prot · GA0913 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:13 Förhandlingarna leddes till en början av andre vice talmannen. 10 §Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. 48ERIK HOVHAMMAR (m); Låt mig inledningsvis konstatera attsysselsättningen inom den offentliga sektorn mer änfördubblats, från ca 775 000 till ca 1,6 miljoner anställda. I takt med denväxande offentliga sektorn har också skattetrycket ökat. uppgick den offentliga sektorns inkomster till ca32 % av BNP, medan de uppgår till . Den växande skattebördan och den växande offentligautbyggnaden i egen regi har skapat allvarliga problem för landets företag ochför människor inom den offentliga sektorn som vill kunna påverka sin egensituafion. Det ökade skattetrycket har också ökat pressen på uppbördsmyndigheternaatt tillse att västvärldens största offentliga sektor kan hållas i gång. Fördetta ändamål har staten försett myndigheterna med befogenheter, som i en delfall satt rättssäkerheten på undantag. En grupp som på ett avgörande sätt har satts på undantagnär det gäller både skatte- och egenregihänsyn är de mindre och medelstoraföretagen. De är ca 290 000 till antalet och sysselsätter inte mindre än 1,3miljoner människor. Därtill kommer att de även ur exportsynpunkt är viktiga,något som ofta glöms bort. Man talar mest om de stora börsnoterade företagenoch deras aktiviteter. Faktum är att de mindre företagen står för av densamlade exporten. är de också glesbygdens livsnerv, vilket vigärna vill markera när vi talar om de regionalpolitiska problemen. Bakom dessa företag står oftast en eller ett par personermed det direkta ägaransvaret, dvs. Alldeles för liten hänsyn harhittills tagits till just hans eller hennes situation. De lever med iprodukfionen, och avgörande för deras villighet att nyinvestera och eventuelltöka sysselsättningen är just det allmänna företagarklimatet. En avgörande del idetta är skattesystemets utformning och skattetrycket. När industriminister - jag konstaterar atthan tyvärr icke är närvarande - vill satsa på småföretagen tror jagfaktiskt honom. Men hans dilemma är atf han inte vill satsa på småföretagaren,satsa på att förbättra företagarens allmänna situafion, någonting som ärviktigt. En avgörande fråga inte minst för växande småföretag ärregeringens inställning fill kapitalskatterna, dvs. Vi har den högsta förmögenhetsskatten av allaindustriländer, och detta sätter också sina spår i de ökade försäljriingarna avfamiljeföretag till investmentbolag, vilket medför ökad maktkoncentration. Jumer företagaren investerar och ju mer företaget växer och genereraren hygglig vinst, desto snabbare hamnar företagaren i den s. k.kapitalskattefällan. Jag frågar: Varför skall en småföretagare som tar ut enlön på . tvirigas belasta sitt bolag med drygt 110 000 kr.för att kunna betala en förmögenhetsskatt på ? Så förhåller det sigfaktiskt. Förutom att den skapar en ökad maktkoncentration lederdenna mer eller mindre konfiskatoriska beskattning till en direkt utarmning avföretagandet i glesbygderna. Inget ont om investmentbolag, men när problem ochsvårighet uppstår i företagen finns inte där samma känsla för bygden som enegenföretagare har - det kan omvittnas av många. Därför blir min uppmaning; Avskaffa arvs- ochförmögenhetsskatterna på kapital som arbetar i familjeföretag! Detta är förövrigt ett gammalt moderat krav, som vi har framfört i motioner och iåtskilliga andra sammanhang. Jag vill också peka på de strikt negativa följder somregeringens skaft på pensionssparande får för familjeföretagen. De har tidigarehaft en låg ATP och har därför ofta satsat på privata lösningar. huggerregeringen av en del av denna trygghet på ålderdomen. Detta innebär, enligt minmening, en djup orättvisa, som vi har anledning att starkt protestera mot. Jag nämnde inledningsvis att det ökadeskattetrycket också lett till ökad rättsosäkerhet. I takt med den offentligasektorns utbyggnad har myndigheternas befogenheter stärkts. Lagar sombevissäkringslagen och lagen om betalningssäkring, förefagsbot ochsfraffskärpningar vid eventuella brott i uppbördsfrågor har försaft företagarnai en orimlig situafion. Om man därtill lägger att staten gett arbefsgivar- ocharbefstagarbegreppen inte mindre än fem olika definitioner, förstår man huromöjligt det egentligen är att ständigt göra allting rätt. Statens krav påeffektivitet i uppbörden har gått före den enskilde medborgarens rättssäkerhet.Och målet för denna lagstiftning har varit företagarna. ser vi effekterna av denna mångfald av lagar. ElofHjortberg i , i , i ochLars Gunnskog i är, herr talman, bara några exempel på småföretagare sområkat i myndigheternas klor. De har fått ta hela den ekonomiska smäll och detideella lidande som orsakats av myndigheternas framfart. Likt ett tonårsgäng iKungsträdgården har myndigheterna slagit till mof vederbörande. När misstankeom brott inte längre förelegat har företagaren lämnats ensam kvar, utan hjälpfrän den arbetsgivare på vars uppdrag myndigheterna arbetar, dvs. Visstär myndighetspersoner också människor och visst skall även dessa kunna görafel, men då skall staten ta sitt ansvar och ge full ersättning förmyndigheternas misstag. Men tyvärr verkar det som om regeringen infe ville taintryck av det inträffade. I betänkandet "Skafteutredningar -Slutbetänkande av utredningen om säkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocess"(SOU 1986:39) föreslås Går de föreslagna åtgärderna igenom i , tas ytterligare ett stort steg bort från rättsstaten. Plötsligt skall nämligen myndigheterna ges en ovillkorlig rätt att i skatteärenden bereda sig tillträde fill privata utrymmen. Vidare föreslår utredningen att vem som helst, bortsettfrån en trängre familjekrets runt den granskade skall kunna höras under edredan under skaf feutredningens gång. Det betyder i klartext att grannar ocharbetskamrater kan hämtas av polisen och föreläggas att vid vite avlägga edoch vittnesmål. Berättas efter avlagd ed inte hela sanningen, korrimer denhörde atf straffas med fängelse eller böter. Märk väl; utan atf skäligmisstanke om brott föreligger - det är det som är det hemska i det härsammanhanget. Nej, herr talman, så får infe en rättsstat fungera. Låtoss i stället införa ett strikt skadeståndsansvar för staten för fel söriibegås av statstjänstemän och återinföra ämbetsmannaansvaret. Då blirförhållandet mellan myndighet och medborgare något mer jämbördigt. Detta ärockså någonfing som vi från moderat håll har markerat och fört frami parfimotioner. Men den växande offentliga sektorn är inte bara ettproblem ur skatterättslig synpunkt för de mindre och medelstora företagarna.Den omfattande egenregin utestänger företagen från att vara med och räkna påden offentliga verksamheten. Visserligen säger upphandlingskungörelsen attbästa och billigaste anbud skall tas, men genom att driva verksamheten i egenregi kringgår den offentliga sektorn upphandlingskungörelsens regler. Här och var börjar nu kommunerna gå ut på marknaden ochköpa tjänster som varit reserverade för den offentliga egenregin - detskall villigt medges - men fortfarande befraktas enskilda företagare och derasanställda som en andra klassens medborgare, när de vill starta verksamhet inomvård-eller omsorgssektorn. Från socialdemokratiskt håll försvarar man sig med attföretag infe skall "tjäna pengar på vård och omsorg eller på folkssjukdomar". Jagtycker dock atf inte minst den pågåendearbetsmarknadskonflikten på ett drastiskt sätt visat på behovet av verkligaalternativ till den offentliga egenregin. I och med atf politikerna valt attensidigt bygga ut den offentliga sektorn, har män blivit utan alternafiv vid enkonflikt. Medborgarnas berättigade krav på service kommer då plötsligt i andrahand. Politikerna har satt de offentliga arbetsgivarna i en orimlig situation,där de blivit fångar hos de offentliganställdas fackliga organisationer. Dessakan genom att ta ut mycket små grupper lamslå praktiskt taget hela samhället. Men i stället för att avskaffa strejkrätten på denoffentliga sektorn -utom vid myndighetsutövning - måste vi se till att få framverkliga alternativ, alternativ som också öppnar möjlighet för människor som arbetar inom exempelvis vårdsektorn att bli egenföretagare eller delägare.Genom att tillåta alternativ och konkurrens inom den offentliga sektornsarisvarsområde öppnar man oanade möjligheter till valfrihet för konsumenter ochkostnads-och effektivitetskontroll hos beslutsfattarna. Något som däremot skulle få negativa konsekvenser försysselsättnings-och innovationsklimatet, inte bara i , är dentanke som finns i att lägga speciella skatter eller avgifterpå företag i . Låt mig konstatera att bara mellan och Arlandaväntas 15 000 nya jobb fram - det stod för övrigt ganska tydligt itidningen . Detta kan vi självfallet inte säga nej till. Större delen av denna expansion väntas i de privatatjänsteföretagen. Att tro aft de skulle flytta ut och etablera sig i landet iövrigt är en falsk dröm. Om nya skatter införs låter de helt enkelt bli atfetablera sig och stannar kvar i existerande företag. De har ju valt attexpandera just där marknaden finns och därför att de behöver den stimulans sombåde konkurrenter och kolleger kan ge dem. Därför vill jag uppmana regeringen,främst industriministern, att lägga tanken på den speciella Stockholmsskattenpå hyllan. Med detta, herr talman, har jag pekat på några faktorersom kan få en positiv inverkan på företagarklimatet. Detta i sin tur kan fåmycket positiva följder för sysselsättningen. Vi vet aft infe mindre än75 % av alla nyanställningar inom det privata näringslivet sker i mindre ochmedelstora företag, numera till större delen inom tjänstesektorn. Här finns enenorm potential för förnyelse och sysselsättning. Låt oss ta vara på deffagenom att definitivt förbättra företagarklimatet. 49BRITTA BJELLE (fp); Det är ingen hemlighet att det på nytt pågåren stor omflyttning i vårt land. Det är heller ingen hemlighet aft de somflyttar tillhör varje utflyttningsregions viktigaste framtidsresurser -utbildningsbenägna och aktiva ungdomar samt småbarnsfamiljer. Om man granskarStockholms läns landstings regionplan, förstår man därtill atf de regionalaklyftorna bara ger föraningar om de framfida hoten. Planen bygger på en planerad befolkningsökning på 300 000människor fram . I planen utgår man från att det skall ske genomökad inflyttning från i första hand hårt drabbade län. Det betyder i klartextNorrland. För aft infe framtidsvisionerna om en mycket starkexpansion i storstäderna och en avfolkning i glesbygd helt skall komma tillförverkligande krävs en expansiv regionalpolitik. Men det behövs ett nytänkandepå detta område. Den traditionella regionalpolifiken, som byggde påutlokalisering, omlokalisering, centralstyrning och förhandlingar medstorföretag, är inte längre verkningsfull. Vad säger då vår industriminister, som också är ansvarigför regionalpolitiken? I en debattartikel i skriver han;"Om vi planerar rätt och sätter in de regionalpolitiska åtgärderna rätt,bör vi kunna göra många fler orter till goda tillväxtregioner." Industriministern fortsätter: "Avgörande för olikaregioners möjligheter att utvecklas är en väl utbyggd infrastruktur, inte minstgoda kommunikationer. Och det krävs att regionen kan erbjuda utbildning ochtillgång till ny teknik." Det är också precis vad industriministern sadetidigare . Det är glädjande att notera att industriministern inräknarinfrastruktur, kommunikationer, utbildning och forskning i regionalpolitiken. Men låt oss då titta på vad som händer inom dessa områden.Jag börjar med infrastruktur och kommunikationer. Underföregående riksdagsperiod har regeringen beslutat att avskaffa I utgjorde statsbidragen avkollektivtrafikens kostnader. Det betyder att en femtedel av kollektivtrafikenmåste dras in. Det gagnar, som industriministern sade, inte preciskommunikationerna. Vidare har regeringen beslutat att minska statsbidragen tilldrift av kommunala vägar samt att minska statsbidraget till byggande av nyakommunala vägar. Beträffande järnvägspolitiska beslut menar regeringenatt det nu blir naturligt att intresset i ökad utsträckning koncentreras påSJ-koncernens ekonomiska situation. Regeringen menar också att SJ även ifortsättningen skall ha kravet på sig att förränta investeringarna i infrastrukturen.Mot den bakgrunden är det inte så konstigt att SJ internt diskuterar att lägganed all persontrafik under dagfid norr om . Den uppfattning jag har fått när jag gått igenomregeringens propositioner på kommunikationsområdet är atf regeringen inte allsprioriterar kommunikationerna eller satsar på en väl utbyggd infrastruktur ide mest utsatta länen. Hur skall människor i tordas satsa på egna idéeroch på turism eller vilja arbeta på närbelägna offer i glesbygd, om intekommunikationerna är goda? Ekonomiskt självbärande blir de aldrig i glesbygd,men samhällsekonomiskt lönar det sig kanske ändå att satsa på dem. 1 dettasarrimanhang vill jag hänvisa till boken . I den skriver en grupp forskare knutna till ERU att historien harlärt oss att de vikfigaste regionalpolitiska åtgärderna inte ärindustripolitiska utan att infrastrukturens stomme av järnvägar, yägar ochandra system har större betydelse. Det andra blocket som industriministern hänvisadefill var utbildning, forskning och ny teknik. Hur ser då förhållandena på dessaområden ut? Norrlandsfonden har tillsammans med ochhögskolan i låtit konsultföretaget studera forskning ochutveckling, fou, i övre och jämföra detta med som helhet.Rapporten visar att industrin i övre satsar mindre på fou än resten avlandet. Uppskattningsvis av industriella medel för fou satsas ide fyra nordligaste länen. Detta står infe alls i proportion fill andelen avbefolkningen, som är , och inte heller i proportion till förädlingsvärdethos industrin i dessa län. Eftersom företagens förmåga att klara produktförnyelsenoch kunna konkurrera har ökat i betydelse, har också företagens forskning ochutvecklingsverksamhet kommit att spela en allt viktigare roll för denlångsikfiga konkurrenskraften. Företagens långsikfiga överlevnad står ochfaller med deras förmåga att utvecklas tekniskt. Detta måste dessutom ske i enallt snabbare takt, eftersom den genomsnittliga livslängden pä produkternatenderar att krympa. Just därför är det särskilt viktigt att fou-insatsernaökar i svaga regioner. är en sådan region. Ett av skälen fill att industrins utgifter för fou i övreNorrland är så låga är att antalet forskare och innovatörer inom den privatasektorn är proportionellt mindre i jämfört med övriga . Vidarefinns det färre företag proportionellt i än i riket som genomsnitt.Basen för fou-personal kommer från högskolor, universitet ochforskningsinstitut. I rapporten påpekas atf utbildningen i förnärvarande inte räcker fill Prot.1986/87:13 , för attutgöra en tillräcklig rekryteringsbas. Eftersom företagen i övre satsar för litet påegna forskare och egna innovatörer, behöver universitet och högskolor iNorrland en starkare basorganisation än i övriga för att kunna svaramot de förväntningar som Norrlandsindustrin ställer på dem. Vidare lyckas och högskolorna i övreNorrland inte dra till sig den del av sekforsanslagens pengar som skulle motsvara regionens andel av befolkningen. Också detta beror förmodligen på en för svag basorganisation hos dessa. ' I rapporten har man dessutom kunnat påvisa atf det finnsstatistiska samband mellan utbudet av utbildade vid högskolan i och dedatatekniska företagens utveckling i regionen och atf motsvarande samband ävenkan finnäs när det gäller bioteknik. Mot bakgrund av detta är det yiktigt att konstatera att omövre något så när skall kunna hänga med i den strukturomvandling somredan är på gång i vårt land, måste de norrländska högskolprna och Umeåuniversitet vara starka och välutvecklade för att dels kunna hänga med vidforskningsfronten, dels vara en länk mellan regionen och de högfeknologiskacentrum som växer upp i och . För att göra dettamöjligt krävs konkreta åtgärder i stället för vackra ord och tilltalandeteorier. Även här kan man konstatera aft - mot regeringens önskan-föreslog 20 miljoner mer än regeringen till de tekniska högskolorna. Det finnsäven flera andra liknande områden där regeringen har föreslagit förhållandevislitet och.de borgerliga partierna - faktiskt fillsammans - har föreslagitbetydligt mer. Här kan jag särskilt visa på att folkparfiet i sin mofion harföreslagit 150 miljoner mer än regeringen för forskning inom högskolan och förhögskoleutbildning. Slutligen, herr talman, vill jag tala om jordbruket. Detär ganskätragiskt att behöva konstatera att jordbruket har störst betydelse försysselsättningen i de delar av landet som ger minst bidrag till landefsjordbruksproduktion, beroende på de sämre klimatförhållandena. Omvänt kan man säga atf det i och för sig är naturligt atthuvuddelen av livsmedelsproduktionen sker i de områden som har de bästaförutsättningarna. Men av flera nationella skäl vill vi behålla jordbruk ocksåi . Om detta råder enighet i . Men dessutom ärett livskraftigtjordbruk ett sätt, att stoppa ytterligare avfolkning av glesbygd, och därförkrävs en progressiv jordbrukspolitik för jordbruk. Det norrländska jordbruket spelar stor roll försysselsättningen i . På många ställen i en glesbygd kan jordbruketkombineras med satsning på skogsbruk, turism, småindustri, bärodling m.m.Tillgänglig statistik visar också att samhällskostnaden för att tillskapa nyaarbetstillfällen inom jordbruket är mycket liten i jämförelse med vad liknandeinsatser kostar inom den tijlverkande industrin eller inom dén offentligasektorn. Hur ser dåregeringen på denna viktiga fråga? Norrlandssfödef, som anses höra till deregionalpolitiska instrumenten och som också är en förutsättning för att kunnaha ett livskraftigt jordbruk i , vill regeringen inte öka, trots attjordbruksnämndens översyn av Norrlandsstödet visar aft Norrlandsstödet under1980-talet varit beslutade mot regeringens vilja att höjaNorrlandsstödet med 100 milj. kr. Man ställer sig frågan; Vilka områden avser regeringenegentligen att satsa på för atf i vart fall bromsa den accelererandeutflyttningen från ? Inte tycks det, som man säger, varakommunikationer. Inte tycks det vara forskning och utbildning, och infe hellertycks det vara jordbruk. Vad är det egentligen, i konkreta termer, man villföreslå? 50ALF (): har mycket av denallmänpolitiska debatt som försiggår i massmedia handlat om finansministernsplanerade skatt på pensionsförsäkringar. Den debatten har för övrigt fortsatthär i kammaren. har också våldet på gator och torg fåttde stora rubrikerna och den rejäla uppmärksamheten. Det skall bli en het höst,har de politiska kommentatorerna utlovat. Det segslitna tvistandet runtkollektivanslutning skall förstås också medverka till temperaturhöjningen. För oss i kds är det ofattbart att finansministern ochregeringen ger sig på pensionssparandet. Åtgärden andas i själva verket sammarespektlöshet gentemot individens rätt att planlägga och bestämma som vadkollektivanslutningen gör. I regeringsförklaringen fick vi veta att regeringen kommer"att föreslå en engångsskatt på livförsäkringsbolagens förmögenheter.Avkastningen från denna skall oavkortat tillfalla de sämre ställdapensionärerna." - Det kan låta bestickande. Och det kan knappast vara varesig sakpolifiskt eller strategiskt klokt av oppositionen atf inte mötaregeringens löfte att förbättra för de pensionärer som har det ekonomisktsämst. Det är också vår bestämda uppfattning att vissa pensionärsgrupper måstefå ekonomiska förbättringar, Därför måste tilltag mötas medett konkret förslag som reellt förbättrar för de sämst ställda pensionärerna.Vårt förslag är att oppositionen far sig samman och deklarerar aft de miljardersom de kollektiva löntagarfonderna lagt under sig skall, sedan dessa fonderupplösts, gå till pensionsfonderna och de sämst ställda pensionärerna. Vill manvinna förtroende och visa vilja atf konkret förändra och förbättra, duger detknappast att själv komma tomhänt när man skall ropa nej till andras alternativ. har verkligen också lönerörelsenskaffat sig uppmärksamhet. Jag tycker att det är ytterligt angeläget attunderstryka, att det förvisso inte enbart är lönerörelsen som avgör människorsmateriella standard. Vi lever ju alla i hushåll. Hushållsekonomin reglerasiallra högsta grad via skattepolitik och bidragsbestämmelser. För mig är detfullständigt ofattbart att regering efter regering, det myckna talet omsolidaritet och rättvisa till trots, kan acceptera en skattepolitik ochbidragspolifik som knappast alls tar hänsyn till vårdansvar och försörjningsansvar.Varken för den SACO-anslutne läkaren eller för kommunalarbetaren med familj ärdet via lönerörelsen som den materiella standarden nämnvärt regleras, utan denbestäms av om familjen har en eller två förvärvsinkomster. Det kan inte finnasnågon i något politiskt parti som infe är väl informerad om att det ärbarnfamiljer med en förvärvsinkomst som är den ekonomiskt eftersatta gruppen.Arbetsgivaren, staten, ordar mycket, och med all rätt, om att inflafionen måstehållas nere för att reallöneförbättringar skall kunna ske. Skall de mestbehövande grupperna få realförbäftringar krävs en skattereform, som tar hänsyntill vårdansvar och försörjriingsansvar. Vi i kds förordar rätten för makar atttudela inkomsten vid beskaftningstillfället, så att man får överföra upp tillfyra basbelopp, alltså ca . Denna tudelningsprincipkombinerad med en vårdlön är odiskutabelt de åtgärder som är nödvändiga för attdet myckna talet om solidaritet och rättvisa inte skall klinga ihåligt. En arbetsgrupp inom har presenteratett konkret förslag till avvecklingsplan för kärnkraften. Förslaget innebär ettvälkommet underlag för den fortsatta debatten. Katastrofen i Tjernobylunderstryker med all önskvärd tydlighet att avvecklingen måste påbörjasomgående. Det är absolut oförsvarligt atf energirådet hitfills undvikit att taitu med det som måste betraktas som dess viktigaste uppgift - aft presentera enpolitiskt förankrad konkret plan för övergången fill en ny energipolitik. Enstängning av de båda samt är den inledning avkärnkraftsavvecklingen som krävs. Denna avveckling bör kunna vara avslutadår . Regeringens ansatser atf nu mera radikalt taitu med miljöproblemen - jag tänker bl. a. på att ett separat miljödepartementskall inrättas - hälsas med tillfredsställelse. Låt oss nu verkligen få se attkampen mot försurning, kampen mot havsdöden, kampen mot att våra livsmedel blirgiftbemängda etc. intensifieras. Jag kan exempelvis infe anse det rimligt, attåkermark läggs i träda och att jordbrukare lockas att upphöra med sinverksamhet genom att tilldelas avgångsvederlag, för att man på så sätt skallkomma till rätta med det s. k. livsmedelsöverskottet. Vi har i denhistoriska chansen att planlagt styra svenskt jordbruk ut ur sitt tilltagandegift- och kemikalieberoende. Tar inte regeringen den chansen , då är jagrädd, herr talman, att vårt jordbruk, genom de arealbegränsande åtgärder som nuvidtas och föreslås, än mer fastnar i ett kemikalie- och giftberoende. Enminskning av kemikalieanvändningen i jordbruket minskar både överskoftsproblemenoch miljöproblemen. häri en skrivelse tilljordbruksministern framfört synpunkter som innebär atf den nuvarandeåkerarealen i stort sett skall behållas och atf överskottet i första hand skallbemästras med minskad produktion per arealenhef. Livsmedelsdebatten kommer medall säkerhet atf intensifieras. Vårt lands jordbrukare skall då inte behöva kläskott för den politik som drivit dern till nuvarande brukningsmetoder. Låt ossi stället nu enas runt parollen: Giftfri mat! Och låt oss dessutom ge upp vårtlands nära nog halsstarriga motstånd mot att differentiera momsen. Det är dagsatt tillse att maten blir både giftfri och momsfri. Det har, som vi alla vet, ordats mycket omkonfiskation . Vi står emellertid alla ansvariga för en konfiskationsom fakfiskt är långt värre än tilltag, nämligenkonfiskationen av vad någon kallat "det biologiska kapital" somtillhör kommande generationer. När det kapitalet, som möjliggör mänskligt liv,är förbrukat är också framtiden förbrukad.