prot · GA0912 · 1986-12-31 00:00:00 — ställde frågorna men visste inte svaren. Han kundeinte själv besvara dem, och det kan ingen annan heller. Men vi har alla enskyldighet att påverka vilka svaren blir. har med stor kraft och lidelsemanat mänskligheten att inse den ohyggliga faran för oss alla när folkmord kaninledas och genomföras utan att världen reagerar. Vi måste alla ta antisemitismenpå all var och med kraft bekämpa den varhelst och närhelst den sticker upp sittfula tryne. mottog ledaren för densydafrikanska motsfåndsorganisationen , , ett prissom visserligen inte är lika värdefullt och välkänt som mensom ändå är mycket ärorikt, nämligen Liberala . Isitt tackfal på i gav hon en mycket mörk bildav situationen i . Hon uppmanade apartheidmotståndarna utanförSydafrika att göra allt som står i deras makt för att försöka påskyndaapartheidregimens fall. Det är lätt att gripas av vanmakt inför hennes och andrasvädjanden. Vad kan vi i göra för att åstadkomma en fredlig ochdemokratisk utveckling i innan det är för sent? Det ärligaste svaretär atf vi inte vet. Men vi har förhoppningar om att samordnade internationellaekonomiska sankfioner skulle kunna bidra till att bringa regeringen påfall. Det är mot den bakgrunden som har agerat för attförsöka få till stånd ett FN-beslut med den inriktningen. Sommarens handlade inte om det målet - omdet råder full enighet - utan om hur vi från svensk sida bäst kan påverka deninternationella opinionen. Traditionellt har vi försökt göra det på två vägar,dels genom diplomatiska aktioner, dels genom att försöka med exemplets makt.Genom t. ex. investeringsförbudet 1979 och förbudet mot import avjordbruksvaror 1985 har vi gått före. Självfallet har ingen vid dessatillfällen trott att ensidiga svenska åtgärder skulle fälla apartheidregimen.Tanken har i stället varit att vi skulle kunna förmå andra länder atf följavårt exempel och att det skulle kunna ge effekt i . Efter den dramatiska utvecklingen i från mittenav maj till början , och efter säkerhetsrådets nej till ytterligaresanktioner , förordade vi från sida aft Sverigeskulle ta ytterligare ett steg på denna väg. var det dags, menade vi, attSverige följde exempel och införde en handelsbojkott mot Sydafrika.Enligt vår uppfattning kan det ske inom ramen för internationell rätt ochinternationella avtal. Regeringen intog en ganska vacklande hållningmen bestämde sig-tror vi i varje fall -för åsikten att förstskulle göra ett nytt försök i FN och om det misslyckades vidta ytterligareåtgärder. Det finns alltså olika uppfattningar mellan regeringen ochfolkpartiet om tidtabellen. Men vi har inte tyckt aft det har varit rimligt attfortsätta debatten om detta utan har legat lågt efter sommarens tumult. Det hardessutom för oss framstått som angeläget att regeringen vid olika diplomatiskakontakter skulle kunna företräda hela nationen. Med detta, herr talman, borde alla parter ha kunnat låtasig nöja. Men statsministern, som hamnade litet snett närSydafrikadebaftenblossade upp , har omöjligt kunnat svälja förtreten och koncentrera sigpä huvuduppgiften, nämligen atf bekämpa apartheid. När han framträdde inför Publicistklubbenhävdade han, enligt samstämmiga referat, att skulle ha ändratuppfattning efter partistyrelsens beslut att förorda en bojkott. Nej,herr talman, vi har inte ändrat uppfattning. Vi anser fortfarande aft Sverigebör genomföra en handelsbojkott. Om fattar beslut om ellerrekommenderar ytterligare sanktioner är det bra, och självklart skall iså fall följa det beslutet. Går FN inte längre än man redan gjort bör vi ändåstoppa handeln med och försöka övertyga andra länder att följa vårtexempel. Jag utgår från, herr talman, att denna linje numera ocksåär regeringens. I jämförelse med de enorma, obegripliga svårigheter sommiljoner människor lever under i ter sig naturligtvisSverige som en ganska stillsam idyll. Men för utvecklingen i denna idyll är detändå viktigt vilken kurs vi väljer. Även i idyllen finns det nyanser som förenskilda människor är väsentliga. har det dessutom stormat ovanligt mycket iden svenska idyllen. Arbetsmarknadskonflikter, som vi länge var förskonadefrån, är på väg att bli ett inslag i vardagen. Med avbrott för semestrar ochibland för tycks de pågå mest . Det är för tidigt, herr talman, att utvärdera åretsavtalsförhandlingar. Risken känns dock överhängande att vi får betala tvågånger- först i form av uppoffringar under konflikten och sedan i form av ettför högt avtal. En sak kan emellertid slås fast . Det är attföreställningen aft risken för arbetsmarknadskonflikter skulle vara mindreunder en socialdemokratisk regering än under en borgerlig definitivt kanförpassas fill myternas värld. I själva verket måste regeringen ta på sig en betydandedel av skulden för den nu aktuella konflikten. Regeringen skall enligt varmening inte delta i förhandlingarna, men den har ett viktigt ansvar föropinionsbildningen inför förhandlingarna och för de förväntningar som dennaskapar. Låt mig, herr talman, ge två exempel på att regeringenhamnat fel i denna opinionsbildning. Tidigt i valrörelsen redovisade jag i ett anförande iMarstrand förutsättningarna för att vi skulle kunna få ned inflationstakten inivå med andra länder och förstärka den svenska konkurrenskraften. En viktigförutsättning för det var relativt låga nominella löneökningar. I sak delade säkert regeringen den uppfattningen, menunder valrörelsen undvek man nogsamt aft ge uttryck för den. Tvärtom lät man LOtapetsera de socialdemokratiska valstugorna med affischer, och i pressen införaannonser, som skulle ge intryck av att det bara var jag och somansåg att löneåterhållsamhet var nödvändig. Fick bara socialdemokraterna sittakvar i regeringen skulle det bli större löneutrymme. Det var det budskap förmedla. Självfallet skapade det hos många människor orealistiskaförväntningar. Det var infe heller lätt för regeringen att skapa trovärdighetkring en mer återhållsam linje när valet väl var över. får man betala etthögt pris för lyxen att hålla sig med dubbla budskap. Mitt andra exempel är ett uttalande som statsministerngjorde på . "Graden avutjämning" i ett samhälle, sade han, "visar på sinnet för rättvisa. "1 förlängningen av det synsättet ligger att en total utjämning skulle vara denyttersta rättvisan. Jag påpekade för övrigt detta redan i den riksdagsdebatt vihade . Det är klart att ett sådant uttalande skänker uppmuntrantill alla dem som vill platta ihop lönestrukturen ännu mycket mer. Menstatsministerns rättvisebegrepp är i detta sammanhang - liksom i andra sorn jagskall återkomma till - alltför snävt. En total utjämning är enligt vår uppfattning inte höjdenav rättvisa och är inte eftersträvansvärd. Det är lätt att instämma i vad denförre TCO-ordföranden och landshövdingen skrev i Dagens Nyheterhäromdagen: "Man måste övervinna rädslan för existensen avlöneskillnader då alla grupper inte kan vara jämställda. Ger man efter förkravet på allas jämställdhet, då berövas man den flexibilitet utan vilken ingenutveckling kan ske," I avslutningsdebatt gav jag ett konkretexempel på hur utjämningen lett till orättvisa i stället för rättvisa. Enundersköterska som vidareutbildar sig till sjuksköterska får inte ens enlöneökning som räcker till att betala studieskulden. Det är naturiigtvis enorimlig, och orättvis, situafion. En regerings uppgift inför en avtalsrörelse är snarare attförsöka sprida kunskaper om sådana här samband än att skapa orimligaföreställningar om vad som är önskvärt och möjligt. På den punkten harregeringen misslyckats. Däri ligger dess viktigaste skuld till denarbetsmarknadskonflikt som vi nu bevittnar. sökt klargöra att förhöga avtal leder till t. ex. skattehöjningar och arbetslöshet. En lärdom förframtiden är, herr talman, att det är av stor betydelse att dessa sambandklargörs redan före en avtalsrörelse. Regeringen bör deklarera att omlöneökningarna överstiger en rimlig nivå - i förhållande till vadsamhällsekonomin tål - kommer det att framtvinga vissa bestämda, konkretaåtgärder. Det räcker inte att bara vagt antyda vad som kan hända. Det måsteframstå konkret och begripligt för alla inblandade parter. Detta krav på att konsekvenserna skall framgå tydligtgäller, herr talman, inte bara i avtalsrörelsen. Det borde gälla också i andrasammanhang, t. ex. när regeringen lägger fram förslag om nya skatter. Sällan.har ett skatteförslag varit så illa berett ochanalyserat som den nu föreslagna pensionsskatten. Det är inte nog med attfinansministern aldrig lyckats klara ut vilka motiven är för den skatten, hanhar inte ens klart för sig hur den kommer att slå och vilka som berörs. Hansförsvar går kort och gott ut på att, som formulerade det, låtaändamålet helga medlen: regeringen behöver och då är detbara att klippa till. Rättvisa och principer får vika. har t. ex. hävdat atf vanliga löntagare inte skulleberöras av pensionsskatten. I en debatt som jag hade med honom i Expressenfrågade jag honom gång på gång om detta och fick beskedet att försäkringstagaremed avtalspensioner infe skulle beröras. Samma sak upprepade finansministern ien artikel i ; "En något lägreavkastning som följd av skatten påverkar över huvud taget inte de utbetaladepensionerna." har SPP-chefen i ett öppet brevtill oss riksdagsledamöter kraftfullt tillbakavisat finansministerns ochregeringens påståenden. "Var alltså medveten om", skriver, han tillvar och en av oss, "att avtalspensionerna berörs när du går tillbeslut!" Det är otillständigt, herr talman, att finansministern pådetta sätt försöker föra oss alla bakom ljuset. Förslag som skall föreläggasriksdagen måste beredas på ett bättre sätt än vad .som skett i detta fall.Regeringen måste åtminstone vara medveten om förslagens elementära effekter. Även statsministern har ryckt ut på barrikaderna tillpensionsskattens försvar. I ett tal på framställdes den som ettslags rättvisereform. Vad är det för ett underligt rättvisebegrepp sornstatsministern har? Låt mig belysa det genom några frågor: Är det enligt statsministern rättvist att införa en skatt,som bara drabbar privatanställda men inte offentliganställda? Är det enligt statsministern rättvist att införa en skatt,som huvudsakligen drabbar små och medelstora företag men knappast allsstorföretagen? Varför skall Polarvagnen i drabbas men inte ? Är det enligt statsministern rättvist att införa en skatt,som bara drabbar dem som sparat långsiktigt med sikte på pensioneringen meninte dem som sparat kortsiktigt, t. ex, i allemanssparandef? Är det enligt statsministern rättvist atf införa en skatt,som slår hårdare mof dem sorri har haft en dålig avkastning på sitt sparande änmot dem som har haft en god avkastning på sparandet? Om svar på dessa frågor är ja - och jagförmodar det, eftersom han är beredd att lägga fram detta förslag- kan jag barakonstatera att han haren uppfattning om rättvisa som ligger mycket långt frånminegen, och säkert långt från de flesta människors. Ovanpå detta försökte i LO-talet försvarapensionsskatfen med hänvisning till medborgarrätten. Han ställde medborgarrättmot äganderätt. De som är för pensionsskatten står på medborgarrättens grund,tycks ha menat, och de som är emot den på äganderättens.Pensionsskatten framställdes som ett slags logisk konsekvens av att vi harinfört allmän rösträtt i . Vad är detta för nonsens? Ingen i den här kaminaren hävdarannat än att den allmänna rösträtten skall grundas på medborgarrätt. Rösträttendrevs igenom av mina liberala företrädare vid detta sekels början, med visstbistånd från socialdemokraterna. Men att rösträtten segrade innebarnaturligtvis inte att äganderätten avskaffades. Självfallet finns det utrymmeför personlig äganderätt också i ett samhälle där det politiska inflytandetgrundas på medborgarrätt. Det är en orimlig tanke att medborgarrätten skulleinnebära någon ovillkorlig rätt för majoriteten att beslagta enskild egendom.Men just detta ärkonsekvensen av resonemang. Man måste dessutom fråga sig vad det finns för inre logiki tankar. Om pensionsskatten nu ses som ett utflöde avmedborgarrätten - hur kan då hävda aft den bara skall vara enengångsskatt? Skall äganderätten så snart denna skatt är införd få råda övermedborgarrätten i socialdemokraternas ? Uppriktigt sagt, herr talman, tror jag inte statsministernhar tänkt igenom konsekvenserna av vad han sade påLO-kongressen. Jag måste be statsministern alt förklara sig litet närmare.Betyder hans försök att ställa medborgarrätt mot äganderätt att majoriteten ien socialistisk demokrati skall ha rätt att lägga beslag på andras egendom? Jag vill, herr talman, uppmana regeringen att skrinläggaplanerna på pensionsskatten. Det är ett djupt orättvist och ogenomtänktförslag. Pensionsskatten är ett belysande exempel på hur olikasocialdemokrater och socialliberaler kan se pä världen och på politiken. Låtmig, herr talman, ge ett annat exempel. Det handlar om synen på enskildaalternativ till den offentliga servicen. besökte jag en privat flyktingmottagningi . Den drivs av och . Mottagningenfungerar fantastiskt bra. Det vitsordas frän alla håll; de anställda, kommunen,flyktingarna - t. o. m. från invandrarverket som köper anläggningens tjänster. och tog över mottagningen från AMS förknappt . De hade arbetat på länsarbetsnämnden. Efterövertagandet har de satsat 1 milj. kr. på att rusta upp anläggningen, och dehar gjort många intressanta erfarenheter. Att driva en flykfingmotfagning somett enskilt företag har inneburit hårdare arbete, oregelbundna arbetstider, menockså större frihet att använda pengarna. Och de har fått ut mergenom atf vändapå slantarna; både mer personal och bättre utrustning för flyktingarna. 1 våras fick de frågan av invandrarverket om de kundeutvidga verksamheten. De var beredda atf låta sitt företag, , startaen ny mottagning i grannkommunen . Den hade behövts nu när invandrarverketklagar på otillräcklig mottagningskapacitet. Men den kom aldrig till stånd. Facket satte sig på tvären. Av principiella skäl anserfacket att flyktingmottagningar inte skall drivas i enskild regi. Till råga påallt har de fatt invandrarverket att också säga upp kontraktetmed om Säffleanläggningen. Samma principiella skäl åberopas. Detta är som ett eko av den uppfattning andra socialdemokrater så ofta gör sig till tolk för. Social service skallbedrivas av offentliga monopol. Men ljuder protesterna från många håll. ochÅkerblom protesterar, de anställda gör det, kommunen gör det. Och jagprotesterar jag med. Frågan är; Hur ställer sig statsministern? Det är inteointressant, därför att invandrarverket kommer sannolikt att fortsättadiskussionen om det här ärendet. Jag fick ett brev från generaldirektören , där han säger att ärendet kommer upp i invandrarverkets styrelse inovember, och det är klart atf statsministerns uppfattning i den här frågan kanha en viss betydelse för vilken inställning också invandrarverket kommer aftha. Frågan är alltså: Är statsministernberedd, inte minst för de anställdas och flyktingarnas skull, att sälla sigtill protestkören? I regeringsförklaringen efterlyser statsministern flerprivata tjänsteföretag utanför storstäderna. Är inte ett alldelesutmärkt exempel på ett sådant företag som bör stödjas i stället för att dödas? Ett annat exempel på enskilda alternativ som jag tidigarevid flera tillfällen tagit upp i kammaren är två gymnasieskolor i ,och gymnasium. De älskas av sina anställda och av eleverna och derasföräldrar. Fler ungdomar vill gå där än vad skolorna kan fa emot. Kostnadernaär lägre än vid jämförbara gymnasieskolor i . Ändå harsocialdemokraterna bestämt att statsbidragen för de båda skolorna skall drasin. Vi i har länge slagits för att dehär skolorna skall få finnas kvar. Jag har tidigare frågatstatsministern varför han till varje pris vill bli av med dem - men villjag dessutom få ett svar från statsministern. Jag mötte i en debatt i för någraveckor sedan och ställde samma fråga till honom. Han kunde inte ge besked omvad det finns för rimliga skäl till att lägga ned dessa skolor. Och detsocialdemokratiska kommunalrådet i har krävt attregeringen skall ompröva sitt beslut. Skolorna måste få leva, är för värdefulla för att få läggas ned. skall jag besöka . Vad skall jag dåge för besked till lärare och elever, ? Är regeringen nuäntligen beredd att ompröva sitt ställningstagande i det här fallet? Efter tvåårs frågande är det inte för mycket begärt aft jag skall kunna få ettrakt och klart besked. Den socialdemokratiska inställningen tillenskilda alternativ är alltigenom märklig. Privata företag kan ägna sig åtbilar och sopsäckar, sade i debatten i . Det är ett ihögsta grad oförskämt synsätt. Det är oförskämt mot och på flyktingmottagningen i och oförskämt mot ,och alla deras kolleger pä skolorna i . De gör verkligenmycket stor nytta för sina medmänniskor. Men det är oförskämt också mot alla dem som ägnar sig åtatt tillverka bilar och sopsäckar. De behöver verkligen inte vara någrahjärtlösa figurer, några kalla och hårda typer som inte bryr sig om sina medmänniskor. Enskilda alternativ är värdefulla därför atf de kan ökamänniskors valfrihet och bidra till förnyelse av välfärden, I enskild regi kanlösningar prövas som inte släpps fram när stat, landsting och kommunerbestämmer allt. Men det finns, herr talman, också en annan aspekt på dethär med enskilda alternativ som jag vill framhålla. Den sociala sektorn harbyggts ut mycket kraftigt i . Det har varitmöjligt dels genom ekonomisk tillväxt, men dels också genom stora skattehöjningar. har vi nått skattetaket. Vi kan inte fortsätta att höjaskatterna - även om regeringens fantasi på det området är imponerande - men detfinns många förbättringar i vårt samhälle som är angelägna. Den sociala hemhjälpenbehöver byggas ut, gamla och sjuka i långvården måste få rätt fill eget rum,tusentals barn behöver plats på dagis och tusentals människor står i kö 2 protokoll 1986/87:12-13 förstarr-, höftleds- eller kranskärlsoperationer som skulle ge dem chansen tillett normalt liv. Skall vi klara allt detta krävs det både att resursernaväxer och att vi använder resurserna effektivt. En del ogillar att man talar omeffektivitet och produktivitet i samband med sjukvård och andra socialatjänster, men om resurserna förslösas på en ineffektiv organisation går det utöver dem som köar för t. ex. service eller operationer. Det finns säkert flera olika sätt att förbättraeffektiviteten i den offentliga sektorn, frravdem ärotvivelaktigt attse tillatt det blir litet mer konkurrens. Många enskilda har visat atf enhögkvalitativ service kan ges till lägre kostnader än vad som är vanligt inomden offentliga sektorn. Låt mig, herr talman, ge ett konkret exempel. I iSkåne finns ett privat dagis som heter Bullerbyn. Det har startats av tvåtidigare arbetslösa förskollärare, och . Kostnadenper plats ligger . lägre än på jämförbara kommunala dagis iHöganäs. Följdriktigt har socialdemokraterna gjort allt vad som stått i derasmakt för atf stoppa Bullerbyn, men de har gudskelov misslyckats. Hur kan det vara möjligt för Bullerbyn, och för ochGöteborgsskolorna, att driva verksamheten.billigare än motsvarande kommunalaeller statliga enheter? Jo, det beror på aft de drivs som småföretag. Detinnebär ofta ett större personligt engagemang, en större ansvarskänsla, störrekostnadsmedvetenhet - man vänder på slantarna. De måste ge en bra service,annars kommer inte kunderna tillbaka. De måste hålla hårt i pengarna, annarsgår inte budgeten ihop. Det är cyniskt, herr talman, att hänvisa sådana eldsjälarsom och och de andra jag talat om till bilar ochsopsäckar. Det måste finnas utrymme för enskilda initiativ och alternativ ocksåinom den sociala sektorn. Om vi vill få mer för pengarna, är det alltså viktigt att visläpper fram enskilda alternativ och låter dem vara med på samma villkorsomkommunala och statliga. Om alla dagis i skulle vara som Bullerbyn,skulle kapaciteten öka . Vi skulle få tre platser för likamycket pengar som vi betalar för två. Den socialdemokratiska dogmatismen på det här områdetmotverkar angelägna förbättringar av den sociala servicen. Med mer konkurrensmellan enskilda och offentliga alternativ skulle resurserna räcka till mer-till nytta bl. a. för många som finns i flerbäddsrum, i operafionsköereller i dagisköer. Statsministern har i olika sammanhang givituttryck för en önskan om bred samling kring bl. a. den svenskaSydafrikapolifiken, energipolitiken och försvarspolitiken. Jag delar denna hansönskan. Den politiska striden har inget egenvärde. Kan enighet nås är detvärdefullt, i synnerhet på dessa områden. Men på andra punkter finns det uppenbariigen en djupklyfta mellan socialdemokraterna och . Det gäller inte minst de tvåämnen jag mest utförligt uppehållit mig vid - pensionsskatten och deenskilda alternativen. Där kommer vi, herr talman, att föra den politiska stridsom av allt att döma är nödvändig. Vårt mål är att föra den fill ett segerriktslut. 3KARIN SÖDER (c); Den som levt i tron att socialdemokraternaskulle vara särskilt kompetenta aft regera måste nu ha blivit enillusion fattigare. Trots allt övermodigt tal om att "är på rättväg" och att alla kurvor pekar åt rätt håll har landet drabbats avarbetsmarknadskonflikter som lamslagit viktiga delar av samhällets service.Sjukvård, barnomsorg; kollektivtrafik och andra viktiga servicefunktioner harstörts av konflikter. Enskilda människor, gamla, sjuka och småbarnsföräldrar,har drabbats på ett sätt som både upprör och oroar. Allt fler ställer sigfrågan varför detta inträffar i ett humanitärt välfärdssamhälle. Inför valen 1982 och 1985 försökte socialdemokraternaframställa sig som det enda parti som kan mobilisera den enighet, kraft ochkompetens som krävs för atf regera landet. Som motvikt målade man upp enicke-socialistisk koalitionsregering präglad av splittring och oenighet. Eftervad som har utspelats kan inte den beskrivningen upprepas med anspråk påtrovärdighet. Den socialdemokratiska rörelsen tycks inte alls vara någon enadkraft. Hårda ord och hätska beskyllningar har skiftats mellan framträdandeföreträdare för socialdemokratin. Socialdemokrafiska fackliga ledare har manattill strejk mot partivänner i stat, kommuner och landsting. Det är en olyckligsituation som landet befinner sig i. Ansvaret vilar nu tungt på inblandadeparter men också på regeringen. Svenska folket kräver ett snabbt slut på depåfrestande konflikterna. Därefter, när den här konflikten förhoppningsvissnart är slut, måste alla ansvariga diskutera spelreglerna. På den punkteninstämmer jag i vad statsminister har sagt. Det finns många orsaker till konflikten. En annan bidragande orsak är det föråldrade studiemedelssystemet. Attregeringen inte ser detta samband tyder på mycket dålig insikt bl. a. i dehögskoleutbildade låginkomsttagarnas problem. Där ser vi många lågavlönadekvinnor framför allt i vårdyrkena, där finns sjuksköterskorna, där finnsförskollärarna. Ett bättre studiemedelssystem skulle bidra till att förbättrade skuldtyngda gruppernas situation . I de förändrade direktiven till den sittandestudiesfödsutredningen har regeringen endast föreslagit att kommittén skall fåse på ett slopande av äktamakeprövningen. Det är i och för sig vikfigt, men detlöser på intet sätt det verkliga problemet - de högskoleutbildades skuldkris. De förhoppningar om förbättringar av studiestödssystemetsom regeringen skapade sviks nu uppenbarligen helt och hållet.Regeringen skjuter problemen framför sig och bäddar på det sättet för nyaarbetsmarknadskonflikter på just denna grund. Det innebär också, vilket ärmycket allvarligt, att den sociala snedrekryteringen består. I en rapport tillLO-kongressen står det att läsa; "av akademikerbarnen fortsätter till högskolanunder efter gymnasiet, men av icke yrkesutbildadesbarn." Detta är en oerhört stor ojämlikhet mellan olika grupperav barn i vårt samhälle som fortfarande existerar. För atf stimulera studenter från hem utan studietraditionoch utan den inkomst som är nödvändig för att man skall våga gå vidareoch börja på högskola krävs det atf studierna ger också ett ekonomiskt utbyte.Ett generöststudiemedelssystem är en nödvändighet för att minska den socialasnedrekryteringen.