prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Vi anser det därför förenligt med vårutrikespolitik att kraftfullt agera till förmån för demokrati och mänskligarättigheter var de än kan ha kommit i kläm. Övergrepp och diktatur skallfördömas var de än förekommer. Vi får inte döma oss själva till ideologiskanpasslighet. Menom vår beslutsamhet att hålla oss utanför väpnade konflikter skall blitrovärdig och respekterad, måste vi kunna hålla stånd mot kränkningar av vårtterritorium, varifrån de än hotar. Det skall vara förenligt med oacceptabeltstora resursinsatser att använda svenskt territorium som bas elleruppmarschområde. Jag noterade med tillfredsställelse utrikesministernsformuleringar om beslutsamheten att avvisa varje gränskränkning. Trovärdigheteni denna deklarerade avsikt kräver ett starkt försvar. Denöverenskommelse om det framtida försvaret som träffats mellan regeringspartietoch kommer att avsevärt stärka vår försvarsförmåga. Det är enbetydelsefull och nödvändig markering av vår beslutsamhet att hävda våralliansfrihet och vårt oberoende. Ocksåden svenska biståndspolitiken är en viktig och konstruktiv del av svensksäkerhetspolitik. Filosofen och nobelpristagaren påpekade attkonflikter mellan stater oftast kan härledas fill den konflikt som uppkommermellan två individer, som för sin överlevnad slåss om samma möjligheter tillutkomst. Vårt bistånd, som syftar fill att ge människor mat för dagen och hoppom framtiden, är av detta skäl ett i bästa mening fredsbevarande arbete. DetHgger vidare i vårt intresse att konstruktivt delta i nedrustningsarbetet. Detmåste ta sikte på att förmå supermakterna att i första hand frysa innehavet avkärnvapen vid nuvarande nivå och därefter kraftigt reducera det. Tankenpå en omfattande redukfion av kärnvapen föreföll vara en teoretisktankekonstruktion fram till mötet i mellan president ochgeneralsekreterare . Det som på sina håll betecknats som ett stort misslyckandekan lika väl ses som en bekräftelse på att idéerna om stora reduktioner avkärnvapenarsenalen är realistiska. Vad som diskuterades i , som utkasttill en principöverenskommelse, var nämligen ett häpnadsväckande långtgåendeförslag. Mendet blev inget avtal. Kanske berodde det på att man gapade över för mycket. Motden bakgrunden ter sig det nu aktuella utspelet från om enkraftig reduktion av medeldistansmissilerna i som mer realistiskt. Denmindre ansatsen kan paradoxalt nog bli ett större steg mot nedrustning och ökadsäkerhet. a. professor påpekat innebär inte varjenedrustning automatiskt minskade risker. Nedrustning måste ske i kontrolleradeformer, som undanröjer risken för att osäkerhet, misstänksamhet och misstagskapar sitt eget okontrollerade krisförlopp. Detåterstår självfallet många problem att lösa innan ett avtal också om begränsadreduktion kan träffas. Det hindrar inte att den konstrukfiva diskussion som nukommit i gång väcker förhoppningar. Men för överskådlig tid kommer vi att levaunder kärnvapenhotet. Det hänger inte över någon enstaka stad eller by utanöver hela världen och över mänsklighetens överlevnad. Även vådorna avkonventioneUa krig är hela världens Konflikter sombryter ut i ett hörn av världen påverkar snabbt indirekt villkoren också föravlägsna länder. Det har vi sett efter krigen i och under detpågående mellan och . Handel och valutaströmmar kommer i obalans somrubbar de ekonomiska förhållandena inom och mellan länder. vet vi att det också finns andra inslag i hotbilden. Den internationellaterrorismen hotar det öppna samhällets existens. Miljökatastrofer producerargiftmoln, som sveper in över våra gränser. Vår beredskap mot katastrofer somden i Tjernobyl är dålig. Våra möjligheter att skydda oss mot sura regn frånPolen och är begränsade. Vi borde till vårt totalförsvar också läggaett bättre miljövärn. Värt land hotas inte bara av väpnade konflikter utanockså av felakfig teknologi, som kan slå ut viktiga funktioner, döda skogarnaoch förgifta den som producerar vår föda, ja, kort sagt hota vårexistens. Dennabelägenhet är densamma för alla länder och folk. Vi lever med en gemensamosäkerhet, som kan hanteras bara om vi eftersträvar samarbete och lösning avkonflikter med fredliga medel. Får jag slutligen säga några ord om förhållande tiU . Vitillhör - det är en självklarhet att säga det - i alla meningar:geografiskt, kulturellt, och ekonomiskt. Inget kan därför vara naturligare änatt vi eftersträvar närmast möjliga relafioner med övriga stater. Närdet gäller handel, ekonomi, forskning och utveckling är det i första handVästeuropa, dvs. de länder som fillämpar marknadsekonomi och i princip ärfrihandelsländer. Alltdet samarbete som eftersträvas måste utgå från den säkerhetspolitiska lösningsom vi har valt. När det gäller det organiserade samarbetet inom Västeuropabetyder det att vår alliansfrihet och vår neutralitet inte får sättas i fråga.Det borde emellertid vara möjligt att även med detta förbehåll komma betydligtlängre i harmonisering av handel och ekonomi mellan och ochövriga inom EFTA. EGhar nu beslutat sig för att intensifiera arbetet med att undanröja kvarståendehandelshinder mellan . Vi måste se fiU att därmed intehamnar i en sämre position. Om handeln med EG försvåras skulle det slåmycket hårt mot vår ekonomi och sysselsättning. I den takt som man inom EG nuför upp kvarstående hinder tiU diskussion och lösning måste vi prövamöjligheterna att få del av samma liberaliseringar. Vi behöver inte göra detmed mössan i hand. Det är inte bara som drar nytta av närmare samarbeteinom - det gör också länderna inom EG - men det är vi som måste bevakavåra intressen. 4 ():' Rustningarna är det mest iögonenfallande exemplet på hur vi slösar medde resurser som vi borde använda för att lösa mänsklighetensöverlevnadsproblem. Därrried bidrar vi till. att fördjupa fattigdomen, ochfattigdom och orättvisor är i sin tur en huvudorsak till konflikter och krig.Krigen innebär ökad fattigdom och en omfattande miljöförstörelse - en ondcirkel med tragiska dimensioner. Världens samlade militärautgifter uppskattas fill ca 700 miljarder dollar ellernärmare . Det motsvarar värdet av desamlade investeringarna i samtiiga , och det är ungefär 20gånger så mycket som de västliga industriländernas samlade u-landsbistånd. Destora kärnvapenarsenalerna hotar mänsklighetens överlevnad och vår civiUsationsbestånd. Denna vetskap borde vara en ännu större drivkraft till arbete för fredför enskilda och länder än vad den är . Utgångspunktenför nedrustningsarbetet är, naturligt nog, vårt eget lands säkerhet ochtrygghet, men nedrustningspolitiken måste avse internationella mål. Den syftartill att skapa en fredlig utveckUng i hela världen, och den vill skapa bättreförhållanden mellan världens länder. Säkerhetenkräver i dagens läge framför allt att ett globalt accepterat system för fredensbevarande skapas. Det som krävs är förtroendeskapande internationellt samarbeteoch effektiva mekanismer både för att hindra kärnvapenkrig och för attförebygga att konflikter mynnar ut i krigshandlingar. måste ge FN:sgeneralsekreterare allt tänkbart stöd i hans ansträngningar att stärkavärldsorganisationens och i synnerhet säkerhetsrådets roll i detta sammanhang.Nedrustning är en angelägenhet för alla FN:s medlemsstater. Också i det direktaförhandUngsarbetet måste därför FN;s roU stärkas. Mendet behövs också ett tydligt manifesterat folkligt engagemang. Den storafredsresan har ur den synpunkten bUvit en stor framgång. 112 regeringar hartagit emot dess representanter. Folkligt engagemang i fredsfrågan kräverrespekt och är ett av de hoppfulla tecknen . Kärnvapenhotetär dominerande också för svensk säkerhet. Att förhindra kärnvapenspridning,främja nedrustning på kärnvapenområdet och arbeta för att befintliga kärnvapenaldrig kommer till användning är av centralt intresse för oss. Verklig säkerhetinnebär att alla kärnvapen avskaffas. måste fortsätta att driva de kravsom framförde i FN 1982, och som socialdemokratiskaregeringar därefter har fullföljt: ett fullständigt stopp för kärnvapenprov,ett fullständigt stopp för tillverkning av kärnvapen och dess vapenbärare, ettförbud mot all vidare utplacering av kärnvapen och kärnvapenbärare samt ettfullständigt förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål. Ensådan frysning av kärnvapenutvecklingen skulle kunna utgöra det första ochmest effektiva steget mot betydande minskningar av kärnvapenarsenalerna. Etttotalt provstoppsavtal tillhör de områden som bör ha en särskild prioritet, ochSverige bör ta förnyade inifiafiv för att få till stånd ett sådant avtal. Denyligen återupptagna provsprängningarna är här en allvarlig varning. Fråncenterpartiet har vi i särskilt kritiserat de franska kärnvapenprovenvid Mururoa, som sker mot befolkningens vilja. Den nuvarande regeringen haravstått från att krifisera dessa prov. Det sker med hänvisning tiU att Sverigebör krifisera alla kärnvapenprov generellt. Enligt vår mening bör den svenskaregeringen fördöma kärnvapenprov varhelst de förekommer och oberoende av vilketland det gäller. Vi ser medtillfredsställelse på de förslag som , och senare , har lagt fram omeliminering av medeldistanskärnvapen i . Sådana förhandlingar bör bl. a.inriktas på de typer av kryssningsmissiler som har lång räckvidd. FNhar gett nedrustningskonferensen i uppdrag att förhandla för att förhindrakapprustning i rymden. När supermakterna kommer så långt som till prov med denya systemen äventyras ingångna avtal och förhandUngarna omrustningsbegränsningar försvåras ytterligare. Tidsfaktorn är därför av avgörandebetydelse. Det är nödvändigt att utan dröjsmål få fill stånd internafionellaförhandlingar för att förhindra en kapprustning i rymden. Det europeiskaforskningssamarbetet inom Eureka bör utnyttjas för att bidra tiU att utvecklateknik för verifikafion. ställer sig positivt till att Sverigemedverkar till att en fredssatellit kan få en sådan användning. Undersenare år har det skett en kraftig satsning på konventionell upprustning. Denpågående konventionella kapprustningen medför en ökad roll för militäramaktmedel i internationell politik. För mindre stater är detta starkt negativt.Risken för att bli angripen med konventionella vapen framstår för dem som detfrämsta hotet mot deras säkerhet. Det är glädjande att äntligen vissa framsteg hargjorts i förhandlingarna om truppbegränsningar i Centraleuropa.Ansträngningarna måste fortsätta för att få överenskommelser om reduktion avde konvenfionella styrkorna i . Förslagetom en korridor fri från slagfältskärnvapen i måste kombineras med ettförslag om begränsningar och förändringar av det konventionella försvaret föratt inte leda till upprustning. Sådana begränsningar kan vara knutna tillömsesidiga truppreduceringsavtal. Detpågår en omfattande marin rustning. Kapprustningen till havs har också medförtatt allt större delar av det fria havet nu används av båda blocken för övningaroch annan militär närvaro. Det har bhvit allt svårare att överblicka denmilitära akfiviteten också i våra nordliga farvatten. Det nordeuropeiska ochdet nordatlantiska området har fått en ökad strategisk betydelse. Stormakternahar på oUka sätt visat ett tilltagande intresse för utvecklingen här. Detförekommer en ökad militär aktivitet från båda alliansernas sida i vårtnärområde. Den ökande övnings- och spaningsverksamheten har lett tillgränskränkningar till sjöss och i luften som aldrig får accepteras. Sverigemåste kunna skydda sitt territorium med alla tillgängliga medel. Här vill jagkraftigt understryka det som framgår av regeringsförklaringen i denna del. Denordiska länderna måste utifrån sina säkerhetspoUtiska lösningar övervägaåtgärder som ytterligare kan konsoUdera och stärka stabiliteten i norra kärnvapenfri zon skulle kunna stärka de nordiska ländernas säkerhet. Ettbalanserat zonarrangemang, som inte ger någon part ensidiga fördelar, skullekunna främja avspänningen. De nordiska länderna måste först av aUt vara enigaom att det ligger i ländernas intresse att få tiU stånd en kärnvapenfri zon inorra . Det förutsätter också ett brett politiskt stöd i partierna i denordiska länderna. ser det som värdefullt att en enig svenskriksdag har slutit upp kring zontanken. Vi anser också att en parlamentariskarbetsgrupp, med företrädare för riksdagspartierna i , skulle innebäraatt frågan förs framåt. Det kan leda till en fördjupad nordisk dialog isäkerhetspolitiska frågor utifrån de olika säkerhetspolitiska lösningarländerna har valt. Densvenska neutralitetspolitiken är, tillsammans med ett starkt försvar, denfrämsta garanten för vår fred och vårt oberoende. Nyckeln till framgång Ugger ivår förmåga att upprätthålla trovärdigheten kring våra strävanden. Den bästaförutsättningen för att uppnå trovärdighet är om vi kan visa omvärlden attSveriges folk och de politiska partierna står enade kring värnet av vårt landsoavhängighet och frihet. Vårtförsvar skall vara fredsbevarande, stabiliserande och krigsavhållan-de.Förmågan att upprätthålla ett trovärdigt invasionsförsvar är härvid avgrundläggande betydelse. Utrustning, organisation och utbildning måste anpassasså att försvarsmaktens förmåga uppfattas just som trovärdig i omvärlden. Dethar varit en styrka för när försvarsbesluten präglats av en vilja tillett brett samförstånd. Vi hoppas och utgår från att arbetet i skallpräglas av ett sådant synsätt också inför vårens försvarsbeslut. Detökade säkerhetspolitiska intresset för norra , och de återkommandekränkningarna av svenskt territorium, kräver tydliga försvars- ochsäkerhetspolitiska markeringar, Men vi har också anledning att ständigtuppmärksamma vad den tekniska utvecklingen och ekonomisk integration innebärför vår stabilitet, hur vår sårbarhet påverkas. Därför måste vi slå vakt omtotalförsvarstanken och inte genom snabba förändringar undergräva våramöjligheter att klara oss i en kris- eller krigssituation. Vapenexportfrån är i princip förbjuden. Förbudet är dock förenat med möjlighetertill dispens efter prövning i varje enskilt fall. Grundförutsättningen för attexport av vapen skall kunna tillåtas är att det sker till länder som intebefinner sig i konflikt eller hotas av konflikt, liksom att vapnen inte kanförväntas bli använda för förtryck av mottagarlandets invånare. Tungaskäl kan anföras för att skall tillåta export av vapen i vissa fall.Värt eget vapenbehov kräver inhemsk produktion. Detta i sin tur är av betydelseför trovärdigheten i vår neutralitetspolitik. Vi måste begränsa vårt beroendeav omvärlden, minska vår sårbarhet även på det här området. Till detta kanläggas det rent principiella argumentet att andra länder, som upprätthåller ettförsvar i samma fredliga syfte som vi själva, också bör ha samma rätt som viatt göra anspråk på att kunna köpa vapen på världsmarknaden. Att inte undernågra omständigheter tillåta vapenexport, men själv uppträda som köpare avvapen kan med skäl uppfattas som hyckleri. Reglernaför svensk vapenexport har varit föremål för översyn och skärpning vid fleratillfällen. Trots detta visar systemet fortfarande betydande svagheter. Detvore därför motiverat att göra en ny samlad översyn även av principerna försvensk vapenexport. En sådan översyn borde ta som utgångspunkt att vapenexportej kan få förekomma till länder som är inblandade i någon form av yttre ellerinre konflikt eller som löper en påtaglig risk att bU inblandade i en sådan.Kraven på garantier mot vidareexport till sådana länder måste också skärpas. Ensjälvklar regel borde vara att all export till länder varifrån det förekommervidareexport i strid mot slutförbrukarintyget stoppas. De nuaktuella vapenaffärerna visar också att kontrollen har varit otillräcklig. Detmåste vara en självklarhet att tillräckliga medel avsätts så att entillförlitlig kontroll kan ske av vapenhandeln. Detta gäller också de utredningsresurser somkrävs för att utreda misstankar om brott. En viktig del av den osäkerhet som präglar den svenska debatten har sin grund just i att utredningar tar tid.Det räcker då inte att tillsätta många utredningar utan det gäller att snabbtkomma till klarhet när misstankar uppstår. Detta gäller både vår rättsapparatssätt att fungera och den politiska nivån. FN:sdeklaration om mänskliga fri- och rättigheter innehåller bestämmelser omrätten till liv, frihet och personlig säkerhet. Den förbjuder slaveri, tortyroch omänsklig behandling samt fastställer rätten till yttrande- ochreligionsfrihet. Där står också att folkets vilja skall komma till uttryck ifria val med allmän rösträtt. Verklighetenär att 25 miljoner människor under svåra, ofta miserabla och ovissaförhållanden framlever sitt liv som flyktingar. Ungefär 10 miljoner måste levasom flyktingar i sitt eget land. De övriga miljonerna har tagit sig till ettannat land, och då främst ett grannland. De flesta kommer från fattiga länderoch de flesta flyr till fattiga länder. av flyktingarna når endastgrannlandet, som har fred att erbjuda, men inte så mycket mer. I det fattigaSudan lever 1 miljon etiopier. I finns drygt 3 miljonerafghaner. Motdenna dystra bakgrund växer rörelsen för mänskliga rättigheter allt snabbareoch får stöd i allt bredare lager - över ett tusen oberoende grupper ochorganisationer är nu verksamma i världen. Detta har ökat trycket på regeringari olika länder. När människor i frihet får föra fram sin mening, när opinionerkan bildas inom länder och internationellt, då upprätthålls också engrundläggande garanti för att de mänskliga rättigheterna inte bryts ned itysthet. Världens demokratier har här ett stort ansvar. Vi måste ständigt varaberedda att ta de förtrycktas parti, varhelst de mänskliga rättigheternaförtrycks. Barndrabbas hårt i konfliktsituationer. Deras föräldrar dödas och barnen rycks uppfrån sin miljö, från hem och familj. I vissa länder tas de dessutom ut som"soldater". Våld riktas i allt större utsträckning direkt mot barnengenom tortyr, dödsskjutningar och kidnappningar. Barn måste få ett särskiltskydd. Idet konventionsarbete som pågår i FN och i ESK om barns rättigheter, måsteSverige medverka till att artiklar införs om barn i krig. Innebörden måste varaatt barn tillförsäkras ett särskilt skydd i krigssituationer och att inga barnfår beväpnas. Det sistnämnda för att inte våld skall kunna riktas mot barnunder förevändning att de varit beväpnade. Det är naturUgtvis ett starkt skäl,utöver de rent humanitära. De flesta pojksoldater i t. ex. är i åldern 15till . Åldersgränsen för att beväpnas på detta sätt för krigföring måstehöjas. FN och andra internationella och nationella hjälporganisationer måste ocksåkunna garanteras att få komma in i krigförande länder för att där tillförsäkrabarnen humanitär hjälp. Sydafrikaär inte bara hemlandet för apartheid. Det är också det enda land i världen,efter , som har grundlagsfäst rasdiskriminering, förenat med ettomfattande våld från polis och militär mot folkmajoriteten. Vi hörde iregeringens förklaring hur många dödsoffer som dessa har skördat. Pretoriaregimen för i dagkrig i det ockuperade och i och Politisk,militär och ekonomisk utpressning utövas mot , och Botswana.Militära överfall görs mot och . bryter mot en radinternationella avtal, domar i och vedertagnainternationella umgängesregler. Kravenpå sanktioner mot Pretoriaregimen har ställts av de förtryckta i ochNamibia . I råder en bred uppslutning bakom dessa krav,klarast uttryckt vid Folkriksdagen mot apartheid . Detframstår allt tydligare att ekonomi och samhällsliv störs av departiella sanktioner som redan införts. Protesterna från det hållet är också .en signal i denna riktning. Viser det som glädjande att den nu har lagt fram ett förslagom handelsbojkott av . Lagförslaget ger vissa möjligheter tilldispenser. Även om varje lagstiftning måste ha säkerhetsventiler får intedispensmöjligheterna ges en vid tolkning. Motsvarande aktioner vidtas iövriga nordiska länder. Samverkan är naturlig och självklar. Vi deltar aUa i enlångsiktig internationell process för att bryta det avskyvärda apartheidsystemetsförtryck och omänsklighet. Detstår klart att praktiskt taget alla miljöproblem har internationelladimensioner. Den långa raden av olyckor med internationella verkningar bUr alltlängre. Miljöproblemen förorsakas eller förvärras av miljöskadliga utsläpp iandra länder, nära och f järran. Det enskilda landet som drabbas kan intesjälvt lösa problemen. Det kan bara ske genom internationellt samarbete. Kärnkraftsolyckani Tjernobyl ger skrämmande bevis på att ett kärnkraftshaveri har förödandeeffekter på människor och miljö. Men också produktionsresurser drabbas. Enolycka mer än etthundra mil från gränser får sådana verkningar hososs, trots att endast en mindre del av bränslehärdens radioaktiva innehållsläpps ut i atmosfären. Internationelltsamarbete är en absolut förutsättning för att man skall kunna avvärja deglobala miljöhoten, såsom drivhuseffekten, nedbrytningen av ozonlagret samtförstörelsen av de tropiska regnskogarna. Utsläppenav koldioxid, kväveoxider, kolväten och freoner är aUa bidragande orsaker tilldrivhuseffekten. Därtill kommer effekterna av att de tropiska regnskogarnaskövlas. Följden av allt detta blir en successiv temperaturförhöjning. Ettannat globalt miljöhot i samband med skövUngen av de tropiska regnskogarna ärden galopperande minskningen av jordens växt- och djurarter. av jordensgenetiska resurser finns i regnskogarna. Allvarlig,irreparabel försämring av miljön kan i sig hota överlevnaden och därmedfundamentalt och i vid mening undergräva staters säkerhet. Miljöförstöring kanockså framkalla intressekonflikter eller förvärra konflikter som redan finnsmeUan stater. Forskningenom miljökonsekvenserna av ett kärnvapenkrig är väsentlig för att alla staterskall kunna få ökad kunskap på detta område, inte minst som ett värdefulltbidrag för att få fill stånd en nedrustning av kärnvapen. Det är därförangeläget att klarlägga de förödande klimat- och miljöeffekter som forskarnahittills förutspått blir följden av ett kärnvapenkrig. Dendrastiska miljöförsämringen i tredje världen är ett hot mot nationeU ochinternationeU säkerhet också i så måtto att hela basen för ekonomi ochförsörjning bryts ned. Detta sker när jord-, mark- och skogsresurseröverexploateras och felutnyttjas. Sverigebör lägga kraftigt ökad vikt vid miljö- och resursfrågorna i det bilateralautveckUngssamarbetet. Det räcker inte med att satsa svenska biståndspengar pårena miljöprojekt eller miljökomponenter i utvecklingsprojekt. Vad som krävs iett längre perspektiv är att miljö- och naturresurs-hänsyn självklart byggs ini de samlade utvecklingssträvandena hos biståndsländerna. Det är glädjande attcenterpartiet nu tycks få gehör för denna inställning i utrikesutskottet. Detmåste bli ett erkänt faktum att rationellt, långsiktigt nyttjande och skydd avnaturresursbasen är ett helt centralt utvecklingsmål. Detframstår som särskilt angeläget att föra in miljöperspektivet också i de"högpoUtiska" utvecklingsfrågorna - skuldfrågorna, valutapolitiken,den internationella ränte- och handelspolitiken. Detkommer att bli allt viktigare att visa att ekonomin och välfärden på jordenfinns att söka i en framsynt resurspolifik. Vi anser att nu bör tainitiativ till en internationell konferens om miljö- och resurshushållning. Sverigemåste ta nya initiativ för att aktivera och intensifiera det internafionellasamarbetet rörande miljö- och utveckUngsfrägorna. Detta samarbete har undersenare år stagnerat och byråkratiserats, och det är en trend som måste brytas. Ettypperligt tillfälle för att återgå från ord till handling kommer nuunder våren. för miljö och utveckUng, den s.k.Brundtlandkommissionen, kommer att lägga fram sin slutrapport. Denkommer att bilda underlag för diskussioner och beslut dels vid mötet iNairobi med , dels fill hösten i med FN:sgeneralförsamling. Kommissionen tillkom i hög grad på svenskt initiativ med början1981/82, och har både ekonomiskt och på andra sätt givit kommissionensitt stöd. Enligtförhandsuppgifter kommer kommissionen att föreslå långtgående förändringar idet internationella samarbetet över hela fältet: ekonomiska frågor, socialafrågor, miljö- och naturresursfrågor och utvecklingsfrågor.