prot · GA0957 · 1986-12-31 00:00:00 — Då är det naturligtvis med en viss förskräckelse man idetta sammanhang läser årets budgetproposition. Även om man har förståelse föratt det behövs en viss sparsamhet, är det illavarslande när den sparsamhetengår ut över skolans resurser på ett sådant sätt att det verkligen är befogataft fala om en social nedrustning. De resurser som skolan har haft till sitt förfogande föraft kunna hjälpa och stötta de elever som är mest utsatta och som har detsvårast i skolvardagen, försvinner helt och hållet. Det sker med en, som jagtycker, litet lättsam kommentar, att kommunerna väl borde kunna ta över dessauppgifter och sätta in sina egna resurser. Men skolministern vet lika väl somjag att också kommunernas budgetläge är hårt pressat. Den vanliga reaktionen ien kommun, när ett sådant här fenomen uppträder, är att man från kommunled- ningenssida säger: O,K,, det här får väl skolan klara; men inom sina egna ramar. Detinnebär att det går ut över andra verksamheter i skolan. Det innebär också aftlikvärdigheten i skolväsendet, som vi är så noga med att slå vakt om, kommer ifara, AnL 6 (): Jag skall först be att få tacka för svaret, herr skolminister. Jag har tagit del av debatten ,och jag kan instämma i vad sade efter svaret frånskolministern. Han hade inga invändningar. Särskilt bra tycker jag det var attskolministern så klart och entydigt betonade föräldraansvaret, Jan-ErikWikström utvecklade, också detta i sitt inlägg; det var utmärkt. Min partivänAnn-Cathrine talade också övertygande, och likaså, Och inläggen stärker mig i uppfattningen attvi har utbildningspolitiker som inte bara talar väl och vackert - med tanke påtalmannens syn på applåder. De talar kunnigt och klokt, Eft skål till aft jag har tagit upp denna fråga är att jagsysslar med arbetsmarknadspolitik och kan hävda de synpunkter som företrädare iarbetslivet har på ungdomarnas kunskap, färdigheter och yrkesutbildning-ochinte minst förmågan att komma i rätt tid till arbetet och att samarbeta. Men ett skäl fill min interpellation år också att jag somförälder och allmänpolitiker mer och mer oroat mig över utvecklingeni skolan. Allt oftare ställs frågor om förhållandena i skolan. Är det rimligt att lektionerna först 10, eftersin början kan komma i någorlunda ordnade former? Det är sällan en lektion kanbörja utan att någon kommer . Varje sen ankomst åstadkommer rabalderoch oro. Man flyttar bänkar, man letar efter böcker. Man skall anmäla aft manhar glömt sin bok, och varje sådan anmälan - liksom anmälan om att man inte harkunnat göra läxan - åstadkommer bråk, allmänt prat och oro. Är det rimligt att föräldrarna infe kontaktas, trots attskolan har haft misstanke om skolk? Ja, jag skall inte fortsättamed den här beskrivningen - tiden medger inte det. Jag skall inte hellerberätta vad jag själv har varit med om som förälder. Men jag vill bara sägaskolministern att för mig, som varit lärare och skolledare för länge sedan ochsom varit utbildare i ett enskilt varuhusföretag , har upplevelsernasom förälder i dagens skola varit - och är fortfarande - skakande. Det verkarsom om det är ett för stort avstånd mellan utbildningsdebatten här i riksdagenoch den råa verklighet som råder ute i klassrummen - med lärare som inte orkarså mycket mer, som är vad man numera kallar utbrända. En företrädare fill i ämbetet, BrittMogård, sade en gång: Väj inte för verkligheten, kalla saker vid deras rättanamn! Bus år bus och inte irrelevant elevaktivitet - som en teoretiker ochskolbyråkrat utryckte det. Jag har ett något annorlunda exempel på detta iskolministerns svar. Först vill jag såga att jag är tacksam för svaret ochtycker att det är positivt. Skolministern pekar på flera åtgärder - vad SÖskall göra, att det skall hållas konferenser, aft man skall sätta i gång ensamverkansgrupp, att det skall bli ett upprop, osv. Visserligen får jag nej påmin fråga om normgrupp, men jag Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation skall infegöra någon stor affär av det beskedet ; jag kanske får tillfälle attåterkomma. Jag gläds i stället åt def positiva i svaret och def sätt på vilketskolministern ger uttryck för sina synpunkter när det gäller ansvaret dåmobbning upptäcks. Men sedankommer def en plump i protokollet. "har i sin interpellafion redovisat enrad exempel på våld i samhället. Praktiskt taget samtliga av dessa händelserhar inträffat utanför skolan och tycks genomgående ha anknytning tillalkoholbruk. Problem och företeelser av det slaget kan man enligt min meninginte lasta skolan för." Menar verkligen skolministern detta? Def är faktisktuppseendeväckande. Jag trodde att skolministern hade en helhetssyn på frågan omskolans ansvar. Ungdomsvåld utanför skolhuset är inte mitt bord, sägerskolministern. Har skolministern tillfälligt glömt vad som står i skollagens 18, att skolan skall bl, a, i samarbete med hemmen främja elevernas utvecklingtill harmoniska människor och till dugliga och ansvarskännande samhällsmedlemmar?Är det någonfing som man infe skall bry sig om? Hur skall detta upplevas blandlärare i klassrummen? Menar vidare skolministern att alkoholbruk i samband medde refererade våldshandlingarna är en förmildrande omständighet? Man kan få denuppfattningen. Är det avslutningsvis så, aft bakom det här vackra talet.iskoldebatten, bakom alla eleganta formuleringar, råder egentligen en storokunnighet om den skrämmande verklighet som råder i en stor del av landefsklassrum och skolor? Skolministern säger i svaret att "såväl lärare somelever i allmänhet upplever arbetet i skolan som meningsfullt ochstimulerande". Vad innebär uttrycket "i allmänhet"? Avser def , eller ? Det finns med andra ord en minoritet pä 10, 20 eller 30 %som går med tunga steg till skolan, och med ökande olust. Vad gör vi för dem?Def finns fakfiskt goda skäl att göra rätt mycket. har alltså talat vackert . Menvad är det som har skett konkret? Det är def som jag vill veta. är defverkligeri dags att ta ansvar för hur skolan fungerar och, som sagt, vidtaåtgärder. AnL7 (); Lärarnas arbetssituation är på många håll svår. Det ärofta omvittnat, och så även i dagens debatt. Också elevernas situation är svår.Många tar illa vid sig av oron i skolan, många mobbas. Situationen är allvarlig och kan ses som ett misslyckande förskola och samhälle. Skolministern tar kraftigt avstånd från våld och mobbning,och det är bra, det gör vi alla. Några åtgärder för att göra skolan bättreföreslår han dock infe i sitt svar, och det gör mig besviken. Vad är detdå som kan och bör göras? För det första: Vi måste slå fast aft föräldrar harhuvudansvaret för sina barns fostran och omsorg. Detta säger ocksåskolministern. Vi måste stötta föräldrar som fostrare. Barn behöver föräldrarsom år trygga i sin fostrargär-ning, som har fid och ork att bry sig om, attleda och säga ifrån. måstekunna välja livsform, de måste kunna välja den barnomsorg och skola som deanser bäst för barnen. Dagens politik ger inte föräldrar möjlighet att väljaoch stöder därmed inte föräldrar och familjer pä ett riktigt sått. För def andra; Skolan måste anpassas bättre till varjeelev. Med det menar vi moderater en sänkt skolpliktsålder; ett mer flexibeltlågstadium, fler valmöjligheter på högstadiet, frihet att välja skola,möjligheter att komplettera. Då kan varje elev utvecklas efter sinaförutsättningar. Därmed blir skolan mer meningsfull för eleverna. De får störrefillfredsställelse och känner inte samma behov av att busa. För det tredje: vi måste stärka lärarrollen och ha en bralärarutbildning. En bra lärare skall ha personliga förutsättningar och förmågaatt leda unga människor, naturlig auktoritet och självsäkerhet. En del av dettaär medfött. Lärarutbildningen skall emellerfid hjälpa fill att utvecklalärarens auktoritet och förmåga genom att ge goda ämneskunskaper, genom att geförmåga aft organisera och strukturera undervisningen så att inlärningen går såbra som möjligt och förmåga att behärska olika undervisningsmetoder. Vimoderater anser som bekant inte att den nya grundskolelärarutbildningenmotsvarar de hår kraven. För det fjärde: Skolledningen måste stötta lärare som haren besvärlig arbetssituation. En lärare får inte lämnas ensam utan måste få denhjälp som krävs. All personal måste samarbeta och visa en bestämd grundinställningmot mobbning, våld och bus. Detta säger också skolministern i sitt svar. Lärareoch skolledning måste vidare kräva föräldrarnas aktiva medverkan för att stävjavåld och oro. För det femte; Skolan skall stödja föräldrarnas fostranderoll och lära eleverna goda arbetsvanor,lära dem att hålla tider, att hållaordning, att visa respekt för kamrater och vuxna, att vara aktsamma ominventarier och böcker osv. Skolans del i barnens fostran måste åter lyftasfram. undergrävdes vuxnas filltro fillsig själva som fostrare. Vuxna hämmade barn genom att ge regler och normer,sade man. Vuxnas auktoritet gentemot barn ifrågasattes. Vuxna blev därmed osäkra på sig själva. Det är inte bra.Vuxna måste tro på sig själva som fostrare och veta att de är viktiga för attstödja, leda och sätta gränser. Om inte vuxna i-eagerar och sätter gränser närbarn prövar sig fram, kan barn lätt troaft de vuxna är likgiltiga och inte bryrsig om. Få saker är så farliga för barn och ungdom som när de får för sig attingen bryr sig oin dem, att ingen är engagerad, att ingen tycker om dem. Barnbehöver känna engagemang, omtanke och kärlek frän föräldrar och lärare somleder och sätter gränser, som uppmuntrar och säger ifrån. Detta år inte lätt. Men def är nödvändigt om vi skall fåen bättre miljö i våra skolor och en bäftre uppväxttid för våra barn. Det ärockså nödvändigt om skolan skall kunna fylla sin centrala uppgift att gekunskaper och färdigheter. Ärskolministern beredd att lyfta fram skolans fostrande roll? Lärarna behöver tydliga signaler från statsmakterna på detsätt som skedde när satte till normgruppen. Jag beklagar affskolniinistern inte vill följa exempel, för det var bra. Detnådde fram till läraren i klassruniniet. Hur vill skolministern hjälpa lärarna? Instämmerskolministern i yttrande att vi måste vara Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation beredda aft ompröva i första hand högstadiets organisationoch arbetsformer för att skapa en bättre arbetsmiljö och visa större, hänsyntill individuella variationer? AnL 8 (vpk): diskuterade BengtGöransson och jag mobbningsfrågan. Jag menade då att möjligheten tilluppföljning av hur riksdagsbeslut verkar kunde vara ett sätt att förebyggamobbning. Jag tror naturligtvis inte att mobbning är ett resultat avriksdagsbeslut, men jag är av den uppfattningen att alla medel skall prövas föratt få slut på eländet. Jag betvivlar att skolan i sig kan lösa ett problem av denkomplexitet som mobbning är. Självklart kan och bör skolan spela en aktiv rollinom sitt kompetensområde, men man far sig för pannan när man i skuggan av defall av grovt våld som har begåtts i skolan läser regeringens förslag tillnedskärning av resurser till skolan. Anser skolministern att de pengar som nutas bort bara har gått till några rastvakfer, som han uttryckte det i ettnyhetsinslag i TV? Trakasserier och våld i skolan visar en brist hos skolan -man har delvis misslyckats med att ge eleverna förmåga aft samverka och att sekonsekvenser. Den som mobbar måste sakna dessa förmågor, Mobbare klarar inteatt tänka i samverkans- och konsekvensperspektiv. De förmår helt enkelt inteatt inse vad som händer när de mobbar. De saknar ofta helt förmågan att känriaoffrets situafion, Brister i förmågan att kunna samverka och sekonsekvenser är inget metafysiskt fenornen utan är snarare en logisk följd avbl. a. skolans arbete. Låt mig ge ett exempel. Först får man i skolan höra skall samarbeta. Sedan övergår helt plötsligt samarbete till fusk, då provskall göras och betyg sättas. Det är tråkigt att skolministern infe användersin möjlighet aft skapa en förändring på detta område. Det kan tyckas vara ettlitet problem, men det är ett stort hinder för att uppfylla läroplanensintentioner. Ett fall av mobbning som leder fill självmord är ett fallför mycket. måste skygglapparna bort. Alla hinder för att uppfyllaläroplanens mål om samverkan, demokrati och kritiskt tänkande skall rivas. Allaskall kunna forma sin framtid, alla skall ha rätt till bostad och arbete, harätt att drömma och även en rimlig chans att kunna uppfylla sinaframtidsdrömmar om en egen lya, ett eget arbete. Alla skall kunna kännastolthet över att kunna göra rätt för sig. Ingen skall behöva mötas avorättvisa betyg. Ingen skall behöva mötas med batonger när de strider för enbostad, ingen skall behöva känna förnedringen av arbetslöshet. Det värsta man kan göra med en.ung människa är att lämnahenne i ovisshet. Tyvärr är det vad som sker . Det finns en majoritet förförändring i denna kammare, . Sedan tror jag också att skolan måste ta fill vara densociala, politiska och kulturella erfarenhet av verkligheten som elevernanaturligtvis har med sig in i skolan. Jag läste litet lyrik av bl.a. ClaesAndersson. Han skriver ungefär så här i en liten dikt: "Villkor ärkunskap. Kunskap kan förändra villkoren." Dessa små ord skulle skolankunna ha stor användning för. arbetarför aft uppfylla de övergripande mål som finns i Läroplan för ochinte fattar beslut som sanktionerar en social nedrustning av vår skola, trorjag att dessa små ord skulle kunna få praktisk verkan för alla elever i skolan. AnL 9 (): Jag hade egentligen inte för avsiktatt gå in i debatten, hur intressant och vikfig den än är. Jag är därför inteså förberedd som jag kanske borde vara. Eftersom debatten delvis har kommit atthandla om situationen vid en skola som jag något känner till- jag har tvåungdomar som har gått där och en tredje som skall börja - villjag helt kort redovisa några synpunkter. Naturligtvis är det djupt tragiskt när en ung människa ärså förtvivlad att han eller hon inte ser någon annan utväg än att ta sitt liv. Naturligtvis måste alla som på ett eller annat sätt kanpåverka dessa saker göra allt för att sådant här inte skall ske igen. Det somredan hänt går ju inte aft göra ogjort. Naturligtvisär det oerhört angeläget att på alla sätt ta itu med mobbning. Men är jag rädd för aft man snarare försvårar änunderlättar det arbete med utbildning, information och kontaktförbäftring sommåste fill, om man framför allt söker efter syndabockar. Jag tror man då lättdrar uppmärksamheten ifrån de grundläggande problem som näsfan ingen av osshelt kan avsvära sig ansvaret för. På arbetar man sedan flera årfillbaka ambitiöst med den långsiktiga utvecklingen av skolan, därmålsättningen - en gymnasieskola för alla - betyder att varje elev efter sinaförutsättningar skall få den utbildning som han eller hon önskar. Man harkurser om kjassförestån-darrollen och om lärarrollen, och man försöker utvecklaelevdemokratin. Jag vågar alltså påstå att man på den här skolan är minst likauppmärksam på svårigheter som på annat håll, och man arbetar också intensivtmed aft konima till rätta med dem. Jag tycker att våra ansträngningar skall gå ut på attstödja detta arbete, på gymnasium lika väl som på alla andraskolor. Det är viktigare än aft anklaga. Och framför allt har vi ett gemensamtansvar för att bygga ett samhälle där våra ungdomar känner aft de har enfunktion att fylla. En utbildning som känns meningsfull eller ett arbete somman trivs med - def är den målsättning jag tycker vi måste ha. AnL 10 Statsrådet : Den debatt som vi nu för om mobbning, våldoch arbetsmiljöfrågor i skolan visar, tycker jag, tydligt hur svåra ochkomplexa frågorna är. Jag ser med tillfredsställelse den mycket nyanseradedebatt som förs. Särskilt vill jag nämna det som och tar upp. som läkare talar mycketinsiktsfullt om både behovet av åtgärder när något har hänt och behovet av attavstå från någon form av repressalier, som kan tolkas såsom hämnd eller såsomen upptrappning av våldet. Jag tror det är viktigt att understryka även detta.Ingrid Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation Ronne-Björkqvistnämnde att man inte kan utpeka hela grupper som skyldiga fill mord, osv. Def ärviktigt aft hantera dessa frågor varsamt. pekar på att def som händer naturligtvis påmånga skolor upplevs som starkt oroande. Mitt svar skall nog ändå inte ses somett svar i syfte att lugna där lugn inte finns. Det vill ge en realistiskverklighetsbeskrivning för aft vi skall kunna gä in och lösa problemen där deverkligen finns. Naturligtvis kan jag liksom såga att dettaär problem som är hela samhällets, men när man har ett akut problem på en vissskola på en given ort, är det inte realistiskt att såga: Detta är hela,samhällets problem. Där måste man fråga sig: Vad gör vi just i det hår fallet,när en enskild ung människa är utsatt, plågad och riskerar aft bli förstörd? När efterlyser verkligt konkreta åtgärderför att förbättra lärarnas arbetsmiljö, får jag säga aft den konkretionensannerligen inte är så lätt att åstadkomma på varje punkt. Jag noterar att närLarz och skall konkretisera sig handlar detföreträdesvis om att anse att anslagen, pengarna, är konkretion. vidare och säger aft vi skulle kunna göra mindre klasser och ha en annanfördelning och mindre skolor. Men titta på den redovisning som har gjorts avpsykologiprofessorn i den bok han publicerade , där hankonstaterar aft def infe finns några sådana samband klarlagda som att mobbningär riågonfing som finns i storstäder men inte på landsbygden. Mobbning dykerplötsligt upp i små skolor med 100 elever, medan skolor med 800 elever kan varafria från def. Mobbning uppträder i klasser som har 15 och 19 elever men kanvara borta i klasser som har 30 elever. De klara sambanden finns alltså infe, och def betyder aftde generella åtgärder som man kan vidta med hjälp av allmännaresursförstärkningar inte löser mobbningsproblemen. Den insikten tycker jag manbör ha. Detta är också skälet fill aft vi, i en situation där vimåste hushålla med våra resurser, har valt att föreslå sådana besparingar därkommunerna har möjlighet att gå in men ändå i grunden säkra denklassorganisation och den undervisning vi har och säkra förekomsten av deskolor vi har. I övrigt skall jag avstå från budgetdebaft till dess att vi fårtillfälle att föra den senare i vår. far upp frågan omarbetsmiljölagen. Låt mig säga aff def naturligtvis är riktigt att den är enramlag och att def saknas tillämpningsföreskrifter. Men en arbetsmiljölag i sig- även med tillämpningsföreskrifter - undanröjer inte mobbning, om vi inte vetexakt vilka åtgärder och sanktioner som skall skrivas in i en sådan lag. , som jag vill uppehålla migvid, beskriver mig som en stor alkoholliberal. Det är överraskande för en somhar varit godtemplare i sin ungdom. har jag haft det intrycket attsnarare är den som har intresserat sig för att även ungamänniskor skall ha fillgång till alkoholdrycker. Def har inte jag gjort. Jaghar exempelvis aldrig uttalat mig för mellanölet. Vad jag har påpekat är att de händelser som redovisas iinterpellationen sannerligen infe är någonfing som skolan kan gå in och lösa.Jag tycker faktiskt att de som förser ungdomar på ett universitetmedölföröldricknings-tävlingar har ett större ansvar än de lärare som harundervisat dessa ungdomar fram till slutet av gymnasieskolan. Jag tycker aftden skola de är på kan ta ettansvar i det stycket - men vi talade nu inte om universitetens ansvar. Mobbning är heller inte någonting som har kommit på senaretid, . Jag rekommenderar läsning av en av de klassiskamobbnings-skildringarna, ungdomsböcker om den exklusiva internatskolanSingleton i , som mycket klart beskriver detta. Jag delar uppfattning att man måstebetona föräldraansvaret, men jag kan inte se aft en sänkt skolpliktsålder elleren förändring av grundskollärarnas utbildning skulle vara antingen en lösningeller en orsak till mera våld. Faktum är att vi nu diskuterar en situation, därdef finns lärare som inte är utbildade enligt den nya lärarutbildningen, så denkan knappast vara en förklaring till vad som har hänt. I övrigt ber jag att få återkomma i en senare replik medytterligare några synpunkter. Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation AnL 11ULLA TILLÄNDER (c): Skolans problem och samhällets problem - de problemsom vi diskuterar kan naturligtvis inte alltid lösas pä skolan. Även andradelar av samhället måste känna sitt ansvar, t. ex. regering och riksdag. Harskolan problem får detta också konsekvenser för samhället. På varje skola finns def resurser för att hjälpa de eleversom har problem. Detta sker med insatser som i många fall är någorlundaframgångsrika. Men tyvärr hjälper inte alltid ansträngningarna. Till slut ärskolans resurser uttömda och skolan står maktlös. Jag tänker på BengtGöranssons understrykande av aff man måste ha en realistiskverklighetsbakgrund. Man måste vara medveten om att det kan vara fråga omelever som trots intensiva insatser från den enskilda skolans sida ändå intekan anpassas till de elementära krav som den sociala gemenskapen ställer ochsom är nödvändiga för allas trivsel. Detta gäller egentligen allaarbetsplatser, och skolan är en arbetsplats. Eleverna måste få hjälp på annat sätt och inte undertystnad lämnas åt sitt öde. De elever som det här rör sig om är skoltrötta,ängsliga, deprimerade och orkar inte längre hänga med i undervisningen. De störarbetsron i klassen, är oroliga, har stora koncentrationssvårigheter, och ärextremt passiva eller aggressiva. Ofta råkar de i konflikt med kamrater,skolkar mycket eller vägrar helt att komma till skolan. De driver omkring påmåfå på skolgårdar och i korridorer och kommer och går helt oberoende av tideroch schema. Tendenser till gängbildning bland dem som hamnar utanför detreguljära skolarbetet skapar sedan, som ringar på vattnet, otrivsel ochotrygghet: Hela skolans miljö präglas negafivt. Då inställer sig en stämningsom för tankarna till mobbning och maffia. Det är den situationen i många skolor som ligger bakomkrav på åtgärder för att man skall kunna förbättra arbetssituation. Bl.a.Göteborg har efterlyst åtgärder, men det är inte bara där som man har de härproblemen. Därom vittnar bl. a. den debatt som vi för här . Om våldet i skolan och lärarnas arbetssituation AnL 12INGRID (): Jag håller med statsrådet om atttillämpningsföreskrifter inte undanröjer mobbning, men föreskrifterna kan, omde är riktigt utformade, göra oss medvetna om vad som är på gång och om hurpass omfattande skadorna är. Vi kan få hjälp att undanröja orsakerna tillskadorna. Vid def här laget vet vi mycket väl att en mycket stor del avkroppsskadorna uppstår i skolan, en tredjedel av "olycksfallen".Många skador orsakas av elevernas våld mot varandra. Jag vill alltså framhålla aft arbetsmiljölagen skullekunna bli ett alldeles utmärkt instrument, om man kan inspireraarbetarskyddsstyrelsen till att äntligen, , formuleratillämpningsföreskrifter. Det vore bra om statsrådet kunde ta fram den sex årgamla rapporten frän och se litet närmare på den. Därföreslås att regeringen vidtar de författningsmässiga åtgärder som erfordrasför att det skall bli möjligt att tillämpa arbefsmiljölagen. Detta skulleinnebära att man t. ex. registrerar inte bara svåra skador utan också tillbud,alldeles som i arbetslivet. (Skrubbsår t. ex. räknas som tillbud. Def beräknasaft det inom industrin inträffar tre tillbud på varje skada.) Man ställs införfrågan varför någonfing har inträffat och vilken åtgärd som är lämplig för attdet inte skall bli en upprepning. Man får också en uppfattning om hur stortproblemet är. En annan sak som man kanske borde överväga är enfrånvaroregistrering. Man kunde notera hos skolhälsovården hur ofta elever ärborta. Vidare kunde man kalla till en särskild hälsokontroll och ge fillfällefill samtal med en skolsköterska, om en elev gång pä gång ärkortfidsfrånvarande. På detta sått arbetar man ju inom företagshälsovården. Jagvet inte vilka förslag som är bra, men man borde i alla fall se på saken. Detär mycket viktigt att vi får tillämpningsföreskrifter.