prot · GA0974 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:74 1 § Justerades protokollet för den 10 innevarande månad. 1986/87:19om ändring i 9 kap. 11 § regeringsformen m.m. Utskottets hemställan bifölls. 1986/87:23om meddelande om kommande förslag till lagstiftning om ändrade regler för utnyttjande av förlustavdrag i vissa fall (skr. 1986/87:73). Ändrade regler för utnyttjande av förlustavdrag 1 (vpk): diskuterades i TV våraskatter och vårt framtida skattesystem. Problemen med den typ avskattetricksande som skett i de förlustaffärer vilka föranlettriksdagsskrivelse och avisering av förslag som skall stoppa vissa sådanaaffärer togs bara upp marginellt i TV-debatten. Affärer liknande den som det stora börsbolaget ochdet allmännyttiga bostadsföretaget kom överens om strax före julskall stoppas, och det är. Ännu bättre hade det varit om affären aldrighade kommit till stånd eller om man kunnat utnyttja föreliggande möjligheteratt stoppa även den affären retroaktivt. Mycket tyder emellertid p_å attavtalsparterna genom olika kontakter i förväg försäkrat sig öm att just derasaffär skulle kunna genomföras. Skånska kunde i den bedrövliga affär som vi i envpk-motion redovisat göra mångmiljonvinster på hyresgästernas ochskattebetalarnas bekostnad.- Göteborgshems redovisade underskottför det aktuella lägenhetsbeståndet, 4 300 lägenheter, uppgick till ca 1,3miljarder och kan nu utnyttjas av Skånska till att minska sin beskattningsbaravinst. Genom olika tricks -något annat är svårt att kalla det - övertar Skånskaföretagsnamnet, och Prot.1986/87:74 : Ändrade regler för.utnyttjande av förlustavdrag Göteborgshems kvarvarande lägenheter överförs tillkommunägda Poseidon. Frågan är om det i ett fall som detta intehade gått att använda den s. k. generalklausulen och stoppa ävenSkånska-affären. Helt klart måste väl vara att lagstiftarens mening inte varitatt förlustbolagsaffärer av detta slag skall kunna göras. anseratt vpk-motionen om en lagstiftning som omöjliggör sådana affärer får ansestillgodosedd genom riksdagsskrivelsen och regeringens aviserade lagförslag isamma syfte. Vi räknar från vpk med att lex Göteborgshem inte baraskall förhindra liknande transaktioner med allmännyttiga bostadsföretag, utanfå en vidare tillämpning. Till detta får vi återkomma då proposition frånregeringen föreligger. Jag har inget annat yrkande än utskottet, och jag yrkarbifall till utskottets hemställan. 2 (): I skatteutskottets betänkande 23 behandlasdels en skrivelse från regeringen, där regeringen meddelar att den avser attvidta åtgärder för att förhindra utnyttjande av förlustavdrag vid försäljningav allmännyttiga bostadsfastigheter, dels en motion från vpk, i vilken manbegär att ger regeringen i uppdrag att lagstifta mot framtidautnyttjande av sådana förlustavdrag. Jag kan inte se att regeringens meddelandeoch vpk-motionen tyder på några större meningsskiljaktigheter. I regeringensmeddelande, som är daterat , sägs att man avser att vidta åtgärdermot utnyttjande av förlustavdrag som härrör från allmännyttiga bostadsföretagoch att dessa åtgärder skall gälla fr. o. m. . Ivpk-motionen vill man genom.lagstiftning förhindra ett framtida utnyttjande avsådana förlustavdrag. Regeringens meddelande innebär att man avseratt framlägga en proposition som väl synes motsvara motionens krav. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed avslutad. 1986/87:15om åtgärder mot narkotikamissbruket. 1986/87:11 om förhållandet mellan upphovsrätt ochtryckfrihet samt 1986/87:8 om tjänstebostäder förpräster och förvaltningen av kyrklig jord (prop. 1986/87:13). Talmannenmeddelade att betänkandena skulle debatteras i nu nämnd Prot. ordningoch voteringarna äga rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Förstupptogs justitieutskottets betänkande 15 om åtgärder mot narkotika- ~ ~ ; " Åtgärder mot narkoti- 3 (): Den minnesgode erinrar sig att det nuvaranderegeringspartiet i valrörelsen lovade att, som man uttryckte det, görarent hus med narkotika. Det har gått . Även om ingen kan ställa kravpå att någon skall göra rent hus med knarket , finns det anledning attfråga sig hur mycket man ändå lyckats med att städa upp. Det finns vissa teckenpå att skolungdomarna i viss utsträckning är mindre benägna att använda framförallt hasch. Vi har varit med om sådana fluktuationer i,statistiken tidigare,bara för att bli besvikna. Det är alltså för tidigt att dranågra större växlar. Men det finns vissa tendenser enligt statistiken som tyderpå detta. I gengäld, herr talman, finns det starka indikationer påatt missbruk av tunga narkotikapreparat, som heroin och kokain, samt ätt enåtergång till amfetaminmissbruk i ökande grad äger rum bland äldre ungdomar ochvuxna. Situationen på landets kriminalvårdsanstalter har snarare förvärrats.Antalet missbrukare av grov narkotika inom kriminalvården har ökatenligt statistiken från . Polisens uppgifter från olikapolisdistrikt i landet pekar inte på någon som helst minskning avnarkotikamissbruket. Vissa uppgifter kan man snarare tolka som så att missbruketökar, särskilt i storstadsområdena. Det är mot denna bakgrund som vi för diskussion omframför allt kriminalisering av missbruket. Frågan har varit aktuell längesedan det står klart att högsta domstolens tolkning av nuvarande utformning av narkotikastrafflageni själva verket lämnar en öppning som gör att eget bruk av narkotika ärstraffritt. Oppositionen har under föregående år, och också tidigare, förtdiskussioner med regeringen om ett förslag till ändringar inarkotikastrafflagen som skulle förhindra fortsatt straffrihet. Vi är fortfarande oense om hur denna punkt inarkotikastrafflagen skall utformas. Regeringen har ett förslag, somutarbetats , ute på remiss för ytti"anden hos en mängdolika myndigheter. Från vår sida har vi inte kunnat acceptera förslaget. Därförhar vi också i dagens betänkande reserverat oss på denna punkt. Annars är detvanligt att man avvaktar tills ett förslag har varit på remiss och man har ettfärdigt förslag till . Vår hållning i denna fråga är sedan lång tidtillbaka så klart utmejslad och vi har diskuterat igenom den så grundligt attvi finner att det också nu är angeläget med en reservation. Vad är det då i detta förslag som vi vänder oss emot? Ja,det är inte utformningen av själva straffbestämmelsen; där har regeringen nutill slut ändå uppmärksammat och förstått hur vi har resonerat. Man har i varjefall i detta förslag från departementet godtagit att tillförsel till kroppen av Å tgärder mot narkotikamissbruket narkotisktpreparat i fortsättningen skall vara straffbelagt. Det framgår klart ochtydligt av förslaget, och vi är tacksamma för att vi har nått så långt. Därutöver har regeringens förslag emellertid inte denkraft som behövs. Regeringen vill t: ex. inte gå med på att det skall varafängelse i straffskalan för detta brott. På det viset missar man två väsentligapunkter. Det första är att det inte kommer att gå att använda någratvångsmedel för att få fram bevisning, dvs. det blir omöjligt att ta blodproveller urinprov för att säkra bevisning. Det framgår klart av förslaget attmeningen är att bevisning i fortsättningen skall säkras på samma sätt somhittills - genom vittnesbevisning. Var och en som har läst några polisrapporterom hur man försöker få fram vittnen i narkotikamål inser på en gång vilkensvaghet som här öppnar sig i regeringens förslag. Att få kamratereller andra som har varit med vid tillförseln att vittna om att vederbörandehar tillfört sig själv narkotika torde vara i stort sett ogörligt. Den andra punkten som är mycket allvarlig är att om viinte har fängelse i straffskalan så omöjliggör det en framtida användning av s.k. kontraktsvård. Utan fängelse i straffskalan kommer en kontraktsvård inte attfå den effekt och utgöra den påtryckning på vederbörande som är nödvändig föratt vården skall fungera. Mot bakgrund av dessa båda punkter är alltså det förhållandetatt fängelse inte ingår i straffskalan en betydande svaghet. Detta är en svaghet som inte enbart finns inarkotikastrafflagen utan även förekommer i andra delar av vårstrafflagstiftning. Problemet blir emellertid här särskilt påtagligt om manenbart använder sig av böter. Det är välkänt att stora delar av de grupper sommissbrukar narkotika är vad vi brukar kalla bötesimmuna. De har ofta ingapengar och böter är därför någonting som i själva verket inte har någonsärskilt påtaglig avskräckande effekt på dem. Den andra delen av det förslag,som regeringen har lagtfram för yttrande innehåller en straffrihetsgrund. Detta är en del som vivänder oss ganska starkt emot. Straffrihetsgrunden innebär att om enmissbrukare har sökt behandling för sitt missbruk så skall det inte föranledaåtal. Bakom detta ligger naturligtvis den synpunkten, som jag i och för sig kanha en viss förståelse för, att man genom kriminalisering av missbruket inteskall förhindra att en vårdbehövande narkoman uppsöker vård. Jag har emellertidsvårt att förstå att detta skulle vara en så oerhört väsentlig synpunkt att manmåste införa en straffrihetsgrund. Det är faktiskt så att sjukhuspersonalen ivårt land lyder under sekretesslagen. Om en vårdbehövande narkoman skulleuppsöka ett vårdhem eller sjukhus för att få vård för sitt missbruk så är detförsta sjukhuspersonalen gör naturligtvis inte att lyfta telefonluren och ringapolisen..De försöker i stället att åstadkomma en vettig vård för missbrukaren.Jag har svårt att förstå att frånvaro av straffrihetsgrund skulle hindra envårdbehövande narkoman från att söka vård. Det andra är att man - med kännedom om framför allt en deltunga narkotikamissbrukares sätt att resonera och att mycket finurUgt försökamanipulera sin omgivning - kan anta att de, om de får klarhet om hurbestämmelsen kommer att fungera, med viss regelbundenhet kommer att uppsökavårdinstitutioner och säga att de behöver vård för sitt missbruk, varefter dekan hänvisa till detta om de blir gripna av polisen för intag av narkotika. "Senast sökte jag vård för mitt missbruk på vårdinstitutionen",kan de säga, varpå åklagaren måste nedlägga åtalet. I vart fall när det gällerbrottslighet bland de tyngre missbrukarna kan straffrihetsgrunden få deneffekten att man i själva verket inte kommer att få några åtal till stånd. Vi har alltså invändningar på två punkter, nämligen delsatt fängelse inte ingår i straffskalan - något som är en förutsättning för skall kunna använda tvångsmedel och i ett senare skede tillämpakontraktsvård -, dels den föreslagna straffrihetsgrunden. Detta gör att vi intekan acceptera det förslag som sänts ut på remiss, och vi har därför sett ossföranlåtna att reservera oss på dessa punkter till förmån för det förslag somframförts i reservationen. Jag yrkar bifall till reservationen ijustitieutskottets betänkande nr 15. Å tgärder mot narkotikamissbruket 4 HANS i (fp): Narkotikamissbruket är tyvärr alltjämt ettstort problem i vårt land liksom i många andra länder. Tillgången till illegalnarkotika är, alla insatser till trots, stor över hela landet. Genomnarkotikamissbruket ödeläggs livet för tusentals och åter tusentals ungamänniskor. Många av dem går en för tidig död till mötes. Missbruket påverkarockså andra än missbrukarna själva. Föräldrar och anhöriga brottas med ständigoro. Andra människor är rädda för våldet, tillgreppsbrotten och prostitutionen,som ofta följer i knarkets spår. Mot denna bakgrund har än en gång motioneratom en lagstiftning som förbjuder allt icke-medicinskt bruk av narkotika. Lagenskall enligt vår mening utgöra en viktig markering mot missbruket. Den skallvara ett stöd för många familjer. Om jag minns rätt är detta fjärde gången under 80-taletsom vi här i debatterar samma förslag. Men förutsättningarna fördagens debatt är ganska säregna. Utskottsmajoriteten avstyrker nämligenmotionerna utan att ta ställning till sakfrågan. Man hänvisar till endepartementspromemoria som remissbehandlas. Vi reservanter uppehåller oss ivår reservation vid samma promemoria trots att vi inte vet om den kommer attföreläggas som proposition i oförändrat skick. Däremot vet vi attpromemorieförslaget inte är tillräckligt långtgående. Även om debattsituationen känns något absurd innebär detomtalade förslaget ett steg i rätt riktning: en utvidgning av det straffbaraområdet i narkotikastrafflagstiftningen. Detta är en nödvändig men intetillräcklig komplettering. Det visar emellertid att socialdemokraterna nu tycksha tänkt om, och tänkt om i den riktning som länge anvisats av bl. Hur annorlunda var det inte , närvi debatterade frågan? Då påstods det här i kammaren att vi stod förlåtsaslösningar och att en kriminalisering av bruket av knark skulle vara ettslag i luften. Det var samma tongångar som vi hörde de åren vi krävde att alltinnehav av knark skulle beivras, då vi krävde att uppfattningen att det varofarligt att inneha narkotika skulle brytas och då vi krävde att praxis skulleförändras så att missbrukare med en hel dagsranson knark på sig inte skullesläppas fria. Men ävendessa krav ansågs vara ett slag i luften. Då var det storhajarna Ä tgärder mot narkotikamissbruket man skulle sätta åt. Att ge sig ner på gatunivån ansågs dåvara bortkastad tid. Men vi fick en ny attityd. Alla enades om attnarkotikamarknaden måste bekämpas från många oHka håll. Våra"låtsaslösningar" tycks nu - åtminstone delvis - ha trängt ända in iregeringskansliet. Från vår sida kommer vi även i fortsättningen att hävda attdet skall vara förbjudet att knarka, och att detta klart skall framgå avlagtexten. Utan en sådan paragraf tror jag att vi aldrig kan uppnå vårtgemensamma mål - det narkotikafria samhället. Jag yrkar bifalltill reservationen. 5INGBRITT IRHAMMAR (c): Kampen mot narkotikan måste börja hemma,läste jag i en intervju med en narkotikapolis i . Detta sades mot bakgrund av att det produceras mellan 500och råopium bara i Gyllene Triangeln. Som många också välkänner till krävs det opium för att framställa heroin, vilketbetyder en teoretisk årsproduktion av från samma område. Detta harjag tagit som ett exempel på att det är svårt - ja, mycket svårt - att strypatillförseln av narkotika från producentländerna. Det kostar stora pengar, ochdessutom måste den politiska situationen vara sådan att regeringen i producentländernahar kontroll - annars går det knappast att göra något åt odlingen. Även om viskall arbeta på bred front möt narkotikan såväl med försök att påverkaproduktionen som med åtgärder i vårt eget land för att minska konsumtionen,eller snarare komma till rätta med konsumtionen, så har vi de störstamöjligheterna att påverka den senare delen. Den slutsatsen vill jag komma framtill i mina exempel. På bred front måste vi arbeta - om detta är vi nog allaöverens. Det gäller insatser vid våra gränser, det gäller att tull och polisfår mera resurser. I detta sammanhang vill jag nämna att vi från sidai budgetförslaget har äskat medel för förstärkningar dels genom en utökning avantalet polistjänster med 350 för att slippa de omfördelningar frånvissa polisdistrikt till andra som diskuteras, dels genom ökning avintagningen till med 460 aspiranter för att motverkaavgångarna. Vi anser dessa satsningar på poliser vara nödvändiga, bl. a. föratt intensifiera kampen mot narkotikan, och vi beklagar att regeringen inte ärberedd att ställa upp för dessa satsningar på polissidan. Hur mycket heroin ochamfetamin som förs in i förbi tull, knarkhundar, och polis ärnaturligtvis svårt att beräkna, men att en alltför liten del av den illegalainförseln stoppas vid gränsen kan vi nog vara överens om. I , mitt hemlandskap, ropas det efter förstärkningarpå dessa områden, speciellt med tanke på den långa kuststräckan och mängden avhamnar. Men samma behov har polisen på åtskilliga håll i vårt land. Förutom att stoppa införseln i landet måste vi alltsåsatsa på andra förebyggande åtgärder. Information och propaganda mot knark ärbra påverkningslinjer. Här finns ständigt mer att göra. Minskning avefterfrågan är ofrånkomlig, om vi skall komma åt problemet. Här är det viktigtmed fortsatt samarbete mellan olika myndigheter, och även fördjupat sådant. Det gäller att minska missbruket, och i det sammanhangetmåste det anses positivt att narkotikabrottsligheten i landet inte tycks öka. Missbrukareav tung narkotika är inte längre så unga som , men haschet harfortfarande stor attraktionskraft på ungdomar. Ettnytt allvarligt problem i samband med narkotikamissbruk har uppkommit i ochmed spridningen av aids: Denna sjukdom gör det extra angeläget att på allafronter bekämpa missbruket. Därmed har det blivit så viktigt att täppa till deluckor i lagen som finns , inkonsekvensen att lagstiftning och praxislämnar ett visst område straffritt vid konsumtion av narkotika. Fleraåklagare och poliser har framhållit att det föreligger svårigheter vidtillämpningen av narkotikastrafflagen vad gäller gränsen mellan straffbart innehavoch straffri konsumtion. har vi från sida hävdat att allticke-medicinskt handhavande av narkotika, alltså även konsumtion av narkotika,måste straffbeläggas. Nuföreligger visserligen ett promemorieförslag till ändring i narkotikalagstiftningeni den riktning vi förordat. Dock innebär förslaget också att påföljden förgärningen skall vara endast böter, om gärningen består i eget bruk avnarkotika. Det kan också enligt förslaget hända att gärningsmannen kan gå heltfri från ansvar. Detta förslag är vi mycket tveksamma mot. Centernanser att såväl böter som fängelse bör ingå i straffskalan. Fängelse istraffskalan möjliggör att påföljden kan bestämmas till skyddstillsyn ochförenas med behandlingsföreskrifter. Kontraktsvård har vi från sida imånga år ansett vara ett värdefullt komplement till övriga påföljdssystem, ochvi vill ge möjligheter för detta. Dessutom fordrar kroppsvisitation,kroppsbesiktning och blodprovstagning att fängelse finns med i straffskalan. Dettaär skälen till vår reservation tillsammans med övriga icke-socialistis-kapartier. Jag yrkar härmed bifall till reservationen. 6 (): Frågan om åtgärder mot narkotikamissbruket och narkotikabrottslighetenhar diskuterats livligt här i kammaren . Det förhållandet ärinte särskilt märkligt, för narkotikamissbruket är ett allvarligt samhällsproblem. Bakomsiffror om missbruksutvecklingen döljer sig en djup social misär och enskildatragedier. Det är därför ett stort ansvar för alla som sitter i den härkammaren att ta allvarligt på narkotikaproblemen. Enav de viktigaste frågorna för den socialdemokratiska regeringen när dentillträdde var att målmedvetet satsa på mer effektiva insatser motnarkotika och narkotikamissbruk. En av de första åtgärderna var att tillkallaen kommission, som snabbt skulle ta fram underlag för ett-brett program medinsatser mot narkotikamissbruket. På grundval av kommissionens arbete harriksdagen tagit ställning till ett omfattande åtgärdsprogram, som är underpraktisk tillämpning. Blandde frågor som har att göra med justitieutskottets verksamhetsområde kan nämnasatt narkotikastrafflagen skärpts i olika avseenden. Det har också blivit ettbättre samarbete mellan polis och socialtjänst mot narkotikamissbruket. Ettbrett arbete är på gång inom kriminalvården för att öka samverkan mellansocialtjänst och kriminalvård och för attjobba fram lokala handlingsprogram utepå kriminalvårdsanstalterna, som skall tackla narkotikamissbruket. Det harockså tillkommit motivations- och behandlingsinsat- 1986/87:7418 februari 1987 ser vidhäktena i , och samt vid lokalanstalterna i de trestorstadsområdena. anvisades 75 milj. kr. för bekämpandet avaids. I åtgärdspaketet ingår medel för samordnade insatser förnarkotikamissbrukare inom kriminalvården. En rad andra projekt bedrivs ocksåinom kriminalvårdens ram, främst för att utveckla möjligheterna till s. k. §34-placeringar på behandlingshem och i familjevård. Det är alltså ett mycket brett arbete som har, bedrivitsför att motverka narkotikamissbruk och narkotikakriminalitet. Jag tycker ocksåatt det går att avläsa positiva resultat av de här insatserna. Ser man till denregistrerade narkotikabrottsligheten, finner man att den har gått ned kraftigtunder senare år. Sålunda var de brott mot narkotikastrafflagen som kom tillpoHsens kännedom omkring 70 1982, drygt 40 1984 och knappt 40 000år 1985. Siffran för beräknas bli under 35 000. Även antalet lagfördapersoner har minskat från 8 1982 till 6 1984 resp. 1985. När det gäller själva narkotikabrottsligheten kan manalltså säga att den rad av åtgärder som har satts in har lett till en dämpningav densamma. I det avseendet har polisens och tullens insatser varitframgångsrika. Det finns också en rad andra positiva tecken, som visar att vihar börjat få hejd på missbruksutvecklingen, och t. o. m. trängt tillbaka den.Det gäller exempelvis de undersökningar som gör blandskolungdomen och som visar att andelen ungdomar i årskurs 9 som har prövatnarkotika är väsentligt mindre än den var . Liknandeuppgifter kommer fram i de undersökningar som görs bland värnpliktiga. Detta ärnaturligtvis glädjande. Det är en positiv utveckling även jämfört med deninternationella utvecklingen. I stora delar av västvärlden harnarkotikaproblemen fortsatt att öka. Det finns också en rad andra positiva tecken, som detfinns skäl att understryka. Exempelvis växer det bland ungdomen fram ett medvetande omoch ett avståndstagande till drogkulturen. Det är naturligtvis en positivutveckling, som vi som politiker måste ta fasta på i vårt arbete - ungdomenseget arbete och egna insatser samt vilja att markera avstånd till drogkulturen. Eftersom vi mest pratar om straffrättsliga instrument förätt komma åt narkotikamissbruket, finns det vidare skäl att understryka att detfaktiskt har visat sig vara möjligt att framgångsrikt, via vård ochbehandlingsinsatser, komma till rätta med även ett långtgåendenarkotikamissbruk. Det visar att insatserna på vård- och behandlingsområdet äroerhört avgörande för våra möjligheter att dämpa narkotikamissbruketsutveckling. Jag har velat peka på de här trenderna som en viss motvikttill det som både och i sade italarstolen. Vad är det då dagens diskussion och det föreliggandebetänkandet från justitieutskottet handlar om? - Det handlar isolerat om fråganom kriminalisering av narkotikamissbruket, konsumtionen. Det är en fråga somhar diskuterats intensivt i . De flesta bedömaretorde ha uppfattningen att en eventuell kriminalisering av konsumtionen intefår någon omedelbar praktisk betydelse. Den påverkar inte direkt missbruksutvecklingen- och om det sker en påverkan är den mycket begränsad. Men det finns två skäl till att regeringen i denna fråganu har tagit fram en promemoria, som är ute på remiss. De två skälen ärföljande; För det första har den intensiva debatt som förekommit ochsom fortfarande pågår medfört olägenheter när det gäller intresset för attsamhället visar en konsekvent och samlad hållning i narkotikafrågan.Äsiktssplittringen och debatten i denna fråga - på saklig eller osaklig grund-har skapat osäkerhet i fråga om en samlad och konsekvent narkotikapolitik. För det andra har debatten skapat osäkerhet om vad som kanhänföras till å ena sidan straffbart innehav av narkotika och å andra sidanstraffritt handhavande av narkotika som äger rum i direkt anslutning tillkonsumtion. Detta kan medföra praktiska olägenheter och svårigheter för polisenoch leda till missförstånd hos allmänheten. Det är av dessa två skäl som regeringen har arbetat framen promemoria, som går ut på att all befattning med narkotika skallkriminaliseras. Redan tidigare är allt innehav av narkotika straffbart, oavsettom innehavet är för eget bruk eller inte. föreslås alltså att det straffbaraområdet blir heltäckande och omfattar varje form av befattning med narkotika,dvs. även tillförsel av narkotika till kroppen. För den som inte innehaft utanbara använt narkotika föreslås straffet bli enbart böter. I den promemoria som regeringen har utarbetat ägnas stortutrymme åt de olika möjligheter som finns för missbrukare att få vård för sinanarkotikaproblem.