prot · GA0946 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag antar ått det tyvärr är lika fåfängt för mig som förtidigare socialderiiokratiska företrädare för utskottet att hos er borgerligareservanter vinna förståelse för den historiska bakgrunden tillkollektivanslutningen och för det faktum att kollektivanslutningen dröjt sigkvar i årtionde efter årtionde. Låt mig ändå göra ett försök i syfte attåstadkomma att vi inte alldeles skall behöva tala förbi varandra. Samhörigheten mellan fackföreningsrörelsen och detsocialdemokratiska partiet är ideologiskt betingad. Den växte fram som enhistorisk nödvändighet . Man insåg att framstegstronstretal frihet, jämlikhet och broderskap inte kunde förverkligas enbart viafackligt arbete. Folkstyrets olika organ framstod som viktiga instrument föratt nå fram till ett rättvisare samhälle. Genom politisk-facklig samverkan fickvi allmän röst-, rätt, reglerad arbetstid och semester samt lagstiftning omarbetsmiljö och socialförsäkringar - för att nämna några viktigariksdagsbeslut, , Debatten på den senaste visade stor medvetenhethos en yngre facklig generation om att det är lika angeläget som tidigaremed samverkan mellan fackföreningsrörelsen och socialdemokratin, I den offensivför rättvisa som socialdemokrafiska parfiet är mitt uppe i ställs inom nioämnesområden krav på politiska beslut av stor betydelse för de anställda -detgäller bl, a, arbetstidsförkortning, förbättrad föräldraförsäkring ochåterställd kompensation inom delpensionen. Fackföreningsrörelsen ser angrepp mot. facklig-politisksamverkan som uttryck för borgerliga politikers vilja att utöva förmynderi och skapa hot mot medlemmarnas fri- och rättigheter. Det är inte att undra över att de fackligt aktiva efter sådana angrepp vill vidmakthålla och utbygga samverkan med socialdemokratin. Detta samarbete sker i olika former, inom olika förbundoch i olika delar av landet. Jag kommer själv från ett starkt industrialiserat län med en procentuellt hög kollektiv anslutning. Den är historiskt betingad och går tillbaka ,, då partidistriktet i bildades och då man lyckades placera en av de första kroppsarbetarna, smeden E. C: Kropp, här i . . . Eskilstunasmetallarbetare har under alla år kollektivt stått kvar i partiet. Prot.1986/87:46 Jag är övertygad om att det har berott på en djupt upplevdsamhörighet med den politiska grenen av arbetarrörelsen. Medlemmarnahar sett syftet med kollektivanslutningen vara att ge dem möjlighet att påverkasamhällsutvecklingen i en för dem positiv riktning. Det fackligt-politiskasamarbetet bygger på att ensam sällan är stark i den fackliga och politiskakampen och att starka fackliga och politiska organisationer utgör en viktigförutsättning även för löntagarnas individuella frihet. Men trots allt vad jag här har sagt vore det fel att påståatt kollektivanslutningen är obestridd i arbetarrörelsens egen debattsom en tidsenlig form för medlemskap i det socialdemokratiska partiet. Istället har, som jag ju påpekat, inletts en process i omprövande riktning, somnu har utmynnat i partistyrelsens enhälliga förslag om individuellanslutning, att man skall i stadgarna enbart öppna möjligheter för individuellanslutning av enskild person till socialdemokraterna. Denförändring av det politiska samarbetet mellan arbetarrörelsens politiska ochfackliga gren som partikongressen med all sannolikhet kommer att besluta omnästa år ligger väl i linje med vad inte minst många av våra yngre medlemmararbetat för, nämligen att införa ett system som undanröjer varje tvivel om attden enskilde själv har avgörandet i sin hand, då han ansluter sig till ettpolitiskt parti. Då det socialdemokratiska partiet står inför detta beslutefter en läng historisk utveckling, är det märkligt att de borgerliga partiernaframhärdar i sina krav på lagstiftning. Särskilt gäller detta ochcentern, som har visat medvetenhet om att det föreligger starkaprincipiella skäl att undvika lagreglering på föreningsrättens område. Nukräver man lagstiftning i oträngt mål och rent av, som framgår avreservationen, som en preventiv åtgärd. Det är uttryck för en förvånansvärd principlösheti klar strid mot andemeningen i regeringsformens regler om skydd förföreningsfriheten. Det är glädjande om riksdagsmajoriteten, som det nu serut, motsätter sig en sådan klåfingrighet från statsmakternas sida. Detsocialdemokratiska partiet ges därigenom möjligheter att detbehöver förändra sina stadgar och sin beslutsstruktur. Jag vill starktunderstryka att slutresultatet av beslutsprocessen inte får bli någonförsvagning av det fackligt-politiska samarbetet. Att förslaget om avskaffandeav kollektivanslutningen kunnat läggas fram beror på att enighet förelegat omatt man, då den historiskt betingade ordningen för samarbetet upphör efter 90år. måste skaffa garantier för en utbyggd samverkan av annat slag mellanarbetarrörelsens politiska och fackliga.del. Med detta yrkar jag bifall tillutskottets hemställan om avslag på motionerna om införande av lagstiftning omanslutning till politiskt parti. AnL 5 HANSNYHAGE (m) replik: anser att vi på den borgerligasidan bör känna tillfredsställelse över att den socialdemokratiske syndarentydligen nu bättrat sig. Men hur skall man kunna känna tillfredsställelse överen sådan hantering av denna fråga som socialdemokraterna tillåter sig? Istället för att direkt avskaffa denna kränkande anslutningsform, som inte hörhemma i en demokrati,kommer man med krystade bortförklaringar om att ett mångårigt utredningsarbetekrävs. Känns det inte besvärande, , aft ha så litentilltro till rörelsens förmåga att kunna klara av en så enkel sak som denna?Känns det inte besvärande att inte tilltro medlemmarna en sådan angelägen viljaatt tillhöra partiet att de direkt kan bli medlemmar på frivillighetens väg? Jag hävdar med bestämdhet att risken är uppenbar för attett eventuellt kongressbeslut rivs upp, om socialdemokraterna får egenmajoritet i val. Och jag vidhåller att miljonerna frånde kollektivanslutna medlemmarnas avgifter spelar en mycket stor roll för detsocialdemokratiska partiets hängivna försvar av anslutningsformen. Slutligen konstaterar jag att bekräftar attvi moderater aHtid konsekvent hävdat att kollektivanslutningen skall avskaffas, AnL 6 () replik: efterlyser nya tonfall i denhär debatten, och det kan kanske vara befogat. För oss är det emellertid ennyhet i den här debatten att socialdemokratiska partiet i partistyrelsen harbeslutat föreslå upphävande av den kollektiva anslutningsformen till partiet.Jag vill fråga: Har det hänt förr att partikongresser gått emot beslut avpartistyrelsen? Den långa avvecklingsperiod som är skisserad är i varje fallvärd att kritisera. Socialdemokraterna talar alltid om - och det gör nu ocksåOlle -organisationers frihet. 1 detta sammanhang är det först nu somman talar något litet om enskilda människors frihet. Vid besök i ställdejag denna fråga till honom: Har ingen förståelse för enskildamänniskors rätt att slippa bli medlemmar i ett visst parti grundat på beslut aven grupp? Jag tyckeratt en god demokrat bör kunna ge oss ett klart besked påden punkten. Då svarade : Svaret är ja. Vi har förståelseför den synpunkten. Det är bakgrunden till partistyrelsens beslut. Det är alltså först nu som förståelsen för enskildamänniskors synpunkter i den här frägan har växt sig så stark att man kanverbalisera den. Vi har tyckt att fri opinionsbildning i den härfrågan är att föredra. Men tyvärr är det så attom inte hot om lagstiftning hadeförelegat, så hade säkerligen inte en viss rörelse varit på gång inom detsocialdemokratiska partiet. Jag vill påminna om partikongressen för två årsedan som hyllade den kollektiva anslutningsformen. Tongångarna är någotannorlunda , det skall medges. En dörr har ställts på glänt, men vårerfarenhet och vår besvikelse är av den arten att vi anser det nödvändigt attfullfölja lagstiftningsförslaget för att inte socialdemokratin skall återfallai en än mer utdragen avvecklingsperiod ände som skymtar. Det ärotroligt inan vill ha på sig för avveckling av den kollektivanslutningsom vi har kritiserat - med all rätt. AnL 7 Tredje vice talman () replik: Herrtalman! Jag vill börja med att ge ett erkännande, när hanironiserar över att vi inte har gått in för lagstiftning. Han har allrätt att ironisera, för det var naturligtvis ett stort misstag att vi interedan från Prot.1986/87:46 början otvetydigt krävde lagstiftning mot detta principiellt högstbetänkliga oskick som socialdemokraterna har ägnat sig åt sålänge. Vi var naiva nog att inbilla oss att socialdemokraterna skulle ta hänsyntill de uttalanden som fattat' beslut om med stor majoritet år efterår. Vi borde naturligtvis snabbt ha kunnat konstatera ,då socialdemokraterna blankt struntade i vad hade beslutat, attdetta inte var någon väg att fortsätta på. Jag kan alltså hålla med OlleSvensson om att han där har en poäng. Vi vaknade för sent i denhär frågan, ochvi har agerat för tamt. Det är först nu sedan lade fram sitt lagförslagoch fick det lagrådsgranskat som det har blivit någon rörelse i rörelsen i denhär frågan. Det visar en grundläggande attityd inom socialdemokratin: man bryrsig inte om beslut förrän risken finns att det kommer en tvingandelag. Detta förhållande illustreras ju också av att OlleSvensson inte med ett ord berörde principfrågan. Han gjorde en exposé övergångna tider, och det må han ha rätt att göra, men det har inte med dennadebatt att göra. Det är ju en principfråga som det gäller. Det skulle varamycket intressant att i något sammanhang få höra en socialdemokraterkänna att det här gäller grundläggande politiska och demokratiska,rättigheteroch en mycket viktig integritétsfråga. Just det förhållandet att mari överhuvud taget inte tycks fatta detta gör att det blir angeläget med en lag som skyddar dessa rättigheter för den enskilde individen. Jag förstår fortfarande inte på vilka grunder och även andra kan säga att en lag som skyddar den enskilde individens rättigheter är ett intrång i föreningsrätten. Om så skulle vara, vilket skallgå före. AnL 8 OLLESVENSSON (s) replik: Först bara ett besked: Jag berörde ju denprincipiella frågan om den enskildes ratt att själv avgöra. Jag beskrev deriinställning som inånga yngre medlemmar av partiet här, nämligen att detborde införas ett system som undanröjde varje tvivel om att den enskilde självhar avgörandet i sin hand huruvida han skall vara ansluten till visst parti.Det var en viktig synpunkt i den debatt som har förts. Men vad som förvånar mig i anförande, meninte i Hans Nyhages, är att nu betraktar det som en naivitetatt och visat tveksamhet när det gällt att ingripa medlagstiftning inom ett område där de fria organisationerna verkar. företrädareSven-Erik : " ,det finns en rågångmellan vår uppfattning och om hur den här frågan skall lösas. Somjag sade inledningsvis vill lagstifta mot kollektivanslutningen.Det vill med andra ord säga att vi skall i princip föreskriva regler för hurenskilda organisationer ordnar sitt inre liv. Jag undrar om har tänkt igenom den här fråganordentligt, för vi kan inte se frågan isolerad från andra förenings- ochorganisationsfrågor." framhöll i ett annat sammanhang pä samniatema att organisationerna "bär upp vår svenska demokrati. Just derasfrihet att forma sitt inreliv är grunden för deras betydelse. Varje försök att genom lag reglerapartiernas inre liv måste därför avvisas." anses alltså den inställningen vara naiv. BertilFiskesjö har varit ordförande i . Jag är verkligtförvånad över denna principlöshet i hans resonemang. Lägg dessutom märke till att det . när det ärklarlagt att ett förslag om' avskaffande av kollektivanslutningen har lagtsfram. trots detta i reservationen framförs ett förslag om bibehållande avkravet på lagstiftning. Det föreslås alltså i reservationen att man ävenom'kollektivanslutningen avskaffas skall ha kvar denna reglering påorganisationsområdet, nämligen som en beredskapsåtgärd. Det är enligt minuppfattning klåfingrigt och principvidrigt. Prot; 1986/87:46 AnL 9Tredje vice talman () replik: tangerade något litet denprincipiella frågan.' Han sade nämligen att denna fråga bland niånga yngrepersoner uppfattas som en principfråga. Han sade ingenting om vad/;««tyckerifrågan och ingenting om vad det socialdemokratiska partiet möjligen kan tycka idenna viktiga principfråga,.och det är det väsentliga i detta sammanhang. Anserman att det är en viktig principiell fråga att låta den enskilde medborgarensjälv bestämma i vilket parti han eller hon skall vara medlem, eller anser mandet inte? Menar man att det är något som den socialdemokratiska partistyrelsenskall besluta om eller något som 20 personer församlade på ett fackligt möteskall besluta om för tusentals människor? och detsocialdemokratiska partiet på denna grundläggande principiella fråga? Jag förstår vidare att sög på'den karamellsom jag gav honom, och det tycker jag att han kan få göra. Det har naturligtvisvarit naivt av oss att tro att den mäktiga socialdemokratiska partiapparatenskulle bry sig ett skvatt om uttalanden som vi antar med majoritet här iriksdagen, om dessa på något sätt skulle missgynna det socialdemokratiskapartiet. Man begriper inom det socialdemokratiska partiet-inte det språket, ochdetta är orsaken till att vi varit tvungna att gå vidare med kravet pålagstiftning. Det var i det sammanhanget som jag sade att vi hade varit naiva. Sedan frågade : Till vad skall vi igrundlagen ha en garanti för en mänsklig rättighet, om det inte längre föreligger något brott emot den? Men sådana garantier har vi när det gäller mängder av rättigheter. Vi har i regeringsformen ett helt kapitel med sådana. Jag kunde räkna upp den ena rättigheten efter den andra som vi naturligtvis inte tror att samhället skall förbryta sig emot dagligdags. Vi har dem som en garanti för att man inte skall börja tafsa på dessa rättigheter. ' Menar att vi skall avskaffa fri-bchrättighetskapitlet i grundlagen bara därför att vi i regel inte bryter mot de bestämmelser som. finns i detta? Det är i så fall en ny ordning för att grundlagsmässigt reglerafri- och rättigheter. Kravet på lagstiftning är således enligt min mening väl berättigat. ' Prot.1986/87:46 , AnL lO () replik: Medanledning av debatten om organisationersfrihet anser vi från sidasjälvfallet att de liberala och demokratiska friheterna ger människor rätt attdelta i organisationsliv och att bilda opinion för de åsikter de har gemensammamed andra. Förekomsten av fackföreningar och folkrörelser är en omistlig del avvårt samhälle. Den bidrar till mångfalden, ger röst åt människor som annarsskulle ha svårt att göra sig hörda och skolar också kommande generationer. Viliberaler, som ofta har våra rötter i folkrörelser, vill att starka och aktivaorganisationer skall finnas och av och till måste värnas. Men det finns också konflikter på detta område.Särintressen kan hämma och försvåra hävdandet av medborgarnas gemensammaintressen såsom dessa kommer till uttryck i de allmänna valen. Därför har vifrån sida angripit de korporativistiska tendenser som kan skönjasi vårt samhälle. Allmänintresset måste alltid vara överordnat särintresset föratt politiken inte skall förvandlas till ett förhandlingsspel mellan olikasärintressen. Starka organisationer kan vidare komma i konflikt intebara med allmänintresset. Trots att organisationerna i sig vilar pådemokratiska fri- och rättigheter kan en konflikt uppstå mellan deras agerandeoch andra individuella fri- och rättigheter, och kollektivanslutningen är ettexempel pa detta, I denna konflikt måste, hävdar vi frän sida.individens rättigheter vara överordnade kollektivets. Denna rätt harsocialdemokratiska partiet trampat på i tillräckligt . Vj har väntatatt någonting skulle ske, men det har dröjt. Lagförslaget har tvingat framåtgärder inom det socialdemokratiska partiet. Jag tror att det är angeläget attfortsätta denna press, och därför framförs lagförslaget. AnL 11 HANS NYHAGE (m) replik: Än en gång konstaterar jag att moderata samlingspartiets konsekventa handlande i denna frågagenom åren. Men jag konstaterar också att lika konsekventundviker att ge en reell förklaring till att socialdemokraterna inte avvecklarkollektivanslutningen års val. Det dröjsmålet inger onekligen, herrtalman, stora farhågor. AnL 12 () replik: Den här debatten har utvecklat sig på ettmycket intressant sätt. Det är alldeles riktigt att här finns en avvägning avolika intressen. Den har spelat en stor roll i socialdemokratins berednings-och beslutsprocess på det här området. I den processen har vi nu komniit framtill att enhälligt från partistyrelsen - jag deltog själv i partistyrelsemötet- lägga fram ett förslag om avskaffande av kollektivanslutning av enskildmedlem till socialdemokraterna, att slopa den bestämmelsen ipartistadgan. I detläget fullföljer kravet på lagstiftning. Det är tydligt att de vill gålängre när det gäller att angripa föreningsrätten. avtidigare motioner, och det är alltså fullt konsekvent. Men då måste väl BertilFiskesjö medge att det är trist att , som i grundlagberedningen " sade att det är nödvändigt att visastor varsamhet i fråga om lagreglering av organisationernasinre verksamhet, inte är beredd att avvakta socialdemokratins handläggning avden här frågan. Jag tycker att det är mycket egendomligt. Det innebär ju trampar in på ett område som avvisades också av fri- ochrättighetsutredningen, när den tog ställning till det kapitel i RF som berörfri- och rättigheter. Förslaget att vi skulle föra in en bestämmelse om förbudmot kollektivanslutning avvisades då. Ni vill nu alltså föra in en lag som ärtvivelaktig utifrån kravet att man inte skall reglera på områden där de friaorganisationerna verkar. Jag tycker att debattens slutsats är självklar: Riksdagenbör avvisa lagförslaget. Därmed kan vi konima in i en diskussion av dessa svåraavvägningsfrågor i en lugnare atmosfär . Det borde ha uttrycktsstörre tillfredsställelse över detta även från de borgerliga talarna. AnL 13NILS (vpk): Systemet med kollektivanslutning avfackföreningsmedlemmar till det socialdemokratiska partiet uppstod iarbetarrörelsens tidiga skede. Det var då ett uttryck för samverkan mellanarbetarrörelsens fackliga och politiska grenar. Men kollektivanslutningen har varit omdiskuterad ochomstridd inom arbetarrörelsen praktiskt taget från början. Åtskilliga fackligamöten har ägnats åt denna fråga. På arbetsplatserna har diskussionerna varitlivliga. Av pressdebatten kan man förledas tro attkollektivanslutningens vara eller inte vara blivit en stridsfråga först när borgerligapartier krävt lagstiftning. Kommunisterna har bekämpat denna form avmedlemsanslutning till politiskt parti, men vi har inte krävt lagstiftning motkollektivanslutningen utan i stället ansett att arbetarrörelsen själv bordeavskaffa den. En anslutningsform där människor blir medlemmar i ett politisktparti genom andras beslut är stötande och oacceptabel. Vi har hävdatuppfattningen att samverkan mellan den fackliga rörelsen och arbetarrörelsenspolitiska partier är nödvändig, men att denna samverkan skall grundas påsjälvständiga organisationer och på att partierna för en politik som svarar motfackföreningsfolkets intressen. Även om kollektivanslutningen kan förklaras historiskt, såär den inte berättigad . Den har blivit en belastning och till skada fören naturlig samverkan inom arbetarrörelsen, en kvarnsten om halsen, somLO-ordfö-randen uttryckt saken. verkar det emellertid som om denna form för anslutningtill det socialdemokratiska partiet snart bara är historia. Den socialdemokratiska partistyrelsens förslag till nästapartikongress innebär att medlemskap skall grundas på enskild anslutning.Därmed kommer socialdemokraterna att rekrytera medlemmar på samma sätt somandra partier. Förslaget svarar mot allt starkare stämningar inomarbetarrörelsen, men också mot upprepade uttalanden attkollektivanslutningen bör avskaffas av det parti som tillämpar denna form. Det kan beklagas att dét gått så långsamt att komma framtill detta beslut. Det verkar som om vissa partistrateger funnit denna form såbekväm att man protokoll 1986/87:46 slagitdövörat till mot krav på avskaffande av kollektivanslutningen. Det har behövtsatt stora fackliga organisationer lämnat kollektivanslutningen. Det har behövtsklarspråk från LO-ordföranden. Det har behövts klara signaler från vpk om atttålamodet kan ta slut och att en lagstiftning kan bli följden om inget görs,för att socialdemokraterna äntligen skulle fatta ett naturligt beslut. I detta sammanhang vill jag gärna, herr talman, säga tillherrar Nyhage, och att ni nog far bestämma er närdet gällervpk:s.politik. Ni hävdar dels att vpk och ined sina uttalanden harframtvingat socialdemokraternas reträtt, dels att vårt motstånd motkollektivanslutningen är munnens bekännelse, när vi inte kräver lagstiftning efter att -enligt er egen mening - ha framtvingat denna reträtt. Dessa båda ståndpunkter går faktiskt inte ihop. Ni fårbestämma er! Kommunisternas kamp mot kollektivanslutningen är av mycket äldredatum än er. Det finns en del saker som kanske bör uppmärksammas idetta sammanhang. När socialdemokraterna nu söker nya samarbetsformer. somOlle talat om, vill de tydligen fortfarande hänga kvar vid konstladeformer. Vad den s. k. organisationsanslutningen innebär är något oklart. Det skullevara olyckligt om man skapar intryck av att vilja krångla till det samtidigtsom man går in för enskilt medlemskap. Det kan bli nya "kvarnstenar"! När jag läser den socialdemokratiska , frågar jag mig om vissa ännu inte förstått den sakligt djupainnebörden i kritiken. Är socialdemokraterna i färd med att bygga upp ett nyttsystem, som redan från början kommer att vålla stark kritik? Det finns riågra grundläggande fakta som bådesocialdemokraterna och de fackliga ledningarna bör beakta för att inte kommafel. Exempelvis: Den. höga organisationsgraden inom gör att blandfackföreningsmedlemmarna finns ett stort antal som inte sympatiserar med dethittills dominerande . Det är dessutom så att det i praktiken finns endast ettalternativ för facklig organisering inom ett yrkesområde. Fackföreningsrörelse och politiska partier har olikauppgifter. Partierna har sina program medan fackföreningsrörelsen skallorganisera alla. 'oavsett partipolitiska sympatier. Det finns också en strävan att skapa en bredarelöntagarfront oinfiittande både arbetare och tjänstemän. Även detta kanmotverkas genom konstlade bindningar av fackföreningar till politiska partier. Fackliga organisationer anslutna till detsocialdemokratiska partiet innebär en fara för LO och dess förbund. En sådanordning motverkar uppgiften för fackliga organisationer att samla allaarbetande oavsett partipolitisk hemvist. Det finns skäl att varna för åtgärder som skapar nyaproblem inom arbetarrörelsen. Om man befriar sig från en kvarnsten, bör man inte hängadit en ny om halsen. Tänk på det. Kärnfrågan måste vara att stödet till politiska partier från fackliga organisationervinns genom att det förs en politik, som svarar mot fackföreningsmedlemmarnasintressen. Då blir också samverkan aktiv och en utmaning som vitaliserar helaarbetarrörelsen. Då behövs inga speciella anordningar för den saken. Kollektivanslutningen har blivit en följetong också här iriksdagen. Det är jag första gången deltog i en debatt ifrågan. har krävt lagstiftning.Centerpartiet och intog länge, i likhet med vpk, en kritiskhållning till detta krav. Därför blev också beslut kritiskauttalanden mot kollektivanslutningen och uppmaningar till det parti somtillämpar den formen av anslutning att vidta åtgärder för att avskaffa den. Detär inte i första hand genom lagstiftning frågan skall lösas utan genom åtgärderfrån partiernas egen sida, har det sagts i åtskilliga riksdagsuttalanden. Tveksamheten mot att lagstifta i frågan har varitvälgrundad. Vi har ofta framfört åsikten att organisationernas frihet inte börinskränkas av staten. Självständiga organisationer är av stort värde. Enlagstiftning mot olika företeelser inom organisationerna kan få vittgående ochsvåröverskådliga konsekvenser. Lagstiftning bör därför vara den sista utvägenför att komma till rätta med olika missförhållanden.