prot · GA0940 · 1986-12-31 00:00:00 — Det mönstret har vi emellertid brutit.Men det är ju så, att regeringen skall godkänna, ta ställning till, de avtalsom träffats av arbetsgivarverket och som sedan skall underställas riksdagen.Därför är det ganska självklart att en förhandlande organisation på detstatliga området -liksom på alla andra områden, för det finns ju också andraorganisationer -måste ha en förankring. Det vore väl märkligt om man då antyddeatt det inte skulle vara nödvändigt. Sedan till frågan om , har litet svårt att följa också på den punkten. Det fannsingen anledning för oss att försöka tvinga samman parterna. Problemet var attdet fanns sex löntagarorganisationer. De ramar som stod till förfogande skullerimligen inte komma att avvika särskilt mycket inbördes. Dessutom fanns detväldigt många olika delfrågor. Problemet var också att man hade helt olikauppfattning i fråga om själva förhandlingsordningen - som jag även sagt i mittinterpellationssvar. Det fanns inga enkla lösningar, i en situation när någraabsolut ville få till stånd en förhandling snabbt, medan andra, som varberoende av exakt samma förutsättningar i samma avtal, inte ville förhandlaförrän . 1 det läget var det naturligt - vilket ocksåflera av parterna eftersträvade - att en tillsattes somkunde föra in förhandlingsarbetet i en konstruktiv fåra. Medlingskommissionenhade dessutom betydande erfarenhet av vad som hade hänt på den privata sidan.Att man inte hann förhandla i botten var inte fel, utandet berodde på själva situationen, dvs. att parterna hade helt olikautgångspunkter för hur förhandlingsarbetet skulle bedrivas. säger att finansministern minsann inte varhelt nöjd ens efter avtalet med situationen på den statliga sektorn. Jag harinte sagt att vi nu skulle ha nått dithän att det inte återstår några problemmed att rekrytera och hålla kvar personal på det statliga området. Jag sade attdet har tagits ett betydande steg med det avtal som har träffats, där det haravsatts betydande dels för marknadslönetillägg, dels föromorganisationer, dels för rörlighetsfrämjande åtgärder i sig, dels och framförallt för selektiva åtgärder som skall fördelas myndighetsvis med inriktning påvissa yrkeskategorier. Detta avtal kan därför sägas ta sin viktiga utgångspunkti de problem som analyserades i den personalpolitiska propositionen, somriksdagen ställde sig bakom, vilket jag är glad för. Om avtalsrörelsen inom den offentliga, sektorn Om avtalsrörelsen inom den offentliga sektorn AnL 8 OLOFJOHANSSON (c): Anledningen till att jag har tagit initiativtill denna debatt är att det efter en stökig, bråkig och konfliktfylldavtalsrörelse så lätt uppstår en diskussion enbart om de negativa delarna ochatt det inte förs en konstruktiv debatt. Det handlar om begränsning av förhandlingsrätten, ochsådana debattinslag har förekommit, även från . Det handlar om begränsning av utnyttjandet av strejkvapnet etc.Det är definitivt felaktigt att börja analysera detta, utan det handlar istället om att se på lönestruktur och allmänna ekonomiska förutsättningar. Jaghar inte velat gå in på en så omfattande debatt, men mycket av det som händeinnan avtalsrörelsen kom i gång skapade en del av de negativa förutsättningarna.Den tredje vägens politik, med de inkomstklyftor som den har skapat, har fåtten sådan negativ konsekvens. Det gäller t. ex. devalveringen 1982. Det ärnaturligtvis viktigt att analysera hela förutsättningen. Låt mig återkomma till de frågor som vi har diskuteratsärskilt . Jag anser att regeringen har flera roller, och det handlar justom att samordna dem. Som utanförstående betraktare anser jag att regeringeninte har lyckats i den uppgiften. Det ärdet min kritik gäller, inte attregeringen inte har någon roll - den har självfallet tre fyra roller. En del avdem har dessutom använts mera flitigt än andra. Det handlar bl.a. om den samhällsekonomiska balansen, ochdet bör naturligtvis klargöras - om möjligt tillsammans med parterna - hurmycket av gemensam nämnare som kan uppnås när det gäller bedömning av denekonomiska verkligheten. Naturligtvis har regeringen att besluta om medling, menjag vidhåller att regeringens eget betyg åt den medling som sedan gjordes i dethär fallet egentligen är ett kvitto på att det var misslyckat att börja i ettsådant skede. Som utanförstående är det svårt att överblicka allt som hände.Men det finns andra metoder för att få tidtabellerna att stämma överens. Manbörjar samordningen när förhandlingarna har pågått och nåttbotten. Samfidigt kan man se till att uppnå en tidsmässig samordning. Det ärinte säkert att en är det rätta vapnet i det fallet. På denpunkten är det min bestämda uppfattning att det var ett misstag att så pass . Jag har inte sagt att det var medlingskommissionensfel, utan felet var att regeringen tillsatte den . AnL 9INGEMAR (): Jag har suttit och avlyssnat denna debatt somrör ett intressant och angeläget ämne och blivit litet bekymrad. Jag trodde attlöneministern vid det här tillfället skulle visa en litet större öppenhet föratt diskutera misstag och erfarenheter som gjordes under den gångna avtalsrörelsen. Vi kan ha många synpunkter på vad det var som gick snett.Det kan bl. a. handla om löntagarorganisationernas sätt att spela sina roller.Men den frågan har vi inte så stor möjlighet att påverka i den här kammareneller från statens sida. Vad vi däremot har ansvar för och kan påverka är hurstaten spelar sin eller sina roller. Där tycker jag nog att det vore bra,löneministern. om detfanns ett litet större mått av insikt om de egna misstagen. Jag tror inte attdet skulle skada statens position som rollinnehavare i avtalsförhandlingarnaom man diskuterade den frågan litet mer öppet än vad nu ärberedd att göra. Vi hade möjlighet att diskutera den här frågan i denallmänpolitiska debatten. Jag pekade då på fyra misstag som jag tycker begicksunder den gångna avtalsrörelsen. Det ena var att regeringen alldeles för sentgav besked om sin syn på löneutrymmet och om direktiven, eller vad man vill kalladet, till sina förhandlare. Det andra var de provocerande uttalanden somgjordes av regeringsledamöter om de offentliganställdas strejkrätt. Det tredjehar här kallats tvångsmedling, och det fjärde misstaget var den sammanblandningav rollerna som skedde, särskilt mot slutet av avtalsrörelsen, där regeringenblandade ihop rollen som arbetsgivare och rollen som statsmakt. Löneministern var då inte beredd att dra några slutsatserav vad som hade förevarit. Jag kunde förstå det. Dels var avtalsrörelsen interiktigt slut, dels saknade alla distans till vad som hade hänt. Men också idetta interpellationssvar säger löneministern att han inte ännu vill redovisanågra erfarenheter. Det tycker jag är litet tråkigt och en smula bekymmersamt.Nog finns det en del att säga t. ex. om behovet av att i finansplaner,uttalanden och intervjuer ge regeringens syn mera distinkt till känna när detgäller löneutrymme och vad man önskar att staten som arbetsgivare skall driva iförhandlingarna. Visst kan man om den s. k. tvångsmedlingen direkt säga attden inte gav några goda erfarenheter. Vi skall undvika att på det sättetförsöka spänna ett paraply över allting. Alla vill i alla fall inte befinna sigunder det. Beträffande strejkrätten tycker jag dock att löneministerngav ett besked under den allmänpolitiska debatten. Jag uppfattar det som ettbeklagande av de uttalanden som hade gjorts och att rnan inte avser att tummapå den rätten . Jag vore tacksam om det kunde bekräftas också här . Den fjärde och på sitt sätt allra intressantaste punkten -som också tog upp - är rollfördelningen mellan regeringen somstatsmakt och regeringen som arbetsgivare. Å. borde tainitiativ till att försöka få till stånd en klarare rollfördelning mellanarbetsgivarverket och regeringen. Det är klart att det måste finnas ett intimtsamspel mellan dessa parter, men det är viktigt att slå fast vem det är somstår för replikföringen. Det fel som enligt min mening begicks underavtalsrörelsens gäng var att än arbetsgivarverket - dess generaldirektör, dessordförande - än regeringen - ibland löneministern, ibland finansministern ochibland också andra ministrar - gav besked och svarade på frågor vilketuppfattades som inlägg i avtalsrörelsen. På den punkten skapades förvirring hosmotparten och hos allmänheten och uppenbarligen också i viss mån hos medlarna,som uppfattade svaret som ett "jaså". Därför kom nogarbetsgivarpartens eftertryckliga "nej" i nästa slutbud som enöverraskning även för medlarna. Å. borde kunna medge attärendet på denna punkt inte hanterades på ett sätt som var bra för landetsekonomi och för den fria förhandlingsrättens anseende . Om avtalsrörelsen inom den offendiga sektorn Prot.1986/87:40 AnL lO Statsrådet : 2 december1986 Herr talman! Jagvill först fillOlof säga att också jag tycker att det är braatt vi har fått en diskussion om avtalsrörelsen i . Det är nog förstagången vi har fört så pass distinkta diskussioner med utgångspunkt i enpersonalpolitisk proposition och därmed också fått riktlinjer som arbetsgivarverketoch arbetsgivärföreträdarna sedan kunnat arbeta efter under förhandlingarna.Det har varit nyttigt, och det har medfört att vi fått en inriktning av avtalensom tillgodoser den del av verksamhetsintressena som var styrande och sorndrogs upp i propositionen. Vad beträffar det som tog upp både i sininterpellation och i debatten vill jag säga att det självfallet finns allanledning att se över i vilken utsträckning förutsättningarna föravtalsrörelsen har varit gynnsamma. Det kan finnas en bristandeöverensstämmelse mellan hur avtalsrörelsen faktiskt utvecklades och deförutsättningar som fanns för handen - de var goda. Det var första gången pålänge som man kunde se att det fanns ett utrymme för reala förbättringar avinkomsterna förhandlingarna gällde. har rätt i att ettskäl till att vi fick en problemfylld avtalsrörelse var att en del avorganisationerna föreställde sig att det var möjligt att fylla igen de hål somhade uppkommit under tidigare skeden, när man haft reallönesänkningar. Det varinte möjligt, och därför kan man säga att brister under tidigare skeden kom attligga oss i fatet under denna avtalsrörelse. Eftersom jag har ont om tid, vill jag till IngemarEliasson bara säga att vi har tagit initiativ för att.göra rollerna klarare.Statssekreteraren för dessa frågor sitter inte längre i arbetsgivarverketsstyrelse. Vi har tillsatt en särskild ordförande för detta i syfte att markerajust den här åtskillnaden. Sedan finns det alltid hos press och kanske ocksåhos motpart ett intresse av att föra samman de här rollerna, och detta kan maninte alltid värja sig mot. Jag är inte den som tycker att det bara är den enasidan som har skulden, om det skulle gä snett i vissa hänseenden. Självfallethar äveri arbetsgivarsidari anledning att granska också sitt arbete, sittagerande och allt vad som hänt och dra slutsatser av detta. Därför inbjuder viockså till diskussionerna. vice talmannen anmälde attOlof anhållit att till protokollet få antecknat-ätt han inte ägderätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 1986/87:80 om förnyelsefonderna AnL 11 Statsrådet . Ä. : Herr talman! HugoHegeland har i en interpellation till finansministern frågat dels (1) i vilken utsträckning förnyelsefonderna ochlöntagarfonderna har beaktats vid 1985 och avtalsrörelser, dels (2)till vilket belopp förnyelsefonderna uppgår totalt inom det enskilda dels (3) i vilken utsträckning deprivata företagen har utnyttjat förnyelsefon derna för avsett ändamål. ' Interpellationen har överlämnats till mig för besvarande. Det ligger i sakens natur attdet inte är möjligt att i siffror ange i vilken utsträckning löntagarfonder och förnyelsefonder har påverkat avtalsrörel serna'. Det är emellertid min uppfattning att fonderna spelat eninte obetydlig roll för att vi kunnat få uppgörelser på den privataarbetsmarknaden utan konflikter och på lägre nivå . Det finns härockså anledning att erinra om att parterna uppgörelser på denprivata sektorn kunnat enas om en form för avräkning av löneglidningen för detandra avtalsåret. När tiden förinbetalning till förnyelsefonderna gick ut hade 6 100företag betalat in sammanlagt . Fram till den30 november hade statens industriverk fattat ungefär 2 000 beslut omutnyttjande av förnyelsefonderna, avseende ca 6 000 projekt till ett sammanlagtbelopp av . Av de beviljade projekten avser nära tre fjärdedelarutbildning, övriga forskning och utveckling. AnL 12 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Med förnyelsefonderna har vi fått ytterligare en förnyelsepå dét politiska språkets område. Förnyelsen torde väl stanna vid detta. Detgäller ju alltmer för socialdemokraterna att hitta på nya ord för gamla tankar,tankar som nästan alla bygger på uppfattningen att samhället skall förändras isocialistisk riktning. Den inslagna vägen är klar, men målet är lika oklart somnågonsin. - om jag nu får erinra om ett tidigare socialistisktstatsråd, tillika tänkare - älskade att tala om visioner. En realist däremottalar om illusioner. Nog tycker jag att statsrådet odlar illusionernär han anför att "fonderna spelat en inte obetydlig roll för att vikunnat få uppgörelser på den privata arbetsmarknaden utan konflikter och pålägre nivå än tidigare". Nog är den framförda uppfattningen sällsyntanspråkslös när det gäller fondernas förmenta fördelar. För det första ligger ju löneuppgörelserna på den privatasektorn betydligt högre i vårt land än i jämförbara länder utan s. k. förnyelsefonderoch klart' över produktivitetsökningen. Förklaringen är naturligtvis att dessafonder inte har haft någon dämpande effekt på avtalsrörelsen. För det andra har vi haft flera konflikter på denoffentliga arbetsmarkna-deri, trots de s.k. förnyelsefonderna. Statsrådettalade om allvarliga konflikter. Det här har skett, trots att vi inomdenna sektor inte har haft motsvarande satsningar på utbildning, utveckling ochforskning som vi har haft på den privata sektorn långt före de s. k.förnyelsefondernas tillkomst. Inom den offentliga sektorn borde vi sålunda hahaftén lugnare utveckling än inom den privata, om fonderna verkligen har haftden dämpande effekt som statsrådet hävdade. Socialdemokraterna har tydligen fått för sig att allaproblem kan lösas bara man inrättar en fond. Jag har tidigare om detFondsverige som vuxit fram på senare tidsagt - låt vara på engelska, eftersom poängen då verbalt och allitterativtlåter litet bättre: There is nocountry in the world beingasfondoffundsasSweden, dvs. att det inte finns något land i världen som är så förtjusti fonder som . I andra sammanhang talar regeringen så gärna om behovet avdecentralisering. Men varför slår man då inte vakt om den decentralisering somvi har inom den privata sektorn, öch låter varje företag självt få bestämma?Det är ju de enskilda företagen som bäst kan bestämma om hur mycket och påvilka områden man bör satsa på utbildning, forskning och utveckling. Jag förstår inte, herr talman, hur man någonsin kommit pånågot så konstigt som dessas, k. förnyelsefonder. Och beteckningenär ju,sakligt sett, helt vilseledande. Vad är det för förnyelse, att statens industriverk istället för de enskilda företagen bestämmer om anslag till utbildning,forskning och utveckling? Det är ju fråga om en klåfingrighet, och denmöjliggörs genom en enorm centralisering av besluten. Här har statens industriverk fattat ca 2 000 beslut omutnyttjandet av dessa s.k. förnyelsefonder avseende 6 000 projekt försammanlagt . Det är ju precis som.i , där man påhögsta nivå sitter och bestämmer vad företagen får göra och inte får göra.Naturligtvis betyder det mer byråkrati och mindre demokrati. Men säg den socialdemokrat som nöjer sig med de s. k.förnyelsefonderna! ordförande, ,har ju redan gått ut och krävt att förnyelsefonderna skall permanentas - ochdet innan en enda krona hade hunnit utnyttjas! Samma uppfattning har därefterframförts av pappersindustriarbetarnas förbundsråd. Och det var ju"Blomman" i Metall som ursprungligen kläckte idén till dessa fonder. Jag vill därför fråga statsrådet : Stårregeringen fast vid uppfattningen att fondmedlen, i den utsträckning de intetagits i anspråk, återbetalas till företagen ? Kan vi lita på attregeringen, om den mot förmodan sitter kvar , kommer att stå emot kravenpå en permanentning av fonderna? Å. , gärna ha ett lika klartsvar som de svar jag kunde få statsrådet var min elev i ,låt vara i nationalekonomi och inte i politik. AnL 13 Statsrådet . Man väljer ju inte,sina lärare, . (HugoHegeland: Inte heller sina statsråd!) Jag beklagar att ser förnyelsefonder somfonder utan förnyelse. Jag har inte lusläst på den här punkten -även om jag ganska har läst igenom en hel del av hans skrifter. Men jagskulle inte bli förvånad om det redan hos finns rätt mycket avde här tankegångarna. Vi kan ju tillsammans försöka ta reda på det, Skälet till att jag tycker att idén med förnyelsefonder ärriktig är att svensk ekonomis och svenskt näringslivs styrka ju är att detfinns en förmåga att ta till vara och utnyttja ny teknik och nya forskningsrön.Det harblivit allt viktigare att kunna göra det. eftersom den tekniskaförnyelsen och föränd- ringensker mycket snabbt i den alltmer internationaliserade värld som vi leveri.Därför blir den internationella konkurrensen desto viktigare. Men för att viskall kunna klara en sådan här förändring, en sådan omvandlingsprocess, är detockså viktigt att de anställda i företagen kan vara med i denna, att de kantillämpa deri nya tekniken och de nya metoderna. Det är viktigt att det skersnabbt. Möjligen har man vant sig vid att göra detta inom många företag. Då ärdet väl desto riktigare att man, när det blir en sådan vinstkonjunktur som detblev och som det är, passar på att avsätta extra medelför den tekniska omvandling som vi nu befinner oss mitt inne i. Det ärutomordentligt betydelsefullt att vi tar den chansen. Det är första gången som jag har hört en mera uttaladkritik mot själva tanken bakom förnyelsefonderna. Jag kan kanske förstå attföretagen inte vill bli av med sina pengar. Men att detta skulle vara enfelaktig inriktning av medel - det förvånar mig att ger uttryckför sådana tankar. Att det har inrättats fonder beror pä att man i ett skededär det finns ganska mycket pengar därigenom kan nå flera syften: dels attpengarna förs bort från löneförhandlingar och från löneglidningen där de skullevålla problem eftersom de ju inte fördelas lika, dels att de sedan kan användasflera år framöver. Det är en stor fördel att vi har ett system och ett tänkandesom medger den typen av avsättningar. frågar: Vore det inte bättre med ettdecentraliserat system? Med ett decentraliserat system menar attföretagsledningen skall bestämma över de här pengarna på vanligt sätt. Men närde anställda kommer med i beslutsprocessen är det inte längre decentralisering.Jag tycker att det är just vad det är. Det är då vi får en decentralisering, enbredare process. Vi får då riktigare beslut i dessa frågor än om företagsledningenensam bestämmer hur man skall använda pengarna. Det är många företag som redankommit till denna insikt. Därför förvånar det mig att gör sigtill tolk för en annan uppfattning. Sedan frågar hur man skall se på detta ominte pengarna utnyttjats när man kommer . Jag skulle vilja säga:Den dagen den sorgen. har inget tytt på att företagen inte kommer attanvända pengarna på ett vettigt sätt. AnL 14HUGO HEGELAND (m): Det gladde mig att höra att statsrådet ocksåhade läst . Läser man rätt kommer man fram tillatt han ville socialisera allt som behövs för att genomföra det paradis haneftersträvade, nämligen ett socialistiskt samhälle. Det är ju inte underligtatt redan han var inne på denna idé. Statsrådet säger att det är nödvändigt med dessaförnyelsefonder för att ta till vara den teknik som vi har sett utvecklas. Huri all världen kunde den industriella revolutionen komma till stånd utanförnyelsefonder, utan statens industriverk och utan särskilda löneministrar?Det är fullständigt obegripligt. Statsrådet säger också att det är fråga om att deanställda skall få vara med och bestämma. Det skall vara decentralisering. Menförnyelsefonderna innebär ingen decentralisering - de anställda får ju intebestämma något. Enligt de paragrafer som handlar om förnyelsefonderna skall deanställda Sedan har regeringen delegerat beslutanderätten till statens industriverk.De anställda bestämmer alltså inte. Däremot kan de mycket väl med stöd avMBL-avtal inom varje företag vara med och bestämma. Det sitter jurepresentanter för de anställda i företagsstyrelsen för varje företag av storbetydelse. Även i företag av mindre betydelse är de anställda med. De haralltså redan denna möjlighet. Det behövs absolut inga förnyelsefonder för attde anställda skall få inflytande över hur företaget använder pengar förutveckling och utbildning. Naturligtvis är enskilda företag mest intresserade av attutbilda sina egna anställda. Vad vet SIND om det? Det ärklart att de: vinstgivande företagen själva bäst vet vad framgången beroi"på, och alla är ju angelägna om att bevara sin konkurrenskraft. Jag kan inte seatt dessa förnyelsefondef kan tillföra något nytt i detta sammanhang. Men låt mig erinra om statsministerns uttalande i ettanförande i . "Förnyelsefonderna är oerhört underskattade. Med sextill har vi resurser att genomföra en av de störstautbildningsreformerna i . Det är den återkommande utbildningen, som vibörjade tala om först ." Tillkomsten, herr talman, av förnyelsefonderna skallsålunda enligt statsministerns sätt att se saken tolkas som ett bevis på detallmänna utbildningsförfallet i - eftersom man behövde dessa 6-9miljarder som man då hoppades på att få. Osökt kommer man att tänka pålovprisandet av de s. k. löntagarfonderna, som ju också sades vara något av detviktigaste som hade hänt svensk demokrati. I tur och ordning skall alla nyafonder som socialdemokraterna inför höjas till skyarna som något av detviktigaste som hänt på resp. område. Nej, herr talman, den svenska modellen blir alltunderligare - och det kommer den att förbli så länge slutmålet för alla dessaunderligheter är visionen, dvs. illusionen,.om ett hägrande socialistisktlyckorike. AnL 15 Statsrådet . Jag tror att skall gå ett varvtill med.Ernst Wigforss, om har tolkat så, att hanvill socialisera allt genom någon sorts förstatligande. Så är det minsann inte- det finner man om man läser . Det finns fler tankar än så,skulle jag vilja säga. I sitt första inlägg tog upp en fråga somjag inte hann beröra. Varför har vi fått en så komplicerad avtalsrörelse på denoffentliga sektorn - sade , om jag förstod honom rätt - när det nuändå finns förnyelsefonder? Det finns förnyelsefonder också på det offentliga området.Men om man hade haft en diskussion om förnyelsefonder som hade inneburit någotmer grundläggande än det beslut som sedan fattades - där man avsätter särskildapengar - så hade det kanske påverkat avtalsförhandlingarna positivt. har detkommit in skrivningar i det offentliga avtalet som jag tycker pekar i riktningmot samma typ av resonemang - att man skall diskutera utbildning, produktivitetoch förnyelsefrågor på ett konstruktivt sätt, så att vi alltså kopplarsamman de här pengarna med viktiga målsättningar inom den offentliga sektorn. säger: Vi klarade väl den industriellarevolutionen i världen utan några förnyelsefonder. Ja, var inte så säker pådet! Detta har att göra med kapitalbildning och med teknikspridning. Men om vilärde oss att' den industriella revolufionen ägde rum , säskulle man kunna säga att vi inte riktigt har den dden på oss i nuvarandeskede. går det snabbare, och för oss är det viktigt att vi kan ta till varaden nya teknik som kommer fram och som sprids snabbt - eller finns fillgänglig:ganska snabbt - och att vi utnyttjar den på det sätt som jag beskrev i mittförra inlägg. Sedan vill jag bara göra några ytterligare kommentarer.Det är ju inte så, att statens industriverk prövar vart och ett av dessaärenden med hänsyn fill hur pass man mellan företaget och de anställda haravvägt insatser för forskning resp. utbildning.