prot · GA0941 · 1986-12-31 00:00:00 — att vara restriktiv när det gäller att utvidgasekretessen. I den nu aktuella modonen har jag alltså begärt just den översynsom utskottet ansåg som nödvändig för att man skulle kunna ta ställning. Det ärdetta som är skillnaden. I fråga om behovet av att ibland behöva utvidgasekretesskyddet är vi tydligen ganska ense. I det här fallet är detta särskiltviktigt, eftersom det på många håll pågår ett organiserat samarbete mellansocialtjänst och fritidsnämnder, speciellt när det gäller ungdomar. Samarbetekräver ju att man talar med varandra, och man behöver ibland tala orii väldigtkänsliga saker, som rör hemförhållanden, sjukdomar, missbruk m.m., för att rättkunna förstå ungdomarnas sätt att handla och reagera och för att kunna väljarätt insatser. Detta är särskilt viktigt i arbetet mot narkotikamissbruk ochannat missbruk. Det som har hänt sedan vi senast behandlade frågan äralltså att motionen ser annorlunda ut. Vad jag nu kräver är just den översynsom utskottet senast ansåg nödvändig. Därför förbryllar det mig att utskottetavstyrker förslaget med samma motivering som . AnL 15OLLE (): Frågan om sekretesslagstiftningen är oerhörtkomplicerad. Som jag sade i mitt inledningsanförande framförs det en radönskemål om förändringar på skilda områden, och det vore-kanske litet vanskligtom utskottet i varje sådant fall begärde en utredning. Däremot förutsätter jagatt man inom kontinuerligt genomför en översyn pä det härområdet. När det gäller ärenden av det slag som behandlats i de bådamotionerna finns det inte så säkra utgångspunkter för en eventuell förändring,utan man måste i de fallen acceptera den systematik som sekretesslagstiftningenbygger på, vilket båda motionärerna har gjort, och inom ramen för dennaundersöka om det finns luckor. När man har tillräckliga skäl för att påvisa attolägenheterna är så stora att det behöver göras ändringar, förutsätter jag attdet läggs fram förslag. Då skall vi se på dem med öppenhet. Här har jag settsom min uppgift att företräda vår huvudståndpunkt att det skall vara störstamöjliga öppenhet och att en sekretess måste vara i högsta grad motiverad. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslut i ärendet fattades efter debatten omkonstitutionsutskottets betänkande 10.) AnL 16 TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debatterakonstitutionsutskottets betänkande 10 om statlig förvaltning m. m. m. m. AnL 17 Tredje vice talman (): Jag skall beröra den fråga som tas upp ireservationen, som jag inledningsvis ber att få yrka bifall till. Reservationen gäller en utredning av myndighetsbegreppet.Man kan då fråga sig om det verkligen behövs en utredning. Statens verksamhetbedrivs i många olika, sköna former. Vi har statliga bolag, stiftelser ochmyndigheter, som ju är den vanligaste beteckningen på de organ som skallverkställa de beslut som vi fattar i det här huset. Man kan fråga sig om det är särskilt viktigt att de härbegreppen är noggrant definierade och att man vet vad det rör sig om. Ja, detär det faktiskt. Till de olika verksamhetsformerna är knutna olika regler ocholika rättsverkningar. Det är således mycket viktigt att veta vad som menas meden myndighet. Till myndighetsbegreppet är knutna bestämmelser såväl iregeringsformen som i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen. Det äralltså inte likgiltigt om en statlig verksamhet drivs av ett organ som kankallas för myndighet. Då kan man naturligtvis resa frågan: Vet vi inte redanvad som är en myndighet? Nej, det vet vi inte. Det finns inte någon definition.Ingenstans är det klart angivet vad som menas med en myndighet. Att detförhåller sig så illustreras av att det har förekommituppseendeväckande fall av inrättande av statliga organ utan att man har vetatvad dessa organ är. Det senaste och mycket uppmärksammade fallet var jufondstyrelserna. Här uppkom en diskussion om vilken status i det svenskaförvaltningssystemet som fondstyrelserna egentligen har. Jag tog upp frågan iriksdagen och hade en debatt med finansministern. Denne förklarade attfondstyrelserna är innovationer. De var inte bolag, inte stiftelser och intemyndigheter. De var alltså innovationer. Jag hade sedan en debatt här ikammaren med justitieministern, och han sade att fondstyrelserna var varken detena eller det andra. De var enligt justitieministern unika. är det så attbegreppen innovation och unik inte är några förvaltningsrättsliga termer, somvi kan knyta rättsverkningar till. Det krävdes en omfattande debatt ochdomstolsutslag i ett par kammarrätter och i regeringsrätten för att fastställaatt fondstyrelserna är myndigheter. Problemen var inte slut med detta, utansedan påstods att fondstyrelserna var myndigheter på ett särskilt sätt, dvs.vissa av de regler som normalt gäller för myndigheter skulle gälla förfondstyrelserna, men inte andra regler. Exemplet med fondstyrelserna visar hurviktigt det är att vi gör en ordentlig översyn av frågan och att vi äntligenkan bestämma oss för vad som är en statlig myndighet. Den statliga verksamhetenfår ju inte glida ut i vilka diffusa former som helst, utan den måste ha entillfredsställande rättslig reglering. Detta tycker jag att alla borde kunnavara överens om. kan faktiskt bekymren illustreras på ytterligare ettsätt: att fondstyrelserna är olagliga. Man kan tycka att det gäller en litensak, men enligt den lag som gäller för fondstyrelserna kan regeringen utnämnaicke svenska medborgare att sitta som ledamöter i styrelserna. De bestämmelsersom gäller ledamotskap i sådana här styrelser och som finns i regeringsformens Prot.1986/87:41. Stadig förvaltning m. m. Statlig förvaltning m. m. 11 kap. 9 § stadgar emellertid att personer som inte ärsvenska medborgare inte får sitta i styrelser som lyder direkt underregeringen. Detta är helt glasklart. Vi brukar ibland tvista om vad engrundlagsbestämmelse innebär, vi diskuterar olika tolkningar, och detta är ioch för sig en trist historia. Jag tycker att vi borde se till att vi slippersådana tvister, men det problemet kornmer vi att debattera . Jag skallinte i detalj gå in på den saken just . I det här fallet finns det alltså enbestämmelse i lagen om fondstyrelser som går sfick i stäv mot reglerna iregeringsformens 11 kap. 9 §. tror jag inte att regeringen när den iriksdagen drev igenom lagen i och för sig' medvetet ville bryta motregeringsformen. Nej, man uppfattade helt enkelt inte fondstyrelserna sommyndigheter. Men har det fastslagits att de är myndigheter, och därmed måsteregeringsformens bestämmelser gälla. Det finns mycket att säga i denna fråga, liksom också omden mycket märkliga debatt som har förts, men eftersom jag har haft uppe frågani flera tidigare diskussioner, nöjer jag mig med vad jag nu har sagt. Jagvidhåller att det är mycket viktigt att vi får ordning och reda när det gällermyndighetsbegreppet. Det är ett led i den strävan efter ytterligare klarhetoch rättssäkerhet som bör vara ett mål för arbetet i denna kammare. AnL 18STURE (): I det betänkande som vi nu behandlar har dettagits upp ett antal motioner om statlig förvaltning, vilka väckts under denallmänna motionstiden och 1986. Det är i stort sett ett enigt utskott somstår bakom betänkandet. Det är endast vad beträffar kravet på utredning avmyndighetsbegreppet som det föreligger skiljaktiga meningar, vilket ju klartframgick av tredje vice talmannens anförande. I motion 1984/85:1501 yrkas attdet tillsätts en utredning om myndighetsbegreppet i syfte att precisera detta.Bakgrunden till yrkandet är debatten om löntagarfondsstyrelsernas förvaltningsrättsligastatus. I betänkandet görs en ingående redovisning av delsbakgrunden till beslutet i löntagarfondsfrågan, dels tidigareriksdagsbehandling om myndighetsbegreppet. Enligt utskottsmajoritetensuppfattning löstes problemet angående löntagarfondernas status vid tillämpningav tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen genom regeringsrättens besliit1984. Enligt utskottets mening är det därför inte påkallat atttillsätta en utredning, vilket begärs i motionen. Utskottet förutsätter attfrågan fortlöpande ägnas uppmärksamhet. I ett särskilt yttrande dll betänkandet redovisas moderatasamlingspartiets syn 1975 på slopandet av beteckningen "kunglig" inamnet på statliga myndigheter, detta i anledning av motion 1984/85:1555. Frågan har tagits upp tidigare i motioner och i KU:sgranskningsbetänkande sedan utmönstringen av denna beteckning påbörjades.Utskottet har föreslagit att inte skulle tanågra initiativ i frågan. Detta har också blivit beslut. Utskottethar inte heller derina gång funnit anlednirig att ändra uppfattning. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. AnL 19Tredje vice talman () replik: Det är svårt att debattera när motdebattöreninte går i polemik. säger endast att frågan om myndighetsbegreppetlöstes genom regeringsrättens utslag. Det gjorde den inte alls! Regeringsrättenkonstaterade att löntagarfondernas styrelser var myndigheter - men bara idetta konkreta fall. Det löste inte frågan om hur man skall betrakta allamöjliga andra organ som bubblar upp i den mångförgrenade statliga verksamheten.Detta utslag är ingen garanti för att man inte gör precis samma saksom hände i fondfrågan. Det här är viktiga ting, eftersom det tillmyndighetsbegreppet är knutet en rad rättigheter enligttryckfrihetsförordningen och sekretesslagen rörande insyn, meddelarskydd ochliknande. Man kan alltså inte bara fösa undan frågan och säga attproblemet är löst genom regeringsrättens utslag. För övrigt är det för bedrövligt att man för attkonstatera vad ett statligt organ är för någonting skall behöva gå tilldomstol! Det borde självfallet framgå när man inrättar ett statligt organvilken förvaltningsrättslig status det har. Tycker inte också det? Sedan har vi den fråga som både justitieministern ochfinansministern har gått bet på och som jag inte kan begära att ha någon annan uppfattning om än vad de har haft, nämligen löntagarfondsstyrelsernaslaglighet. 1 det avseende som vi har tagit upp i motionen och som vi harreserverat oss för står ju bestämmelserna om löntagarfondernas styrelser icke iöverensstämmelse med regeringsformens 11 kap. 9 § - det är helt glasklart. Hurkan försvara att vi har en lag som helt står i strid med en gällandegrundlagsbestämmelse? Statlig förvaltning m. m. AnL 20 () replik: Tredje vice talmannen framhåller att lagen omlöntagarfonder skulle vara olaglig och att således skulle habeslutat om en lag som strider mot grundlagen, om jag tolkar honom rätt. Vad gäller det konkreta fall som ligger bakom motionen omlöntagarfondernas styrelser har regeringsrätten tagit beslut och visat att deär att beteckna som myndighet i sekretesslagens och den andra lagens mening.Det har man funnit sig i. När det gäller frågan om det är rätt att behöva gå tilldomstol har vi ju en säkerhetsventil där, och tredje vice talmannen har mångagånger hävdat att det är viktigt ätt ha en sådan prövning. Den har manutnyttjat i detta fall. Sedan vill jag gä in på frågan omatt fastställa vad som är myndighet. Detta har tagits upp tidigare, och det hardå framhållits att om man räknar upp alltför mycket kan det vålla störreförvirring än klarhet, om man specificerar precis alla organ som är myndighet. AnL 21Tredje vice talman () replik: Herr talman! Jag måste säga attdetta blir märkligare och märkligare. Vi har alltså uppenbarligen en grå zon,som man från socialdemokratisk sida tycker det är bekvämt att ha. Man villkunna inrätta statliga organ utan att Statlig förvaltning m. rn. ange vilkarättsliga regler som skall gälla för dessa -generellt sett. Sedan skall manmöjligen i efterhand, om det har blivit bråk om dessa statliga organ,domstolsvägen fastlägga vilken förvaltningsrättslig status de har. Detta måstesägas vara en mycket märklig syn på vårt förvaltningssystem. Det är riktigt att jag tycker att vi skall ha kvarlagprövningsrätten och att domstolar skall kunna rätta till sådant här, men manskall ju inte medvetet försätta sig i en sådan situation att domstolar ärtvungna att agera eller att enskilda är tvungna att vända sig till domstol föratt få fastlagt vilken förvaltningsrättslig status ett statligt organ har. Detmåste vara vår uppgift här i att se till att detta är klart fränbörjan när statliga organ inrättas. AnL 22STURE () replik: Jag delar helt tredje vice talmannensuppfattning att man inte skall ha någonting som strider mot grundlagen. Det harväl inte heller varit avsikten när man föreslog denna lag. Den föregicks ju avganska intensiv prövning och debatt. Att man sedan kom dll olika tolkning vadgäller tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen och fick detta prövat avdomstol tycker jag var bra, för då fick man ju detta klarlagt. AnL 23 (): Innan jag gick upp till kammaren lyssnade jagpå pensionärsprogrammet i radio. Engagerade pensionärer, aktiva isamhällsarbetet, diskuterade där. Med stor sorg och beklämning konstaterades iprogrammet att det fortfarande finns diskriminerande lagstiftning motpensionärer. I detta betänkande finns en fråga av den arten. Det är enfråga som har kommit tillbaka år i form av motioner från enskildafolkpartister. Utskottet har regelmässigt föreslagit att avslåmotionen. Den gäller slopande av åldersgränser för offentliga uppdrag. harmotionen avlämnats av med mig som medmotionär. Jag vill yrkabifall till motionen, som har beteckningen 1985/86:K501. Detta är en fråga av principiell natur. Jag vill ställanågra frågor till utskottets talesman . Är verkligen de skäl som utskottet redovisar i betänkandettillräckliga för att diskriminera vissa grupper av medborgare från rätten tillvissa offentliga uppdrag? En pensionär kan vara fullvärdig ledamot i regering ochriksdag. Vi har, herr talman, flera exempel på personer som fungerarutomordentligt väl i sådana sammanhang. En pensionär kan ha alla tänkbarauppdrag inom den kommunala förvaltningen. En pensionär betalar sin skatt ochkan ha förtroendeuppdrag i föreningar och folkrörelser. Men det finns ett stortundantag. litar tydligen inte på att en pensionär hartillräckligt omdöme för att göra korrekta bedömningar i domstolssammanhang.Pensionärer kan vara lagstiftare men anses inte vara kompetenta att tolkalagen. Utskottet hänvisar till att domarkåren avgår vid normalpensionsålder. Detta är naturligtvis helt riktigt, men har utskottets ledamöterdå mot bakgrund av sin roll som grundlagarnas och kommunallagarnas vaktsoldater verkligengått till botten med att utreda skillnaden mellan ett förtroendeupp drag ochett tjänsteuppdrag? Utskottet hänvisar vidare till vad departementschefen sadeunder /83. Han påpekade att medelåldern är hög blandnämndemännen. Men, herr talman, är inte det uttalandet ett underkännande av depolitiska partiernas förmåga att själva ansvara för nomineringen av de personersom skall utses av de kommunala organen? Finns det så bristande kompetens ikommunfullmäktige och landsting att det behövs lagstiftning för atttillrättavisa kommunerna och de politiska partierna - en lagstiftning somdessutom upplevs som diskriminerande av stora befolkningsgrupper, vilket är deti detta sammanhang mest betydelsefulla? Tala gärna med dé erfarna personer som sitter ipensionärsorganisationernas styrelser, . Jag tycker att det ärangeläget att också lyssnar till dem. Jag yrkar än en gång bifall till motionen. Jag vill anmälaatt jag inte kommer att begära omröstning, men jag förutsätter attkonstitutionsutskottet när denna fråga kommer tillbaka - vilket den gör -ägnar den en grundligare uppmärksamhet än som har skett. eller senaremåste i vår demokrati dessa diskriminerande bestämmelser tas bort. Stadig förvaltning m. m. Överläggningen var härmed avslutad. AnL 24 TALMANNEN: Beträffande lagutskottets betänkande 9 har ingen talareanmälts. Kammaren övergår därför till att fatta beslut i ärendena. Mom. I(etableringsrätten) Utskottets hemställan bifölls med 194 röster mot 120 förreservadon 1 av m. fl. Mom. 4 och 6 (propositionens förslag till lag om ändring iradiolagen) Utskottets hemställan bifölls med 279 röster mot 37 förreservation 2 av tredje vice talman och . Övriga moment Utskottets hemställan bifölls. Mom. 4 (sekretessen i rättshjälpsärenden) Utskottets hemställan bifölls med 281 röster mot 35 förreservationen av tredje vice talman och . Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. protokoll 1986/87:41 Mom. 1(utredning av myndighetsbegreppet) Utskottets hemställan bifölls med 160 röster mot 156 förreservationen av m. fl. Mom. 4 (slopande av övre åldersgränser för offentligauppdrag) Utskottets hemställan - som ställdes mot motion 1985/86:K501 av och - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. Detta betänkande innehåller förslag om godkännande av enöverenskommelse med rörande de s. k. suveränitetsholmarna i , Muoniooch Könkämä älvar. Överenskommelsen innebär att finska domstolar ochmyndigheter i vissa fall skall vara behöriga att handlägga mål och ärendenrörande suveränitetsholmar som är belägna i . Ett riksdagsbeslut av detta slag kräver enligt 10 kap. 5 §regeringsformen anslutning av minst tre fjärdedelar äv de röstande. Beslutetskall fattas genom omröstning. Vid voteringen bifölls utskottets hemställan genomuppresning. 7 § Kammarens sammanträde AnL 26 TALMANNEN: Enligt vad som under hand meddelatskommer debatten i anslutning till skatteutskottetsbetänkande om engångsskatt på livförsäkringsbolagens förmögenheter, m. m. attkräva av . Avsikten är att överläggningen skall slutföras ochvotering äga rum nämnda dag, och sammanträdet beräknasdärför komma att pågå till mellan och 18.00. 1986/87:7om översyn av patientförsäkringen och läkemedelsförsäkringen, 1986/87:5om följdändringar till slopandet av den kommunala garanti- och utbobeskattningen m.m. (prop. 1986/87:30 och 1986/87:12delvis), 1986/87:8 om mervärdeskattskyldighet för ideella föreningar, m. 1986/87:44)samt 1986/87:6 om tilläggsbudget I (prop. 1986/87:25 delvis). Kammaren biföll vad utskotten i dessa betänkandenhemställt. justitieutskottetsbetänkande /87:5 om nödvärnsrätten. AnL 27BENGT (); Brottsligheten mot enskilda människor ökaräven i värt samhälle, och särskilt oroande är utvecklingen av våldsbrotten.Samhällets skydd är otillräckligt och måste självfallet förstärkas på lämpligtsätt. Men oavsett alla sådana förbättringar nödgas man konstatera att just viddet akuta våldsingreppet är den enskilde ofta ensam och därför helt utlämnadtill sig själv. Den enda tillgängliga skyddsmöjligheten blir då ytterst detegna handgripliga försvaret. Lagstiftaren har i gällande rätt även förutsett dennasituation, och i finns regler om nödvärnsrätt och straffrihet förden som tillgriper nödvärn. Allmänhetens uppfattning om nödvärnsrätten och dessomfattning är synnerligen oklar. Det kan illustreras med några typiskayttranden. Får man verkligen försvara sig, undrar någon. Andra påstår bestämt,att försvarar man sig "åker man dit". Åter andra menar att manvisserligen får försvara sig men att det är högst oklart hur mycket - i varjefall är det inte särskilt mycket. Nästan alla tror att man inte kan ha rätttill nödvärn om man hjälper en medmänniska som hamnat i en angreppssituation. Oklarheten i nödvärnsrättens omfattning har särskiltdemonstrerats genom det s. k. hammarmordet i . Fallet gäller enkvinna som tillsammans med sina föräldrar dödat sin man, som under lång tidallvarligt misshandlat och hotat henne - dock inte just vid det tillfälle dåhan dödades-av svärfadern. Detta fall har synnerligen livligt debatterats imassmedia och diskuterats människor emellan. Uppfattningarna går vitt isär -vissa vill fria från ansvar på grund av nödvärn, men andra anser att fallet ärett klart överskridande av nödvärnsrätten. Det är inte bara allmänheten som är osäker omnödvärnsrätten; även jurister är oense om dess omfattning. I Helsingborgsfallettycker väl de flesta jurister, inkl. en professor, att nödvärnsrätten haröverskridits, men. en annan juridikprofessor antyder att nödvärnsrätten kankomma att omfatta även sådana fall och då genom en ändring av domstolspraxis. Till denna beskrivning behöver endast tilläggas atträttsläget egentligen är ännu mycket oklarare i mera "vanliga"nödvärnsfall än i Helsingborgsfallet. I detta oklara läge måste man utgå ifrånlagens ordalydelse. De grundläggande bestämmelserna oin nödvärn återfinns i 24kap. 1 och 5 §§ Rent allmänt kan sägas att lagen ger en generös nödvärnsrätt medvida handlingsramar för den angripne. Innebörden kan enklast beskrivas i tresteg på följande sätt: Inom den första ramen ligger att man får försvara sig medvissa åtgärder. Dessa åtgärder beskrivs som försvarliga eller i vart fall inteoförsvarliga, men även andra åtgärder godtages bara de inte är uppenbartoförsvarliga. Detta är juristernas - ibland nästan obegripliga - sätt att angeatt det här gäller ett synnerligen brett handlingsutrymme. Håller man sig inomdenna ram inträder alltid straffrihet. Inom den andra ramen tar lagen hänsyn till att detnaturligtvisär svårt att "hålla huvudet kallt" när man blirhandgripligen attackerad. I en sådan situation, där man "svårligen kundebesinna sig"-som lagen uttrycker saken - inträder straffrihet även om manvidtagit i och för sig uppenbart oförsvarliga försvarsåtgärder. Även inom en tredje ram - alltså, trots att man vidtagituppenbart oförsvarliga försvarsåtgärder och trots att man borde ha kunnatbesinna sig -kan domstolen ta hänsyn till nödvärnssituationen och döma tillettlindrigare och även. mycket lindrigare straff än som annars skulle ha skett. För fullständighetens skull bör tilläggas att handlingarsom påstås vara nödvärn, men egentligen är en hämndaktion och därför fallerutanför även dén tredje handlingsramen, bestraffas i vanlig ordning. Den nu beskrivna omfattande nödvärnsrätten tillerkännssåväl den angripne själv som varje annan medborgare som kommer en medmänniskatill hjälp i en nödvärnssituation. Vår nödvärnsrätt är dock förknippad medsärskilda problem. Det föreligger nämligen ett glapp - rätteligen ett dubbeltsådant - mellan allmänhetens rättsmedvetande och domstolarnas tillämpning aynödvärnsrätten. Det första glappet finns mellan allmänhetens uppfattningoch'lagens innehåll. Som jag har försökt att beskriva är allmänhetenskunskap om nödvärnsreglerna helt otillräcklig. Många tror inte ens pånödvärnsrätten även om de får se lagreglerna. Detta beror bl. a. pådomstolarnas tillämpning av nödvärnsreglerna. Det är här som det andra glappetligger, mellan lagstiftarens andemening å ena sidan samt åklagarnas ochdomstolarnas rättspraxis å andra sidan. I detta sammanhang är det ointressantatt utreda och fastställa var "felet" ligger. Det räcker enligt minmening att konstatera att lagstiftarens budskap måste formuleras på ett tydligaresätt. Det är mot denna bakgrund som jag i min motion harhemställt om förtydligande av nödvärnsrätten. Så kan bäst ske genom en-ändringav lagtexten i . En sådan lagändring skulle förhoppningsvis fåvälbehövlig uppmärksamhet och sprida nyttig kunskap till deri bredaallmänheten. Denna grundläggände kunskap skulle sedan fortlöpande förstärkasgenom ny rättspraxis i nödvärnsfallen. Detta förslag angående nödvärnsrätten kan kanske lockafram någon kritisk röst som påstår att om man möter våld med våld kommer envåldsupptrappning att bli följden. Men det kan lika väl och kanske med störresannolikhet hävdas att resultatet blir det motsatta. Det vore naturligt om ivarje fall okynnesvåldsverkaren avhåller sig från angrepp, om han kan förväntasig .ett kraftfullt försvar. Motsvarande effekt skulle kunna uppkom- ma omallmänheten kände till att detta är tillåtet och därför oftare vågade hjälpa enmedmänniska i fara - i trygg förvissning om att äga lagens odiskutabla stöd. Mittförslag är naturligtvis ingen patentmedicin motvåldsbrottslighet, men skulle säkerligen få viss brottsförebyggande effekt påbl. a. gatuvåldet. Avslutningsvis vill jag endast tillägga attmotionen.visserligen sannolikt kommer att falla här i kammaren, men attden allmänna debatten om nödvärnsrätten med säkerhet kommer att gå vidare. Föregen del väljer jag att återkomma motionsvägen i denna angelägna rättssäkerhetsfråga. AnL 28 (): Vi har, som motionären säger, haft enintensiv debatt om våldsbrott .