prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Wivi-AnneCederqvist säger att de fackliga företrädarna bara har närvarorätt, och att detgällerförhållanden som direkt berör personalen. Men det finns så många andra somberörs av politiska beslut. Det kan gälla andra delarav verksamheten, och ävenkommuninvånarna påverkas av besluten. Med resonemangskulle man hävda att många fler skulle ha närvarorätt. Ett sätt att bemötadetta är att öppna sammanträdena, så att alla kommuninvånare har möjligheteratt se och följa debatterna vid nämndsammanträdena. Jag förstår inte varförsocialdemokraterna motsätter sig det förslaget. Anf.79 (): Frutalman säger att det då får bli skillnader så att det idistriktsnämnderna kanske kan fattas olika beslut t. ex. när det gäller socialafrågor. Den sociala tryggheten kan t. ex. komma till skada, och man kanbehandla olika grupper, handikappgrupper, pä olika sätt. Vadjag menar, öch som jag också sade fill , är inte att vi skall haen stark kommunstyrelse med starka män och kvinnor, utan att det är bra att haen stark ekonomi i botten. Jag har dock märkt att det kan bli billigare medområdesstyrelser eller distriktsnämnder. Man kan t. ex. själv få en summapengar till en barnstuga att förfoga över, och då spar man på ett helt annat sätt.Men i grunden anser jag att det bör finnas en stark ekonomi och att de ytterstabesluten som gäller grundtryggheten skall fattas centralt. Anf.80 (): tycks inte tro.att de lokala poUfikerna kan beslutapå ett för sina kommuninvånare bra sätt. Jag tror inte att de skulle gå emotnågon grundtrygghet när det gäller deras kommundels invånare,' utan att de istället skulle kunna utnyttja de möjligheter, erfarenheter.och kunskaper som dehar om sitt speciella område och på det viset finna bättre lösningar än dem somkommer från centralt håll. Anf.81 (): Jag förstår inte att lyssnade på mitthuvudanförande. Jag talade mig då nämUgen varm för just denna närhet tillmänniskorna och att man därigenom kan fatta beslut på ett helt annat sätt samtatt man även, som jag sade , kan spara mycket i ekonomiskt hänseende. Dettahar jag talat mig varm för, . Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) konstitutionsutskottetsbetänkanden ' ' '.. 1986/87:23 om anslag fillde kungl. hov- och slottsstaterna (prop. delvis),1986/87:24 om anslag till allmänna val (prop. 1986/87:100 delvis), 1986/87:25om anslag till datainspektionen (prop. 1986/87:100 delvis), 1986/87:26 om stödtill politiska partier (prop. 1986/87:100 delvis) samt skatteutskottetsbetänkande t ' ' ' 1986/87:26 om vissa anslag för /88inom verksamhetsområde (prop. 1986/87:100 delvis). Beträffande dessabetänkanden konstaterade förste vice talmannen att ingen talare var anmäld. (Beslut i ärendena skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:13 oriiarrendatorers rätt att förvärva arrendestället i vissa fall. 1986/87:89 Arrendatorers rätt att förvärva arrendestället i vissa fall 82 (vpk): Varför bör ha en fnköpslag förarrendatorer? Varför . . r ,1 bör arrendatorernas frigörelse äntligen komma? Det finns skäl nog ochövernog. Sverigehar aldrig genomfört någon verkUg jordreform. Vi har burit med oss den gamlafrälse- och godsägartraditionen in i sen tid. Torpare och andra arrendatorerkom aldrig, eller sällan, på egen grund. De står där med sina namn i de gamlakyrkböckerna och husförhörslängderna - och bredvid står många gångeranteckningen: "utflyttad fiU " eller "vistas iTyska riket". Och beslöt under protest frånnågra socialdemokrater och kommunister ute i bygderna att ta ifrånarrendatorerna sista resten av ofullständiga och välmentaegnahemspolitik. Utgångslägetär ett annat . inser man alltmer att sunda jordbruksmetoder och levandebygder kräver att man stöder självständiga familjejordbruk. Förgudningen av destöra enheterna och deras förträfflighet är mer dämpad. Arrendatorerna självakräver rättvisa. De kräver slut på feodala kontraktsbestämmelser, pågodtyckliga arrenden. De kräver handling av svaga myndigheter som inte vågatgå emot godsherrarna. Att stå på egen grund är ett av villkoren försjälvständighet. Dettrista i denna sak är att arrendatorerna inte bara haft gångna tiders överhet -godsägare, kyrka, krona - till sina fiender och förtryckare. De har på senaretid faktiskt fått en ny, mycket finurligare fiende- det parlamentariskasystemet med dess raffinerade förhalningstakfik. Jagber att få ta mig friheten att belysa denna förhalningstakfik, därför att denär ett lärorikt exempel och därför att den också kan i någon mån förklaravarför det på många håll finns en sådan misstro mot våra politiska instanser. Underflera år ställdes frågor och yrkanden i omfriköpsfrågan. Då hänvisade man till att frågan utreddes avarrendelags-kommittén. Samma motivering för avslag på yrkanden användes av enav kommitténs ledamöter, trots att han då visste att kommittén skulle gå emotfriköpen, och så även han själv, och att representanter för kommittén redan dåvar ute i bygderna och informerade offentiigt om detta. Det är klassiskparlamentarisk mygeltaktik - att låtsas som ingenting för att förhindra debattoch beslut på seriösa och sanna villkor. 1981 - inget förslag om friköp. Frågan kom igen medmofioner, nu inte bara från vpk utan från två andra betydligt större partier.Lagutskottet uttalade då att frågan borde bli föremål för ny utredning. I daganvänds detta utskottsutlåtande för att hävda ståndpunkten att det inte gavsnågra förutsättningar för det nya utredningsuppdraget. Det är faktiskt en falskbild. sade nämligen att om det var rättsliga olägenheter medfriköpsfrågan i allmänhet så borde man pröva möjligheterna av särskildfriköpsreglering för s. k. historiska arrenden. Utskottet gav alltså klartuttryck för att man borde eftersträva någon form av positiv lösning, ochutskottet beställde en utredning. Fråganhade väckts genom motioner både 1982 och 1983. Men det dröjde 136 ända tiU november 1983innan den nya friköpsutredningen över huvud taget tillsattes. Ny tidsutdräkt,ny förhalning. Närman såg personkretsen i friköpsutredningen förstod man genast att det inte varmeningen att den kommittén skulle komma med något förslag om friköp. Dettamåste justitieministern rimUgen ha vetat när kommittén tillkallades. Nyförhalning, nytt sabotage. Utredningenaviserade sitt betänkande tiU . Hösten gick, inget kom. Men , har betänkandet äntiigen kommit, ochprecis som väntat är majoriteten emot friköp. Regeringen behöver alltså inte hanågra som helst förpliktelser. Mitt grundtips som gammal skeptiker på områdetär att deri inte.-kommer att göra någonting. Dettaär i sanning en märklig hantering. Är det så att en regering skulle vilja säga ja i en sådan här fråga, behöver man givetvis inte göra så här. Då ger man en utredning klara direktiv för den lösning man föredrar. Är det så att man vill säga nej, kan man göra det från början; dyra utredningar är då helt onödiga. Men om man vill ge sken av att man är intresserad av arrendatorernas problem men skyr varje verklig åtgärd i friköpsfrågan som pesten - då skall man naturligtvis göra så här. Då förlamar man och hindrar beslut. Nufinns det en reservant i friköpsutredningen - socialdemokraten är en position som hedrar honom, och det är, vill jag gärna säga, en litenäreräddning för hans parti. Frågan är nu om regeringen bara skall ha honom somen skylt eller om den skaU göra någonting. Lagutskottetresonerar ologiskt, tycker jag, när det motiverar att man skall avvakta etteventuellt regeringsförslag och därför inte ta ställning i den härfrågan. När en utredningsmajoritet har sagt nej, då är det något egendomligtatt avstyrka ett förslag om initiativ från med att man skall avvaktaregeringens ställningstagande. Så hade man bara kunnat göra otnutredningsmajoriteten hade varit positiv. Jag vet därför egentUgen inte vadlagutskottet avser med det utiåtande det har avgivit. det läge som uppstått hade det tvärtom, menar jag, varit sak atttala om för regeringen hur den önskade att frågan löstes. Eller också kunde utskottetoch en gång för alla ha sagt nej och gjort slut på det här mångårigahyckleriet och den kurragömmalek som man har unnat sig - på arrendatorernasbekostnad, dess värre. Jag yrkarbifall till motionen. Arrendatorers rätt att förvärva arrendestället i vissa fall 83 (); I lagutskottets betänkande 1986/87:13 om arrendatorers rätt att förvärvaarrendestället i vissa fall behandlas bl. a, en motion angående friköpsrätt. Fråganom friköpsrätt för arrendatorer, som är brukare av s. k, historiska arrenden,har, som vi redan har hört, varit uppe till behandling i tidigare.Redan under senare delen av 1970-talet kom frågan upp när en utredningtillsattes för att se över vissa delar av arrendelagstiftningen. Dennautredning berörde i sitt betänkande också friköpsfrågan men tog ingen slutligställning till frågans lösning. tillkalladesmed anledning av ett tillkännagivande från Arrendato~rérs rätt att förvärva arrendestället i vissafall riksdagenfriköpsutredningen för att utreda vissa friköpsfrågor. Som framgår avdirektiven gick utredningsuppdraget ut på att förutsättningslöst, utreda fråganom friköpsrätt för innehav av historiska arrenden. Utredningen skulle därutöveröverväga om det borde införas en rätt till friköp av tomtmark tiU hus på ofrigrund. ,i- , . har nyUgen slutfört. sitt uppdrag ochavlämnat sitt betänkande (SOU 1986:52) Friköp vid historiskt arrende. Tilläggaskan att -utredningen inte kunde bli enig. En reservation harsom också sagts fogatstillbetänkandet med vidhängande lagtext.. Remissbehandling av betänkandet pågår enligtinhämtade uppgifter. Regeringens ställningstagande till betänkandet Uksom de synpunkter sorn kan framkomma vid remissbehandlingen bör enligt ett enigt utskott.inte föregripas. ; ; , . Jag ber med det anförda att få yrka bifalltill utskottets hemställan. 84 (vpk): :Jag skaU gärna betyga OweAndréasson min stora aktning, en aktning som nog delas av Sverigesjordarrendatorer för hans positiva intresse för deras sak och problem. känner ju väl till de problemen från sin hembygd och.är även välbekant med dem från flera andra godsbygder i landet med många arrendatorer. Menjag,tycker också att han å andra sidan skall vara mån om det anseende hanåtnjuter och inte försöka spela med i det förhalningsspel som har pågått och sorn man nu kan vänta går in i en ny fas. Det är nämligen riskenom man resonerar som gör, att nu skall vi avvakta remisserna ochnu skall vi vänta det och det. Vi vet ju precis vilka remissvar det blir. Detär de gamla vanliga remissinstanserna som -bmkar yttra sig i den här typen avfrågor. De är antingen instanser med en juridisk förankring, vilka i störstaaUmänhet inte vill hanågra nyheter på detta område, eller också är detorganisationer, .som domineras av de större jordägarna och inte vågar taställning i den inbyggda konflikt som naturligtvis finns mellan jordägare ochjordarrendatorer; - Jäg fruktar att den här remissomgången kommer att utfallajust på det sätt-som en sådan regering önskar för vilken den högsta regeln närdet gäller förhållningssättet fill arrendatorer är passivitet. 85 (): säger att den här frågan harförhalats, och jag kan ta på mig en stor del av skulden för det underutredningsarbetet. Det tog fid att ta fram lagtext och annat, och.detmedförde-en viss fördröjning. Jag tror ändå att kanhålla med mig om att det i varje fall finns en del att hämta i utredningen. Det hade kanskevarit värre pm en enig utredning hade lagt fram förslaget. finns det måhända ett litet hppp om framgång. . ' . 86JÖRN (vpk): . Ja, , det sista kan jagnaturligtvis hålla med om. Det som är den stora frågan är hur regeringenbetraktar det kommande Nog voredet bra bedrövligt om en representant för Prot.1986/87:89 största parti som i enutredning så klart tagit ställning för en positiv lösning av Ig rnars1987 friköpsfrågan skulle sopasundan av en regering som skulle inta en-- ------- ' konservativ ståndpunkt. . . . Lagstiftningbeträff- Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:14 ombestämmelserna rörande nykterhet tilj sjöss. -Beträffandedetta betänkande konstaterade förste vice talmannen att ingen talare varanmäld. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1986/87:15 om lagstiftningbeträffande ideella,föreningar. 87 (): Mellan detta överläggningsämne, som avser ideella föreningar, ochnästa överläggningsämne, som rör statens skadeståndsansvar, finns det engemensam nämnare, nämUgen relationen meUan den enskilde, "den Ullemannen", och staten, kollektivet, korporationerna. Vad det ytterst handlarom i båda fallen är att sätta gränserna så, att den starke icke alltför mycketmissbrukar sin styrka och makt på den enskildes bekostnad. Det är juerfarenhetsmässigt tyvärr så, att det mången gång kan sättas likhetsteckenmellan rätt och makt. Man har så mycken rätt som man har makt, är ett yttrandesom tillskrivs . Rätten sitter i spjutstångs ände. Allavästeriändska konstitutioner innehåller liksom ochEuropakonventionen regler som har till syfte att värna om den enskildesrättsställning eller sålunda att sätta gränser för majoritetens maktutövning.Sådana minoritetsskyddsregler är mer eller mindre utvecklade till den svagesskydd, detta självfallet i sin tur som uttryck för de grundläggande ideologiskavärderingar som är förhärskande. Rättighetskatalpgeni vår regeringsform är ganska ofullkomlig i jämförelse med många andra västerländskademokratier och har tillkommit till stor del som ett resultat av borgerligainsatser pch ansträngningar. Frågan om hur detta skydd skall kunna utbyggasytterligare och inte minst hur det skaU kunna kontrolleras i praktiken harglädjande nog kommit att tilldra sig ökad uppmärksamhet i samhällsdebatten. Det är motdenna fundamentala bakgrund som bedömningen 1986/87:89 ävmoderaternas och motioner om ideella föreningar skall ses. Ämnetskall inte bedömas för sig. Det finns en risk att så sker med hänsyn till 7 7Z utskottsiridelningen, något som lätt skymmer helhetsbilden. ° Som bekant har regeringsformens rättighetskatalogstaten, det allmänna, ande ideella föreningar .,, t. ,. , ., . Det måsteligga nära fill hands att vidga ramen sa att motparten för den enskilde blir -förutom staten - organisafionerna och korporationerna. Den fundamentala frågansom till sitt väsen är av konstitutionell karaktär blir att över hela fältetbestämma rågången mellan den enskilde och majoriteten. Hur rågången bestäms ären av hjärtpunkterna för innehållet i begreppet rättsstat. Med ideell förening avses en form av juridisk sammanslutning som inteär att anse som aktiebolag, handelsbolag, stiftelse eller ekonomisk förening.Många ideella föreningar är rika och mäktiga, t. ex. arbetsgivarföreningar,fackföreningar och branschsamriianslutningar. Det finns föreningar förpraktiskt taget alla olika intressen och inriktningar. Nästan alla svenskar ärmedlemmar i åtminstone någon sådan förening. Förideella föreningar finns det, mirabile dictu, inga som helst rättsregler, tiUskillnad från vad fallet är beträffande alla de andra typer av associationersom jag räknade upp. Fackföreningarnaåtnjuter en central ställning inom arbetsrätten. Lagen om medbestämmande iarbetslivet är det kanske främsta exemplet härpå,' men även lagen omanställningsskydd och studieledighetslagen förtjänar att omnämnas isammanhanget. Det är betecknande nog fackföreningen men inte den enskilde somfillerkänns en stor del av rättigheterna i deangivna lagarna. Fackföreningensprivilegier visar sig också däri att ett kollektivavtal kan sätta dearbetsrättsliga lagarna ur spel. tar nämligen över lagen ivissa hänseenden, något som kan te sijg överraskande från deri eljestsjälvklara synpunkten att lagen bör behandla aUa lika. GenomkollektivavtaL kan arbetsgivaren slutligen förbinda sig att ej anställapersoner som inte tillhör én avtalsslutande arbetstagarorganisafion(organisationsklausul). spänner emellertid över vidare områden än själva arbetsrätten.Fackföreningen har sålunda kommit att få offentliga förvaltningsuppgifter. Detkan t. ex. vara fråga om ledamöter i arbetsdomstolen, i olika myndigheter ochi o'ffentliga utredningar. Utanförfackföreningarnas maktsfär finns det intresseorganisationer där situationen ivissa hänseenden är densamma, ett påstående som jag närmare utvecklat i minmotion K205, som handlar om korporativism och statsskickets gmnder. Deorgan som sålunda tillagts rätt att besluta i offentliga angelägenheter och somäven i övrigt med samhällets stöd blivit utrustade med makt och inflytandesaknar, som jag framhållit, emellertid själva offentliga regler för sinverksamhet. År det inteunderligt att bara denna typ av associationer är undantagen från detnormsystem som ansetts böra uppställas för övriga associationer, hur små ochobetydliga de än må vara? Borde det inte- jag 140 upprepar frågan - vara fullkomligt självklart att de organ, somtillagts rätt att besluta i offentligaangelägenheter och även eljest med samhällets stöd blivit utrustade med maktoch inflytande, själva skall vara underkastade offentliga regler för sinverksamhet? Hur skall man annars t. ex. veta att fackföreningens beslut är ettkorrekt uttryck för medlemmarnas vilja? Den frågan har regeringsrätten förövrigt ställt sig i ett lagstiftningsärende rörande närvarorätten i kommunalanämnder (prop. 1984/85:200 s. 64). Ivilka avseenden borde det då vara naturligt med grundläggande normer frånsamhällets sida? Jo, främst i vad gäller relationen mellan den enskilde ochfackföreningen beträffande möjligheten att få ett beslutfrån föreningens sida överprövat, rätten att få inträda iföreningen, rätten att vara kvar iföreningen, rätten att utträda ur föreningensamt rätten att slippa bli anslutentill en förening mot sin vilja. I flera tidigare anföranden har jag närmaregranskat rättsläget i de olika hänseenden jag räknade upp. Ämnetåterkommer nämligen år i enlighet med det romerska talesättet"guttä cavat lapidem non vi sed saepe cadendo" eller "droppenurholkar stenen inte genom sin tyngd utan genom att falla ofta". Detviktigaste är emellertid inte att upprepa alla argumenten till förmån för attmotsvarande skyddsregler som finns i annan associationsrätt - främstaktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar, där en proposition till nylag för övrigt ligger på bord - bör gälla för den enskUde även inomdet centrala rättsfält jag beskrivit. Varför minoriteten just här skallvara uflämnad tiU majoritetens godtycke är svårt att förstå. Blotta risken föratt. makten missbrukas är ju rättsgrunden för annan lagstiftning, t. ex.rättighetskatalogen i själva regeringsformen. Motståndarens inställning är pånågot sätt avslöjande. När den enskildes motpart är så stark som staten,kollektivet och korporationen är, då behövs inga rättsnormer till denenskildes skydd. Jag är bedrövad. Motdenna bakgrund nöjer jag mig med att citera några rader ur en avjuridiska fakulteten vid utgiven skrift. I skriften hänvisas till några mycketuppmärksammade uteslutningsbeslut, vilka enligt skriftens författare och visar - och citerar jag - "hur fullständigträttslös den enskilde medlemmen blir när denne kommer på kant medförbundsledningen. De skönsmässiga uteslutningsförbehållen i stadgarna gör attpraktiskt taget allt beteende från den enskildes sida kan betraktas somuteslutningsgrundande. Då skaU man ändå komma ihåg att i de fall som nuredogjorts för, så har det beslutande fackliga organet genom sina egnabeslutsmotiveringar visat att det ej fanns grund för uteslutningarna; likvälkan ett beslut om uteslutning fattas. I andra fall åter är detta inte falletutan vederbörande beslutande organ kan lugnt anföra att visst beteende ärillojalt gentemot den fackliga organisationen och inget annat änlämplighetsinvändningar kan anföras mot beslutet." Och sedan kommer detviktiga: "Den enskilde medleriimens rättssäkerhet synes obefintlig. "Härtill kommer -tillägger författarna - att skiljeklausuler kan lägga hinder ivägen för överprövning av uteslutningsbeslut i domstol. 1986/87:89 även åberopats för att hindra en person från att frivilligt begära.sitt utträde finnsdet ett färskt exempel på, nämligen Nytt Juridiskt Arkiv 1982.S. ~ 777 I Sammanfattningsvisframgår- att det rättsliga tillståndet till en del är .. ;' oefterrättligt frånrättssäkerhetssynpunkt. Och omdöriiet gäller även utanför ' ° fackföreningarnas område. I högsta domstolens domar kan man hitta processer om uteslutningav medlem ur tandläkarförening, kennelklubb, Beslutet om uteslutning kan även i sådant fall drabba den enskildemer eller rriindre hårt. I fallet med uteslutningen ur en båtklubb - för attnämna ett av fallen - gällde könsekvenserna tillgång tiU hamn ochbåtuppläggningsplats, anordningar vilka sannolikt tillkommit med stöd från det allmänna. Syftetmed de motioner från och mig som jämte en motiori av GullanLindblad och i ligger till grund för utskottsbetänkandetär i själva verket att brännmärka nuvarande tillstånd. Vi vet nämligen attmajoriteten - till vilken dess värre, helt överraskandeoch svårbegripligt.nog, sällat sig- kommer att avvisa vårt krav på åtgärderfrån samhällets sida. Men åtminstone hoppas jag att kammarbehandlingen skallkvarlämna étt litet frö av dåligt samvete. I andra sammanhang brukar man juuppträda tiU försvar-för den svage. Varför undantag skall göras då den starkeär staten, kollektivet och kprporationer-det blir den kvardröjande frågan; Jagber, fru talrrian, att få yrka bifall till den gemensamma,reservationen frånmoderaterna och . Anf.88 (): Den enskildes rättsliga ställning är en mycket väsentlig fråga i: vårtdemokratiska samhälle. Den enskildes ställning gentemot samhället och gentemotandra medborgare är'därför noga reglerad i syfte att ge trygghet ochföriitsättningar för den enskilde att kunna hävda .sin rätt. Utöverrelationerna till samhället och till andra enskilda har den enskildes, förhållande till olika organisationer mycket stor betydelse i vårt samhäUe. Praktiskt taget alla tillhör vi en eller flera föreningar. De många föreningarna och organisationerna med olika uppgifter och strävanden fullgör både för oss som enskilda och Tör vårt demokratiska samhälle synnerligen viktiga uppgifter. Ja, vi kan konstatera att vår folkstyrelse inte skulle fiingera pä. önskvärt sätt och med tillräckligt stort engagemang, om vi inte hade ett fungerande föreningsUv. Ett fritt och av statsmakterna oberoende organisa tionsväsende är bl. a. därför.genom sin omfattning och sina uppgifter en viktig del av vårt folkstyre. Dessutommåste vi som enskilda eller som grupper tillhöra föreningar för att vi skall kunna tillvarata våra gemensamma intressen. På liknande sätt är . det nödvändigt att tillhöra föreningar för att man tillsammans med likasinna-; de skall kunna delta i ideell eller religiös verksamhet, fritidsverksamhet och mycket annat. r - - , , Detär viktigt att samhället på oUka sätt underlättar och stimulerar föreningslivet. Men det måste även ses som en uppgift för samhället att stärka den enskildes ställning både inom och gentemot en organisation. 142 'Vi har från sida tagit upp dessa frågor imotion K207. har rubriken i förhållande till organisationerna. Ett yrkande som gäller frågan omförstärkt grundlagsskydd för den enskildes ställning till organisationerna samtfrågan om korporativa tendenser i det svenska samhället behandlas avkonstitutionsutskottet. Det yrkande i vår motion L202 som behandlas i det nuaktuella betänkandet från lagutskottet gäller frågan om utredning om förslagtill grundläggande lagstiftning beträffande ideella föreningar. Iandra centermotioner tas andra frågor öm den enskildes ställning gentemotorganisationerna upp, nämligen kravet på lagstiftning mot kollektivanslutningtill politiskt parfi, frågan om den negativa föreningsrätten samt' frågan omskydd för egenföretagare att inte bli utsatta för blockader. Fråganom utredning om grundläggande lagregler för ideella föreningar-har behandlatsmånga gånger i , och jag avser inte att här repetera de många olikaskäl som talar för en sådan utredning.