prot · GA0914 · 1986-12-31 00:00:00 — För de partier som har sin bas i väljare bland vanligalöntagare, arbetare och tjänstemän - de må vara privat eller offentligt anställda-borde det vara en självklarhet att med sin ekonomiska polifik främst gynna denbreda majoritet av befolkningen som lever under vanliga förhållanden, medganska måttliga inkomster och i en vardag som de flesta kan känna igen. Fördelningspolitiken, rättvisefrågorna, rätten till arbeteoch frågorna om makten över den ekonomiska utvecklingen har därför underarbetarrörelsens historia varit huvudfrågor. Från min utsiktspost - naturligtvis till vänster ipolitiken - är det självklart atf en bedömning av den förda regeringspolitikengörs med utgångspunkt i dessa frågor och i de långsiktiga målsättningarna. Regeringen har genom sin politik, som benämns den tredjevägens politik och som har kritiserats från borgerligutgångspunkt, försökt att hävda att man funnit lösningar på de frågor somdagens ekonomiska utveckling ger upphov till. Man hävdar att man - i jämförelsemed de borgerliga partiernas sexåriga välde - har klarat sig väldigt bra. Detgår bra för , säger man. Men fördet första är det inte särskilt meriterande att jämföra sig med de borgerligaoch att hävda att de har varit sämre. Jag tycker att det är en otillräckligjämförelse. För det andra finns det en rad verkligt stora problem attkasta sig över när det gäller den ekonomiska politiken men som inte berörs avden tredje vägens strategi utan lämnas åt sidan. Regeringen pekar själv på några av problemen i sin senasteredogörelse för tillståndet i ekonomin. Det kommer förmodligen att uppstå problem när det gälleratt fullfölja den exportstrafegi som den tredje vägens politik innebär,eftersom åtstramningspolitik kan komma att föras i viktiga köparländer. Mannämner de nordiska länderna, vilka är våra viktigaste handelspartner. USA-marknaden, som är oerhört viktig för vår export, kankomma aft begränsas på grund av att man i har stora balansproblem. Manmåste försöka minska sin import på olika sätt -bl. a. genom förslag tillprotektio-nism. Säkerligen tar man också till andra metoder . I redogörelsen för ekonomin pekar regeringen på att såvälJapan som befinner sig under stark internationell press när detgäller att föra en mer expansiv politik, en politik som innebär att efterfråganökar. På så vis skulle man vara ett slags ekonomisk motor för västvärlden. Ensådan politik skulle naturligtvis ha väldigt stor betydelse för vårt land undernuvarande förhållanden. Den japanska reaktionen på sådana propåer känner jag intetill men väl den västtyska. här ju varit på studiebesök iVästtyskland och hört sig för i just dessa frågor. Där är män kallsinnig. Manhar nog med de egna problemen. Såvitt jag kan bedöma är man också ganska skakadav den amerikanska ekonomins utveckling. är ju en oerhört viktig marknadäven för . Den tredje vägens politik, som enligt regeringen skall geétt ständigt exporföverskott, står här inför svåra prövningar. Filosofin harvarit atf hålla tillbaka lönerna för att vi skall kunna konkurrerainternationellt. Företagen har därigenom kunnat skapa stora vinster ochframgångar, vilka regeringen å sin sida berömmer sig av. Dessa exportframgångar har kommit som densvenska ekonomin undan för undan internafionaliseras. Importberoendet ökar.Innehållet i exporten är för vissa branscher till mycket stor del import.Exportframgångar motsvaras alltså inorri vissa branscher av ökad import. Jagtror att dessa trender kommer att förstärkas väldigt mycket som vifår en ökad internationalisering fill följd av aft produktionen flyttasutomlands. Svenska bolag köps nu också upp i större omfattning än fidigare avutländska intressen. När det gäller investeringarna inom näringslivet serutvecklingen ut aft bli något svagare än vad som förutsågs , sägerregeringen i sin rapport. Vi hade ju en debatt om dessa frågor ochdiskuterade då vilka medel som regeringen borde ta till för atf få industrinatt investera mera här hemma, speciellt i utsatta regioner. Finansministernsade att han infe kunde göra mera för atf styrajnvesteringarna och atf ingenregering hade gjort något mer än den nuvarande regeringen i det avseendet. Vad man däremot har gjort, menar jag, är att man har gettfler tillstånd till utlandsinvesteringar. Av redovisade siffror för iår - t. o. m. september månad - framgår att man har passerattotalsiffran för fjolåret, och då var ändå ett rekordår! Om manjämför med fjolårets siffror fram till tredje kvartalet, finner man atttillstånden till utlandsinvesteringar har fördubblats. Detta uppmärksammas äveni näringslivets olika organ. Det år som den nuvarande regeringen tillträdde - dvs. 1982- gavs svenska företag tillstånd till direktinvesteringar i utlandet till ettbelopp av nära . 1983 var det 12 miljarder, och 1984 var detungefär 15 miljarder. var det 20 miljarder, och är det 21 ;5miljarder t. o. m. september månad. Till detta kommer också de medel som lånatsupp eller ställts som borgen för svenska dotterbolags investeringar utomlands,och som naturligtvis också medverkar i internationaliseringen av produkfionenoch flyttar ut arbetstillfällen från vårt land fill andra länder. Den senast nämnda verksamheten kommer kanske aU minska nunär det har givits tillstånd till att föra ut mer pengar från landet i ställetför att låna utomlands för investeringar. Detta hade vi också en debatt om ivåras. Jag tror att man redan kan märka effekterna av detta. Denna ökade aktivitet på utlandsmarknaderna frånnäringslivets sida sker som den regionala utarmningen tillåtsfortsätta. Jag tror att det är två sidor av samma sak ikoncentrationsprocessen. Den tillväxt som sker inom landet sker i de tidigareganska heta regionerna. I huvudsak är det storstäder och universitetsstäder somhotas av överhettning. Genom avtal med storföretag, främst bilbranschen, harvissa nyetableringar skett på platser som har behövt nya arbeten, men dét harskett utanför de regioner som också är i behov av arbeten, jag tänker påskogslänen och Bergslagen. Även där behövs satsningar, stora investeringar ochstyrningar. Vilka besked vad gäller dessa problem lämnar egentligenden tredje ' vägens politik? Jag kan inte finna några, åtminstone inte någrakonkreta och raka besked om vad man vill göra åt dessa problem. Från vår sida menar vi att en akfiv styrning måste till -en hårdare granskning av utlandsinvesteringarnas innehåll och eninvesteringsstyrning fill de utsatta regionerna för att förhindrafolkutflyttning. Ungdomar flyttar, ung arbetskraft, välutbildadnär den har funnit sig fill rätta på andra platser, kanske infe flyttarfillbaka. Då har man raserat möjligheterna aft utveckla de drabbaderegionerna. Den tredje vägen får inte bli vägen ut ur landet och bortfrån glesbygd och andra regioner som behöver arbetstillfällen. Det är heltorimligt. Det var intressant att höra företrädaretala om problemen med koncentration av makt, ägande och produkfion. Det skullevara intressant att få en närmare utiäggning om vad centerparfiet, som stöderden kapitalistiska utvecklingen och dess inneboende tendenser fill maktkoncentration,har för recept på dessa mycket väl framförda konsekvenser för ekonomin.Centerpartiet är som medarbetare i den kapitalistiska härvan också ansvarigtför den utveckling som man kritiserar Från socialdemokraterna- som ju sitter vid regeringsmakten - borde nu en kraftinsatsgöras, innan det går för långt med omflyttningen av folk och arbetstillfällen. Jag ser aft tiden löper i väg, men jag skall något gå inpå den gemensamma sektorns ekonomi, och då främst kommunernas. Till att börja med kan jag säga atf det är bra att man nulägger fram förslag om en engångsskatt på stora förmögenheter och atf detförslaget äntligen är på väg aft uppfyllas. Vi har föreslagit ensådan skatt, bl. a. som en värnskatt för att motverka ungdomsarbetslösheten.Under årens lopp har detta förslag vid olika tillfällen upprepats. Vi har fåtthöra hur omöjligt det är att genomföra en sådan skatt, och hur orimligt ettsådant förslag är. lägger regeringen fram ett sådant förslag, och det är jubra. Jag kan bara inte förstå varför regeringen backade beträffanderealränteskatten, som ju, med vissa korrigeringar i förslaget, skulle kunnat geen jämnare framtida inkomst för samhället, som man skulle skyddaförsäkringsbolagen under de år då realränteufvecklingen inte är så positiv somden har varit . Den tredje vägen får inte bli kapitalets väg. Man får intebacka så fort några högröstade makthavare sätter upp ett finger och säger åtregeringen, atf så där får ni inte göra, ni får gå en annan väg. Med tanke på atf staten har andra och djupare brunnar attösa ur än kommunerna genom beskattningen av kapital och förmögenheter bordekommuner och landsting, enligt vår mening, ha fått en gynnsamrriare utvecklingekonomiskt sett. Den bild regeringen gav om en god ekonomiskutveckling för kommunerna har jag inte i praktiken settmotsvaras av ett lätt och glatt budgetarbete ute i kommunerna. Det finns kommuner som har det bättre ställt än andra. Nedskärning, nedskärning och åtstramning är beskeden manfår när man talar med kommunfolk. Det här går inte ihop med regeringens bild avdet ekonomiska läget för kommunerna som presenterades . säger regeringen i sin skrivelse att osäkerheten ärstor när det gäller kommunernas ekonomi. Det är ett märkligt uttalande så kortfid efter beslutet om indragning av stora summor till statskassan. Man sade:Varför skall kommunerna ha en massa pengar som staten behöver? Det är klart attvi skall dra in dem. Genom kontroll av boksluten ser man nu att kommunernakommer att få ett större underskott för , och det finansiellasparandet sjunker. Det ger i sig ett sämre utgångsläge för de framtida år somvi har fattat beslut om , då stora indragningar från kommunerna skedde. Det är oerhört viktigt atf denna sektor får utvecklas. Denhar mycket stor betydelse för en rättvis fördelningspolitik och försysselsättningen. Det är en sektor som är mycket produktiv, också vad gällerden industriella produktionen, vilket har visats inte minst nu när konfliktenpågår. Det är för övrigt en konflikt som föder en debatt om privatisering avtjänster som utförs av de anställda inom den gemensamma sektorn. Här stårvargarna och lurar , de som har mycket pengar för investeringar men inteinvesterar i näringslivet men gärna utomlands. De står och lurar på att detskall frigöras väldiga områden för profitjakt inom det som sköts av dengemensamma sektorn. För vad vore bättre att investera i än människors absolutabehov? Genomatt begränsa kommunernas och landstingens möjligheter att utvecklas kommerområden att frigöras där privat spekulation etableras. Den saken är helt klar. Idetta sammanhang har den tredje vägens politik ett oerhört stort ansvar för attmotverka dessa privatiseringstendenser. Vi anser att de socialt ochsamhällsekonomiskt viktiga delarna av den gemensamma sektorn måste få utvecklasoch förbättras: Vi anser också att den servicen utvecklas bäst av dem somarbetar där och som har erfarenhet och kunskap. Men man måste få bättreresurser. Här vilar ett oerhört stort ansvar på den tredje vägens ekonomiskapolitik. Dentredje vägen är mycket lätt att färdas på, enligt regeringens beröm av sigsjälv. Ja, den är lätt att färdas på för dem som har ett snabbtfortskaffningsmedel. För vandrare som måste springa, gå eller söka lift är detlitet värre. Och det är många som stannar vid dikeskanten, finansministern. Anf.12 BO () replik: i välkomnade i sitt anförande den kommandepropositionen om en engångsskatt på pensionssparande. Jag skulle vilja frågaHans Petersson om han och kommunisterna tycker att det ärrimligt att 4 miljoner pensionssparare, merparten sådana som har ettavfalsbundef pensionssparande, skall drabbas av en kraftig skatteskärpning. 13 HANSPETERSSON i (vpk) replik: Fru talman! Försäkringsbolagen har numeddelat hur denna beskattning skall betalas. Det skall ske genom att manminskar återbäringen på premierna , 1987 och 1988. Det var precisden reaktion som vi förutsåg när vi såg fram emot detta förslag. Det tycker jagär en helt rimlig utveckling. 14 BO ()replik; Livförsäkringar och pensionsförsäkringar är något som helt och hålletägs av de enskilda människor som är berörda. Pensionsspararna har sinapensionsförsäkringar, enskilt eller avtalsmässigt framförhandlade via AMF ellerSPP. Återbäringeni dessa försäkringar är medel som används för att långsiktigt kunna värdesäkrapensionsutbetalningarna. Det har nämligen visat sig att vi under de senasteåren har haft en ganska god real förräntning av kapitalet och en relativt högåterbäring. har vi haft en betydligt sämre, ibland negativ,förräntning, och därmed ingen återbäring. Enligt vpk:s och iHallstahammar uppfattning är det alltså rimligt att fa av de pengar som avseratt klara värdesäkringen för dessa framtida och nuvarande pensionärer. Detframgår av dagens tidning att SPP inte riktigt vet hur man skall bära sig åtför att klara denna situation. Man ifrågasätter om inte detta kommer att hotaden långsiktiga värdesäkringen, vilket naturligtvis är korrekt. Men vpk villalltså ha en skatt som tar pengarna från pensionsspararna, som hotar 3 protokoll 1986/87:14-15 värdesäkringenoch som bryter alla ingångna avtal. Det är bara atf konstatera för kammarensledamöter. 15 HANS i (vpk) replik; Vi hade gärna sett att en realräntebeskattninghade gjorts vidare och inte bara gällt försäkringsbolagen; det kan finnas andrastora förmögenheter som kan réalräntebeskattas. Utredningen har ju ocksåundersökt olika alternativ men valt att inte föreslå beskattning på andraområden. Jag menar att sådana överväganden hade kunnat göras, för att breddaunderlaget för realräntebeskattningen. Jag anser inte atf det kan vara samhällsekonomiskt rikfigtatf låta en så stor förmögenhetsutveckling, som sker med hjälp av den ekonomiskapolitiken på andra områden, hamna hos några få. Det är rimligare att enbeskattning sker under de goda åren. Det fanns också förutsättningar att skyddaförsäkringsbolagen med en sämre realränfeutveckling. Jag tycker attdetta är rättvisa inslag i en ekonomisk fördelningspolitik. Jag har i deltagit i ett symposiumsom anordnades i av med anledning av organisationens 25-årsjubileum.Ämnet var de ekonomiska och sociala spänningar som råder i vår värld. Den bild som framträdde var inte ljus. Den dominerades avväxande klyftor, av massarbetslöshet och av social utarmning. Orättvisorna harökat, inte längre bara mellan det vi brukar kalla den rika delen av världen ochden fattiga - klyftorna har börjat växa också i de rika länderna: mellan demsom har arbete och dem som har dömts till en som det verkar beståendearbetslöshet, mellan dem som har dragit fördel av den tekniska och ekonomiskautveckling som trots allt äger rum i de flesta länder och dem som ställs heltutanför och som genom välfärdsstatens nedrustning berövats all solidaritet,allt hopp. Man talade om den välmående majoriteten och den växandeminoriteten av fattiga, som i de rika länderna uppgår fill tiotals miljonermänniskor. Man beklagade med stor bitterhet att regeringar i släppt upparbetslösheten till nivåer som blivit inte bara oacceptabla utan ocksåohanterliga. Man kritiserade den polifik som under slagordet Mindre politik,mindre offentlig sektor har stängt ute miljoner från den sociala välfärd somför ansågs vara allas rättighet. Och man oroade sig inte minst föratt den politiken börjat utarma utbildningen, framför allt för dem som bästbehöver mer och bättre utbildning, för att i den nya teknikens samhälle, det s.k. informationssamhället, få en chans till ett jobb, rimliga inkomster, överhuvud taget ett människovärdigt liv. Jag har deltagit ien lång rad internationella konferenser och möten. Men aldrig någonsin har jaghört en så kvalificerad och politiskt varierad församling med sådant eftertryckdöma ut den nyliberala eran i de västliga industriländernas ekonomiska ochsociala politik. Så åker jag hem till , och det första jag möter avden polifiska aktiviteten är en arfikel av den moderate partiledaren, där hanlovar aft sänkaskatterna i med 50 miljarder. Den offentliga verksamheten skall istället finansieras "genom lägre skatter, olika försäkringssystem ellersystem med s. k. checkar", för att citera Bildt ordagrant. Jag måste tillstå att jag inte riktigt begriper det där.Vad menar med att den offentliga verksamheten skall finansieras med lägreskatter? Betyder det aft han och moderata samlingspartiet lever i sammaillusion som den amerikanske presidenten, som trodde att han skulle minska detamerikanska budgetunderskottet genom att sänka skatterna? President läri vara ensam kvar om att tro detta, sedan sanningen uppenbarats i ettunderskott som växt från 100 till . Inte heller begriper jag hur man skall finansieraoffentliga utgifter genom att skriva ut checkar - för de checkarna finns det juingen täckning, eftersom staten har avhänt sig sina inkomster. Eller är dettanågot slags nya pengar som tänker trycka och sprida? Men på en punkt förstår jag vad Bildt menar, nämligen närhan talar om att offentliga utgifter skall finansieras genom olikaförsäkringssystem. Det betyder att skatterna skall ersättas med och atfdessa skall betalas av medborgarna. Men om de försäkringarna görsobligatoriska, vad är det då som skiljer premierna från skatter? Nej, den endarimliga tolkningen är väl atf Bildt menar att det skall stå den enskilde frittom han eller hon försäkrar sig, så att man kan få sjukvård, utbildning förbarnen osv. Då blir det också någon mening med Bildts kraftfulla tal omvalfrihet. Men därmed sker också det systemskifte som moderaternauppenbariigen försöker lansera på nytt, trots väljarnas dom val, ochdet är ändå förvånande. Det jag talade om var ju i hög gradeffekterna av just sådana systemskiften som genomfördes i ett antal länder iVästeuropa och i slutet av 1970-talef och . Detfinns ett antal länder där system har tillämpats . Mansänkte skatterna, man privatiserade den offentliga verksamheten och medborgarnaerbjöds att själva sörja för sin sociala trygghet. Men det är just i deländerna som de ekonomiska och sociala klyftorna har växt. Det är ilågskatteländerna som fattigdomen breder ut sig, det är i de länderna somden underprivilegierade minoriteten växer. Det var den politiken som väcktestörst oro vid det symposium jag talade om. ägnade praktiskt taget hela sitt anförande åtatt kräva lägre skatter. Som ett eko av sin partiordförande framställer hanskattetrycket som värt svåraste ekonomiska och sociala problem. I och för sigär skatterna, tycker jag, ett problem, men jag tror att det vore bra om CariBildt och andra moderater bevistade andra internationella möten änhögerinternationalens sammankomster och tillägnade sig förmågan atf se Sverigesproblem i ett internationellt perspektiv, atf jämföra våra ekonomiska ochsociala problem med världens. Då tror jag man skulle dämpa sitt tal om attskattetrycket är värt största sociala problem. kunde man råda att göra en studieresa - jaghar för mig att ibland bekostar sådana - till . Där kanhan studera ett laboratorium för nyliberal politik av det slag som han härförordat. säger om vårt skattetryck att det inte kansänkas, därför att det i så fall skulle få svåra återverkningar för den socialavälfärden. Det är bra att folkpartiethar kommit till den insikten. Men ägnar sig åt ett annat slagsunderminering av den svenska ekonomin. Man motsätter sig vildsint varjeskattehöjning - och det må så vara - men man lovar ohämmat nya offentligautgifter. Jag har observerat folkpartiledarens framfart ochbörjan av hösten med alla löften han ställt ut; han har varit runt, frånsamerna i till passkontrollen i , och lovat ut nya statligapengar. Det allra färskaste exemplet på rundhänthetfick jag nu när jag hörde stå i kammarenstalarstol och ställa ut en rad nya folkpartilöften om insatser påkulturpolitikens område. Inte kan man väl göra så, , om man sägeratt man tänker hålla skattetrycket oförändrat! Inte kan man väl uppträdariktigt så lättsinnigt och hämningslöst om man tror att man skall kunna taansvaret för landets ekonomi! Jag är rädd för att i maktställningskulle komma att upprepa precis den vansinnesfärd man företog med statsutgifteroch statsinkomster under sina i regeringsställning. Det är riktigt, som flera av talarna här har hävdat, atfskattepolitiken i vårt land spelar en central roll för strävandena atfförbättra välfärden och öka rättvisan. Den regering som sitter har ägnatvårt skattesystem större intresse och lagt ned större arbete på att reformeradet än någon annan regering har gjort. Sedan vårt tillträde 1982 har vi åstadkommit fleraförändringar, som innebär förbättringar, av skattesystemet än någonsintidigare. Marginalskatterna har sänkts kraftigt i flera etapper. Genomavdragsbegränsningen har det blivit mindre förmånligt att konsumera på kredit,eftersom avdragen har fått ett värde som i mindre grad än tidigare beror på denenskildes inkomst. Genom det förenklingsarbete som har bedrivits och somriksdagen har beslutat om kommer vi inte bara att förenkla livet förskattemyndigheterna och de skattskyldiga, utan vi får även störreförutsättningar att överblicka hur vårt skattesystem verkligen träffar olikagrupper och individer. Det som har gjorts är ändå ingen slutproduktutan får ses såsom ett delmål i arbetet på att reformera skattesystemet. De tidigare talarna har ställt en rad frågor till mig omvad vi egentligen tänker göra med beskattningen efter 1988. Det framställssåsom oerhört snålt och ovilligt av mig att inte lägga fram dessareformer till beskådande. Först vill jag säga att vi anser att vi behöver göranågra grundläggande utredningar. Utredningar pågår om företagsbeskattningen ochbeskattningen av fysiska personers inkomst. En utredning har gjorts omreavinstbeskattningen. Poängen med vår syn på beskattningen är att vi skallförsöka undvika att göra ett misstag, som vi ofta har gjort i det förflutna,nämligen att särbehandla en viss del av skattesystemet och ta inkomstskatternaena gången, kapitalbeskattningen och företagsbeskattningen entredje gång. Vi skall försöka åstadkomma en mer samlad syn- på hur reformeringenav skatterna skall gå till med tanke på hur dessa system är förbundna medvarandra och kopplade till varandra. En rapport som några ekonomer på uppdrag av harpresenterat är värdefull, därför att den får betydelse för den skattepolitiskadebatten. förtjänar att diskuteraspå ett seriöst sätt. Därmed har jag inte sagt att jag tror på att alla förslagsom där presenteras är de riktiga lösningarna på våra problem. Poängen meddessa förslag är att man ser på skattesystemet i dess helhet för att uppnå enhögre grad av symmetri i det och minska de olikheter som finns mellanskattesystemets olika delar. Sverigesekonomiska situation är sådan att oppositionen inte kan fortsätta med deklagovisor som den fram fill början av detta år har ägnat sig åt. erkänner , enligt den mall som man numera använder, attSveriges ekonomi är i jämförelsevis hyggligt skick, framför allt jämfört med deborgerliga regeringsåren, men att detta i huvudsak beror på att regeringen harhaft tur. Vi har diskuterat hur orimligt det är att hävda attSverige har räddats av att oljepriset har fallit med , när vi sertillbaka på utgångsläget och vad som har hänt fram till det fallandeoljepriset. Det är bra att oljepriset har fallit och aft inflationen har gåttned i vår omvärld. Det hjälper oss att minska vår egen inflation. Men talet omaft detta enbart beror på tur har nog ingen större trovärdighet. Fråganär om en ny lågkonjunktur är på väg. Den internationella situationen är i ochför sig osäker beroende på att vi inte vet vilka politiska beslut som kommeratt fattas i de stora industriländerna. Efter vad jagvet tyder ingenfing på att den ekonomiska utvecklingen vänder neråt nästaår. Den kommer att fortsätta att vara uppåtriktad. Däremotråder det inget tvivel om att kommer att kunna fortsätta sin ekonomiskatillväxt, även om - som alldeles riktigt påpekades - vi fortfarande har kvar vårtproblem med alltför snabbt sfigande kostnader och priser.