prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Attmarkera den europeiska identiteten och att ge en fastare plats i detdynamiska europeiska samarbetet är sannolikt den allra viktigaste av de rentutrikespolitiska uppgifter som står inför . Klimatetmellan de bägge supermakterna har stor betydelse för den internationellautvecklingen. Underde har klimatväxlingarna gått fort. vardet domedagstoner när företrädare för regeringen tog till orda i denna kammare.En ny europeisk istid randades. Faran för ett nytt krig beskrevs som större ännågonsin . är klimatet annorlunda. En försiktig hoppfullhet börjar att dominera deninternationella debatten kring de avgörande kärnvapenrustningsfrå-gorna. I utrikesdebatten sade jag att man kunde skönjakonturerna av en ny strategisk kompromiss mellan de bägge supermakterna.SALT-avtalens kompromiss hade passerats av den tekniska och strategiska utvecklingen,och måste en ny gradvis växa fram. ter sig dessa konturer något tydligare, även om framgången sker långsamtoch även om den sker ryckvis. Reykjavikmötetinnebar att president och generalsekreterare diskuterade enlängre gående överenskommelse om nedrustning än som diskuterats någonsintidigare . Enighet nåddes om att under enfemårsperiod minska de strategiska ballistiska kärnvapenrobotorna med 50 %.Enighet nåddes om att, med undantag för 100 stridsspetsar i och i ,eliminera de bägge sidornas arsenaler av medeldistansrobotar. Enighet nåddes omen förlängning av det så viktiga . Attallt inte kunde lösas i förvånade knappast någon som följt de senastedecenniernas mödosamma förhandlingar i dessa frågor. I slutskedet valdeSovjetunionen att göra varje överenskommelse avhängig av ett accepterande av enviss tolkning av . Underde första månaderna efter fortsatte denna sovjetiska blockering. Omdess orsaker kan vi bara spekulera. Men med så mycket större tillfredsställelsekan vi nu konstatera att förklarat sig berett att separat slutaett avtal om medeldistansrobotar enligt de riktlinjer som diskuterades iReykjavik. Alldelessäkert kommer det att ta sin tid att få fram ett sådant avtal. Jag noterade attden avgående amerikanske biträdande försvarsministern , som intehar gjort sig känd som någon ledande duva i dessa sammanhang, trodde att detkunde dröja till innan ett avtal blev klart. Menatt bollen nu är i rullning råder det inget tvivel om. inlederpremiärminister sitt betydelsefulla besök i . följshon av utrikesminister . Vi hör redan de mycket försiktiga spekulationernaom ett nytt toppmöte . Och att utvecklingen går i riktningmot den stora strategiska kompromiss som kunde skönjas och somskisserades i förefaller sannolikt. Detär lätt att se, trots aUa hinder, de intressen som driver på i riktning mot enuppgörelse. I har president allt intresse av en storutrikespolitisk framgång som kröningen på sina . Och inte utan skälskulle han kunna göra gällande att en stor kompromiss efter dessa riktlinjerinte skulle ha varit möjlig utan den kontroversiella s. k. SDI-satsningen. I behöver generalsekreterare enframgång på det utrikespolitiska området. Han har sträckt sig långt, menhittills utan resultat. I fortsätter det sovjetiskaockupafionskriget. I består stelheten och förtrycket. Enöverenskommelse med vore för honom ett tecken på att hans nyalinje faktiskt kan leda till resultat. Att en överenskommelse mellan vorevälkommen säger sig självt. Men samfidigt måste sägas att vi har anledning attnoga diskutera dess effekter för just vårt område. I ett anförande i pekade jag på deökade strategiska Spänningarna i det nordeuropeiska och nordatlanfiska områdetunder det icke minst med utgångspunkt i detta perspektiv. Denna spänningsökning fortsätter. Icke minst Nordatlantensbetydelse tilltar, som vapensystemens och vapenbärarnas ökaderäckvidder gör att denna utveckling berör allt större delar av . Ett rustningskontrollavtal mellan och Sovjetunionenskulle inte rnildra just denna spänningsökning. I själva verket finns detanledning att diskutera om det inte på vissa punkter skulle kunna innebära enny press mot vår region. Neutralitetspolitikens freds- och stabilitetsbevarandevärde intygas av oss alla. Men framgången för denna polifik förutsätter enstram utrikespolitik och en stark försvarspolitik. Och på bägge dessa punkter tycker jag att det finnsanledning att ha synpunkter på regeringens politik. Försvarsöverenskommelsen motsvarar inte de krav som densäkerhetspolitiska utvecklingen långsiktigt ställer pä . Trots ettvälkommet trendbrott när det gäller anslaget till främst utbildning innebär denatt eftersläpningen gentemot omvärlden kommer att fortsätta och i vissa fall t.o. m. förstärkas. I utrikesdeklarafionen säger regeringen att den ser med"största allvar" på de fortsatta kränkningar av territoriumsom överbefälhavaren rapporterat. Det är bra att det nu sägs. Men det hade självfallet varitännu bättre, icke minst i riktning mot dem som verkligen har skäl att läsadetta uttalande, om man kunnat sätta större kraft bakom dessa ord genom ettförsvarsbeslut som hade gjort det möjligt att sätta upp en andra komplettubåtsskyddsstyrka. har det kravet avvisats. Kvar står orden. De är bra,men det återstår att se om de kommer att räcka. De gångna årens erfarenheterger inte anledning till så stor optimism på den punkten. Att vårt försvars eftersläpning fortsätter innebär att detstöd det i kritiska lägen kan ge vår neutralitetslinje kommer att försvagas.Det innebär att vårt säkerhetspolitiska risktagande i vissa situationer kankomma att öka. Vår trygghet kan komma att minska. Jag tror att vi alla haranledning att beklaga att sä blir fallet. Men neutralitetslinjen förutsätter också en fast och stramutrikespolitik. Denna utrikespolitik måste ha sina principer, doktriner ochdogmer. Det är genom dessa den får sin styrka och sin trovärdighet. har vi i fört en intensivdebatt om hur vårt land på olika sätt skall kunna medverka till en fredligutveckling mot frihet och demokrati i södra i allmänhet och i Sydafrikai all synnerhet. Apartheidsystemet innebär en vidrig kränkning av våraprinciper om varje individs lika rättigheter. Människor behandlas där nere intesom individer med de rättigheter som varje individ har utan som medlemmar inågot slags kollektiv - ett vitt med rättigheter, ett svart utan någrarättigheter och ett färgat mitt emellan med bara vissa rättigheter. Våra möjligheter att påverka, att styra utvecklingen nerei skall inte överdrivas. Ändå har vi en skyldighet, om inte annatmoralisk, att göra det som står i vår makt att faktiskt göra. Vi måste, tror jag, öka våra kontakter inne i Sydafrikamed alla dem -svarta som färgade som vita, av olika polifiska uppfattningar -som arbetar för en förändring av systemet. Kommunister i ANC och kapitalägare i den sydafrikanskaindustrin har förvisso sina vitt skilda uppfattningar om vilket deslutgiltigt strävar efter, men när man från så vitt skilda utgångspunkterkommer fram till krav på apartheidsystemets fullständiga avskaffande bör detmycket nogsamt noteras. Och kraven på förändring finns där - liksom motståndet.Skall vi tro på de bedömningar som görs inför det viktiga valet bland devita , håller kravet på förändring på att växa sig allt starkare. Vi moderater har under den allmänna motionsperioden i ärmotionerat om ett ökat stöd för de krafter som inne i arbetar för enförändring. Jag hoppas att det skall vara möjligt att nå stöd för den linjen. Vi har också ställt oss bakom regeringens linje att sökanä ett beslut i om antingen bindande selektiva sanktionereller en rekommendation till medlemsstaterna, om åtgärder mot som,också , berör handelns område. Den linjen var enligt mening alldeles riktig, närregeringen lade fast den. Enligt min mening är den fortfarande riktig, även omden har övergetts eller i varje fall kraftigt skjutits åt sidan avregeringen. Den s. k. Undénlinje som vissa socialdemokratiskadebattörer t. o. m. valt att beskriva som en "statsdogm" innebär attSverige endast deltar i sanktioner, som är en form av ekonomisk krigföring, närsådana har beslutats eller mycket tydligt rekommenderats av Förenta nationernassäkerhetsråd. För denna linje fanns det starka skäl när den kom till.Och de skälen har enligt min mening inte förlorat i styrka. Sedan slutet av1970-talet, när ekonomiska sanktioner från väst, från öst, frän nord mot sydhar blivit allt populärare i det internationella umgänget, har denna Undénlinjevisat sitt stora värde när den gjort det möjUgt för att med högt huvudoch med bibehållen respekt för våra värderingar och våra åsikter säga nej tilldet ena kravet efter det andra på deltagande i olika former av ekonomiskasanktioner. Men harregeringen på denna punkt bytt fot. Hastigt gick det också. och veto isäkerhetsrådet mot bindande sanktioner var ingen överraskning. Det var väntatoch förutsett. Det ingick i kalkylen bakom den svenska utrikeslinjen. Det oväntade var att den omedelbartdärefter gav upp sin linje, att inte gå in för isolerade svenska sanktioner iavvaktan på beslut i , och i stället fattade beslut just omdessa isolerade åtgärder. Det hela blir enligt min mening inte mindreunderligt, när regeringen nu säger att förutsättningarna för att få igenom enresolution om rekommendationer fortfarande finns. Finns förutsättningarna förden linjen fortfarande - varför fortsätter man då inte på den? Vi var jutidigare eniga om att det var den linje som hade de största förutsättningarnaatt nå framgång och som inte heller orsakar någon utrikespolitiskskada. Det ligger annat än omsorg om konsekvensen i den utrikespolitiska linjenbakom detta hoppande mellan olika principer. Tillfälligt, sägs det. Jag hoppas att det är rätt. bryter mot det internationella handelsavtaletGATT. Det är ett avtal som skyddar de små mot de stora. Och detta sammanfaller med andra tecken på attfolkrättslinjen i svensk utrikespolitik håller på att förlora något ibetydelse. När UD:s mångårige folkrättssakkunnige sade upp sig frånsin tjänst, lät kabinettssekreteraren till pressen meddela att det nog iframtiden inte behövdes någon folkrättssakkunnig på . Dentjänst som en gäng var skall inte återbesättas. I utrikesdeklarationen sägs: "I alla internationellasammanhang måste vi verka för att folkrättens regler upprätthålls." Det är bra. Så måste det vara. Så borde det vara. Menregeringen har just gjort undantag för G , och den har justförklarat att den klarar sig väl utan speciell folkrättslig expertis iutrikesdepartementet. Detta är beklagligt. Den internationella folkrätten ärfrämst, och det är viktigt, de små staternas värn mot de starkas makt.Försvagar vi eller antyder vi att vi är så intresserade av denfasta folkrättslinjen i vår utrikespolitik, så försvagar vi dels vår egenmöjlighet att i eller i eller i något annat sammanhanghävda våra intressen, dels vår utrikespolitiks kraft när vi skall söka skyddaandra små stater mot de övergrepp som stora stater kan begå mot dem, när manbryter mot t. ex. eller andra delar av det så viktigafolkrättsliga regelsystemet. Vårutrikes- och säkerhetspolitik har flera olika och viktiga dimensioner. Vi verkar för de frihetens och människovärdets idéer somär den långsiktiga vägen till fred - alla folks frihet, hela världens fred. Detkänns skönt att säga detta, och jag besväras inte av att detta har ingått i desocialdemokratiska förstamajparollerna under många decennier. Denna sanning gäller i såväl som iSovjetunionen, i likaväl som i . Vi verkar, med stöd i folkrätten, för nationernasoberoende, för handelns frihet och för det internationella samarbetetsutveckling. Det gäller det brutala i Afghanistanliksom försök att med ekonomisk krigföring som strider motGATT-avtalet tvinga att anpassa sig efter tonerna från . Vi säkrar, genom egna insatser och den respekt dessainger, vårt oberoende och vår frihet i och i . Styrkan i vårt totalförsvar är ytterst ett mått på vårvilja till frihet och till oberoende. Så knyts värnet om vår egen frihet samman med vår lidelseockså för andras frihet och för en fredligare värld. Och det band som knytersamman värnet om vår egen frihet med lidelsen för andras frihet är folkrätten.Det bandet får inte försvagas. 3INGEMAR (); förhållande till främmande makter ärgott. Det var, om jag minns rätt, den traditionella frasen i forna tiderstrontal. Den frasen är väl lika sann nu som då - med undantag av värtförhållande fill . Frågan är emellertid om det är lika välbeställt med bildenav i utlandet. I någon mening och i ett längre perspektiv finns ettsamband mellan bilden av i andra länder och hur relationerna till dessaländer utvecklas. Våra relationer bestäms naturligtvis främst av hur Sverigeuppträder i olika sammanhang mot andra stater och omvänt, av våra utrikespolitiskaställningstaganden, vår handelspolifik, vår biståndspolitik, vår alliansfrihetosv. Men relationerna bestäms och påverkas också av en rad andra faktorer somsammantagna kompletterar bilden av som nation. Dit hör faktorer som enväl fungerande demokrati, en fri och öppen ekonomi, en social välfärdspolitik,en strävan efter consensus i samhället, en förhållandevis lugn arbetsmarknad,effektivitet i näringsliv och statsförvaltning, ett öppet och fritt samhälletmed hög grad av rättssäkerhet. Med sina förenklingar och överdrifter är detta alltjämt ensann bild av . Men det har kommit repor och rispor i negativet. Orsakerna är flera. Otillräcklig förmåga att beivraubåtskränkningar, desorganisation i spaningarna efter mördare och ryktenom illegala vapenförsäljningar är några åberopade anledningar. Bilden är intelängre glättad. Den har fått fläckar och den är oskarp. Vi har en gemensam uppgift att korrigera och reparera denbilden. Åtskilligt är löst prat och förtal och skall bemötas med korrektinformation. Annat är simpel avundsjuka och skadeglädje. Det får vi nog levamed. Men vi kan inte bara dementera, förklara och nonchalera. Vi måste ocksåvara självkritiska. De frågor jag har berört måste hanteras på sådant sätt, attbilden av som ett oberoende, öppet och rättssäkert samhälle blirtydligare. Hur det politiska systemet hanterar förtroendekriserbetyder mycket för bilden av en nation i omväridens ögon. Ett färsktåskådningsexempel utgör därvidlag skandalerna kring den amerikanskaadministrationens köpslagan med . Det hade kunnat utvecklas till en änvärre kris för det politiska systemet, om den amerikanska presidenten inte valtatt låta granska hela härvan av beskyllningar, sanningar och halvsanningar. Detfaktum att en särskild kommission - den s. k. - tillsattesmed uppgift att snabbt och skoningslöst gräva fram fakta i målet, har stärktallmänhetens och omvärldens förtroende för de demokrafiska institutionerna iUSA. Bilden avUSA har blivit mer positiv på grund av - trots degenerande fakta den förde i ljuset. Den har underlättat att utkräva politisktansvar, föranlett uppstramning av administrationen och givit allmänheten insyni makthavarnas förehavanden. Utan jämförelser i övrigt påverkas på liknande sätt bildenav av vad som häner under regim. Det vore okloktatt vifta undan alla tecken på ökad öppenhet och frigivning av regimkritiker somenbart propagandjippon. Inte minst uppgifterna om att man tar itu medkorruption och nepotism inom det politiska systemet påverkar bilden avSovjetunionen. Också vårt eget sätt att hantera våra politiskaförtroendekriser påverkar den bild som präglas av vår nation i omväriden.Allmänhetens förtroende för det politiska systemet tar skada om rykten ochanklagelser om försumlighet och oegentligheter i myndighetsutövningen inte bliruppklarade, granskade och åtgärdade. Detsamma gäller bilden av i utlandet. Det är inte min avsikt att blanda ihoputrikesdebatten med dechargedebatten. Jag talar inte om granskningav regeringens fögderi. Jag talar om vårt gemensamma ansvar som polifiker ochparlamentariker att eftersträva och tillämpa sådan öppenhet och självkritikatt förtroendet för värt demokratiska system inte eroderar och om vårtgemensamma ansvar för att respekten för i omvärldens ögon som enrättskaffens nation inte behöver sättas i fråga. Skavankerna i Sverigebilden får repareras på olika sätt.Förstärkningen av gränsskyddet pågår. Försvaret kommer att tillföras ökaderesurser. Mord-spaningen har omorganiserats. De brister i beredskap ochsäkerhet som mordet avslöjade, måste rättas till inom ramen för vad ett bevaratöppet samhälle möjliggör. Alla frågor kring svensk vapenexport måste hanteraspå Uknande sätt. Det är självklart att och rättsväsendets granskninghär måste fortgå med sedvanlig noggrannhet och skärpa. Det är väsentligt ocksåför omvärldens bild av vårt rättssamhälle och vårt parlament att dessauppgifter utförs med oväld och kompetens. Från folkparfiets sida har vi härutöver fört fram tankenatt en särskild granskning borde ske av omständigheterna kring vapenexporten,främst uppgifterna om förekomsten av svenska vapen i . Motivet är omsorgenom allmänhetens och omvärldens tilltro fill vårt polifiska system. Här har viatt göra med rykten och uppgifter som går fillbaka i tiden och kanröra flera olika regeringar och myndigheter. Det borde därför vara av gemensamtintresse att det polifiska systemet också låter sig granskas ufifrån. "Det finns ett helt spektrum av intressen, inhemskaoch utländska, som kan tänkas dra fördel av den situationen som uppstått",säger tidningen i en ledare, och fortsätter: "Och med syftenalltifrån att misskreditera den svenska modellen till att få det demokratiskasamhället att haverera. Eller varför inte att roll som något av enförebild för många av den tredje världens länder skall få sig en allvarligknäck." Jag begär inga omedelbara kommentarer frånutrikesministern till dessa synpunkter. Men jag ber utrikesministern beaktasambandet mellan det sätt på vilket vi hanterar de frågor jag har tagit upp ochden påverkan det har på bilden av i omvärlden och våra relationer tillandra länder och folk. 2 protokoll 1986/87:89 Jag gjorde ett undantag beträffande de goda relationerna till andraländer för dem har med . Med en regim som skrivit in rasismeni sina grundlagar finns ingen anledning att ha goda relationer. Man kan frågasig om det finns anledning att ha relationer alls. Svaret är att några andrarelafioner inte bör finnas än de som kan medverka till att kastaapartheidregimen ur sadeln. ISydafrika förbereder man sig nu för val. Dock inte allmänna val. Bara de vitahar rösträtt. Men de har det, och alla vita i är inte rasister. Detär åtminstone teoretiskt möjligt för de vita att rösta bort apartheid. Ettvisst sönderfall inifrån av apartheidregimen har skymtat. Avhoppen avframträdande försvarare för systemet har väckt berättigad uppmärksamhet. Näringslivetinom har redan tidigare krävt reformer till förmån för de färgade. Entilltagande isolering av på världsmarknaden utgör ett hot motsydafrikanskt näringsliv. Trycket på reformer tilltar. Det liberala,reformvänliga partiet vädrar morgonluft. Detvore emellertid naivt att förvänta sig en sinnesändring av president ochhans parti. Likt alla förtryckare genom historien kommer han och hans anhangatt trappa upp förtrycket, förföljelsen, rättslösheten och raiderna motoskyldiga i hopp om att skrämma till tystnad och lydnad. Utrikesministern gavalldeles ett ohyggligt belägg för just denna upptrappning. Apartheid kaninte reformeras - bara avskaffas. Detär i detta perspektiv som frågan om sanktioner mot skall ses. Man kanha mycket olika meningar om effektiviteten av sanktioner och handelsbojkotter.I fallet har och en läng rad andra nationer sedan längekommit till slutsatsen, att dylika åtgärder måste användas sompåtryckningsmedel. Enigheten har varit total mellan de politiska partierna iSverige om att eftersträva en internationell handelsbojkott. Jag villunderstryka och erinra om detta med anledning av det sätt på vilket debattenförs . Sydafrikabefinner sig under hårt internationellt tryck. Ett tryck som vi vill göra ännuhårdare. Ingen kan föreställa sig, att detta ensamt skulle kunna bli detdirekta medlet att befria slavar och förtryckta. Men det kan stärkabefrielserörelser och anti-apartheidkrafter inom landet. Enbred bojkott av är sannolikt den sista möjUgheten att med fredligamedel påskynda en avveckling av apartheid. Det är med de stora demokrafierna iväst som har sitt mesta handelsutbyte. De har därför ett särskiltansvar. Domen kommer att falla tungt över dem som inte ville försöka att medfredliga medel avveckla apartheid. Detär mot den här bakgrunden ytterst beklagligt, att och motsätter sigbeslut i om bindande sanktioner. Denena anledningen till att vi eftersträvat sådana bindande beslut ellerrekommendationer antagna i har varit kravet på att görasankfionerna effektiva och kännbara. En isolerad svensk bojkott ger inte storeffekt. blir emellertid dess bättre den svenska bojkotten inte isolerad.Tvärtom har flera länder genomfört eller står i begrepp att genomförasanktioner, också . Det ger en felaktig bild av läget att beskriva beslutetom svensk handelsbojkott av som en isolerad företeelse. Den andra anledningen fillatt basera beslut om sanktioner på ställningsta- gande i säkerhetsrådet harsamband med vår alliansfrihet. Vi vill inte medverka i sanktioner mot vissstat, som är ett led i en konflikt mellan stormakterna. Sompåpekats från flera håll föreligger inte sådan stormaktskonflikt i Sydafrika.Det underströk också utrikesministern . Det behöver därför inte ses somen påfrestning och belastning på vår alliansfrihet och neutrahtet att medverkai sanktioner riktade mot . Tvärtomkan åtgärder som syftar fill att isolera apartheidregimen sägas utgöra entraditionell del av svensk utrikespolitik. När vi i bestämde oss föratt förbjuda investeringar i , var motiveringen att detta landutgjorde ett undantag, därför att det hade klätt rasdiskrimineringen i lagUgform. I propositionen , i vilken denna lag skärptes, sägs att motivenför investeringsförbudet i korthet är att "den i lag fastställdarasdiskrimineringen i utgör ett unikt fall av kränkning av demänskliga rättigheterna och att apartheid enhälligt och fördömtsav FN:s olika organ". Detförväntades aldrig att detta beslut ensamt skulle skaka om . Förhoppningenvar att det skulle få opinionsbildande effekt. Det har lagen också fått. I daghar en rad länder infört Uknande lagstiftning. Påmotsvarande sätt har ställningstagande till frågan om handelssanktioneren opinionsbildande betydelse. Om det beslutet uteblivit, hade det väcktförvåning och besvikelse. har intagit en opinionsledande och pådrivanderoll i arbetet för isolering av . När möjligheterna att nå fram tillmera långtgående beslut i säkerhetsrådet tills vidare har blockerats, är detdärför logiskt att söka sig andra vägar. Det är då möjligt att falla tillbakapå den rekommendation om sanktioner som antogs av säkerhetsrådet 1985 och attgöra gemensam sak med alla de länder som redan har fattat beslut eller är i färdmed att göra det. Detär angeläget, att som en Uten, oberoende och neutral nation är noga medatt våra utrikespolitiska ställningstaganden är förenliga med folkrätt ochinternationella avtal som vi har ingått. Enligt min mening har det övertygande visats- främst av mångårige diplomaten, kabinettssekreteraren och Undén-medarbetarenSverker - att en svensk handelsbojkott av under nuvarandeomständigheter Ugger väl i linje med den traditionella svenskautrikespolitiken. har det vuxit fram en bred majoritet i för ensvensk handelsbojkott av . Det är min förhoppning att det påmotsvarande sätt skaU växa fram enighet om att detta beslut och traditionellsvensk utrikespolitik är förenliga. Svensksäkerhetspolitik bygger på vad som från våra historiska erfarenheter och vårtgeografiska läge bedöms vara bra för . Den bedömningen säger oss, att vibäst främjar vår egen säkerhet och avspänning i vår omvärld, om vi står utanföralla militärallianser och förklarar oss vilja stå neutrala i händelse av krig. Densäkerhetspolitiska lösning vi valt har visat sig ge ökad stabilitet i vår delav världen. Det ligger därför också i supermakternas intresse att underlätta,inte försvåra, för att vidmakthålla denna situation. Vår neutralitet är inteideologisk. är en demokrati bland västliga demokratier och vi fillhörden västeuropeiska kulturkretsen.