prot · GA0999 · 1986-12-31 00:00:00 — begär alltså åtskilligaatt få sitta i isoleringscell, därför att de inte klarar av trakasserier frånsin omgivning. Missbrukarna, som kan fortsätta sitt missbruk inne påanstalterna, sätter sig ofta i skuld för att kunna betala insmugglad narkotika.Vid frigivning eller permission drivs dessa skulder in med hårda metoder. Oftatvingas den frigivne eller den som är på permission att begå nya brott för attbetala sina narkotikaskulder. Pengarna krävs ofta in med mycket kort varsel. På anstalterna blandas icke missbrukande langare medmissbrukare, och också med sådana som alls inte har med narkotikahanteringenatt göra. Det förekommer faktiskt att interner blir narkomaner under sinanstaltsvistelse. Dessa vidriga förhållanden måste nu bringasatt upphöra. År har i alltmer skarpa ordalag krävt sådanaåtgärder att narkotikatillförseln till anstalterna avskärs. Den socialdemokratiskaregeringen som i valet lovade "att göra rent hus med knarket"står här inför ett uppenbart misslyckande. Alla övriga åtgärder som sätts in inom kriminalvården ochsom vi ofta är överens om - utbildning, arbetsträning osv. - blir ju meningslösa,om inte anstaltsmiljön kan byggas upp fritt från narkotika. Vi har från moderatsida nu reserverat oss mot den slappa politik regeringen för ochkrävt att åtgärder med omedelbar verkan sätts in så att samtliga anstalter blirnarkotikafria. För nästabudgetår har vi i vår reservation avsatt 10 miljoner för de ökade kostnadersom detta kommer att medföra. Vi har ånyo i en reservation angett de riktlinjersom vi menar att vi måste arbeta efter för att åstadkomma resultat. Vi måstesatsa på en differentiering med hänsyn till narkotikabelastning av de olikakategorierna intagna, på olika avdelningar och olika anstalter i kombinationmed inrättande av mindre avdelningar. Detta program måste nu genomdrivas, I detta sammanhang vill jag också peka på att det ärsärskilt viktigt att upprnärksamma reglering av besök, permissioner och annankommunikation internerna har med samhället utanför anstalterna. Det här kantyckas vara hårdhänt, men jag tror det är nödvändiga åtgärder att genomföra, omvi skall få narkotikafri kriminalvård och därmed också få de övriga åtgärdersom vi vill ha i en fungerande kriminalvård genomförda. Att detta sker ärenligt vår mening så angeläget att intresset av att intagna helt garanteraspersonliga, integritet delvis måste ge vika. Vi anser också att de som intas på anstalt medmissbruksproblem måste få medicinsk och annan vård för sitt missbruk. I självaverket är detta uppenbarligen ett bra tillfälle att sätta in vårdinsatser motmissbruket. Möjligheterna att ta till vara tiden i kriminaivårdsanstalt förkonstruktiva insatser mot missbruket förutsätter dock en narkotikafri miljö.Alla behandlingsinsatser av denna karaktär - vård, träning ochutbildningsprogram - blir ju verkningslösa och har också i stort sett visat sigvara det så länge missbruket, smuggling och langning i anstalterna kan fortgå. Det är enligt vår mening nu tid att bryta medsocialdemokratins misslyckade narkotikapolitik. Detta misslyckande är inteminst framträdande när det gäller situationen på anstalterna. Vad som händerpå anstalterna är inget mindre än en skandal. År vi inte beredda att här ifrånriksdagen genomföra de regeländringar och tillföra de resurser som krävs,kämpar kriminalvården och dess personal en hopplös kamp mot narkotikamissbruketsoch narkotikabrottslighetens förnedrande grepp över de intagna. Jag vill med detta yrka bifall till samtligamoderata reservationer i jusfitieutskottets betänkande nr 20, 90HANS i (fp): står bakom detta betänkande, utomnär det gäller avsnittet om narkotikafria fängelser, I reservation 2 har vibegärt förslag från regeringen om ett åtgärdsprogram för att skära avtillförseln av narkotika till kriminalvårdsanstalterna. Förvisso finns det åtskilligt inom vårkriminalvårdspolitik som är svårt att förklara för gemene man. Svårast äremellertid frågorna hur narkotika kan finnas på våra fängelser, hur internerkan ha tillgång till narkotika när de avtjänar ett fängelsestraff hur internerkan skuldsätta sig och återbetala genom att införa knark i fängelset efterförsta bästa permission samt hur vi politiker kan tolerera att intagna kan blimissbrukare som de omhändertas av kriminalvården. Från sida är vi självfallet medvetna om attdet har gjorts ansträngningar för att komma till rätta med det omfattandenarkotikamissbruket på fängelserna. Vi är också medvetna om svårigheterna pågrund av Prot.1986/87:99 att en så stor del av de intagna är narkotikamissbrukare.Hittillsvarande 1 april1987 ansträngningar har trots allamöjliga samordningsorgan, beredningsgrupper ~ ; \ ! osv, som räknas upp avutskottsmajoriteten inte lett till mer än ytterst Kriminalvården , ,, , Kampen för det narkotikafria samhället, som vi alla här iriksdagen omfattar, måste också vara en kamp för att rensa vårakriminalvårdsanstalter från knark. Därför kräver vi ett åtgärdsprogram för attkomma fill rätta med narkotikamissbruket, ett program som skall utarbetas avregeringen, ett program som skall påbörjas och fullföljas utandröjsmål, ett program som tar sikte på lagstiftningsåtgärder, som redogör förmerkostnaderna för kriminalvården och som ger förslag till eventuellaorganisationsändringar - kort sagt ett program som strypernarkotikatillförseln till kriminalvårdsanstalterna. Det finns verksamhet med narkotikafria anstalter.Men nog borde det vara en självklarhet att alla anstalter skall vara fria frånknark. Det är för många obegripligt att vi har en kriminalvård som tillåter attintagna återvänder till samhället lika knarkberoende som när de togs in ochvänder tillbaka till samhället med stora skulder för den narkotikakonsumtionsom de har haft under sin vistelse på anstalt. Man frågar sig: Hur skall man kunna anpassa människor tillett liv utanför fängelsemuren när de lämnar fängelset som missbrukare och denförsta och kanske helt överskuggande tanken gäller var de skall få tag pådroger? Därtill fordras snabba pengar, och de är på nytt inne i brottslig verksamhet.Till vilken nytta har då vården varit? Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservafionnr 2, som innebär ett tillkännagivande om ett åtgärdsprogram förkriminalvårdsanstalterna. 91 (); Det har skett betydande förändringar i vårtsamhälle sedan lagen om kriminalvård i anstalt tillkom 1974, Kriminaliteten harändrat karaktär, bl, a, beroende på narkotikasituationen och våldsutvecklingen.Detta påverkar helt naturiigt förhållandena på kriminalvårdsanstalterna. Jag har i en motion pekat på några förhållanden som detskulle finnas anledning att utvärdera eller göra fill föremål för översyn. Detsom behandlas i detta utskottsbetänkande rör den successiva omplaceringen avintagna från riksanstalt till lokalanstalt, permissionsbestämmelserna ochkvinnor på lokalanstalt. De intagna avtjänar sina straff på riksanstalt om de ärdömda för grova brott och på lokalanstalt i annat fall. Det s. k.normalklientelet skall således placeras på lokalanstalt. Intagna med långa strafftidersom från början placerats på slutna riksanstalter skall överföras förbereda frigivningen. Tanken om en successiv utslussning var säkert riktig. Denmåste dock nu ifrågasättas. Intagna på riksanstalt är ofta straffade för mycket grov brottslighet. Deras vistelse på lokalanstalt kan innebära påfrestningar för anställda och interner som inte uppvägs av positiva förberedelser för dem som friges. Det är därför jag.anser att det kan finnas anledning att utvärdera 120 denna lokalanstaltsplacering. Besöksmöjligheterna är ett viktigt och ibland nödvändigtinslag i strävandena att återanpassa den intagne till ett liv utanföranstalten. På lokajanstalt vistas de flesta interner endast några månader.Under denna tid får de ta emot besök. Med den uppfinningsrikedom som oftaförekommer när det gäller att, som det brukar heta, hjälpa en kompis som ärmissbrukare att få tillgång till narkotika, är det ibland svårt för personalenatt förhindra att narkotika införs via de besökande. Med hänsyn till den kortastrafftiden borde en begränsning till endast anhörigbesök kunna godtas. Enöversyn av reglerna för besök på lokalanstalt bör, därför komma fill stånd. För att kvinnor intagna på anstalt skall ha samma rättfill anstaltsplacering i närheten av hemorten som manliga interner inrättas vidnybyggnad särskilda avdelningar för kvinnor. Det innebär att dessa efterinlåsningen vistas på sin egen avdelning, men att de ärtillsammans med männen. Med den nu rådande narkotika- och våldssituationen kanallvarliga händelser inträffa. Inte sällan förekommer det att de intagna pålokalanstalt har eller har haft närmare relationer till varandra, vilket kanvara en komplicerande faktor. En utvärdering bör därför ske också beträffandedet förhållandet att kvinnor och män vistas tillsammans på vissalokalanstalter. Härmedyrkar jag bifall till reservation nr 1. Våra fängelser måste bli drogfria. För att skydda dem sominte missbrukar droger och ge missbrukare möjlighet att komma ifrånsitt beroende bör kontrollinsatser inom anstalterna accepteras, även om det ienskilda fall upplevs som intrång i den personliga integriteten. Upptäckt avdroger hos intagna eller besökare fill intagna bör leda till kännbara åtgärderfrån kriminalvårdens sida. Indragning av förmåner är ett av de medel som kananvändas för att avhålla intagna från att i anstalt föra in droger. Drogfria anstalter kräver ett planerat agerande fördrogbekämpning inom kriminalvården totalt. bör få iuppdrag att från varje anstalt begära in en plan med åtgärder anpassade tillden enskilda anstaltens behov och förutsättningar. Regeringen bör till redovisa etfhandlingsprogram med förslag om lagstiftningsåtgärder och om budgetmässiga ochorganisatoriska förbättringar. Härmedyrkar jag bifall också till reservation nr 2, 92BIRTHE SÖRESTEDT (s): Inledningsvis vill jag peka på att densvenska kriminalpolitiken grundar sig på, vad en lång rad forskningsstudierdokumenterat, att fängelser som avskärmar de intagna från kontinuerlig kontaktmed det normala samhället avsevärt ökar sannolikheten för missanpassning eftervillkorlig frigivning. Av det skälet har intagna vid kriminalvårdsanstalternamöjlighet till kontinuerliga kontakter med personer, organisafioner ochmyndigheter genom besök, permissioner och vistelser utanför anstalten. Det finnsinget som pekar på att vi skulle nå ett bättre resultat, om vi gör avsteg frånden antagna kriminalpolitiken. Alla är medvetna om balansgången mellan kontrollåtgärderoch rehabiliteringsåtgärder. Åtgärderna har ett inbyggt motsatsförhållande.Detta är ett dilemma. Det är därför som ett mera långtgående kontrollsystem kanfå sådanaeffekter att syftet inte uppnås. Lika litet som narkotikan har plats i samhället, hör denhemma på anstalterna. Vi är alla överens om att anstalterna skall varanarkotikafria. En rad olika åtgärder har vidtagits, olika former av kontrollhar utvecklats för att begränsa narkotikamissbruket, bl.a. specialiserade visitationspatmller utrustade med narkotikahundar, utvidgademöjligheter till kroppsvisitation, utökad kontroll av de intagnas besökare,urinprovstagningar, disciplinåtgärder m. lii, för att bemästra detta svåraproblem. Straffet i sig avskräcker inte missbrukaren från attfortsätta med sitt missbruk, utan ofta fortsätter han under verkställighetenoch även då han avtjänat sitt straff. Det görs både insatser som tidigarenämnts för att förhindra att narkotika kommer in påanstalterna, och det görsinsatser av vitt skilda slag för att förmå missbrukaren att komma till insiktom att ta erbjudanden om hjälp och stöd för att bli fri från sitt missbruk. Tillbetänkandet har fogats fem reservationer, I reservation nr 1 av och de riktlinjer som lades fast i samband med 1974 årskriminalvårdsreform, att även de som är dömda för grova brott, efter ennoggrann prövning i det enskilda fallet, kan få avtjäna den sista delen av sittstraff på lokalanstalt. Just denna grupp som har avtjänat långa straff har oftasvårare att återgå till ett socialt riktigt liv utanför anstalten. Därför måsteförberedelser till för att skaffa bostad och arbete och för att ta kontakt medmyndigheter. Närhetsprincipen inom svensk kriminalvård innebär att man sålångt som möjligt får avtjäna sitt straff nära hemorten. Det är inte mindreangeläget för kvinnorna än för männen. De skall ha samma möjligheter attavtjäna straffet i närheten av hemorten. Utskottet har inte funnit kritiken vara av sådan art attdet skulle behövas någon särskild översyn förutom den löpande tillsyn somkriminalvårdsstyrelsen utövar. Jag måste erinra reservanterna om att det inteär någon absolut rätt att vistas på lokalanstalt. Vid misskötsamhet kan deintagna återplaceras på riksanstalt. Reservanterna vill också begränsa besöksrätten till attendast gälla anhöriga. De regler som finns är noga avvägda, både för attstoppa införsel av narkotika och för att kunna ge den intagne möjligheter tillde besök som krävs ur rehabiliteringssynpunkt. Tillstånd att endast ta emotanhöriga garanterar inget. Påträffas någon med narkotika vid besök beivrasdetta genom polisanmälan. Dessutom sker oftast en noggrann kontroll avbesökarens vandel. I reservation nr 2 och 3 krävs ett åtgärdsprogram motnarkotika på anstalterna. Det finns flera samordnadeorgan med övergripande uppgifter för bekämpning av narkotika. Inom fins en ledningsgrupp meduppgift att följa utvecklingen på området, samordna olika aktiviteter för attbekämpa missbruket och initiera åtgärder mot missbruket. Det är somreservanterna anför självklart att alla avdelningar skall vara narkofikafria,men som jag tidigare påpekade är vårt öppna system i detta sammanhang ettproblem. Reservanterna och jag är överens om att en fortsattdifferentiering och ett inrättande av mindre avdelningar gör det lättare attskilja missbrukare från icke missbrukare.Utskottet har tidigare i betänkande lämnat en utförlig redogörelse för allaåtgärder som vidtagits . Förutom dessa olika åtgärder har kriminalvården startatmotivations-och behandlingsinsatser vid häktena i storstäderna, vid lokalanstalternai storstadsregionerna och vid vissa riksanstalter. Detta sker inom ramen för demedel som är avsatta för samordnande insatser för bekämpning av aids. Deerfarenheter som redovisats från häktesprojekten är att det är mycketovanligt att en missbrukare passerar utan provtagning och kontakt medmotivationsgrupperna. Regeringens särskilda samordningsorgan förnarkotikafrågor, beredningsgruppen för fördelning av aidsmedlen samt dentidigare nämnda gruppen inom kriminalvården har alltså fill uppgift att föreslååtgärder. Sammantaget läggs stora resurser på att förhindra attnarkotika kommer in på anstalterna och att hålla anstalterna narkotikafriagenom kontrollåtgärder, differentiering, små avdelningar, särskilda anstalter,särskilda avdelningar med behandlingskliniker, motivationsarbete på olika sättoch utbildning av personal. Vidare föreslås en vidgad användning av 34 § lagenom kriminalvård i anstalt, 1 reservation 4 av krävs flerbehandlingskliniker för missbrukare. Vi är helt överens om att kriminalvården skall ta tiden ianspråk att motivera fill behandling och också vid behov ge sådan. Därförfinns, förutom vid , som reservanterna pekar på, behandling vid en radriksanstalter: Hinseberg, , , Härianda, Roxtuna, som är specielltavsedd för svårmotiverade intagna, och , för yngre förstagångsdömdanarkotikabrottslingar som inte hamnat alltför djupt i sitt missbruk! Det finns möjligheter att differentiera tilllämplig anstalt. Ingen som är motiverad skall behöva avstå från behandling. Desom döms för narkotikahantering till långa straff har inte alltidmissbruksproblem. I reservation 5 föreslås en ökad medelstilldelning tillkriminalvårdsanstalterna. Utskottsmajoriteten vill peka på att med denbeläggningssituation som råder och de möjligheter som finns att bättreutnyttja anstaltsorganisationen för att nå en jämnare beläggning kan endifferentiering ske på ett tillfredsställande sätt. Vidare har resursertillförts från aidsmedlen till ytterligare insatser mot narkotika. Utskottetanser därför att det inte är erforderligt med ytterligare medel. Sist vill jag något beröra det särskildayttrande som är fogat till betänkandet. Vistelse utanför anstalt enligt 34 § ilagen om kriminalvård, i form av militärtjänstgöring, sker efter samråd mellankriminalvårdsstyrelsen och de militära myndigheterna. De som på detta sätt fårsin militärtjänstgöring är en liten grupp, som varit tämligen konstant.De utgör av beviljade 34 §-placeringar. beviljades 33intagna sådan vistelse. Det kan inte på något sätt påstås att detta skett istrid med lagens intenfioner. Jag vill yrka bifall till justitieutskottetshemställan i betänkandet 1986/87:20 och avslag på samtliga reservationer. 93BJÖRN KÖRLOF (m) replik: , som företräderregeringspartiet, fortsätter med ungefär samma argumentering som har pågåtti men som inte har gett några konkreta resultat ute påanstalterna. Det är rätt som säger, att när vi antoglagen om kriminalvård i anstalt byggde vi upp ett antalprinciper som vi då var ganska överens om. De byggde på en viss öppenhet, påatt man skulle ha närhet och avtjäna straffen - om det inte var för grova brott- på lokalanstalt, man skulle få vidgade möjligheter till permission och på skulle få möjUghet till arbetsträning, studier och utbildning, vilket vivet att stora delar av anstaltsklientelet är i behov av. Vad vi däremot inte visste då men vet nu är att narkotikanhar kommit in i samhället. Det gjorde den med stor kraft under mitten ochslutet av . Vi lever nu med ett svårartat problem inomkriminalvården. Antalet missbrukare inom kriminalvårdens anstalter har faktisktökat , och antalet grova narkotikamissbrukare har ökatpåtagligt. Det program som talade om - det svartagänget, urinprovstagning, restriktivare permissioner osv. -har integett något resultat. Detta är påtagligt. Det räcker att läsa kriminalvårdsstyrelsensårsberättelse för att se att det är på det viset. Det går alltså inteatt komma fram ytterligare på den vägen, utan vi måste ta till andra åtgärderför att stänga anstalterna för narkotika. De åtgärder som då krävs är att skilja av ickemissbrukande langare från de missbrukande internerna. De båda grupperna måstehållas åtskilda om nian inte skall få behålla den anstaltsmiljö vi nu lever med- där de olyckligtvis blandas, både på lokalanstalter och riksanstalter. Det ärdessutom absolut nödvändigt att hålla dem som över huvud taget inte befattarsig med narkotika, varken som missbrukare eller som langare, skilda från dessabåda grupper för att man inte skall riskera att unga interner, som kanske hargjort sig skyldiga till förstagångsbrottslighet, dras in i den här hanteringenoch därmed - som det sades tidigare - löper risk att under sin anstaltsvistelsebli missbrukare. Vi måste således driva ett program med differentiering avde intagna. Vi måste få det därhän att de olika kategorierna kan hållasåtskilda - på olika avdelningar och anstalter. Mycket talar för att en del avdessa grupper kan avtjäna sin anstaltsfid i något större öppenhet än vad somsker . Denna differentiering kostar pengar, och åtgärderna kräverockså olika typer av personal. Interner på permission måste åtföljas, besökenkontrolleras osv. Vi har, till skillnad från övriga borgerliga partier, som vii och för sig är överens med i många andra hänseenden, varit beredda att underdetta budgetår satsa extra pengar för dessa åtgärder. Det förtjänar att understrykas. 94HANS i (fp) replik: Alla de uppräknade kontrollåtgärderna tilltrots, , är det uppenbart att det förekommer stor införsel avnarkotika till kriminalvårdsanstalterna. Vi vet att kriminalvården har svårtatt erbjuda merparten av de intagna en narkotikafri miljö. Det är också uppenbart att missbruket innebär passivitet,både vad gäller arbete och fritidsaktiviteter. Vi vet att missbruket betyderförsämrade relationer mellan de intagna och vårdarna. Vi vet att det förekommernarkotikahandel inom anstalterna, och denna handel är liksom den utanför isamhället ganska grym. Den innebär stora förtjänster för en del - exempelvisför de langare som sitter på anstalterna och inte använder narkotika. Menhandeln betyder stora förluster för merparten av de intagna. Den betyder enskuldsättning - skulder som skall betalas så fort de intagna kommer utanförfängelsegrinden. Jag vill alltså påstå att narkofikan på anstalternamotverkar all rehabilitering över huvud taget. Vi kan satsa hur mycket pengarvi önskar på att få bättre rehabilitering, men så länge det finns illegalnakotika inom anstalterna gör dessa pengar förfärligt litet nytta. Det övergripande målet måste vara att strypa alltillförsel av narkotika. Gör vi inte det har samhället misslyckats. Vi släpperut människor som vi har vårdat i kriminalvårdsanstalter -människor som är beroende av narkotika och som kanske är ännu merberoende av narkotika än när de togs in. Vi kanske släpper ut människor som harblivit narkomaner på anstalterna. Detta är en skam för samhället. Vi måste med det snarastefå ett åtgärdsprogram som tar sikte på att strypa all införsel av narkotikafill fångvårdsanstalterna. 95 () replik: När det gäller reservation 1 anser BirtheSörestedt att allt är bra och att någon utvärdering inte behöver göras. Vireservanter anser dock att det efter det att denna lag har varit i kraft i 13år finns anledning att se över hur lagen fungerar. Det har faktiskt hänt en heldel under dessa , bl. a. med tanke på våldssituationen i samhället - ochgivetvis också inom kriminalvårdsanstalterna - och med tanke pånarkotikasituationen, som diskuteras. Det är därför rimligt att göra enutvärdering för att se hur lagen har fungerat. Därvid bör erfarenheterna tastill vara om någonting behöver ändras. Detta är för övrigt inte ett ovanligttillvägagångssätt - det är brukligt på många andra områden. När det gäller narkotikasituafionen på anstalterna är allapartier självfallet överens om att sådana satsningar bör göras att anstalternablir drogfria. Jag vill gärna i detta sammanhang ge ett erkännande till alladem som arbetar pä kriminalvårdsanstalterna och som gör mycket fina insatserför att begränsa narkotikan där. Reservanterna önskar nu att här iriksdagen få redovisat ett handlingsprogram med förslag tilllagstiftningsåtgärder och de organisatoriska förbättringar som kan göras föratt det skall bli så litet narkotika som möjligt på anstalterna. 96BIRTHE SÖRESTEDT (s) replik; Jag vill först säga till attdet har hänt en del när det gäller kontrollen av besökande.Utskottet behandlade en motion av två centerpartister om placering pålokalanstalt och bristen på platserför kvinnor. Ett enhälligt utskott sade då att kvinnorna skulle ha samma rättsom männen till anstaltsplacering i närheten av hemorten. Utskottet förutsatteockså att kvinnorna ägnas särskild uppmärksamhet vid den fortsatta utbyggnadenav lokalanstalterna. Vad har hänt under detta år som kräver en översyn? Jag vill säga till er alla att ni vet lika väl som jag attförsök till insmuggling av narkotika kommer att fortsätta så länge det finnsnarkotika i samhället, trots långtgående kontrollåtgärder. Vill ni göra avstegfrån den kriminalpolitik som antogs kriminalvårdsreform? Vill ni haanstalterna helt slutna? 97 () replik: kriminalvårdsreform byggde på ettantal viktiga principer, som vi då var överens om. Nya förhållanden haremellertid tillkommit . Det stod då inte klart för oss hur allvarligtnarkotikaproblemet skulle komma att bli och framför allt inte hur allvarligtdet skulle te sig när narkotikan fördes in på anstalterna. De avsteg som krävsfrån kriminalvårdsreform för att förhindra att narkotika kommer in påanstalterna måste vi alltså vara beredda att ta. ger här uttryck för en viss aningslöshetinför narkotikans värld. Grava narkotikamissbrukare har ett beroendeförhållandetill narkotika som gör dem, i vart fall innan de är avgiftade och har kommitpå annan nivå här i livet, nästan desperata. De är beredda att ta till bådegrovt våld och mycket annat för att komma åt narkotika, och det märks påanstalterna.