prot · GA09117 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:117 Förhandlingarna leddes till en början av tredje vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för . 1 TREDJE VICE TALMANNEN: I enlighet med rekommendation av talmanskonferensen tarmorgondagens arbetsplenum sin början . 3 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Härmed anhåller jag om entledigande från uppdraget somsuppleant i socialförsäkringsutskott fr. o. m. . Kammaren biföll denna anhållan. 4 § Företogs till avgörande justitieutskottets betänkanden1986/87:23 och 25 samt näringsutskottets betänkande 1986/87:25 (beträffandedebatten i dessa ärenden, se prot. betänkande 23 Punkt 1 Mom. I(medelsberäkningen och antagning av polisaspiranter) Utskottets hemställan bifölls med 163 röster mot 151 förreservation 1 av KarinAhrlandm.fi. Lades till handlingarna. 1986/87:117 Punkt 4 Mom. I (medelsberäkningen ochantalet polismanstjänster) Först biträddes reservation 2 av m.fl. med 75röster mot 39 för reservation 3 av och . 198ledamöter avstod från att rösta. Härefter bifölls utskottets hemställan med 203 röster mot71 för reservation 2 av m. fi. 40 ledamöter avstod från attrösta. Mom. 2 (fördelningen mellan polismyndigheter) Utskottets hemställan bifölls med 258 röster mot 42 förreservation 4 av och . 12 ledamöter avstodfrån att rösta. Mom. 3 (åtgärder mot våldsbrottsligheten) Utskottets hemställan bifölls med 162 röster mot 152 förreservafion 5 av m. fl. Mom. 4 (kvarlerspolisverksamheten) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 6 avKarin Ahrland m. fl. - bifölls med acklamation. Övriga punkter och moment Utskottets hemställan bifölls. betänkande 25 Punkt 2 Mom. 3(delegering vid domstolarna m.m.) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 1 avKarin Ahrland och i - bifölls med acklamation. Utskottets hemställan bifölls med 240 röster mot 70 förreservation 2 av m.fl. i motsvarande del. 1 ledamot avstod frånatt rösta. Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 2 avBjörn Körlof m. fl. i motsvarande del - bifölls med acklamation. Mom. 5 (det totala antalet nämndemän) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 3 avKarin Ahrland m. fl. - bifölls med acklamation. Mo/n. 7 (stöd till nämndemannaorganisationer) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avElving och - bifölls med acklamation. Punkt 4 Prot. A/ow. 2(specialdomstolar m. Utskottetshemställan bifölls med 162 röster mot 151 för reservation 7 av ' m, fl. Övriga punkter och moment Utskottets hemställan bifölls. Mom. I(mål för tekopolifiken) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 1 avIvar och - bifölls med acklamation. Mom. 4 (anslag till Industripolitiska åtgärder förtekoindustrin) Först biträddes reservation 2 av m. fl.med 121 röster mot 40 för reservation 3 av och ledamöter avstod från att rösta. Härefter bifölls utskottets hemställan med 162 röster mot111 för reservation 2 av m. fl. 39 ledamöter avstod från attrösta. Mom. 5 (importbegränsningar) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avChrister Eirefelt m.fl, - bifölls med acklamation. Mom. 6 (begränsningsavtal med ) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 5 avChrister Eirefelt m.fl. - bifölls med acklamation. Mom. 8 (ursprungsmärkning av kläder) Hemställan Utskottets hemställan bifölls med 283 röster mot 22 förhemställan i reservation 7 av . 7 ledamöter avstod från att rösta. Utskottets motivering - som ställdes mot den i reservation6 av m. fl. anförda mofiveringen - godkändes med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 1986/87:25om hjärnrelaterade dödskriterier m. m. 1986/87:79). Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. 2 (): Barnet springer över somraarängen. Detstannar plötsligt under den stora eken. Under det lummiga trädet liggeren liten fågel död. Barnet tar varligt upp fågeln i sin hand, smeker den, gårfram till trädets stam, lägger fågeln mellan knotiga rötter, står , gårsakta därifrån, möter åter den svenska sommaren. Vad är det som har hänt i den svenska sommarhagen? Det äri och för sig ingenting speciellt utan något ganska naturligt, något som vialla har upplevt. Det lilla barnet, den lilla människan, har på sitt sätt möttdöden. Den lilla människan har på sitt sätt känt igen döden. Den människanhar på sitt sätt visat respekt för döden. Livet och döden möts i naturen, hosmänniskorna i vår vardag. Det betänkande som vi nu behandlar här iSveriges riksdag är ett alldeles speciellt betänkande. Vad är det för frågorsom kommer igen och som känns igen i samband med överläggningarna ? Jo,det är precis samma frågor som mötte det lilla barnet. Vem känner igen döden?På vilket sätt skall vi visa respekt för den döde? Vem äger den döde? Regeringen föreslår i propositionen införandet avhjärnrelaterade dödskriterier. Det innebär att en människa skall anses som dödnär hon totalt och oåterkalleligt har förlorat all förmåga att förena ochsaraordna kroppens funktioner - fysiska och psykiska - till en fungerandeenhet. Detta inträffar när alla funktioner i stora hjärnan, lilla hjärnan ochhjärnstaramen totalt och oåterkalleligt har fallit bort. Det är detta som kallas"hjärndöd". Frågan om införande av hjärnrelaterade dödskriterierberör synen på såväl döden som det mänskliga livet. Om vi ser på frågan konkret kan vi konstatera att det ärmellan 200 och 700 fall som kommer att direkt beröras av det nya, hjärnrelateradedödsbegreppet, om så beslutar. Det är en mycket liten del av detotalt ca 90 000 dödsfallen per är i vårt land. Den praxis som gäller innebär all respiratorn stängs avnär medicinsk behandling är meningslös - döden inträder då efter en kort stund.Den åtgärden vidtas ofta efter samråd med anhöriga. Enligt den nu gällandeordningen rör det sig således inte om långa behandlingstider när det gällervård av s.k. hjärndöda patienter. I respiratorn kan en människa i deltatillstånd leva . Enligt en undersökning sora gjorts i i Japanhar det visat sig att om man vidtar extraordinära åtgärder - t. ex. sätter indropp med särskild näring till patienten - kan en patient leva drygt sju veckorinom ramen för hjärndödsbegreppet. Det här är en myckel allvarlig fråga. Det ären djupt etisk fråga. Det är en fråga om hänsyn till och respekt för deenskilda människornas integritet. Varför skall vi när det gäller frågan om livoch död fatta beslut i riksdag? Personligen har jag den bestämda uppfattningen all orsakenär transplantationskirurgin. Vi skulle aldrig ha tagit upp den här frågan tilldebatt i riksdag om inte detta klara saraband mellantransplantationskirur- gin ochhjärnrelaterade dödskriterier hade funnits. Jag tycker att del är fel attförsöka gömma detta klara samband, eftersom det finns och existerar. Det ärärligare att tala om attdet finns. Det är ärligare att stå för det. Detäräriigareatt ge allmänheten information om det. Detta innebär inte att jag är omedveten om att mångamedicinare och forskare inom det medicinska området ser frågan omhjärnrelaterade dödskriterier som en speciell fråga och att sambandet medtransplantationskirurgin enligt deras uppfattning inte finns. Jag respekterarden synen, men enligt min åsikt skulle vi i riksdag aldrig fatta ettpolitiskt beslut i frågan om inte detta samband hade funnits. Vi skulle i såfall inte behöva göra det - det vore helt meningslöst. Den fråga som obönhörligt inställer sig är: Skallriksdagen fatta beslut om liv och död? Är frågan ora liv och död en fråga förpolitiker? Är det en fråga för parlamentariska församlingar? Jag har den bestämda uppfattningen alt detta inte är enfråga som lämpar sig för politiska beslut. För mig är det en klar absurditetatt vi skall ställas inför den frågan i riksdag. Vi kan inte fattamajoritetsbeslut i djupt etiska frågor, där vi vet att människor, kanskemajoriteten ute i de breda folklagren, har en helt annan uppfattning änmajoriteten i riksdag. Vi kan inte göra det när det gäller den härfrågan helt enkelt därför att den har en oerhört stor dimension för mångaenskilda människor. Det är här fråga om respekt för och hänsyn fill denenskildes integritet. 1 den här frågan råder klart delade meningar - biologiskt,religiöst och etiskt. Vi vet att så är fallet ute bland allmänheten. Låt migcitera vad skrev i gårdagens ledare beträffande beslut i om hjärnrelaterade dödskriterier och om liv och död: "Det borde inte få ske. En lagstiftning borde inte pådet sättet få ingripa i våra djupast liggande värderingar. Det är själva vårlivssyn som berörs. Konsekvenserna gäller den människouppfattning som skallråda i vårt samhälle," Vi vet att uppfattningarna är klart delade också blandsjukvårdspersonalen - bland läkarna, sjuksköterskorna och annan vårdpersonal.Jag vill inte undervärdera Läkaresällskapets.eller Läkarförbundetsmajoritetsställningstagande i frågan. Jag respekterar det. Men vi vet attstora grupper läkare i landet har en annan uppfattning. Vi har t, ex. Läkaremot hjärnrelaterade dödskriterier, som leds av , , somär läkare, skrev i landstingens tidskrift härförleden: "För mig är en människa med total hjärninfarktlevande. Jag ser med egna ögon att patienten lever, är varm, blodet cirkulerar,njurar och tarm fungerar. Hur ska jag kunna förklara den människan död?" "Men döden låter sig inte definieras. Den kräveringen avancerad röntgenundersökning för att fastställas och ingetmajoritetsbeslut i för att genomföras." Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund harfattat ett majoritetsbeslut emot att skall fatta beslut i frågan. Jagciterar ur SHSTF:s skrivning: "SHSTFser döden som en process. När hjärnan dör försvinner också alla Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. förutsättningarför fortsatt liv. Människan är döende. Cirkiilationen upphör och kroppen dörinom , beroende på medicinska insatser och individ. Människan dördefinitivt när respiratorbehandlingen upphör." I reservation nr 1 återfinns vårargumentering emot att skall fatta beslut i denna känsliga fråga. Jaghar tidigare pekat på att detta är en fråga av djupt etisk dimension. Dethandlar här om varje människas integritet, även om det bara är ett fåtal somdirekt kommer att beröras. Här finns konflikter i uppfattningen av begreppetdöd och begreppet döende. Patienten ligger där i respiratorn, förväldigt många människor vid liv. Hjärtat slår, kroppen är varm, ämnesomsättningenfungerar till viss del. Tarm, avföring fungerar till viss del. De anhöriga håller den varma handen. Desäger: Men han är ju inte död!Jag ser det ju själv, han är ju inte död. Enligt propositionen skall riksdag fatta majoritetsbeslut- han är död. Vem skall känna igen döden? Skall döden fr, o, ra, dettabeslut bli en expertfråga? Var finns de anhöriga? Var finns de andra, de många,som fr, o, m, denna dag inte kan känna igen döden. Jag tycker att det är oerhört viktigt att viser människan som en helhet, en helhet mellan hjärna, förstånd, intellekt -mellan kropp och funkfion, mellan muskler, ämnesomsättning. Det är oerhörtviktigt att vi ser människan som en helhet när det gäller kropp, själ och ande.Vi får inte undervärdera kroppens, funktion och den mänskliga kroppen i dentotala mänskliga relationen. Vi vet att väldigt många av de fall som bliraktuella efter ett riksdagsbeslut berör människor som t.ex. efter en svårolycka har förlorat alla hjärnfunktioner, är hjärndöda. Lät mig citera vadMonica , som hade förlorat sin son efter en svår trafikolycka, skrev iExpressen : "Hanlevde fast hjärnan var utslagen. Innan detta hände oss, har vi talat om attdet nog är rätt att betrakta en människa som död, när hjärnan inte längrefungerar. Det var dådet. vet vi att vi aldrig kommer att tänka så igen." Väldigt många barn och föräldrar har stått inför sammasituation, står inför samma situation. Varför skall vi i riksdagundervärdera deras känsla, deras förnuft? Någon har sagt: Att få hålla den döendes hand irespiratorn är fråga om ett sorgearbete. Vi vet hur viktigt det är med ett välfungerande sorgearbete för att inte olyckan, tragiken, skall följa med helalivet. motion som har inlämnatåterges en dikt av . Jag citerar en av stroferna: Hjärtpunkten finner vi alltjämt i hjärtat, därSkaparen själv nedlagt sin lag, som, omden följs, hindrar oss från att reduceras tillkuggar i en värld av hjärtlöshet. Detta var en syn på relationen mellanhjärndöd och hjärtdöd, en syn som vi inte får negligera. Statsrådet säger i propositionen att man inteskall ta hänsyn till anhörigas reaktion. Har fattat beslut, skallrespiratorn stängas av, oaktat vad de anhöriga tycker. Här möter vi denrationalistiska människosynen personifierad. Utskottets majoritet har mjukatupp skrivningen och framhåller att man måste ta hänsyn också till anhöriga.Det gäller att nämna saker vid deras rätta namn, och detta är en oerhört viktigfråga för många. Riksdagsbeslut behövs inte. Det finns inga juridiska krav påriksdagsbeslut. Det har bl. a. klart uttalat. Justitieombudsmannenhar också sagt att det är en ytterst olämplig fråga för riksdag attfatta beslut i. Låt mig peka på några konflikter, allvarliga konflikter. SHSTF,sjuksköterskornas och annan sjukvårdspersonals organisation, varnar för att omriksdagen fattar ett beslut i den här frågan, sä kan respekten för och filltrontill sjukvården undermineras. Det blir svåra relafioner mellan anhöriga ochvårdare. Svårigheter i det avseendet finns , det skall inte förnekas, menrisken finns att de blir större, eftersom man inte skall ta hänsyn tillanhöriga på samma sätt som . har fattat beslut om att människan är död, men enligttransplantationslagen lever organen. Hjärtat lever, njurarna lever, lungornalever osv. - hos den döda människan. Nästa konflikt:Undantag från döden. Vad är det för någonting? Det har vi väl aldrig haft? Omriksdagen fattar detta beslut, säger rikes lag att vi i princip gör tvåundantag från döden. Det ena undantaget utgår från transplantationskirurginsbehov - då skall man hålla den döde "vid liv". Nästa undantag skallgöras om den döda är gravid. Undantag från döden - hur är det möjligt? Det kommer attbli så efter riksdagsbeslutet. Vårda de döda - det har väl aldrig hänt?Beroende på dessa undantag från döden komraer emellertid svensksjukvårdspersonal i fortsättningen att vårda döda. Här är både statsrådet ochutskottsmajoriteten osäkra, och därför skall frågan om formerna för hur manskall vårda de döda utredas. En oerhört svår konflikt gäller obduktionen. Statsrådetsäger att han inte kan tänka sig att obduktion skall företas på en s. k.hjärndöd. Utskottet markerar hårdare att obduktion inte skall förekomma på endöd enligt hjärndödskriteriet. Vad visar detta? Det visar återigen en konflikt.Det finns ingen laglig skyldighet att inte obducera, eftersom vederbörande ärdödför-klarad. Obduktion kan företas, för vederbörande är ju död, trots atthjärtat slår och cirkulationen fungerar. Här tvekar både statsrådet ochutskottsmajoriteten och menar att så långt kan vi ändå inte gå. Äterigen enetisk konfliktsituation! Det ligger klart inbyggda motsägelser i detta beslut.Enligt min uppfattning måste döden definieras som frånvaro av liv. Riksdagenkan infe sätta sig över detta faktum. Vem skall bestämma över den döde? Är dendöde samhällets egendom, är den döde statsegendom? Detta är en djup etisk fråga, en fråga om integritet. Härfår vi inte sväva på målet. Integriteten får inte upphöra i samband med döendeteller efter Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Vi måstevisa också den dödes integritet klar respekt. Låt mig gå över till transplantationslagen.Vi har i reservation 9 sagt att transplantation skall kunna förekomraa. Vi ärpositiva till läkarvetenskapen. Det är inte sä, som man skrev i ett ledarsticki en av de större morgontidningarna , att de som förordarhjärtdöd även fortsättningsvis ger utslag för en viss antiintellektualism. Jaghävdar att vi inte står för någon antiintellektualism. I fråga om transplantation är det två viktigadubbelrelationer vi vill slå fast: Den ena är dubbelrelationen mellan mottagareoch givare, den andra den mellan samhället och den enskilde. Det är någonting väldigt fint om en människa är beredd attdonera organ i det lägel då vederbörande inte själv kan tillgodogöra sig sinaorgan, men detta skall då ske efter ett aktivt samtycke. Den enskilde skallsjälv bestämma över sin situation. Jag tror att det tillvägagångssätt som vi förordar skullevara betydligt riktigare. Det skulle innebära att vi finge en öppnare debatt omtransplantationslagen och om de förutsättningar som anges. Varje människaskulle kunna möta denna fråga och själv ta ställning. Då skulle vi få enmänskligare relation mellan vetenskap och människa, i stället för att sitta häri riksdag och fatta ett a priori-beslut ora att stänga denna relationmellan vetenskap och människa. , herr talman: Jag vill klart understryka att jagvisar mycket stor respekt för dem som har en annan uppfattning än den jag självhar. Jag ifrågasätter inte deras ärliga avsikter. Vad jag har sagt är minuppfattning. Jag anser att döden inte kan avgöras genom majoritetsbeslut i enpolitisk församling; Jag anser att det här finns klara konflikter - biologiska,etiska, känslomässiga. Här är det fråga om den enskilda människans innerstakänsla och integritet. I vår kulturkrets har vi alltid haft och har respekt fördöden. Vi har känt igen den. Vi har stått frågande inför den. Vi lyfter påhalten för den döde, vi böjer_huvudet i respekt och vördnad. Sambandet ochnärheten mellan liv och död finns där - vördnaden för det oundvikliga. Det ärmänniskan förelagt att en gång dö. Med detta ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 1,5,7, 9 och 13 i utskottets betänkande. I detta anförande instämde , , , i , i ,, , , , ,, , , , , , , och (allam) samt och (båda fp). 3 (): Först vill jag säga att del är högstbeklagligt all det statsråd. som har det främstapolitiska ansvaret förbeslutet) en sä här viktig fråga inte kan vara närvarande i kamniaren och deltai debatten. om dödsbegreppet överlämnades till regeringen , tycktesenighet råda orh att étt beslut om nya dödskrilerier inte skulle forceras fram,Alla politiker sora uttalade sig i frågan, inkl, socialrainister GertrudSigurdsen, underströk politikernas ansvar att ta hänsyn till den stora ochoroliga opinion som fanns. Vi måste skynda långsamt, sade man. Ett beslut omnya dödskriterier måste föregås av en öppen och bred debatt bland allmänheten,och ett beslut i i den här frågan måste vara djupt förankrat hos detsvenska folket. Så sademan då. Tiden har visserligen gått, men någon bred debatt harknappast förekommit. Vad nian saknar är en angelägen strävan att föra ut dettatill alla människor, eftersom döden är en händelse som förr eller senare beröralla. Den kommer oss nära dä våra anhöriga och våra vänner går bort, och dödensfaktum finns sedan närvarande i våra liv, både som ett levande förflutet ochsora ett faktum om framtiden. Att bli medveten om döden är ett nödvändigt inslag imänniskans mognadsprocess. Döden är ingen perifer sak, sora raan kan skjutaundan. För flertalet människor intar den dä och då en central plats imedvetandet. Att det förhåller sig så viithar både litteratur och musik ora.Det är ett rikt upplevelseinnehåll som är grupperat kring döden, vare sig dödenupplevs som en befriare från svåra lidanden eller som en förstörare av vad somär värdefullt och vackert. När man nu återigen inom sjukvården och annorstädesbetonar människans rätt att dö en värdig död, är del för alt man villåtererövra en viktig aspekt på livet som har riskerats att tappas bort. Trotsdödens bittra faktum är det som om man vill markera människovärdet trots allt,in i det sista. finns det ett stort intresse hos föräldrar att ocksåfäderna skall få uppleva barnens inträde i livet vid förlossningar; Mänga fäderhar vittnat om den fullkomligt outsägliga känsla man upplever vid ett sådanttillfälle. Det är dä inte konstigt att rätten till en värdig död utgör denandra polen, som vi raäste värna om: att närstående anhöriga har rätt alluppleva döden som ett gränsöverskridande, att man följer den döende fram tillett slut, när man fär konstatera att livet har flytt och hjärtat stannat. Detta att vanliga människor har ett intresse av att få upplevaett barns födelse och inträde i livet och en nära anhörigs död och utträde urlivet är en följd av all man har återupptäckt att dessa händelser är vikliga,inte bara för den människa som är närmast berörd utan också för omgivningen. När debatten inte har förts ut till alla de människor somhar ett djupt intresse av den, har man alltså åsidosatt dessa vanligamänniskors rätt att ta ställning till det nya förslaget, sora i varje fall ivissa fall skapar en helt annan, fräramande situation när den nya definitionenskall inträda. Här får man lita till de vetenskapliga experternas försäkran atthjärnan och därför hela människan är död, trots att kroppen visar tydligalivstecken. På något sätt hör det betraktelsesättet en förgången tid till. Dethör ihop raed 60- och 70-ialens rationella och medicinskt-kliniska sätt att sepå döendet, då man ännu inte hade upptäckt att människors döende också hör tillden grannlaga del av sjukvården som kräver omsorg och omtanke, om både dendöende och de anhöriga. Man har alltsåinte precis ansträngt sig för att föra ut den här viktiga frågan Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. I stället försäkrade sig socialministern orii alt, det fanns enmajoritet i för att begreppet hjärndöd skulle bli lag i . Såblev det alltså med den öppna och breda debatten bland allmänheten och så vardet med ansvaret och respekten för den allmänna opinionen. är man beredd att driva igenom ett nytt dödsbegrepp. Envärdering som vi ärvt genom generationer och som ligger djupt förankrad ifolksjälen skall med enkel riksdagsmajoritet tas ifrån oss, därför att - somman säger -den tekniska utvecklingen har ansetts kräva det. är frågan oranär döden inträder varken en juridisk, teknisk eller politisk fråga. Det är enfråga om moral, känslor och förnuft. Man kan fråga sig om det verkligen är enuppgift för riksdag att fatta beslut i frågor som rör liv och död ochsom rör människors allra innersta, och om man har rätt att fatta ett beslut somstrider mot den djupa känsla av var gränsen mellan liv och död går som finnsdjupt nedärvd hos en stor del av svenska folket. Är en sådan lagstiftning verkligen meningsfull? Blir detsom generationer av svenskar har ansett vara etiskt oaccepabelt nu efisktacceptabelt efter ett beslut med enkel majoritet i riksdag? Att ta utorgan från en människa, vars hjärta slår och vars cirkulation fungerar, är ettmycket allvarligt ingrepp. En av huvudfrågorna i hela problematiken vad gällertransplantationer är just i vilken utsträckning man får göra ingrepp. De flestaav oss är överens om att transplantationen kan vara av stor betydelse för enmänniska som ovillkorligen behöver ett nytt organ för sin överlevnad. Men detär också viktigt att man tar organen på ett sådant sätt all man inte kränkerintegriteten hos givaren. Enligt mitt sätt att se på detta sker en sådankränkning, om man definierar bort problemet. En sådan bortdefiniering sker närman benämner en individ som död när hon alltjämt enligt gängse och allmänuppfattning lever, när man inte noga skiljer mellan döende och död. Om man definierar döden som inträdandet när hjärtat harstannat och andning och cirkulation har upphört, omintetgörs- eller i varjefall försvåras - då inte möjligheten till transplantation? Nej, inte om maninför en ny möjlighet till donation från donatorns sida. Om ett aktivt medgivandetill donation föreligger, anser jag att ett ingripande för att rädda ett organför transplantation är etiskt försvarbart och befogat. Det kan också gällahjärtat. Mot del här resonemanget har tre invändningar rests. Denförsta är att man här förfar på samma sätt som anhängarna tillhjärndödsbegreppet. Man griper in i en enligt definitionen levande kropp, varshjärna dock har slocknat. Pulsen slår emellertid alltjämt, och resultatet avingreppet är att det är ett livsavgörande organ som tas - t.ex, hjärtat -, ochdet är inte försvarbart.