prot · GA0946 · 1986-12-31 00:00:00 — Därutöver föreskriver med stöd av lagen omkreditpolitiska medel kassakrav gentemot bankerna. Det råder emellertid allmänenighet om att detta intrument är generellt och marknadskonformt till sinkaraktär -inte selektivt och reglerande. Redan kreditpolitiska utredningenföreslog att detnormalt skulle få utnyttjas av vid sidan av gängse penningpolitiskamedel såsom marknadsoperationer. Statsskuldspolitiska utredningen, som bl. a. hade tilluppgift att se över den lagstiftning som reglerar ställning ochuppgifter, har i ett enigt betänkande dragit slutsatsen att föreskrifterna omkassakrav därför bör återfinnas i den nya riksbankslagen. Proposition i ärendetväntas , men med hänsyn till att vissa förslag från utredningenförutsätter grundlagsändring, kan slutligt beslut inte fattas förrän eftervalet . Detta betyder ändå att förlängningen av denkreditpolitiska lagstiftningens giltighetstid inte behöver omfatta utankan stanna vid , vilket också de borgerliga ledamöterna i finansutskottethar anfört i sin reservation. Där framhåller vi också att den mellanliggandetiden, alltså fram , bör utnyttjas till att reducera denkreditpolitiska lagstiftningen till en ren beredskapslag för användning enbarti extraordinära situationer. Det finns i propositionen en antydan om att regeringenöverväger att företa sådana ändringar i den kreditpolitiska lagen i samband medbehandlingen av statsskuldspolitiska kommitténs förslag. Men utskottetsmajoritet vill inte uttala sig i den riktningen. Det verkar nästan som om manvill uppskjuta det obehagliga steget att bekräfta denavreglering som i stort sett nu är slutförd på det kreditpolitiska området. Denna tendens är oroväckande, särskilt med hänsyn till dendiskussion som pågår kring pensionsskatten. Det hävdas ofta i detsammanhanget att försäkringsspararna och pensionärerna inte skall klaga,eftersom livförsäkringsbolagen drar fördel av att placeringsplikten nu haravskaffats. Men det är en sanning med betydande modifikation. Det beslut somkammaren nu står i begrepp att fatta innebär tvärtom att man förlänger med treår möjligheten att införa placeringsplikt för försäkringsbolag. När välriksdagen skilts från ärendet, vilar avgörandet i regeringens händerefter förslag som kan framställas från riksbanksfullmäktiges socialistiskamajoritet. Redan börjar det på vänsterkanten uppträda röster, som förefallerångra den avreglering som skett och drömmer om att snart få återgå till denverksamhet som känns naturlig för socialister, nämligen att ransonera och styratillgången på krediter. Den socialdemokratiske ledamoten i finansutskottet, BoSödersten, hade skrivit en artikel i , som klartpekar i den riktningen. Risken för återfall i regleringsbeteende är givetvisstörre, om den hittillsvarande, så kraftigt missbrukadeberedskapslagstiftningen finns kvar i oförändrat skick. Behovet av att markeraden systemförändring som i praktiken har skett på det kreditpolitiska områdetär enligt min mening ett starkt skäl till att nu i stället ta fram en renodladberedskapslag för extrema krissituationer. Detta arbete kräver enligt min mening mer än att barasortera bort föråldrade styrinstrument. I ett tänkt läge med avspärrning ochallmän mobilisering i landet räcker det med säkerhet inte att utnyttja dekreditpolitiska medel som förekom under . Det modernaavlöningssystemet för militär personal jämte de mycket större finansiellatillgångar som hushållen nu förfogar över på bankräkningar och annat kommer att innebäraatt en i stort sett oförändrad köpkraft jagar mycket knappa konsumtionsvarormed risk för okontrollerad prisstegring som följd. Den av oss reservanterönskade översynen av den kreditpolitiska lagstiftningen bör således ta sikte påatt utforma en beredskapslag för verkligt allvarliga lägen och inte något somkan utnyttjas för att söka påverka utvecklingen, när den ekonomiska politikenrent allmänt inte leder till de resultat man tänkt sig. Herr talmani Propositionen om fortsatt kreditpolitisklagstiftning innehåller också en andra del, där regeringen begär bemyndigandeatt utfärda föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp. Så sent som ivåras reserverade sig de borgerliga ledamöterna i finansutskottet mot denfullmakt på detta område som då begärdes. Vi moderater yrkade också attbilkreditförord-ningen skulle upphävas. Med tillfredsställelse kan vi nu konstatera attbilkreditförordningen försvinner. Men vi vill inte på förhand medge regeringentillstånd till långtgående ingripanden mot konsumentkrediterna, i princip sålångt att man helt kan förbjuda köp som inte sker mot kontant betalning. Det äruppenbart att sådana ingrepp kan få allvarliga konsekvenser för den friaprisbildningen och inte minst för mindre kapitalstarka konsumenters levnadsförhållanden. Trots att det i borgerliga motioner yrkats avslag på detbegärda bemyndigandet, tog vi i finansutskottet initiativet till att denföreslagna lagstiftningen borde prövas av lagrådet. På sedvanligt sätt motsattesig den socialistiska utskottsmajoriteten detta förslag, men den kunde integärna åberopa allvarligt men för att sätta minoritetsskyddet ur spel även dennagång. Därmed kom den lagrådsprövning till stånd som resulterat i betydelsefullapreciseringar och begränsningar i det begärda bemyndigandet. Det betyder inte att vi från borgerligt håll kan godtaförslaget ens i detta reviderade skick. Av utskottsmajoritetens skrivningarframgår att man även där hyser vissa betänkligheter. Man understryker attbemyndigandelagen rörande konsumentkrediter måste användas med storåterhållsamhet. Det sägs t.o.m. att utgångspunkten bör vara att bemyndigandetinte skall utnyttjas, och om det likväl blir nödvändigt bör det ske endast fören begränsad tidsperiod. Med hänsyn till den tidigare så stora ivern attbeskära och försvåra t. ex. kontokrediter får de här uttalandena faktiskt sessom en klar förändring till det bättre. Men det är inte bara det att regleringen av konsumentkrediterlätt medför snedvridande effekter. Eftersom konsumentkrediterna utgör en såliten del av kreditmarknaden, är det inte något effektivt sätt att styrakreditpolitiken. Slutsatsen blir därför att om det i vissa mycket speciellasituationer verkligen skulle finnas skäl för ett ingrepp mot konsumentkrediter,bör det ske genom att regeringen av får ett tidsmässigt bemyndigandeför det aktuella fallet. Trots utskottsmajoritetens kallsinnigainställning hyser jag gott hopp om att vi under innevarande mandatperiod -kanske i anledning av propositionen om statsskuldspolitiken -får tillfälle att på ett mera framtidsinriktat sätt diskutera och ta ställningtill en modern kreditpolitisk beredskapslag. I avvaktan därpå yrkar jag fördagen bifall till de båda borgerliga reservationerna till finansutskottetsbetänkande nr 7. 1986/87:46 10decemberl986 AnL 23ANNE (): I finansutskottets betänkande 7 ärmajoriteten och minoriteten oense om tre saker. För det första för hur långtid lagen om kreditpolitiska medel skall förlängas. För det andra ominriktningen på den framtida kreditpolitiken. För det tredje ifrågaomettbemyndigande till regeringen att utfärda föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp. Den socialistiska majoriteten vill förlänga den kreditpolitiskalagstiftningen med , medan de borgerliga partierna i en gemensamreservation vill förlänga den . Det kan synas vara en struntsak atttvista om, men det är det inte, för det hänger ihop med hur man ser på detfortsatta reformarbetet inom kreditpolitiken. Den lagstiftning det handlar om innefattar enmöjlighet för regeringen att - på riksbanksfullmäktiges begäran - när som'helstutan hörande återinföra likviditetskvoter, utlåningsreglering, emissionskontroll,placeringsplikt etc. Det enda motiv som majoriteten anför är att det sägskrävas en lag, som "kan tillgripas snabbt om den framtida internationellaeller inhemska utvecklingen så påkallar". En ambition att reducera denkreditpolitiska lagstiftningen till vad den borde vara-nämligen enberedskapslagstiftning för extrema situationer- saknas hos majoriteten. Tvärtomförefaller det finnas en ovilja att göra sig av med regleringsinstrument. Den avreglering av kreditmarknaden som senast har varitföremål för debatt gäller beslut att inte begära fortsatttillämpning av placeringsplikten. Det är värt att noteras att detta intebetyder att placeringsplikten har avskaffats, eftersom riksbank och regeringnär som helst utan hörande kan återinföra den. I den gemensamma borgerliga reservationen anser vi att denavreglering som bara skett i praxis också bör återfinnas ilagstiftningen. Därför bör nuvarande kreditpolitiska lagstiftning göras om ren beredskapslagstiftning, vilket inte kräver mer än tvä år. Förnärvarande finns även rätten för att använda kassakrav i denkreditpolitiska lagen, men det finns ett förslag från statsskuldspolitiskakommittén som bl.a. går ut på att överföra denna rätt till en ny riksbankslag.En sådan lag kan träda i kraft , och vi anser därför inte attnuvarande kreditpolitiska lagstiftning behöver förlängas mer än till slutet avår 1988. Eftersom majoriteten i utskottet har avstyrkt vårtönskemål om vilken inriktning det fortsatta reformarbetet inom kreditpolitikenskall ges, vill jag fråga utskottets talesman hur han ser på detta. Frågan ärmotiverad av socialdemokratins traditionellt negativa inställning till privatbankväsende och en fri kapitalmarknad. Detta finns ju manifesterat, inte minsti de återkommande kraven på socialisering av affärsbankerna på socialdemokratiskakongresser. Kraven har visserligen avslagits men inte på ideologiska grunder.Skälen har varit att en banksocialisering inte skulle vinna väljarnasstöd och att staten ändå har ett starkt inflytande över kreditväsendet viariksbanken och bankinspektionen. Det centrala inslaget i den svenska regleringspolitiken påkapitalmarknadsområdet är som jag ser det valutaregleringen. På den punktenhar det gjorts mycket begränsade liberaliseringsutfästelser av riksbank ochregering. liksom avmajoriteten i utskottet. Den centrala regleringen, nämligen den av finansiellaplaceringar eller s. k. portföljinvesteringar, skall enligt majoriteten finnaskvar. Vi i anser att valutaregleringen måste avskaffas. Det är ju också så att regeringen införde en nyreglering på det här området, nämligen att regeringen skall godkänna valet avstyrelseordförande i affärsbankerna. Som jag ser det, är en väl fungerande kapitalmarknad avstor betydelse för en väl fungerande marknadsekonomi. Det sätt på vilketkapitalmarknaden fungerar påverkar i allra högsta grad den ekonomiskautvecklingen i landet. Denna påverkan kan vara pådrivande eller bromsande,beroende på hur kapitalmarknaden organiseras. Vid en snabb ekonomiskomvandling, som vi har haft i och som kommer attvara aktuell även framöver, ställs stora krav på kapitalmarknadens sätt attfungera. Det skulle därför vara bra om utskottets talesman i dagkunde deklarera något om hur han ser på återinförandet av de olikaregleringsinstrumenten som finns i den nu aktuella kreditpolitiskalagstiftningen, hur han ser på en fortsatt avreglering geriom slopande avvalutaregleringen, hur han ser på de s, k, informella kontakterna som ipiraktiken betyder att det är regeringen som tillsätter styrelseordförandena iaffärsbankerna, och också hur han ser på en förändring av den nuvarande kreditpolitiskalagen till en ren beredskapslagstiftning. Majoriteten föreslår i detta betänkande ocksåatt regeringen skall få en fullmakt att utfärda föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp. Det betyder att majoriteten vill ge regeringenfullmakt att när som helst ingripa mot konsumentkrediter. Detta innebär enligtmin mening stora risker för ingrepp i den fria prisbildningen. Det finnsegentligen inte något anfört motiv för denna fullmakt, och vi anser från deborgerliga partierna att någon sådan fullmakt inte bör ges tillregeringen. Jag tolkar denna majoritetens önskan om fullmakter för detena eller det andra så att man har en mycket begränsad tilltro till denekonomiska politik som förs, att man alltid anser sig behöva ett antalregleringar och fullmakter i bakfickan, och jag tror att det är ett dåligtbetyg åt regeringens politik. Det' skulle enligt min mening vara väsentligtbättre att föra en förtroendeskapande och stabil ekonomisk politik. Enambition att slopa regleringar och långtgående fullmakter skulle i sig vara ettaktivt sätt att visa tilltro till den grundläggande ekonomiska politiken. Jagmenar att det är beklagligt att utskottsmajoriteten tycks saknaen sådanambition. Jag yrkarbifall till reservationerna 1 och 2. AnL 24ROLF KENNERYD (c): Vid en ytlig betraktelse kan det förefallasom om finansutskottet i det här betänkandet mer än vänligt hemfallit till entvist om påvens skägg, nämligen orii giltighetstiden för den kreditpolitiskalagen bör utsträckas två eller . Men den här frågan har en betydandeprincipiell räckvidd. Den liberalisering av kreditpolitiken som kunnatgenomföras under senare är har medfört att de flesta av de kreditpolitiskamedel som lagen reglerar användningen av är aktuella. Senast harplaceringsplikten avskaffats av riksbanksfullmäktige. En ny riksbankslag ärunder utarbetan- de, därbl. a. kassakvotskravet kommer att regleras. Förslag till ny riksbankslagkommer att föreläggas vårriksdagen och kan tillämpas fr.o.m. den 1 januari1989. Det finns alltså inga som helst sakliga skäl för en förlängning avgiltigheten bortom utgången av 1988. Den stora likviditeten på den svenska penningmarknaden,liberaliseringen av kreditpolitiken och också betydande institutionellaförändringar har medfört en påtaglig nervositet på penning-och kapitalmarknaden. Det avspeglar sig bl. a. i ränteutvecklingen. Även måste nu leva upp till de krav som den nyasituationen ställer. Vi måste från sida eftersträva distinktaochklara besked och spelregler för marknaden. Om rutinmässigt,eller varför inte säga slentrianmässigt, förlänger den nuvarandelagstiftningen, kan det av marknaden uppfattas som att vi tvekar i våra strävandentill liberalisering och i stället vill möjliggöra för regering ochriksbanksfullmäktige att återfalla till ett gammalt regleringsmönster. Det är därför vi reservanter har krävt att den nuvarandelagstiftningen skall omarbetas till en ren beredskapslag för de instrument sombehövs just för extraordinära situationer. Mer än , dvs. den tid somfordras för att införa en riksbankslag, kan rimligen inte behövas för attutarbeta denna beredskapslag. De strävanden till liberalisering av marknadensom alla berörda parter förefaller vara eniga om bör nu befästas. Av principiella skäl kan vi inte helleracceptera propositionens förslag om ett bemyndigande att meddela föreskrifterom betalningsvillkor vid kreditköp. Det innebär i realiteten en mycketlångtgående fullmakt att av kreditpolitiska skäl ingripa motkonsumentkrediterna, vilket i sin tur betyder att konsumentkreditlagen sätts urspel. Vi tycker att det är en alltför långtgående fullmaktslagstiftning somregeringen här förordar. Så stora ingrepp i den fria prisbildningen och ienskilda människors vardag kan det inte finnas rimliga skäl att göra. Någotnytt bemyndigande för regeringen att , meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp bör mot den här bakgrunden inte ges. Jag ber att få yrka bifall till de tillbetänkandet fogade reservationerna. AnL 25ROLAND (): Vi behandlar i detta betänkande, som minaborgerliga företrädare i talarstolen redan har sagt, frågan om förlängning avden kreditpolitiska lagstiftning som ger möjligheter att med olikakreditpolitiska medel ingripa, om den internationella eller inhemska utvecklingenså kräver. Sedan denna lag trädde i kraft har den förlängts med itaget, och regeringen föreslår i den proposition som vi nu behandlar enföriängning för ytterligare en period av . De borgerliga anser också attlagen bör förlängas, men bara med . Jag måste nästan hålla med RolfKenneryd; det är litet av en tvist om påvens skägg när vi diskuterar tre förlängning. Om vi får en ny riksbankslag i enlighet med denstatsskuldspolitiska kommitténs förslag, måste ju tekniska förändringar göras iden kreditpolitiska lagstiftningen, och i det sammanhanget kan också frågan omgiltighetstiden aktualiseras. Jag yrkar således bifall till utskottets förslag, att viför femte gången förlänger lagen om kreditpolitiska medel med , ochdärmed avslag på den borgerliga reservationen om två års förlängning. Detta betänkande behandlar också frågan om att geregeringen bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp. Därmed ges möjligheter att, om det uppkommer speciella lägen,påverka den privata konsumtionen och därigenom efterfrågeläget i ekonomin. Detkan uppstå behov av sådana ingripanden, och de kan hanteras i samband medpenningpolitiska åtgärder och måste då kunna sättas in med omedelbar verkan. Deborgerliga vill inte ge regeringen detta bemyndigande och avhänder den därmedett medel som ändå kan behövas i särskilda lägen, dä det kan vara angeläget atthälla tillbaka den privata konsumtionen på ett visst sätt. Det är klart att en regering som känner ansvar församhällsekonomin kan behöva ha tillgång till olika medel. Vi har upplevt hurden svenska ekonomin utsatts för mycket storapåfrestningar. Och även Om vi nu haft en socialdemokratisk regering i fyra åroch börjar få en bättre balans i samhällsekonomin, är det inte så, som deborgerliga ledamöterna i lagutskottet skriver i sin avvikande mening:"Utvecklingen av samhällsekonomin tyder närmast på att någrakreditåtstramningar inte är erforderliga ." är ju inte samhällsekonomin lagutskottets bord, så manär väl förlåten, om man inte upptäckt att det ändå finns vissa tendenser tillför stark efterfrågan då det gäller den privata konsumtionen. Vi har en kraftigvolymökning i detaljhandeln - t. o. m. september månad, och de senastemånaderna harökningen varit ännu högre. Sedan utlåningsregleringen avskaffadeshar det skett en stark expansion av kreditgivningen.Bostadsfinansieringsinstituten har expanderat sin kreditgivning med den nästanotroliga siffran , och bankernas kreditgivning har ökat medöver . har vi haft en utströmning avvaluta ur landet med över 5 miljarder, och var utflödet 1,2miljarder kronor. Det finns naturligtvis en del oroande tendenser iekonomin, och då är det viktigt att man har tillgång till medel att göra vissajusteringar. Jag tycker därför att man från den borgerliga sidan för ettväldigt formalistiskt resonemang i de här frågorna. Det avgörande är ändå hurman sköter ekonomi. talade om att vi inte hade förtroendeför vår egen politik, eftersom vi nu föreslår de här förlängningarna. Det harvi naturligtvis, och det finns stor tilltro till den socialdemokratiskapolitiken både här i landet och utomlands; det fick vi inte minst bekräftat när vi var pä . Det är faktiskt i handling man kan skapaförtroende, och det bevisar också den politik som socialdemokraterna har fört.Det har ju inträffat en enorm avreglering av penning- och kreditmarknaden sedanvi fick en socialdemokratisk regering. Under de år vi hade borgerligaregeringar fanns det väl inte ett enda kreditpolitiskt medel som inteutnyttjades. Hur mycket man måste anstränga de kredit- och penningpolitiskainstrumenten hänger naturligtvis samman med vilken finanspolitik man för. 3 protokoll 1986/87:46 Prot.1986/87:46 10decemberl986 Vi från utskottsmajoritetens sida anser att det ärvärdefullt att regeringen har tillgång till även detta instrument, även om detinte skulle behöva användas. För att lugna den som jag tycker något överdrivnaoron på den borgerliga kanten tillstyrker vi den precisering lagrådet harföreslagit, nämligen att det skall vara nödvändigt av samhällsekonomiska skälför att föreskrifter skall få göras och att det skall gälla yrkesmässigverksamhet. I och för sig tycker vi detta är självklarheter, men finns depreciserade i lagtexten. Med detta yrkar jag avslag också på denborgerliga reservationen nr 2 och bifall till finansutskottets hemställan i sinhelhet. AnL 26LARS (): betonade att det här baraskulle röra sig om ett års skillnad vad beträffar förlängningen. Skillnadengäller faktiskt inte bara tid utan även attityd, hur man ser på vad denna tidskall användas till. Att vi medger en förlängning med så mycket som två årsammanhänger, som jag redan har framhållit, med att det är den tid det tar attfå den nya riksbankslagen genomförd, dit det återstående inslaget i denkreditpolitiska lagen, dvs. kassakravet, borde flyttas över. Dessutom, har visagt, bör man utnyttja mellantiden till att omarbeta och verkligen i grundengöra om den kreditpolitiska lagstiftningen så att det blir en renberedskapslag. Socialdemokraternas ställningstagande är att manrutinmässigt förlänger med . De visar inget intresse för att vidta denomarbetning som vi har förordat - trots att det finns en antydan om attregeringen kan tänka sig verka i den riktningen. Detta avvisar man och sitterhelt passiv. Det är verkligen betecknande för vad socialdemokraterna här iriksdagen har gjort. sade att här har avreglerats mycket underde , under den socialdemokratiska regeringen. Men kom inte och sägatt det skulle vara den socialdemokratiska riksdagsgruppens förtjänst! Den harhela tiden i sina ställningstaganden i finansutskottet sagt nej. Verksamhetenhar bedrivits i rätt riktning, men utanför det här huset. Jag har redan tidigare betonat att med denna uppläggningblir det möjligt att återinföra en kreditpolitisk reglering på samma sätt somtidigare. Jag sade också att jag är rädd för att det förekommer tankar i denriktningen på olika håll. Jag refererade till en artikel av , somjag tycker direkt pekar i den riktningen. Han säger där ordagrant att han ärtveksam om den politiken - avregleringen - kan bli hållbar på något längresikt. "Det är risk för att avregleringen av kreditmarknadeninte kommer att framstå som mer än ett intressant experiment. Det är möjligtatt den inom inte alltför lång framtid kommer att överföras till de misslyckadeexperimentens skräpkammare." Detta vittnar om den attityd man har: det här har manliksom blivit påpressad utifrån av några som företräder vad betecknarmed ett nytt och, antar jag. förklenande ord, vänstermonetarism, i riksbank ochfinansdepartement. Det är detta som ger verklig anledning till oro. Jag har ett annat exempel på att den nya linjen attavreglera kreditmarknaden inte sitter särskilt djupt, I ett betänkande fränriksdagens bostadsutskott som viskall behandla talas det om vilka problem det innebär att maninte längre har prioriterade obligationer med lägre ränta än marknadsräntaninom bostadspolitiken. Så klämmer man till med följande slutsats: "Omavprioriteringen medför icke acceptabla konsekvenser för de boende finnsanledning för regeringen att vidta åtgärder i avsikt att undanröja dessakonsekvenser. från ett mera övergripande bostadspolitiskt perspektiv kandet därvid finnas skäl för att överväga den kreditpolitiskalagstiftningens utformning," Ja, i bostadsutskottet vill man överväga denkreditpolitiska lagstiftningens utformning, men alldeles uppenbart i syfte attåterinföra och skärpa kreditregleringen! Mot denna bakgrund måste jag ställa frågan till RolandSundgren: Hur är det egentligen? Vill ni socialdemokrater återinföra olikakreditpolitiska regleringsinstrument, däribland den placeringsplikt genom varsavskaffande ni ofta hävdar er ha skapat utrymme för att införa enpensionsskatt? Enligt min mening går samma tankegång igen i den andradelen av finansutskottets betänkande, nämligen förslaget som berör ettbemyndigande för regeringen att införa betalningsvillkor vid kreditköp, RolandSundgren säger att det är angeläget att kunna hålla tillbaka konsumtionen. Harni socialdemokrater ingen förståelse för att detta instrument träffar snett?Det drabbar dem som är kapitalsvaga, medan det knappast alls berör kapitalstarkakonsumenter. Även här känner jag en oro i luften. växer konsumentefterfrågan,och tydligen är socialdemokraterna öppna för att införa kreditransoneringar,åtminstone i den del som vänder sig mot konsumentmarknaden. Jag vill också här fråga : Planerar nisocialdemokrater att införa kreditåtstramningar som skall drabba konsumenterna?