgärder från regeringens sida. Enligt innebärskolöverstyrelsens beslut dels att indragningen kommer för snabbt, dels attden avser utbildningai- där av de studerande är kvinnor och atthuvuddelen är kurser inom vårdområdet. När det gäller tiden för genomförandet konstaterar jag,liksom , att utbildningsutskottet förordade en långsammareavvecklings-takt. Att märka är dock.att när utskottet förordade ett långsammaregenomförande så var det i jämförelse med en minskning med 4 000 platser redantill /88. blir den minskning som påverkar /88 bara 1000 platser. Så till den stora andelen kvinnliga sökande till de kursersom inte längre skall anordnas med statsbidrag. Jag vill betona det sista,därför att det är det som beslutat om, inte att kurserna inte fåranordnas. Det är, som utbildningsutskottet har påpekat, i huvudsak utbildningarmed karaktär av intern personalutbildning. Om huvudmännen - landsfingen - anseratt kurserna bör anordnas, därför att de innebär en bra personalutbildning, såkan de också anordna kurserna, men utan statsbidrag. Jag vill för min del förutsätta att de kurser vi hitfillslämnat statsbidrag fill har fyllt ett behov på arbetsmarknaden. 159, (): Jag vill tacka utbildningsministern försvaret, men jag är naturligtvis inte nöjd med det. Regeringen har sagt att detär viktigt att ha en Om indragningen av viss gymnasieutbildning godframförhållning när det gäller utbildningsplaneringen. Därför arbetar man medtreårsramar vid gymnasieplaneringen. Trots att ramen för /88fastställdes så sent som föreslog regeringen i åretsbudgetproposition, dvs. mitt under pågående planeringsperiod, att 4 000 platserskulle skäras bort från den s.k. lilla ramen utan hänsyn fill att elevernaredan hade hunnit söka till vad de trodde var befintliga utbildningar. Visserligen har mildrat neddragningen till 1 000platser, men påfrestningen är ändå stor. Jag tycker att det är ett flagrantexempel på dålig planering, och framför allt är det hänsynslöst mot ungdomarna. Med anledning av utbildningsministerns svar vill jag frågaom det kommer att ske några ytterligare indragningar . När det sedan gäller möjligheterna att få engymnasieutbildning vet jag att prioriteringen av 16-17-åringarna i huvudsak hargått ut över flickorna. Därför är jag mycket nyfiken på hur förslaget tillneddragning av platserna egentligen har förberetts i . Antingenvisste inte regeringen att även en neddragning av lilla ramen skulle drabbafrämst kvinnorna, och då är det illa, eller också visste regeringen det ochlade ändå med berått mod fram förslaget, och då är det om möjligt ännu värre.Därför vill jag fråga utbildningsministern: regeringen eller vissteregeringen inte vilka konsekvenser en neddragning skulle få för flickornasmöjlighet att skaffa sig en gymnasieutbildning? Vad regeringen visste var att många elever påde s.k. påbyggnadskurserna i själva verket är personer som har anställning hosen arbetsgivare och genomgår vidareutbildning, t. ex. från vårdbiträde tillundersköterska. Regeringen har klargjort att när vi minskar antalet platser påpåbyggnadsutbildningar med statsbidrag, kan det vara lämpligt att man minskarjust den typen av kurser. Då kan landstingen som andra arbetsgivare genom attköpa en utbildning bekosta sin egen personalutbildning. Regeringen har också rekommenderat utbildningsanordnarnaatt skära ner sådana kurser där det varit ett lågt platsantal. Om man vidtardessa två åtgärder borde en måttlig minskning av antaletpåbyggnadsutbildningar, något som sker, inte behöva leda till någon nackdelför de människor som enskilt söker sig till gymnasieskolanspåbyggnadsutbildningar. 161 (); Jag kan i och för sig hålla medutbildningsministern om att det kan finnas anledning att anordna vissautbildningar utanför gymnasieskolans ram och utan statsbidrag, men vad den härdiskussionen handlar om är att regeringen ensidigt kommer med ett sådantförslag utan att ha kontaktat huvudmännen för dessa utbildningar. Landstingetsbudget är redan lagd när man där plötsligt får besked om att man nu skall taöver det ekonomiska ansvaret för ett stort antal utbildningar, eftersom detannars kommer att drabba ett stort antal flickor. Det är den planeringen jagtycker är så egendomlig. Jag hade tyckt, mot bakgrund av regeringens resonemang,att det hade varit skäligt att säga att detta planerar vi för, detta ärinriktningen. men vikommer inte att genomföra det förrän tidigast /89. Då skullehuvudmännen ha hunnit anpassa sin ekonomi till de. förändradeförutsättningarna, och då hade det inte behövt gå ut över flickorna, som ändåhar svårt att få en utbildning. Överläggningen var härmed avslutad. Om intagningen till gymnasieskolan 35 § Svar på fråga 1986/87:552 om intagningen tillgymnasieskolan har frågat vilka åtgärder jagöverväger för att de yngre sökande som inte kommit in i gymnasieskolan skallfå en chans till gymnasieutbildning. En åtgärd vore att nu ytterligare öka antaletintagningsplatser utöver den ökning som beslutat. Så enkeltär det dock inte, som jag ser det. Enligt () har nulänsskolnämnderna fått så många platser som de anser sig kunna lägga ut ikommunerna. I t. ex. , som fått en tredjedel av de extra platsersom tillsköt för hela riket, var det bara med stor ansträngningregionen kunde ta emot detta fillskott. Det finns också - i rena tal - platser för alla 16- och17-åringar som sökt till gymnasieskolan. Enligt en rapport från SÖ omintagningsläget häri runda tal 118 000 ungdomar i åldern 16-17årsökt fill 127 000 platser. Drygt 106 500 har tagits in, normalt på sinaförstahandsval, och det är därmed knappt 11 500 som ännu inte kommit in. Jagsäger "ännu inte", därför att detta ännu bara är eri preliminärintagning. Den slutliga intagningen är en process som faktiskt inte blir klarförrän in på höstterminen. Det är först då som eleverna kunnatgöra omval, klasserna har justerats och vakanta platser kunnat tas i bruk. Så var det , när 7 000ungdomar i åldern genom olika åtgärder ute i länen och kommunerna ficken gymnasieplats och till skolstarten.