prot · GA0997 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:97 Förhandlingarnaleddes av tredje vice talmannen. 1 § Justeradesprotokollet för den 20 innevarande månad. 2 § Svar påinterpellation 1986/87:189 om rekryteringen till vårdutbildning har frågat mig om inte påbyggnadsutbildning försjukvårdsbiträden till undersköterskor bör ses som ett statligt ansvar för attkomma upp till en beslutad inriktning på lägsta utbildningsnivå. Vidare frågarIng-Marie vad jag avser göra för att öka rekryteringen fillvårdutbildningen. Dengymnasieutbildade personalen inom hälso- och sjukvården består avsjukvårdsbiträden och undersköterskor/skötare. Inom hälso- och sjukvården finnsi dag också personal som saknar utbildning. Detta gäller främst grupper som komut på arbetsmarknaden - den period då verksamheten kraffigtexpanderade. Personer som saknat grundutbildning har också tillförts vårdenvia olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa grupper erbjuds inomgymnasieskolan - eller komvux - vårdbiträdeskurser om 10 eller 20 veckor.Därutöver erbjuds också inom gymnasieskolan vidareutbildning avsjukvårdsbiträden fill undersköterskor. Den sistnämnda utbildningen är ettårigoch omfattar ca 2 200 utbildningsplatser. Dessakurser fillhör därmed gymnasieskolans s. k. lilla ram. Denna ram kommer avbesparingsskäl att krympa något. Jag har i årets budgetproposition föreslagitatt kurser med stora vakanser och kurser som har ett så specialinriktat innehållatt de närmast kan betraktas som personalutbildning i första hand bör utgå föratt i stället anordnas som uppdragsutbildning. Ibetänkandet "Hälso- och sjukvård inför 90-talet" aktualiseradesfrågan orii undersköterskekompetens skulle vara baskompetens i det egenfligavårdarbetet. Flera landsting omvandlar successivt sjukvårdsbiträdestjänstertill undersköterskebefattningar. Vadså gäller frågan om tillströmningen till vårdutbildningar under de senaste årenär jag medveten om att antalet sökande sjunkit. Inom landstingen pågår därförmånga olika aktiviteter för att försöka stimulera ungdomarnas intresse förvårdyrken. Prot.1986/87:97 ; . Om rekryteringen till vårdutbildning treårigtrekryteringsprojekt för olika vårdutbildningar. Särskilda åtgärder vidtas också för att rekrytera flerpojkar och män till vårdområdet. har av regeringenbeviljats medel för försöksverksamhet med vårdkurser för pojkar efter årskurs8, motsvarande de teknikkurser som anordnas för flickor. En målgrupp som ocksåfått information via tidningar och film om vårdutbildning är de värnpliktiga. När det gäller rekryteringen till vårdlinjen liggerantalet sökande på ungefär samma nivå som , dvs. det finnsfortfarande ett visst överskott av sökande. Regionalt skiljer sig bilden; sämstär rekryteringsbilden i Stockholriis, och län. 2ING-MARIE (); Jag ber att få tacka utbildningsministern försvaret. Båda frågorna i interpellationen skall ses som ett uttryck för den orosom finns för personalsituationen inom framför allt den öppna vården. Tyvärrmåste jag säga att jag inte är riktigt nöjd med svaret. Det pågår en stor strukturomvandling inom hela vårdområdetsom är minst lika omfattande som när det gäller det tekniska området. Grundtanken är att man särskilt inom äldrevården och psykiatrinskall försöka bygga på och stärka de egna resurserna hos människorna och sedankomplettera med vård-, rehabiliterings- och omsorgsinsatser när sådan hjälpbehövs. Vi är nu mitt uppe i genomförandet av sådana förändringar, vilketspeglas i debatten om ålderdomshemmen och i huvudmannaskapsdiskussionernamellan landsting och kommuner. Jag vill särskilt framhålla att omställningeninom psykiatrin innebär en minst lika stor strukturomvandling som inomäldrevården. De förändrade arbetsuppgifterna och arbetsförhållandenaställer väsentligt ökade krav på den personal som skall arbeta inom den öppnavården. Förutsättningar för att det hela skall lyckas är för det första attmänniskor kan känna trygghet i vissheten om att det finns plats och hjälp närde behöver det och för det andra att de kan känna trygghet i att det finnstillgäng till yrkeskunnig personal. har många vistats på institutionerdärför att de inte i alla avseenden har klarat sig helt själva. De anhöriga harkanske upplevt det alternativet som en trygghet och tyckt att det ställt mindrekrav på dem. Vårdtagarna har visserligen känt trygghet i den fysiskaomvårdnaden, men det har ofta också medfört helt förändrade förhållanden och enkänsla av mindre självständighet. Utbildningsministern kan faktiskt med fog säga att dettainte är hans problem - ansvaret åvilar annat departement. Ändå är jumöjligheten att genomföra omställningen av hälso- och sjukvården helt avhängigav tillgången på välutbildad personal. Bristen på utbildad personal inomvården har så länge jag kan minnas varit så gott som - och jag ärsjuksköterska . har det hörts klagomål över attde nyutbildade inte fått fast tjänst, men brist på arbete för dem avde utbildade som är beredda att ta vikariat har egentligen aldrig funnits.Somniareländet inom vården tycks heller aldrig ta slut. tillgriper man kampanjer och rekrytering direkt frångatan. Ministern nämnde själv att man går ut med filmer till t. ex.värnpliktiga. också enkampanj för rekryteringen till vården runt om på varuhus och torg. Det är heltfantastiskt! I har via arbetsförmedlingenen värvningsaktion, som det egna fillsammans medarbetsförmedlingen har problem. Här i sitter det lappar påKonsumbutikernas anslagstavlor om jobb inom hemvården direkt. Det verkar som omplaneringen mellan hälso- och sjukvården, arbetsmarknadsmyndigheterna ochutbildningsansvariga inte fungerar bra. Ännu allvarligare blir situationen när antaletutbildningsplatser inom gymnasieskolan med vidareutbildning avsjukvårdsbiträden till undersköterskor kommer att ytterligare minska genom indragningenav den lilla ramen. Visserligen har utskottet beslutat att neddragningen blir 1000 platser i stället för 4 000 platser-det är en förbättring-men de kurser somSÖ gått ut med till länsskolnämnderna med förslag om neddragningar är redanplanerade ute i landstingen och utannonserade. Det är en väldigt dåligframförhållning. Det allvarligaste, och det som föranlett mininterpellation, är skrivningen i propositionen att "utbildningar som harett specialinriktat innehåll och som i praktiken är avsedda för vissapersonalgrupper hos företagen" speciellt skall drabbas av nedskärningarna.Därmed riskerar dessa nedskärningar att i hög grad drabba just devårdutbildningar som har en annan huvudman än stad och kommun, nämligenlandstingen. På har jag talat med handläggare och även medgeneraldirektören. Man har faktiskt förklarat att det var en olyckligformulering som man använde när man föreslog denna besparing. När nuindragningarna blir mindre till antalet vore det bra om utbildningsministernkunde klargöra att dessa nedskärningar inte bör gå ut över vårdutbildningarna ihögre grad än vad som motiveras av lokala arbetsmarknadsmässiga förhållanden,med hänsyn till efterfrågan på utbildad arbetskraft. Det får inte bli så , bara därför att det är en annan huvudman inom vården, skär bort alla dessautbildningar rakt av. Det vore mycket olyckligt. Min första fråga fick jag fakfiskt inget direkt svar på.Den gällde om det är ett statligt ansvar att grundutbildningsnivån skall varaundersköterskeutbildning. Jag tycker att det är en principfråga. harfattat ett beslut att inriktningen klart skall vara attundersköterskeutbildning är grundutbildningsnivån. Detta kan man knappastuppfatta så, att det är helt upp till varje landsting att medge resurser förden utbildningskapaciteten eller inte. Jag vill därför upprepa min fråga direkttill ministern. 0/71 rekryteringen till vårdutbildning 3Utbildningsminister : Herr talman! Jag anser att det är ettstatligt ansvar att meddela utbildning till undersköterskor. Sådan utbildningfill personer som redan har anställning som sjukvårdsbiträden tycker jag liknarföretagsutbildning eller internutbildning, och då kan det vara lämpligt attarbetsgivaren bekostar utbildningen genom uppdragsutbildning vidgymnasieskolorna. Det är alltså inte fråga om att staten skulle undandra sigansvaret för utbildningen, som kan ges som förut vid gymnasieskolan, men detplatsantal som vi har i gymnasieskolans påbyggnadsutbildningar bordeförbehållas personer som inte har någon anställning, inte har någonarbetsgivare som kan betala för dem. 4 protokoll 1986/87:95-98 Ot77 rekryteringen till vårdutbildning Om man fyller en hel klass med sjukvårdsbiträden som harlandstinget som arbetsgivare och den klassen skall utbildas tillundersköterskor, då är det inte orimligt att anse att skall köpaden utbildningen av gymnasieskolan, på sariima sätt som många andraarbetsgivare får göra. Jag tror det är fördelaktigt för landstingen att fåutbildningen i den vanliga gymnasieskolan, även om landstingen får bekosta densjälva, jämfört med att de försöker organisera utbildningen själva. Beträffande utbildning till sjukvårdens olika områden överhuvud taget vill jag påstå att vi utbildar alla som söker till dessautbildningar och har kompetens för att genomgå dem. Jag är väl medveten om attdet finns brister hos sökande vid vissa skolor, men det beror inte, på att detär något fel på utbildningen vid skolorna utan på att de yrken som det är frågaom inte är tillräckligt attraktiva för att locka sökande. Därför hälsar jag medstor tillfredsställelse att landsting eller andra huvudmän på vårdområdetbedriver olika former av informationskampanjer för att få studerande att ocksåvälja de här aktuella banorna. Sist och slutligen är det emellertid vad eleverna tror omdet yrkesområde som de skall gå till som avgör om de vill välja en utbildningsom leder in i det yrkesområdet. 4ING-MARIE (); Vi fick i alla fall ett klarläggande svar.Det är alltså så att samhället utbildar vårdbiträden på olika vägar dels genomAMS-utbildning-ar, dels genom komvuxutbildningar, som kommunerna står för, delsgenom gymnasieskolan, varvid är huvudman för vårdlinjen. Landstingenskall sedan ta ansvar för vidareutbildningen av dessa vårdbiträden, som alltsåhar fått halva sin utbildning på annat håll, för att ge dem den grundutbildningsom enligt beslut skall gälla för vårdyrkena, nämligenundersköterskeutbildning. Utbildningsministern gav på den här punkten ettklarläggande svar, som kan utgöra underlag för en fortsatt diskussion om deförhållanden som råder. I svaret framhåller utbildningsministern att personal somsaknar grundutr bildning erbjuds vårdbiträdeskurser om 10 eller . Jagtycker att det är litet konstigt att inte dessa korta komvuxutbildningar harnämnts i de besparingsresonemang som förts. Dessa utbildningar är nämligenalldeles för korta. De är något av "epa-utbildningar", åtminstonekurserna . Kurserna är dessutom väldigt olika till innehållet,eftersom det inte finns någon central styrning av innehåll och planering. Detklagas faktiskt ofta på kvaliteten i dessa utbildningar. Trots att det finns en överenskommelse mellan landstingenoch komniu-nerna om att landstingen skall svara för utbildningen avvårdbiträden inom den öppna hälso- och sjukvården bedrivs alltså en omfattandeutbildning inom komvux. Den utbildningen motsvarar som sagt ofta inte de kravpå kunskaper som ställs ute i yrkeslivet. Mot den bakgrunden är det mycket som talar för attkompletteringskurserna för utbildning av undersköterskor skall vara ägnade atthöja kvaliteten på yrkeskunskaperna och att främja stabiliteten inom yrket,varigenom personalomsättningen kan komma att minska. Jag vill i det här sammanhanget peka på fördelen med attplanera så att de som har en längre yrkeserfarenhet får arbeta tillsammans meddem som är yngre och som kommer direkt från utbildningen på vårdlinjen. Detligger ett stort värde i en sådan åldersintegration inom vården. Vi vet dessutom att det krävs både lyhördhet ocherfarenhet av de vårdbiträden i den öppna hemsjukvården som ensamma skall tahand om utskrivna från psykiatriska kliniker och om människor med olika grad avåldersdemens. Mot bakgrund av de förhållanden jag redovisat vill jagfråga: Vilka åtgärder vill utbildningsministern vidta för att se över heladetta utbildningspanorama inom den öppna hälso- och sjukvården? Om rekryteringen till vårdutbildning Anf.5 Utbildningsminister : Herr talman! Som svar på Ing-MarieHanssons sista fråga vill jag helt kortfattat säga att jag trpr att det finnsåtskilligt att göra för att förbättra samordningen mellan olika huvudmän sombedriver utbildning för vårdområdet. Jag tror inte att vi skall ändrahuvudmannaskapet utan i stället vara glada öyer att det är mänga som åtar sigutbildningsuppgiften. Men den vanliga gymnasieskolan med desspåbyggnadsutbildningar, arbetsmarknadsutbildningen liksom även den utbildningsom ges av landstingen själva kan behöva samordnas. Anf.6, (): Jag tackar för det svaret, som jag tycker varpositivt. Jag är helt överens med utbildningsministern om att det inte krävsnågon ändring av huvudmannaskapet, men det krävs en samordning och en bättrehelhetsplanering. Jag vill peka på en sak när det gäller rekryteringen tillvårdyrkena. Den frågan har vi inte hunnit gå in närmare på. Rekryteringenhänger naturligtvis nära ihop med vårdyrkenas status. Ju fler det är sorn haren otillräcklig utbildning, som känner osäkerhet och som lämnar yrket därföratt de inte klarar av arbetssituationen, desto lägre status får yrket. När det gäller civilingenjörsutbildningen och andrautbildningar inom det tekniska området har utbildningsministern på ettföredömligt sätt satt in extra resurser för studiestöd, längre studietider ochöverbryggningskurser. Att förbättra kvaliteten i de tekniska utbildningarna ochatt förbättra rekryteringen till de tekniska yrkena är åtgärder som får kostaoch som man satsar på. Det är bra. Men också när det gäller vårdutbildningarnabehövs det en ingående analys. Varför slutar man inom vården? Varför söker maninte till vården? Hur kan man förbättra förhållandena och statusen inomvårdyrkena? Jag tycker att skillnaden i vilja mellan att satsa påteknik och att satsa på vård gör att det ser ut som om man hade olika syn påkvinno- resp. mansdominerade yrken. Slutligen hoppas jag att man i samband med den pågåendeÖGY-översynen inom departementet skall kunna undersöka möjligheterna tillsamordning mellan vårdlinje, social servicelinje och konsumtionslinje. är i denkombinationen som vi väsentligt skulle kunna förbättra förhållandena utifrånen omstrukturering av vården. Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar på interpellation 1986/87:182 och fråga 1986/87:458 om hemvårdsbidraget har - med anledning av attriksskatteverket förklarat som sin uppfattning att det s. k. hemvårdsbidragetär skattepliktigt för mottagaren - genom en interpellation frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser att vidta för att hemvårdsbidraget även ifortsättningen skall kunna möjliggöra en kostnadseffektiv och uppskattadservice/vårdform. utgår därvid ifrån att hemvårdsbidragethittills varit skattefritt. har frågat socialministern vilka åtgärder somhon ämnar vidta för att neutralisera de negativa effekterna av riksskatteverketsbeslut beträffande hemvårdsbidraget. fråga har överlämnats tillmig. Jag besvarar interpellation och fråga i ettsammanhang. Som framhåller i sin interpellation fyllerhemvårdsbidraget en begränsad men för vissa människor väsentlig funktion. Mendet är också viktigt att sätta in hemvårdsbidraget i sitt sammanhang.Hemvårdsbidraget och andra former av stöd till anhöriga är ett komplement tillden avgiftsbelag-da kommunala . En väl fungerande hemtjänst därsysslorna utförs av yrkeskunnig fast anställd personal ger i de allra flestafallen den bästa servicen och den tryggaste vården både för den vårdbehövandeoch för den som utför arbetet. I vissa fall kan objektanställning av en anhörigeller annan närstående vara att föredra. Detta kan vara ett bra alternativexempelvis i utpräglad glesbygd eller när den vårdbehövande av något skäl intevill eller kan utnyttja den kommunala . 1 några fall kanhemvårdsbidraget vara det som bäst uppfyller önskemålen hos den som behöverhjälpen. Det väsentliga är att ge de hjälpbehövande valfrihet att själva väljaden form av hjälp de vill ha. Jag har erfarit att äldreberedningen (dir. S1981:01) inom ramen för sitt utredningsarbete rörande de äldreslevnadsförhållanden kommer att ta upp frågor angående och andrastödformer. Beredningen beräknas lämna sitt slutbetänkande . Jagvill därför inte nu ytterligare kommentera behovet och utformningen avhemvårdsbidraget. När det gäller den skatterättsliga behandlingen avhemvårdsbidraget är rättsläget inte så entydigt som har uppfattatdet. uttalande - om skatteplikt för hemvårdsbidraget -härrör från en skriftväxling med våren 1986.Riksskatteverket gjorde i sammanhanget reservation att frågan om skatteplikt ärsvårbedömbar. rådde att göra en framställningtill om lagstiftning i frågan. En sådan har därefter inkommittill från . Regeringenkommer att ta ställning till denna framställning och äldreberedningens förslagi ett sammanhang. 8 (): Jag tackar finansministern för ettkonstruktivt svar, och jag hoppas att det skall visa sig också vara ettpositivt svar. Finansministern slår fast ätt hemvårdsbidraget i vissafall kan vara det som bäst uppfyller önskemålen hos den som behöver hjälpen. Finansministern understryker också vikten av att ge dehjälpbehövande valfrihet att själva välja den form av vård och hjälp de villha. Frågan om hemvårdsbidraget är skattepliktigt eller intesäger finansministern är svårbedömbar, I avvaktan på äldreberedningens förslag och eventuelltkommande lagstiftning avseende skattskyldigheten för hemvårdsbidrag villfinansministern inte ta ställning i frågan eller ytterligare kommenterabehovet och utformningen av hemvårdsbidraget. Jag kan ha förståelse för att finansministern inte nu villbinda upp sig i detalj, men det behövs definivt ett förlösande ord frånfinansministern här . Jag skall försöka förklara varför. har rekommenderat kommunerna attdra av preliminärskatt på de hemvårdsbidrag som betalas ut under 1987.Samtidigt rekommenderar man att kommande taxering av hemvårdsbidrag överklagas,så att en slutlig prövning får ske av skattskyldigheten. Resultatet av detta agerande har blivit atthemvårdsbidraget kraftigt reducerats genom skatteavdrag. Många gamla människorupplever att de i sitt liv krävs på skatt. Gamla och anhörigaupplever det hela som en direkt bestraffning för de insatser de gör - insatsersom är oerhört prisvärda för oss skattebetalare. Objektanställningar och hemhjälp, somfinansministern talar om, ger kostnader som i flertalet fall är tio gångerstörre eller t. o. m. mer. Det är alltså ekonomiskt, men också socialt, mycketvälmotiverat att till fullo behålla pensionärernas valfrihet vad gällerhemvårdsbidraget. Med nuvarande oro, osäkerhet och irritation raseras snabbtförutsättningarna för väl fungerade hemvårdsbidrag. Detta får inte ske. Jagtror att finansministern delar min uppfattning i det avseendet. Jag tror också att ordningen och arbetsron skulleåterställas om finansministern klart deklarerade som sin och regeringensmening, att i avvaktan på äldreberédningens förslag och eventuellt kommandelagstiftning i ärendet bör hemvårdsbidraget betraktas som en skattefri ersättning.Tidigare praxis bör alltså tillämpas tills vidare. Detta skulle lugna många oroliga pensionärer, gekommunerna en klar handlingslinje och bespara taxeringsmyndigheterna mycket ochobehagligt arbete. Kan jag få finansministerns klara besked här och ? 9 (): Jag ber också att få tacka finansministern för svaret. Sedan våren 1986har, enligt finansministerns svar, oklarhet rått på den här punkten, och manhar satt praxis ur spel. Prot.1986/87:97 . kommit meden framställning till regeringen. Jag tycker det är beklagligt att det har tagit så långtid. Det här är nämligen en fråga som berör många. Även om de är få iförhållande till den totala servicen i hemmen, är det ganska många som berörsav hemvårdsbidragen. Det är beklagligt också ur den synpunkten att vi i daglever i en situation där vi arbetar med s.k. utslussning från institutionertill eget boende, någonting som vi alla ställer oss bakom rent principiellt.Det här har satt speciell press på , och det har inneburit att mångakommuner har en underdimensionerad hemtjänst. Det har också inneburit väldigasvårigheter att rekrytera personal till , inte minst istorstadsområdena. som behovet att anhörigvård i enlighet med denövergripande principen om utslussning blir större än det har varit tidigare,kommer man från med den här åtgärden och säger att det ärsvårt att bedöma huruvida gammal praxis skall gälla eller inte. Detta vänderupp och ned på mycket i de gamla människornas situation och när det gällersituationen för dem som har gett vård åt gamla människor ute i vårt land. I finansministerns svar ligger också, tycker jag, envärdering av å ena sidan hemtjänstpersonalens arbetsuppgifter, å andra sidananhörigvården som sådan. Det slås nämligen klart fast att i dé allra flestafall är det bästa alternativet - man pekar på yrkeskunnig personal,fast anställd personal osv. Jag vill understryka att fast anställd yrkeskunnigpersonal i utför ett utomordentligt värdefullt arbete. Jag tror attdet skulle vara synd om man utifrån ett sådant här interpellationssvarundervärderar anhörigvården och dess betydelse för många människor - för mångagarnla och handikappade - som har valt just anhörigvården. Jag vill fråga finansministern: det någon värderingi svaret som innebär att regeringen är på väg att ompröva inställningen tillanhörigvård generellt sett, och anser finansministern rent generellt atthemvård via är det bästa? Det är värdefullt om jag kan få ett svarpå den frågan, med tanke på formuleringen i interpellationssvaret. Sedan vill jag i likhet med lyar fråga omfinansministern är beredd att låta den gamla praxisen gälla. För det är väländå så, finansministern, att det tar innan äldreberedningensförslag kommer att kunna sättas på pränt och utgöra ett beslutsunderiag förregering och riksdag? Det är helt orimligt att de människor som berörs avhemvårdsbidraget skall behöva leva i okunnighet så . Jag tror därför attdet är nödvändigt att finansministern ger ett klart besked i dessa frågor. Iannat fall måste finansministern här säga hur länge det dröjer innanäldreberedningen blir färdig med sitt arbete, så att man vet när man kan få ettklart besked. Det är helt otillfredsställande att reglerna på detta vitala områdeär så krångliga att t. o. m. måste säga att detta ärsvårbedömt. På det sättet får ju många människor - gamla och vårdbehövande -ute i landet leva i okunnighet om praxis . Mina tvåfrågor är alltså; Ärfinansministern beredd att låta nuvarande praxis gälla? Kanfinansministern ge mig ett besked om regeringens principiella syn påanhörigvården som sådan? Om det är så, att regeringen generellt prioriterarhemtjänstvården, vilka Prot. 1986/87:97 åtgärder vill då regeringen vidtaför att få att fungera bättre? Detta gäller just iett skede där behovet av vård hemma är större än tidigare beroende pä detarbete som pågår med en utslussning från institutionerna. och vill att jagfrån denna bänk i skall utfärda direktiv till landetstaxeringsmyndigheter om hur en viss lagstiftning skall tillämpas. Jag finnerdenna begäran något märklig. Vi har ju ett konstitutionsutskott och, dettautskott är febrilt sysselsatt med att förhöra den ena medlemmenav regeringen efter den andra huruvida ministerstyre har ägt rum, huruvidanågon har överträtt grundlagens befogenheter vad gäller ett enskilt statsrådsinblandning i myndigheters tillämpning av lagstiftningen. Och just i dessadagar,väljer ni alltså att i kammare begära av mig att jag här mereller mindre skall stifta en lag. Jag begär något större konsekvens avriksdagens ledamöter än den som här visas. Vad jag kan lova är att jag, såsnart äldreberedningens förslag föreligger och vi får ett begrepp om vilkenutveckling inom område som kan komma att äga rum, skall föreläggaregeringen förslag om en lösning av skattefrågan.