prot · GA0965 · 1986-12-31 00:00:00 — Möjlighetertill forskning och framtagning av undervisningsmaterial på alla nivåer bör gesväsentligt högre prioritet. AnL 146LENNART (): Jag vill först betona att vi som bor ochverkar i uppskattar vår region och vad den förmår ge människor iform av arbete, rekreation och kulturaktiviteter. Men är det angeläget att här i riksdagenframhålla de problem som vi brottas med iStockholmsregionen. Jag kommer i huvudsak aft uppehålla mig vid frehuvudområden, nämligen de balansproblem som råder i länet, behovet avinvesteringar för en utbyggd infrastruktur, både vad det gäller näringslivetoch samhällsutvecklingen i övrigt, och behovet av en bättre samordning mellande regionala myndigheternas planering och statsmakternas insatser. Statsmakternas ansvar för regionalpolitiken kan inte görahalt vid gränsen till . Inom länet finns stora och växandeskillnader mellan olika delar. Dessa beror bl. a. på aft staten under lång tidbyggt ut kommunikationer, utbildning, forskning och annan samhällsservice i decentrala och norra länsdelarna, medan och ytferkommunerna i öster ochNorrtäljeregionen fått betydligt mindre investeringar som bas för sinutveckling. I behövs fortsatta satsningar inomkommunikationsområdet och på högre utbildning för aft därigenom skapa deförutsättningar och den miljösom är nödvändiga för att en ort skall framstå som en attraktivlokaliseringsort. Genom den nationella regionalpolitiken byggs alltmermångsidiga stödjepunkter ut för utvecklingen av näringsliv och samhälle runflandet. Def sker genom stöd åt forskning och utbildning, förbättradekommunikationer, stimulans åt näringslivets utbyggnad av företagsservice m. m.En polifik för rättvisa mellan landsdelar och mellan medborgare innebär ocksäatt de samlade resurserna för utveckling och ökat välstånd fas till vara. Detkan man främja genom en samordnad regionalpolitik. Men när regionalpolitikengör halt vid gräns, blir de statliga utvecklingsinsatsernasekfori-serade efter varje enskild myndighets egenintressen. Samordningenmellan de statliga ufbildningsorganen och kommunikationsverken är bristfällig isynen på . Därför sker utvecklingssatsningarna fortfarande främsti de centrala och norra länsdelarna. Resurserna i andra länsdelar tas dåligttill vara, och resultatet blir växande inomregionala klyftor. , , de kommunala samarbetsorganenoch vissa primärkommuner arbetar målmedvetet för en rättvis fördelningspolitiki länet. Trots detta och trots inomregionala skatteutjämning,utbyggd kollektivtrafik och vård och enhetstaxor, visar statistiken på storaskillnader i skatt, arbetslöshet, sociala villkor, tillgång fillskolor och arbete etc. De geografiska avstånden är mindre än i skogslänen, menskärgårdsbefolkningen har samma problem som invånarna i andra glesbygder. Dearbetslösa i länet är procentuellt få, men i absoluta tal är de fler människorän i de flesta län, nära 14 000, och de är inte hjälpta av attarbetsmarknad och löner är goda för dem som fått arbete. Många, särskiltkvinnor, har långa och tröttande dagliga arbetsresor, arbetstillfällena ärbegränsade för de stora invandrargrupperna. Bostadsbristen är en plåga intebara för de inflyttade utan också för länets egen ungdom. På många områden är utbildningsmöjligheterna otillräckligaoch ojämnt fördelade. Högteknologiskf orienterade företag på svararför en mycket stor del av hela landefs samlade forskning och utveckling - ochändå har de svårt att få välutbildad arbetskraft inom länet, och ännu mera inomden egna länsdelen, trots att arbetslösheten är högre där än i andra länsdelar. Statsmakterna och de statliga verken bör akfivt stödjalänsorganens och kommunernas strävan att förbättra den inomregionala balansen iStockholms län och ta vara på utvecklingsresurserna i länet. De statliga investeringar i forskning, utbildning ochkommunikationer som tillfaller bör ses i ett sådant perspektiv.Om inte mycket starka skäl talar för annat, bör de förläggas i fid och rum såaft de samverkar med länets regionalpolifiska åtgärder. Särskilt gäller dettaSödertörn, I regionplanekontorets underlag till den nya regionplanen.Skiss 85, visas hur olika tendenser i samhällsutvecklingen kan leda till änstörre obalanser, om inte utvecklingen kan brytas. Den södra länsdelen.Södertörn, måste på olika sätt få en bättre infrastruktur och bättreutvecklingsbetingelser. En mer positiv bild av måste till. kanbli det framtida expansionsområdet i . * rätt läge iförhållande till marknaderna * nära till city * goda mark- ochlokalresurser De regionala organen samarbetar påolika sätt i satsningen på . Utbildning och infe minst högreutbildning är ett verksamt medel aft förstärka infrastrukturen. Ny forskning och högre utbildning i ämnen med anknytningtill bioteknik, medicinsk teknik och dentalteknik bör förläggas till detcentrum som är under uppbyggnad vid i . Detta gälleroberoende av om det är institutioner som hör till institutet.Tekniska högskolan eller . bör verksamheten byggas ut till en bred samverkanmed näringsliv, kommunerna och . Detta är ett angelägetmål, bl. a. för att vi skall få behålla Södertörnsföretagens avanceradefou-verksamhet i . Näringslivets fou-verksamhet inom data, elektronik ochtelekommunikation är i,anslutning fill Tekniska högskolan och universitetetväl utbyggd i länets centrala och norra delar. På finns emellerfidnågra av landefs viktigaste företag på dessa områden, främst ochEricsson, med en mycket stor fou-budget och stora behov av välutbildadarbetskraft både vid nyrekrytering och genom vidareutbildning. Andra storaSöder-törnsförefag med högteknologisk produktion och behov av fou, exempelvisSaab-Scania och , blir alltmer beroende av elektronik och data. Detgäller även för många små och medelstora företag i andra branscher. Det är därför angeläget aff statlig fou inom Tekniskahögskolans och ram förläggs fill för att bygga upp enliknande samverkan med näringslivet som i , Södertörnsföretagen har brist på tekniker med enutbildningsnivå som ligger mellan gymnasieexamen och civilingenjörsexamen. Dehar därför i samverkan med m, fl, tagit initiativet fill s, k,ingenjörssko- lor, i , ochSödertälje, med en inriktning som är till stöd för näringslivet i området. Meden sådan utbildning kan regiondelens egen ungdom och företagens behov passasbättre ihop, så att ungdomarna slipper långa arbetsresor och företagen slipperrekrytera arbetskraft från andra landsändar. Staten bör aktivt stödja denna typav ny, lägre högskoleutbildning. Sammanfattningsvis vill jag än en gång framhållabetydelsen av att samordnar sina insatser för länmed utbildningsmyndigheterna och med landsting och berörda kommuner, så att enomlokalisering av högskoleutbildning till kan bli verklighet. Jagutgår ifrån aft det skall vara möjligt aft även här i arbeta för ensådan samordning. Jag övergår till att något beröra övergripande frågor inomkommunikationsområdet. är strategiska beslut omflygplatser, järnvägar och vägar aktuella i , Länsorganen äreniga om att de investeringar som behöver göras i länet, måste samordnas i fidoch rum och inordnas i ett regionalpolifiskt perspektiv. Naturligtvis bör ävenriksdagen beakta detta, behöver inom överskådlig tid byggas ut,men ändå kommer att ge länets södra delar en otillfredsställandeförsörjning med flygförbindelser. har konstaterat, attStockholmsregionens storlek och trafikunderlag motiverar tvåtrafikflygplatser. Utöver bör då byggas ut för civillinjefart. En civil trafikflygplats där kosfar ungefär en tredjedel av Arlandastredje bana, och den ger en stor ökning i kapacitet, tillgänglighet ochtrafikeringsmöjligheter. För invånare och företag på är entrafikflygplats inom praktiskt räckhåll så angelägen, att den bör kunna bli engemensam angelägenhet för staten och kommuner och näringsliv, Def ärangeläget, att hela flygplatsfrågor löses i ett sammanhang.Staten bör ta initiativ fill överläggningar i defta syfte. Regionens andra stad, , har en arbetsmarknad somär relafivf fristående från och som utgör eft viktigt stöd föröstra , karaktär av industristad med några av ger trots betydande utvecklingsmöjligheter speciellaproblem, bl. a, för kvinnornas sysselsättning. Till de faktorer som ger särskilda möjligheterhör def goda transportläget i knutpunkten mellan stambanor. En nödvändig förutsättning för att kunna utveckla tillett transportcentrum är aft staden får behålla fjärrtågsfrafiken, när stambananbyggts uf genom från till . Kommunen har lagt framett förslag om en fjärrtågssfafion, Syd, om den nya bansträckningenböjs av något mot stadsbebyggelsen. Ufan fjärrtågssfafion riskerar Södertäljeatt hamna i en ond, nedåtgående spiral, såsom redan skett med andraindustriorter i landet; arbetslösheten kan komma aft öka både i ochöstra osv. bör verka för att fjärrtågstrafikfår en tillfredsställande lösning. På diskuteras mycket stora och struktureradeinvesteringar i järnvägsbyggen, som berör . Det gäller de s.k. Mälar-och Svealandsbanorna, som knyter samman med områden norr ochsöder om , och det gäller en avböjning från norra stambanan från Märstavia , som kan ge både och tågförbindelse med Arlandaoch avlasta vägnätet från stora trafikvolymer. Dessa investeringar kosfarvardera stora belopp, och de torde inte kunna fogas in i SJ;s planer ochinvesteringsbudget på flera årtionden. De kan dock visa sig samhällsekonomiskt motiverade, om dekan bidra till att knyta samman och inkl. delarav Bergslagen och därmed avlasta från inflyftningstryck,bostadsbrist och andra överhettningsfenomen och skapa bättresysselsättningsmöjligheter i och sydöstra . Arbetslösheten och de sociala problemen i de andraregionerna kan angripas med i princip samma slag av insatser som härföreslagits för , men de kräver långt större statliga satsningarutöver dem som redan planeras. I är det främst fråga om enomfördelning av statliga investeringar inom nuvarande ekonomiska ramar, men iMälardalsperspektivef krävs nya satsningar. bör uppmana regeringen att skyndsamt utredamöjligheterna att med investeringar i kommunikationer och forskning ochutbildning knyta samman till en fungerande region. Eftersomhuvuddelen av inflyttningstrycket mot kommer från denärmaste länen, bör detta även leda till en lugnare och mera balanseradutveckling av befolkningsrörelserna. AnL 147ERIK HOLMKVIST (m): Jag skall i mitt inlägg i huvudsak behandlaen eventuellt tidigare avveckling av kärnkraften och de följder det får förframför allt dén norrländska industrin. Det är en fråga som ännu infe harbehandlats i kammaren, som infe har varit föremål för propositions- ellermotionsskrivning, men dét är en fråga som kommer att få avgörande betydelseför vårt lands industriella utveckling. Studier gjorda av ÅF Energikonsult på uppdragav statens energiverk och av på uppdrag av m. fl.utredningar visar hur en eventuell kommande elprishöjning påverkar företag ochbranscher. Undersökningarna är föranledda av eventuellt tidigare avstängningarav kärnkraftverken. Några allvarsord: Undersökningarna visar attde elintensiva företagen inom massa och papper, järn och stål, kemisk indusfrioch viss del av träindustrin, framför allt tillverkningen av fiberplattor,kommer att drabbas mycket hårt. Redan vid en elprishöjning om kommer storadelar av elkänslig indusfri att få svårigheter. Vid prishöjningar om 50respektive , som def har talats om , fårpraktiskt taget all denna indusfri sådana svårigheter med sin lönsamhet att detvingar fram nedläggningar i stor skala. Undersökningarna visar med stor tydlighet hur el-priskänsligavåra basindustrier är. Även måttliga prishöjningar blir ett hot.Chockprishöjningarna som gällde olja kunde hanteraspä ett relativt rimligt sätt och utan egentliga problem genom aftprishöjningarna var globala och drabbade alla samfidigt. En prishöjning av el enbart i värt land blir ett klubbslagmot våra möjligheter att konkurrera på marknaderna. Svenska företag kommer atthamna i underläge gentemot utländska konkurrenter trots att de är effektiva isin verksamhet. Resultatet blir nedläggningar av utsatta enheter, frisfällningaroch ett hot mot många av våra kommuner, där dessa elintensiva basindustrierstår för den huvudsakliga sysselsättningen på orten. En isolerad svensk elenergiprishöjning kommer att få storakonsekvenser för svensk export. Det är inte möjligt att genom prishöjningar nånågon kompensation för elpriser som höjts enbart inom landet. En snabbhöjning av elpriset vid en snabbare avveckling av kärnkraften får 10 protokoll 1986/87:65 '1986/87:655 februari 1987 dessutomde konsekvenserna att svensk ekonomi i allmänhet får en stagnerande utveckling.Alla produkter blir dyrare att framställa, efterfrågan minskar och vi får ännuen kraftig väg av strukturomvandlingar med stora omställningsproblem som följdinom praktiskt taget hela vår industri. Vad detta får för konsekvenser förföretag, anställda och kommuner framgår alldeles klart. Detta gäller framförallt , som redovisar den högsta arbetslösheten med upp tilldet dubbla mot genomsnittet. Men naturligtvis kommer även vår industri i övriga landetaff drabbas, framför allt processindustrierna. Även delar av verkstadsindustrinkommer att få problem, om än inte lika markerade. Sex av landets tio mest energiinfensivaindustrier finns efter - i , iSkellefteåområdet, MoDo i , SCA, Kerna Nord och Aluminium iSundsvall. Jag kan också nämna i , även om def ligger på gränsentill . Dessutom ligger ytterligare ett stort antal företag medstor elenergikon-sumfion i - Bruk, SCA och i ,och gruvor i Malmfälten, Skellefteåfälf, Bruk,Bruk m. fl. Gemensamt för alla dessa företag är att de är känsliga försnabba och kraftiga höjningar av priset på elenergi. De är dessutom ocksådominerande arbetsgivare inom sina resp. kommuner, med i många fall flera tusenanställda. De orter som drabbas - framför allt i ochBergslagen - kommer inte att kunna erbjuda annan sysselsättning. Följden bliren utflyttning - om nu jobb över huvud taget kommer att kunna erbjudas på annanort i landet. Det blir som kommer att drabbashårdast, som blir den stora förloraren, om de tänkta förslagenfill höjda elpriser genomförs. Beslut nu i vår om en eventuell tidigare avveckling avkärnkrafen med elprishöjningar som följd kommer att resultera i att planeradeinvesteringar i processindustrin läggs ät sidan. Defta får fill följd att viredan i eft tidigt skede förlorar konkurrensförmåga på våra marknader. Vårindusfris förmåga att hävda sig minskar, och delar av produktionskapacitetenmåste läggas ned. I ett längre perspekfiv förlorar svensk indusfri denkonkurrensfördel som ett lågt elenergipris inneburit . Den relativakostnaden kan inte förändras radikalt ufan att stora och betydelsefulla förändringarmåste till, t. ex. genom att man balanserar av de höjda elpriserna med sänktaråvarupriser eller sänkta löner. Jag tror att ingetdera av dessa alternativ ärmöjligt i korta perspektiv. Om våra processindustrier skall kunna bibehållas, omutvecklingen inom svensk indusfri skall kunna fortlöpa, får inte vi i vårt landensidigt gå uf med drastiska prishöjningar på elenergi, som blir eft hot motframför allt den norrländska processindustrin och därigenom även ett hot motflera tiotusentals arbetstillfällen. Facken och arbetsgivarna har i uppmärksammade uttalandende gett ett entydigt besked om riskerna med kraftigaelprishöjningar. Sådana skulle bli helt förödande för framför allt detnorrländska näringslivet,som enbart på grund av sitt läge med lång och stark kyla, långa avstånd ochberoendet av isbrytarassistans, skulle drabbas särskilt hårt. Allaregionalpolifiska satsningar skulle mer eller mindre omintetgöras. Lösningen ligger i att vi får behålla kärnkraften så längeden är miljö- och hälsomässigt säker i första hand och ekonomiskt försvarbar iandra hand. Def här inlägget har jag velat adressera tillsamliga partiledningar under nu pågående energiförhandlingar. AnL 148GUNNAR (): I den allmänpolitiska debatten för ett årsedan talade jag om regionalpolitik i län. Ämnet är detsamma i kväll.Jag hade väl en liten optimistisk tanke den gången, att jag kanske inte skullebehöva komma tillbaka i det ärendet utan att det skulle rätta fill sig. Detfanns satsningar och det fanns möjligheter, så aft det såg ut att kunna åstadkommaslösningar i vissa frågor. Men tyvärr har def inte blivit på def sättet, utanjag måste återkomma om det här. 1 början av veckan var jag på ett möte i , därlänsarbetsdirektören visade oss som var närvarande ett stapeldiagram. Somgammal industriarbetare kunde jag inte få def till annat än att det var enmycket optimistisk bild. Man kunde om - med industriögon - se hurskorstenarna sträckte sig höga i länets tre norra kommuner, , Östhammaroch . Däremot var de låga i resten av länet, och söderut. Mentyvärr var def en bild i stapelform över arbetslösheten i länet. Def här belyser på ett ganska enkelt sätt vad jag villekomma till, nämligen hur arbetslösheten är fördelad inom län, somstatistiskt ligger mycket väl fill, vilket jag påpekade också. Menstatistiken domineras av storstaden . De tre norra kommunerna har storabekymmer. Jag tänkte stanna vid två av dem - båda två ganska aktuella, enmycket aktuell. Vad beträffar beslöt Stora Kopparbergunder 1986 att sågverket skulle försvinna. Vid sågverket fanns det just dä 260anställda. Där har man beslutat färdigt. Man har förhandlat med de fackligaorganisationerna, och avvecklingen pågår just . Människor lämnar sina arbetenmed förtidspension eller på annat vis. Maskinerna skruvas ner och arbetenaupphör. I den här salen kanske 260 arbetsfillfällen inte låtersärskilt mycket, men vid en procentuell jämförelse innebär förlusten avsågverket eft betydligt hårdare slag för den lilla kommunen ännedläggningen av betydde för . Då får man en annan bild av det somhänt. Nästa bekymmer - def är det mest aktuella - kom i måndagsnär talade om vad man har för planer. 1 den storarationalisering som skall ske i skall gruvindustrin i Mellansverigeförsvinna, säger man. I vårt område, närmare bestämt i kommun, finnsDannemora gruva. Där arbetar 180 människor. Den gruvan skall läggas ned, sägerman. Det är en gruva från 1400-falef. Självfallet vill jag intehävda att en gruva som är gammal skall finnas kvar ay det skälet. Att den är500 år är inget argument för att den skall få finnas kvar. Men gruvan ärlönsam. 1981 fick man ett krav från : Om ni visar lönsamhet fårni vara kvar. Under de år som sedan gått fram till har man visat lönsamhet. Def finns i gruvan kända malmkroppar för brytning underresten av , det vet vi. Det är också någonting annat med den härmalmen -det här är den enda gruva i där man kan utvinna mangan. Manganär eft mycket viktigt legeringsämne för ståltillverkning. Det är eftlegeringsämne som man tidigare tog från , vilket man alltså inte fårgöra , men man måste ju importera def från något land. Def är en dyr metall.I kan man utvinna den. Det är eft argument som vi tycker borde varafillräckligt. Vi som bor i - Bergslagen sträcker sig ifrånVärmland i väster fill i öster - vet aft regeringen satsar pengar påBergslagen. Vi har haft vår industriminister hos oss - industriministern kännerväl till hur det ser ut och känner fill bekymren. Vi är tacksamma för densatsning som görs när def gäller Bergslagen. Men vi kan infe finna någon logiki aft man som man satsar på ett område fattar ett beslut om att lägganed en verksamhet där som t. o. m. är lönsam. Vi menar aff det är ett omöjligtpolitiskt beslut. kan inte läggas ned. De neddragningar som tidigare gjorts i det här området -och är nära sammanflätade; det vet den som kännergeografin -innebar en förlust av många hundra jobb, särskilt 1983, närståltillverkningen lades ned i . Där är detta en katastrof, ettförödande beslut. Industriministern måste slå näven i bordet och tala om förSSAB:s styrelse att gruvan i måste få leva kvar. Norduppland har förlorat tillräckligt medarbetsfillfällen. Av just den anledningen kräver vi att regeringen skall gripain och säga stopp, särskilt när det gäller verksamheter som är i gång ochverksamheter som går med vinst. Def finns, som vi ser det, ingen möjlighet attskaffa fram arbetsfillfällen i den takt som de i det här sammanhangetförsvinner. Fackligt och politiskt har vi ställt och ställerfortfarande krav på företagen att de i sina beslut skall ta eft visstsamhällsansvar. Vi menar naturligtvis att ett statligt företag i det härsammanhanget inte skall vara sämre - tvärtom räknar vi med att def skall varabäftre. Det är därför vi ber industriministern säga ifrån till . Även med kvar i drift behövsrejäla satsningar av de Bergslagspengar som har anslagits för att Nordupplandskall kunna leva vidare. Under defta anförande övertog tredje vice falmannenledningen av kammarens förhandlingar. AnL 149MAUD BJÖRNEMALM (s): Bergslagen har som de flesta numera vetdrabbats av och drabbas fortfarande av strukturrationaliseringar. Flera avkommunerna i län räknas till Bergslagen. län, kan man säga,kännetecknas av branschensidighet - storförefagsdominans och koncernberoende.Framtiden för län och Bergslagen ställer krav på en vidareutvecklingoch en breddning av näringslivet. Omställningen från basnäringar som järn, ståloch skogkräver betydande insatser för aft de industrier som finns kvar skall kunnautvecklas och skapa nya arbetsfillfällen. Situationen i flera av länefs kommuner är bekymmersam. Isödra delen av länet i kommun råder en osäkerhet om hurframtiden för PLM och skall utveckla sig. I kommun som tidigarehaft en bra arbetsmarknad börjar nu problemen komma. i , sommed sina 800 anställda är den klart dominerande arbetsplatsen i kommunen, harsålts till Norska Dyno, och rationaliseringar och nedskärningar är aviserade. Allvarligast är ändå situationen för ochLjusnarsbergs kommuner, en situafion som gör att många människor känner storängslan och oro . I håller på attavsluta sin avveckling av Bångbroverken. Då har 220 anställda fått lämna sinajobb, och industrilokalerna är tömda på sina maskiner och övriga inventarier.220 arbetsfillfällen försvinner i en kommun som har ca 6 500 invånare. Ljusnarsbergskommun och länsmyndigheter har gjort stora ansträngningar för att USAB skulleha kvar en del av sin produktion i Bängbro, men utan resultat. Några småföretaghar flyttat in i och kommer att ge ca 20arbetstillfällen. har redan en mycket hög arbetslöshet, och dethär förbättrar infe situationen. En del arbetstillfällen finns i angränsandekommuner, men det dyker ständigt upp nya orosmoln. Enligt vad man kan läsa i tidningarna skall bl. a.lägga ner gruvan i . 800 arbetstillfällen försvinner där. blir det ett nytt hårt slag, eftersom ca 100 personer frånkommunen pendlar till arbete i Grängesbergsgruvan. 1 skall ca 500 personer rationaliseras bort frånOvako Steel. Det gäller enligt uppgift 160 tjänstemän och 340 påkollektivsidan. Rationaliseringen skall ske , menredan i år skall 60 tjänstemän och 110 kollektivanställda bort. äreft brukssamhälle som är uppbyggt kring som sålde hälftenav bolaget till finska . Det stod visserligen ganska klart vid denfusionen aft det skulle ske en strukturrationalisering, men ingen trodde attdet skulle bli av den här omfattningen. SKF ägde också Bångbroverken som såldestill . Det har ofta diskuterats vilket socialt ansvarföretagen, främst då storföretagen, har för den bygd eller ort där de funnits ikanske generationer och ofta gått med stora vinster. Företagen ställer oftastora krav på kommunerna när def gäller bosfäder och annan service.Kommunerna har ställt upp. Så kommer kriserna, företagen säljs eller läggs ner,och kommunerna och människorna lämnas åt sitt öde. Det borde vara självklart, att storföretag, när de lämnareller drar ner på verksamheten på de orter där de varit helt dominerande, ocksåskall ha en skyldighet, ett ansvar, att skaffa fram annan produktion. Def måste vara som eft hån mot människor i Bångbro ochHällefors när deras förre ägare SKF går ut på ishockeyrinken i föratt ragga arbetare fill sin fabrik i . Nya djärva grepp, tyckerföretagets PR-mån uppmärksammade av tidningar och TV. Arbetarna i Bängbro och 1986/87:655 februari 1987 ' Hälleforshar säkerligen en annan uppfattning.