prot · GA0964 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag fick t. ex.en uppgift från om att man skulle bli av med mångaspeciallärare. Hur kunde del komma sig? Jo, det visade sig att andra medel, sommöjligen hade kunnat användas till att betala speciallärarna, hade gått åt tillatt inrätta 80-85 fler klasser än vad man hade fått basresurser till. Det ärklart att det i ett sådant läge är svårt för staten att få grepp över hur varjeanslagen krona har använts. Men faktum är att staten har möjliggjort att ståfast vid sitt åtagande, som gällde antalet platser minus dessa 80-85 som redanhade inrättats. På den s. k. förstärkningsresursens ickeundervisningsbundna del har man avlönat ett ganska stort antal förskollärare.Det finns alltså områden där pengarna infe alltid har använts exakt sä som manhade kunnat göra för att svara iipp mot det statliga åtagandet förundervisningen. Jag har därmed inte sagt att def har varit fråga om onödigaeller dåliga insatser, utan jag konstaterar bära vad regeringeri konstaterar ibudgetpropositionen, att det statliga åtagandet för-undervisningen fakfisktgäller. Mitt svar till om socialdemokratinsställning visavi skolan är alltså att vi står fast vid vår ideologi. Vi stårfast vid vår skolsyn. De skolpolitiska målen gäller. Men det är också viktigtatt vi har ett samhälle och en samhällsekonomi, som gör att det är någon meningmed aft ha en skola för de barn som skall leva i detta samhälle . Vihar en samlad syn på skola och samhälle. Jag måste också kommentera vad på nytt tarupp, nämligen frågan om avgiftsbeläggning av läromedel för handikappade. Hanframställde det ungefär som om de handikappade själva skulle behöva betala sinaläroböcker. Det är inte alls på def säftet. Prot;1986/87:64 På s. 73 i bilagan till budgetpropositionen förs ettresonemang om kostnadsansvaret för läromedel. Där har jag sagt att på sammasätt som kommunen far ansvar för läromedelskostnaden för eleverbör kommunen ta ansvar för läromedelskostnad för de handikappade eleverna, medundantag för de kostnader som är speciella. Särkostnaderna för de handikappadesläromedel skall alltså staten betala för. Vad vi föreslår är att kommunen skall vara beredd att faexemplarkostnaden för tryckning, lagerhållning och distribution också för demsom inte ser sä bra eller hör så bra, på samma sätt som kommunen far denkostnaden för elever som både ser bra och hör bra. Jag anser aff det är enganska rimlig ordning och kan infe tycka att det är en attack mot dehandikappade. Så till , som ber mig att ta tillbaka vadjag sade om att uttrycker sig föraktfullt. Ja, , jagskall då be att få läsa vad jag har hittat i den moderata mofionen. Det står såhär: "Fasta kunskaper har dess värre infe uppmuntrats avdem som haft en ledande roll i skoldebatten. S.k. social fostran har ansettsviktigare. Skolledning och lärare har infe fått tillräckligt stöd för sinundervisande uppgift." Jag tar fillbaka det därom föraktfullt, men jagkan väländå få tycka att def är litet slarvigt uttryckt, det som sägs om den socialafostrans värde. Def lyser igenom i den här mofionen - och det är defintressanta, tycker jag - att def finns en skiljelinje mellan partierna i synenpå kunskapen. Det talas i motionen om "fasta kunskaper" och det falasom att skolan skall överföra "redan uppbyggda tankestrukturer" tilleleverna. Tänk er detta: Skolan skall överföra redan uppbyggdatankestrukturer fill eleverna. För mig låter del ohyggligt auktoritärt. Def äratt ställa in kunskapen som ett paket i skolsalen och säga: Det här paketetskall du ta till dig, varken mer eller mindre! Det är en kunskapssyn som serkunskapen som något fixt och färdigt, en gång för alla givet. Då är det lustigt att så starkt understrykeratt ämnena i skolan skall ha anknytning till akademiska ämnen. Utmärkande förvetenskapligt tänkande är ju just att kunskapen aldrig befraktas som slutgiltigeller färdig. Mycket i en akademisk utbildning handlar om aft uppöva elevernasförmåga aft analysera, att värdera och pröva resonemang, att kritisktifrågasätta. Det är en fortlöpande diskussion, där det är argumentens styrkasom räknas och där den som har avvikande idéer inte automatiskt anses ha feloch fåi bock. Def förhållningssättet till kunskapen, som de akademiskastudierna har, är också det som präglar riktig folkbildning. Vill man anknytaskolan till en akademisk värld borde man just ge eleverna möjlighet aft lärasig att resonera, aff ge och fa skäl, aft ifrågasätta och kritiskt granska,alltså det som i grunden handlar om att uppöva ett demokratisktförhållningssätt. Att då säga att def vikfigaste är att överföra redanuppbyggda tankestrukturer till eleverna är att behandla dem något auktoritärt,tycker jag. AnL 78LARZ () replik: Om man får ett antal besvärande frågor ombesparingar på skolbudgeten och besvarar dem med ett långt inlägg om deinsatser man har gjort på kulturpolitikens område, kan det nog inte hjälpas atti varje fall jag uppfatfardet som ett försök att undvika debatt om det som det egentligen handlar om ochdet som meddebattörerna har velat diskutera. säger ungefär så här: Eftersom de resursersom vi har ställt till förfogande infe riktigt alltid har använts till precisdet som vi hade tänkt aft de skulle användas till, är det lika bra attkommunerna inte får några resurser. Det var kontentan i . Och i sitt förra inlägg sade han; Inte tror ni väl att rektorer,lärare och skolstyrelser skall överge de svaga eleverna? De kommer säkert afthitta resurser någon annanstans. Då är frågan: Var skall de ta pengarna? Om de tar dem pånågot ställe som inte tycker om, kan def ju hända att det nästaår blir eft motiv för att dra in också de pengarna, för de har ju infe använtsriktigt till det som de var avsedda för. säger : Vi har infe övergettnågon ideologi, och vi har inte övergett de uppfattningar vi har om skolan. Dåskall jag läsa några rader ur förra årets budgetproposifion. Det var nämligenaktuellt också då, infe aff dra in men väl att flytta på en del avSÅS-anslaget, föreslog aff man skulle överföra pengarna tillförstärkningsresursen. Då sade att om man skulle göra def,skulle det innebära minskade möjligheter fill utjämning mellan olika kommunernär def gäller att bedriva skolverksamhet. Och så kom det: För att garantera enså långt möjligt likvärdig utbildningsstandard för alla elever anser jagnödvändigt med resurser för en sådan utjämning, Def är de pengarna, , som sparas in i år.Då kvarstår fortfarande den fråga som jag infe har fått entydigt besvarad: KanBengt nu garantera denna likvärdiga utbildningsstandard i alla kommuner,när mari tar bort den resurs som skulle användas just för attgarantera likvärdigheten? AnL 79YLVA () replik: Statsrådet inlägg ger ett tydligtstöd för krav på ett elevanknutef statsbidrag, när han redovisarhur man här i har använt medlen för stöd för svaga elever, äralldeles uppenbart aft kommunerna själva bäst vet var insatserna kommer bästtill pass. Om kommunerna i större utsträckning själva får avgöra var de skallplacera pengarna, kanske det visar sig aff somliga kommuner behöver flerspeciallärare och aff andra behöver pengar till små grupper. Ytterligare någrabehöver mer pengar fill att bevara sina små skolor och ytterligare andrabehöver pengar fill fasta vikarier. Jag ser fram emot ett stöd från socialdemokraterna när vinu kräver en ökad elevanknytning av statsbidraget och en mindrespecialdestinering när det gäller skolans område - och för resten en del andraområden också, vilket vi har utvecklat i en annan partimofion. inlägg ger också andra tydliga signaler.Han säger t. ex. ingenting om de konsekvenser för de svaga eleverna somregeringens besparingar fakfiskt innebär. Han säger ingenting om konsekvensernaför hur skolan skall klara att bekämpa den oro och de våldstendenser som vi densenaste tiden också här i kammaren har diskuterat. Hur skall lärarna känna att de harstöd från ministern för skolan, om han far bort de medel som faktiskt är deenda man har för just den typen av möjliga, snabba insatser? Nej, BengtGöransson, era besparingsförslag drabbar til syvende og sidst de allra svagasteeleverna och de möjligheter skolan har aft bekämpa oro och våld. AnL 80 (vpk) replik: Att vi har olika uppfattning om vad som ingåri undervis-ningssfrukturen och vad som är villkor för undervisningsstrukturenframgår allt tydligare i denna debatt. försöker se frågan om avgiftsbeläggningoch lagerhållning av läromedel för handikappade som en jämlikhetsfråga. Jagställer inte upp pä denna typav jämlikhefsresonemang. Eftersom kommunen haransvar för dem som inte har något funktionshinder när det gäller läromedel, kanden väl Också ta ansvar för dem som har funktionshinder. Om kommunerna slarvarmed de statliga bidrag som utgår till skolorna, som redogjordeför, får vi tänka oss noga för. Vi har ju fattat övergripande beslut om enintegrering och en möjlighet för handikappade aft gå i skolan. Vi måste tänkaoss för så att inte kommunerna struntar i de handikappade. Vi måste se till attockså de handikappade får tillgång till läromedel. Jämlikhet och lika ansvar kan mycket väl betyda att vissafår mer och vissa andra får mindre. Jag anser att vi måste se sambanden inomutbildningspolitiken. Om fattar beslutet aff det skall vara möjligtför handikappade att delta i den allmänna obligatoriska skolan, får inte riksdagenfatta beslutet på ett sådant sätt aft de handikappade riskerar aft inte fådelta. Jag vill erinra om SCB-rapportenHandikapp - delaktig och jämlik? 1 rapporten redovisas aft av derörelsehindrade har skola. Detta kan jämföras med att närmare60 % av hela befolkningen har skola. Att nu läggakostnadsansvaret för de handikappades läromedel och lagerhållning etc. påkommunerna minskar inte på något sätt handikappet, som ju direkt avgörs avtillgängligheten i den omgivande miljön. AnL 81BIRGITTA RYDLE (m) replik: kommer återigen medbeskyllningar gentemot oss. Den här gången gällde det moderata samlingspartietskrav på fasta kunskaper. Genom att, som gör, dra ut en meningur dess sammanhang går def allfid att få det att låta underligt. Det är bästatt jag redovisar hela sammanhanget så att vi får det klart för oss: "Vilka krav som framtiden kommer att ställa på denuppväxande generationen kan vi inte med säkerhet bedöma. Def bästa vi kangöra för unga människor är att till dem överföra de kunskaper som byggts upp avföregående generationer. Def är genom sin förmåga att foga in nya erfarenheteri redan uppbyggda tankestrukturer som människan ständigt förmår anpassa sigfill nya förhållanden." På en annan sida står det aft "ämnessfudierna gereleverna de redskap som behövs för att de systematiskt skall kunna kartläggaverkligheten så att den bit för bit blir begriplig. Människans förståelsebygger på att vi har insikt i och kananvända oss av de begrepp som de olika vetenskapliga disciplinerna försett ossmed, t. ex. vågrörelser inom fysiken, ämnen inom kemin och syntax inomspråkstudierna." kan väl ändå inte mena att man skallunderlåta aft fill eleverna vidarebefordra de fysikaliska lagarna? Är detmeningen aff man skall börja om från början, eller vad menar ?Därefter vill jag konstatera att de frågor jag har ställt i mittinledningsanförande har inte alls berört. Jag kanske får ställadem till utbildningsministern i eft senare skede. 1986/87:64 . Jag ber om överseende för att någrapåpekanden i frågeform som gjorde inte besvarades i tidigarereplik, talade bl, a, om utslagningen igrundskolan. Jag vill betona att denna inte har ökat. Men det är oroande aftden är så hög som den är. Ungefär 4 elever av 100 lämnar skolan ufantillräckliga kunskaper. Det är oacceptabelt. Att bekämpa def är en huvuduppgiftför skolan. Den huvudfråga som jag förmodar aft syftadepå är huruvida synsättet när def gäller en sammanhållen skola kan varaliktydigt med en individualisering. Ja, det kan det faktiskt vara, BirgittaRydle, Och det är med all sannolikhet liktydigt med en individualisering. Menden skola vars uppgift är aff överföra föregående generationers erfarenheteroch aft bygga upp tankestrukturer hos eleverna blir egentligen infeindividualiserande ens i de skikt som gärna vill sortera skolan i.Den gamla, realskolan var inte särskilt individualiserande, trots aff denomfattade bara en liten del av befolkningen och eft förhoppningsvissammanhållet begåvningsskikt. Man kan mycket väl individualisera inom ramenför en sammanhållen skola som har till uppgift aff nå alla sina elever medkunskaper och färdigheter. Jag beskyller inte för något - det vare migfjärran - men jag konstaterar aff vi uppenbart har skilda synsätt på skola ochkunskaper. Det kan vara intressant att påpeka detta, eftersom den skolsyn somredovisas i partimotion är en helt annan än den som kommer tilluttryck i moderata samlingspartiefs motion. För de diskussioner i skolfrågorsom förs i denna kammare och som förs ute i samhället kan def vara vikfigt attkonstatera aft denna skillnad faktiskt existerar. Jag hoppas att man mot denbakgrunden inte misstycker aff jag personligen har något svårt att kännaentusiasm för den skolsyn och den kunskapssyn som företräder ochsom tycks mig något snäv och något förstockad, ställde en fråga beträffande den likvärdigautbildningsstandarden. Den är vi angelägna om. Men vi har tvingats konstateraatt vi infe alltid lyckas enbart med de ekonomiska styrmedlen, vilket ocksåbudgetdebatterna har visat. Det är skälet till att vi , såsomvi fidigare har annonserat, inbjuder till en parlamentarisk beredning avskolans styrfrågor för att vi tillsammans skall diskutera hur vi skall kunna fåen skola sorii ger en likvärdig utbildning åt alla sina elever, oavsett var debor oeh oavsett vilka deras sociala förutsättningar är. Den beredningen blirmycket vikfig. - Inbjudningar till partierna kommer att sändas ut endera dagen. talade om anslagen och frågade om infekommunerna vet bäst. Jo, det gör de naturligtvis i långa stycken. Men om man nu accepterar att kommunerna kan använda anslagenpå olika sätt genom aft tänja rubrikerna något, vilket de emellanåt gör, dåleder det å andra sidan till att def infe finns något fog för den frontalattacksom rikfas mot regeringens budgetförslag . Då attackerar man ju deanslagsrubriker som man inser infe är helt relevanta i en del sammanhang. Men naturligtvis skulle man kunna ha ett elevrelateratanslag. Jag ser emellertid då en utveckling som jag personligen infe är vän avmen som kan bli en konsekvens av den budgetbehandling som sker , och det ären total kommunalisering av skolan, inkl. en kommunalisering avlärartjänsterna. Det är en utveckling som i varje fall jag inte har varitangelägen om aft påskynda eller aft förespråka. Men konsekvenserna av denargumentering som för kan naturligtvis bli att vi får en sådanutveckling. Och man måste naturligtvis veta att även detta kan bli enkonsekvens, innan man börjar diskutera förändringar i systemet. Jag tror infeatt man bekämpar våld och oro i skolan med en ny anslagspost i statsbudgeteneller med upprätthållande av en viss anslagspost. Vi hade anledning attutveckla detta resonemang . Till vill jag säga följande. Förslaget omläromedlen för handikappade elever innebär faktiskt infe någon försämring förden handikappade eleven. Vi klargör i förslaget aft kommunen skall ta sammaansvar för den handikappade eleven som den far för andra elever. Def tycker jagkan vara rimligt, men det berör naturligtvis inte på något sätt denhandikappade eleven. Om en ung människa som är döv har en texttelefon, ärdet viktigaför honom att få ha sin texttelefon. För honom är det ganska likgiltigt omteleverket skulle göra upp med socialnämnden i kommunen aff socialnämndenskall betala denna texttelefon åt honom i stället för att någon annan gör det.Det viktigaste för den handikappade eleven är att han har sina läromedel, ochdessa garanteras honom. Den häftiga kritik av budgeten som har förtsfram i debatten får naturligtvis regeringen, och jag som ansvarigt statsråd,bära och stå ut med. Låt mig bara upprepa och slå fast aft det finns anledningatt ge den rimliga proportioner. Def finns anledning aff titta på regeringensbudgetförslag som helhet. Besparingen som görs på område, bl. a.för att ge möjlighet till en aktiv regionalpolitik, kan vara värd att göra föratt våra barn och ungdomar skall ha eft gott samhälle att leva i , affde skall ha en skola att gå till. För många av de kommuner som är särskiltutsatta innebär årets budget ett tillägg i fråga om resurser, för aff de skallkunna göra kraftfulla insatser då def gäller att skaffa folk arbete och annat.Dä kan man rimligen inte anföra den sänkta skolkoslnaden som ett avgörandehinder för en sådan förändring. vice falmannen anmälde att , , och anhållit att fill protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. Flera av de närmast föregående talarna har isin debatt med också apostroferat mig. Jag vill därför begagnatillfället aft åtminstone i en replik besvara några av de frågor som harställts. Def är först av allt nödvändigt aff erinra om att detbudgetförslag som utgör underlag för den allmänpolifiska debatten inte bara ärett förslag till statens utgifter och inkomster. Det är också ett förslag sömavser att upprätthålla en stabil samhällsekonomi, som är nödvändig för attsysselsättning och välfärd skall kunna bibehållas. Regeringen har fortsatt attminska det statliga budgetunderskott som ökade under sexborgerliga regeringsår. När räntan blivit statens största utgiftspost betyder defaff vi med årets skatteintäkter infe bara har att betala budgetårets löpandekonsumtion, utan vi betalar också en del av de borgerliga årens konsumtion,dvs. den del som finansierades genom upplåning. ställde frågan hur och jagförmått hävda oss när det i budgetarbetet gällt att tillgodose utbildningensbehov. Svaref är mycket enkelt. blir av ökad privatkonsumtion för löntagare, för pensionärer och förmodligen även för företagare.Statens inkomstökning blir så måttlig att den inte ensam räcker till nödvändigautgiftsökningar på det sociala området, t. ex. barnbidrag och studiebidrag,till regionalpolitik och till forskning. Därför har det varit nödvändigt attfinansiera en del av de ökande utgifterna på dessa områden genom besparingar.En del av dessa besparingar har drabbat ufbildningsbudgeten. Statens utgifterför utbildningen är, som framhållit, så stora aff det ändåkunde vara rimligt om och jag skulle säga att den nödvändigastabiliseringen av samhällsekonomin nog måste ske, men att def påutbildningssidan inte finns några utgifter som kan undvaras. Skulle vi följacenferpolifiken, som den fördes i regeringsställning eller som den frånoppositionsställning föreslås bli förd, skulle vi naturligtvis kunna övergåtill en lånefinansiering. Det skulle kanske göra livet behagligt för stundenmen på minska möjligheterna för fortsatt välfärdsökning, inkl.upprätthållande av en god ufbildningsstandard. och jag har utarbetat ett förslag tillutbildningsbudgef, där vi haft att göra avvägningar av olika behov. Vi harprövat skilda alternativ innan vi stannat för det förslag som vi förelagtriksdagen. Def är lätt att inse aff def också är andra avvägningar som kangöras. Def framgår ju tydligt av de debattinlägg som gjorts här underden senaste timmen. Särskilt har jag fäst mig vid att företrädare för två av deborgerliga parfierna föreslår minskningar av anslagen fill vuxenutbildning. Närman lyssnar på dessa inlägg får man till sin häpnad höra att de vuxenstuderandeskulle utgöra en gynnad grupp. De olika förslag som förs fram i och moderatasamlingspartiefs mofioner gäller såväl komvux som studieförbund,bildningsförbund och folkhögskolor. Särskilt tycks man vilja komma åt denkommunala vuxenutbildningen. Men hur kan man påstå att de studerande ikommunal vuxenutbildning skulle vara gynnade? De skall läsa in samma kurser somman gör i ungdomsskolan på en studietid som är av vad ungdomsskolanselever har fill sitt förfogande, Vuxenstudiéstödet, som ju faktiskt 12 protokoll 1986/87:63-64 hopbragfsgenom att löntagare får avstå av sin lönesumma till envuxenutbildningsavgiff, räcker bara till studiesföd och till en begränsad delav dem som söker. Det finns faktiskt län där högst hälften av dem som i vuxenålder vill studera kan räkna med aft få vuxenstudiesföd. Hur kan man fala somom vuxenutbildningen vore ett passerat stadium? Hur kan man glömma de väldigaklyftor som finns mellan generationer, mellan dem som vuxit upp i glesbygd medett ringa utbildningsutbud och dem som vuxit upp i tätorter, mellan män ochkvinnor som ännu bär med sig den skillnad som familjerna tidigare gjorde då detgällde att välja om flickor eller pojkar skulle få utbildning? Alltjämt finnsdet stora utbildningsklyftor som genom vuxenutbildningen behöver överbryggas. När def gäller ungdomsskolan och därvid bl. a,gymnasieskolan tycker regeringen naturligtvis inte att de ändamål är onödigaför vilka medel nu infe funnits tillgängliga. Självfallet vore det bättre om vihade medel så att vi hade kunnat öka antalet gymnasieplatser på direktrameneller om vi kunnat avstå från att minska antalet platser ipåbyggnadsutbildningen. När det gäller påbyggnadsutbildningen, som alltså avserpåbyggnad på en redan erhållen gymnasieutbildning, behöver dessutom infe ennedskärning med 4 000 platser, som vi föreslår, betyda att lika många eleverfår avstå från påbyggnadsutbildning. Det finns nämligen många tomma platser ipåbyggnadsutbildningarna, och väljer man här nedskärningen av kurserna på rättsätt så bör antalet elever som drabbas bli betydligt mindre än 4 000, Dessutomär en del påbyggnadsufbildningar av sådant slag att de närmast är att befraktasom företagsufbildriing. Det är min förhoppning att arbetsgivare, privata ochoffentliga, i sitt eget intresse skall vilja uppdra åt gymnasiet att ge enkompletterande utbildning. Eftersom den s, k, ÖGY-reformen fördes på tal vill jagslutligen framhålla att förberedelserna för en reform av utbildningen fortsättermed stor intensitet i , och vi räknar med att förslagskall föreläggas . Statsministern har i ett av sinaanföranden visat på hur de olika oppositionspartierna uppträder på en rad områden.Han exemplifierade med skatte-, försvars- och energipolitik. Han hade ävenkunnat nämna utbildningspolitiken. AnL 84LARZ () replik: Låt mig börja med finansieringen av våraförslag. Vi har klart sagt ifrån, vilket jag sade i mift inledningsanförande,att vi prioriterar utbildning. Vi gör det inom ramen för ett budgetsaldo somstämmer ganska väl överens med def som regeringen redovisar. Vi har inte störrelånebehov än vad regeringen har, men vi har ansett att utbildningärsåpassvikfig att den ges en mycket hög prioritet. Det är därför vårt förslag kanrymma dessa kostnader. Vi tycker också aft utbildningen är ett mycket viktigt,verksamt och effektivt medel i regionalpolitiken, och därför lyfter vi framutbildningspolitiken i det sammanhanget. Sedan avstod från aft säga något om sindel i den sociala nedrustningen och de 20 miljonerna som försvinner frångymnasieskolans försfärkningsresurs, de som införde förra åretför aft kunnaskapa en gymnasieskola för alla. Är de inte angelägna ? Jag vet vidare inte hur jag har förf debattenom platsantalet i gymnasieskolan med.socialdemokratiska utbildningsministrar.Def fungerar fakfiskt så, , att om man inte ser till attungdomarna fåren plats i gymnasieskolan så får man lov att se fill aff de fårplats i den kommunala ungdomsuppföljningen. Def kostar minst lika mycketpengar. Samfidigt som står här och beklagar sigöver att han inte har pengar nog för att kunna ta fram flera platser tilldirektramen så har han ett annat anslag i budgetpropositionen, där han anvisar225 milj. kr. till 14 000 platser i ungdomsuppföljningen. De som är över 18 årblir föremål för arbetsmarknadspolifiska åtgärder av olika slag, t. ex.verksamhet i ungdomslag - arbete fyra fimmar . Def kosfar ocksåpengar, .