prot · GA0989 · 1986-12-31 00:00:00 — Men det finns inga som helst delade meningar från vårsida angående kärnvapenprovens olämplighet, oavsett om de sker vidMururoaatollen eller någon annanstans. Regeringen kommer att kraftfulltprotestera mot dem alla. Detkanske är på sin plats att påminna om att vid sin behandling avnedrustningsfrågorna enhälligt gjorde ett klart uttalande. Det ärockså en signal fill den franska regeringen att enhälligt vänder sigmot de franska kärnvapenproven. Jag är övertygad om att vi har ett gemensamtintresse, och jag, och socialdemokratin och samtligapartier i riksdag, av att få ett mycket snabbt stopp påkärnvapenproven, eftersom det är själva nyckeln till kärnvapennedrustningen.Det tror jag att vi gemensamt skall kunna arbeta för. 29 ()replik: Det senaste som sade kan jag instämma i. Det som harvarit tvistefröet mellan oss här har ju varit att socialdemokratin har menat att man skallfördöma kärnvapenproven generellt men att man -och det kan vi hitta i gamlariksdagsprotokoll - inte skall gå in och fördöma speciellt de franskakärnvapenproven. Här har det alltså förelegat en skillnad. Jag vill bara understrykavad sade, nämligen att regeringen inte har kritiserat dessaprov. Sedanär det också riktigt som sade och som jag anförde i minreplik, att socialdemokraterna i det senaste nedrustningsbetänkandet ställdeupp på centerlinjen, och därmed fick vi ett enhälligt betänkande. Anf.30 MAJ () replik: Jag tycker inte att vi skall disputera om någonting som vi egentligenär eniga om, men låt mig bara klargöra - om det skulle råda någon tveksamhet omdet - att vi för fram protesterna mot både franska och andra kärnvapenprovsåväl i officiella tal både vid konferensen i och vid andra officiellatillfällen som vid direkta förhandlingar. Jaghar vid förhandlingar med den sovjefiska motsvarigheten framförtkritik och protester mot att skulle återuppta sina kärnvapenprov.På samma sätt har vi naturligtvis gjort när det gällt . Om det skulle behövas ett datum för när viofficiellt har protesterat, skall jag också kunna plocka fram det. Det centralaär dock att det, såvitt jag förstår, inte finns några delade meningar iSveriges riksdag om att kärnvapenproven bör upphöra och det med det snaraste. 31 (): För sedan var jag i , i och . Jagbesökte några av de hundratals flyktingläger som finns i , jag var påRöda korsets sjukhus för krigsskadade i . Jag talade med företrädare.förmotståndsrörelsen, med pakistanska tjänstemän och med FN-tjänstemän som påolika sätt är engagerade i de problem som kriget i har medfört.Mitt besök pågick som de nya förhandlingarna i skulle börja. Närjag kom åter till och gick igenom dagspressen från den vecka jag varitborta, fann jag två korta notiser om i svenska tidningar. IPakistan var det däremot sida upp och sida ner . Självfallet finns detskäl för den pakistanska pressen att ägna extra mycket utrymme åt ,eftersom det är ett grannland, men jag upphör aldrig att förvåna mig över attden svenska pressen inte tycks ha intresse för att sprida mer kunskap om vadsom händer med och dess folk. Nog borde svensk press visa störreintresse för ett litet land som i likhet med oss har velat vara neutralt, mensom har blivit offer för en stormakts imperialistiska krig. Nog borde alla somi klagar över att vi tar emot något mer än 10 000 flyktingar per åruppmanas att tänka sig för och jämföra med förhållandena i och i Iran.Det finns snart 3 miljoner flykfingar från i och nästan 2miljoner i . hade före kriget 60 000 invånare. bor 220 000människor i staden, och i distriktet runt staden finns det 460 000 flyktingar.De har kommit vandrande över bergen från , jagade från sina hemdärför att de inte har velat finna sigi ockupationsmaktens grymma villkor. Vi som svenskar, som har samma granne somAfghanistan, borde ägna större uppmärksamhet åt det folkets grymma öde, åt deflyktingar som drömmer om att få återvända till sitt land och åt dem sombefinner sig kvar inne i landet och lever under ständiga faror och storaUdanden. Men väckte det en vissuppmärksamhet också här att Kabulregimen och erbjöd vapenvila från den15 januari. Det var inte fråga om någon villkorslös vapenvilaeller om något tillbakadragande av de ryska trupperna. Den som vill studerafrågan bör läsa professor senaste rapport. Han är FN:s speciellarapportör när det gäller mänskliga rättigheter. Han överiämnade sin tredjerapport till kommissionen för mänskliga rättigheter . Avrapporten framgår det fritt översatt bl.a. följande. Efter deklarationen om eld upphör harbombandet av motståndsrörelsen mer än fördubblats. I 33 § i rapporten skriverErmacora: Generellt talat visar all samordnad information på det faktum attefter deklarationen om eld upphör har bombardemangen fortsatts och intensifierats,särskilt vid North West Frontier i gränstrakterna mellan ochPakistan, Detta förorsakar många dödsfall bland civila flyktingar. Uppgifterfrån sjukhusen visar på en ökning av antalet sårade. Jag besökte ett sjukhus som bara tar emot krigsskadade.Där låg det många gerillasoldater som var skadade av gängse krigsvapen. Men detfanns också många barn som hade skadats av bombsplitter. De hade förlorat ben,fötter eller armar. De hade i ansiktet skador som det var ohyggligt att se pä.De här barnen är inte så gamla att de kan ha deltagit i kriget, men de har ändåblivit offer för kriget och kommer i hela sitt liv att vara märkta av ett av degrymmaste krigen i vårt århundrade. som jag var i inträffadeett bombattentat mot en av stadens skolor, som ligger nära högkvarteret för enav motståndsrörelsens ledare. Tolv människor, bland dem flera barn, dog vidattentatet. bombade afghanska flygplan ett par flyktinglägerinne i . Det här är bara några ögonblicksbilder fråndagssituationen i och . Det är svårare att förmedlabilderna från , där kriget pågår för åttonde året. Men vi vet genomdem som har varit där inne och genom Ermacoras rapport att civilbefolkningenutsätts för oerhörda lidanden. Vi vet att bombningarna inte skonar någon baradärför att han inte tillhör Mujaheddin, att mycket av jordbruket är förstört ochatt svälten hotar på många ställen. Vi vet också att gerillans motståndsviljafortfarande är stark, och vi vet att en försvinnande liten del av befolkningenstöder den nuvarande regimen. Vi tror oss veta att numera inser att detvar ett stort misstag att invadera . Vi tycker oss ha märkt attGorbatjov gärna skulle vilja hitta en diplomafisk stege för att komma ut. Viskall naturligtvis noga följa vad som kan bli resultatet, men det är viktigtatt vi när vi gör detta både håller vid liv vårt hopp om en bättre framtid förAfghanistan och en kritisk blick för vad som verkligen sker. Tillbakadragandetav några regementen blev mest propaganda för ockupationsmakten. Dethar inte följts av fler tillbakadraganden. Erbjudandet av vapenvila och allmänamnesti var långt ifrån villkorslöst och stämmer inte med de regler för sådana som finnsi Haagkonvenfion om lagar och regler vid krig på land. Men ändå är, herr talman, mitt intryck att det finns ennågot större anledning till hopp än för bara sedan.Motståndsrörelsens företrädare i har kunnat ena sig i många frågor somde inte har varit eniga om fidigare. De har en gemensam talesman och har nulyckats få företräde och därmed erkännande av allt fler regeringar i den friavärlden. Sådant ger ett moraliskt stöd som det afghanska folket behöver motSovjet, och jag vill gärna säga ifrån att jag tycker att det är utmärkt attutrikesministern lovat att ta emot en av de afghanska ledarna ,när denne kommer fill för en demonstration som anordnas isamband med det afghanska nyåret. vid hölls en demonstration somsamlade 10 000 människor. Det var en stor manifestation, och vi kan ta den somett bevis för att det, även om det är ont om nyheter från imassmedia, hos många svenskar finns ett stort engagemang för sak.Vi som ordnade demonstrationen vågade då inte tro på en snar lösning, och baranågra månader efteråt startade vår planering för den demonstration som skallbli av nu i . När vi då först talade om den, sade vi oss attdet låg något ödesmättat bittert i att vi på goda grunder ansåg att vi bordebörja planera för en demonstration . Kriget skulle juteoretiskt sett kunna vara slut då. Det har tyvärr visat sig att vi gjorderätt. Vi måste fortfarande demonstrera. Men, herr talman, motståndsrörelsens tappra och envetnakamp inne i landet liksom diplomatiska framställningar i olika fora världenrunt, liksom humanitär hjälp till befolkningen inne i landet och till de femmiljonerna flyktingar, liksom demonstrationer - allt detta tillsammans skallmed tiden bära frukt. När vi demonstrerar , kan vi faktiskt tolka olikautspel från som att man där börjat inse sitt stora misstag. Det vore framgång för mänskligheten, om ville ta konsekvenserna och snarastkalla hem sina trupper. Det vore en stor tragedi för mänskligheten, om det intesker och vi måste demonstrera också. Från svensk sida måste vinämligen visa att vi är solidariska med varje litet land som angrips. Vi skall,herr talman, allfid vara villiga att arbeta för fred i världen, men vi måstearbeta lika mycket för folkens frihet. 32MAJ-LIS LÖÖW (s): En alldeles färsk informafionsbroschyr frånSIDA ger en sammanfattning av biståndet till ett av våra s. k. programländer,nämligen Mogambique. Men är det inte för att debattera vare sig biståndeller som jag har anmält mig till den här utrikesdebatten - detskall vi diskutera här i kammaren . Jag skulle ändå vilja läsa upp vad som står på framsidanav den här broschyren, för jag tycker att det är så tänkvärt: "Med sina stora satsningar på jämlikhet, utbildningoch sjukvård visar upp en posifiv bild av vad svart majoritetsstyrekan innebära. Men låter inte leva i fred. Sydafrikatillåter inte att blir ett lockande exempel på vad svart styre iSydafrika skulle kunna innebära. Därför har gjort allt för att fåMozambique på knä: frånterrorattacker och sabotage till ekonomisk bojkott. Ändå kämpar vidare, utan att ge upp sinavisioner av ett rättvist samhälle, utan att släppa målet ur sikte: ettMozambique som kan försörja och utbilda hela sitt folk." När jag läste detta kom jag att tänka på vad enrepresentant för vad som i den här kammaren brukar kallas "den svenskaallmänheten" sade till mig i telefon : "Det är alldelesutmärkt att det nu blir en bojkott mot , men varför talar ni bara omapartheid? har ju så mycket annat på sitt samvete. Tänk bara på hurde bär sig åt mot sina grannländer!" Jag tyckte naturligtvis att det var viktigt att klargöraför den här mannen att en grundläggande förutsättning för att vi skulle göradet här undantaget med en ensidig svensk bojkott är själva det faktum attSydafrika som enda land i världen har rasåtskillnadspolifiken fastiagd ikonsfitutionen, dvs. hela samhället bygger på att man gör skillnad på svart ochvit. Allt annat -våld och förtryck, utsugning inom landet och aggression motgrannländerna - finns det exempel på runt om i världen utan att vi för denskull diskuterar en svensk eller internafionell handelsbojkott. Det har, herr talman, under den här månaden och i den härdebatten diskuterats ingående huruvida Sydafrikabojkotten är ett avsteg ellerinte från den s. k. Undénlinjen, huruvida detta avsteg tas nu eller togs medden första Sydafrikalagen osv. Nyanserna i detta må vara intressanta, men jagtycker inte att det finns anledning att bagatellisera det steg som vi nu tar.Jag tycker det är bra att vi nu slår fast att detta är ett stort och uniktavsteg från traditionell svensk utrikespolitik. Detta tycker jag inte enbart för att undvika att bojkotteni framtiden skall betraktas som ett prejudikat, vilket många är rädda för, utanjag tycker det mest därför att undantaget desto tydligare understryker våravsky för apartheidsystemet. Det telefonsamtal som jag talade om inledningsvis fick migatt fundera över att det kanske i utrikesdebatt finns anledning attlitet ytterligare påminna om vad Sydafrikaregimen tar sig före, förutomrasåtskillnaden och det våld som den föder inne i landet. För det första: Tvärtemot FN:s beslut vägrar man att lämnaifrån sig förvaltarskapet av ett grannland. eller , somdet också heter. Bara detta faktum borde ha lett fill att FN för länge sedanförsökt sätta kraft bakom sitt ord genom sanktioner. Så skedde aldrig, och dethar enligt min mening allvarUgt skadat tilltron tiU FN. För det andra: Från och för man sedanflera år ett regelrätt krig in på angolanskt territorium, ett krig som ofta harkallats det glömda kriget. För det tredje: De övriga grannstaterna - ellerfrontstaterna, som vi brukar kalla dem - utsätts för ständiga hot,terroraktioner eller andra destabiliseringsåtgärder, som det heter med ettfint ord. När portugiserna fick släppa och 1974 och närSmithregimen fick ge upp sitt 1979 och det blev ett fritt ,då ansågs det allmänt att rasismen hade tagit ett rejält steg neråt på Afrikaskarta. Men ändå har inget av dessa länder ännu riktigt i lugn och ro fåttutveckla sin nations möjligheter undersvart majoritetsstyre, utan en liten vit minoritet fortsätter att från sittprivilegierade och starkt beväpnade hörn längst nere i orsaka stortmänskligt lidande, hota freden, göra folkrättsliga övergrepp och hindrautvecklingen i hela regionen. I stöttar vi kampen mot apartheid av respekt fördemokrati och mänskliga rättigheter. Men för betyder också Sydafrikasagerande i regionen att fyra eller fem av våra samarbetsländer förutvecklingsbistånd hindras i sin utveckling och således inte till fullo kan dranytta av vare sig våra eller några andra biståndsinsatser. De stora insatsersom vi nu gör i frontstaterna går ut på att göra dem oberoende när det gällerhamnar, vägar, energiförsörjning, osv., dvs. hjälpa dem att klara handel ochkommunikationer utan grannen i söder. Med en fredlig samexistens mellanregimer som kan samarbeta skulle sannolikt många av problemen kunna lösas påett helt annat sätt och de svenska insatserna också kunna användas på ett annatsätt för hela regionens bästa. Världssamfundet är uppenbarligen likgiltigt för degigantiska problemen och lidandet. Två fredliga medel har den övriga världenatt ta till för att tvinga fram en lösning. Det ena är en allomfattande,bindande och effektiv handelsbojkott. Det andra vore ett massivt stöd tillfrontstaterna så länge de tvingas leva under den vita skuggan i södra . Ingen av dessa åtgärder har världssamfundet lyckats samlasig kring. För detta kan man naturligtvis vara oändligt besviken. Det ärnämligen inte bara FN-bojkotten på handelns område som runnit ut i sanden.Någon stor mängd efterföljare har det inte blivit till den extra insats på nära700 milj. kr. som vi gjorde från svensk sida för att stöttafrontstaterna. har här i kammaren röster höjts för ytterligare sådanainsatser. krävde att man skulle omfördela en stor del avbiståndet till frontstaterna. Det är en god tanke. Men det förtjänar attpåminnas att hälften av det svenska biståndet går till södraAfrika. Det är som sagt bra att vi anstränger oss att göra ytterligare insatserdär, men i besvikelsen över bristen på internafionell uppslutning kring södraAfrikas sak eller rättare sagt över att utvecklingen går så långsamt som dengör är det desto viktigare att vi här i , som har en så lång traditionnär det gäller stöd till befrielsekampen i södra , inte förtröttas ellerger upp därför att vi tycker att våra insatser är sä små. Och det har vi integjort - tvärtom skall vi nu se fill att vår egen bojkott blir så heltäckandeoch effektiv som möjligt. Jag tror inte på att den ensam tvingar någoni på fall - och jag tror inte det finns någon i det här landet somtror det - men ändå har den nya lagen ett brett stöd här i och, somsig bör, också hos det svenska folket. Många tycker att moral och mänskligmedkänsla är alldeles för irrationella grunder för en lagstiftning, men, herrtalman, så är det uppenbarligen inte alltid, och det är tydligen mänga fler somtycker att det är just moral och mänsklig medkänsla som motiverar Sverigeför att göra ytterligare insatser när det gäller södra . 33VIOLA (vpk): Jag vill börja med ett citat: "Densvenska neutralitetspolitiken måste präglas av ansvar för . Den fåraldrig föras på ett sätt som kan skapa förväntningar påden ena sidan eller farhågor på den andra om avvikelser från den valdahandlingslinjen. Vi skall orubbligt slå vakt om förtroendet ute i världen förvår föresats är att icke ens under starkt yttre Vi kan ha ett hur starkt försvar som helst, börjar omväridentvivla på vår alliansfrihet begränsas ändå möjligheterna att föra en oberoendeneutralitetspolitik. Därför är just utrikespolitiken vår främstaförsvarslinje. I denna utrikespolitik ingår arbetet för fred och frihet, förrättvisa och internationell solidaritet i vår omvärld. Detta är ett arbete förviktiga principer. Men det handlar också om ett egetintresse. När vi arbetarför fred och internationell solidaritet tar vi också ansvar för ." Detta var ett citat urOlof Palmes sista utrikespolitiska tal här i . Mångaundrar hur det är med vår orubblighet. Har vi klarat det starka trycketfrån högerkrafterna här hemma och i andra länder? "affärer"ter sig allt märkligare i medborgarnas och omvärldens ögon. Ingen tycks ha enfullständig överblick - och den eller de som har det har ännu inte framträtt.Men redan innan tidningarnas feta rubriker om nya spekulationer eUer sjukaföreteelser förkunnats har människorna i allmänhet insett att ett ekonomisktoch politiskt rävspel förekommer bakom demokratins fasader. Frågan är hur pass djupt in i samhällskroppen det onda sitter. Inteens det får vara i fred. ;s nyedirektör, västtysken , tar med varm hand emot pengar från en amerikanskstiftelse med kommentaren: Jag kan inte ta hänsyn till det som varit. Det som varit är alltså det självklara kravet att svensk fredsforskningmåste vara fri från bindningar till supermakter som . OlofPalmes klara deklarationer från utrikesdebatten hör också till det somvarit. Frågan är om den neutrala linjen också gör det. Detfinns allvarliga tecken på att det sker en uppluckring på allt fler områden.Överstatliga organ som EG och utnyttjas för att successivt lotsaSverige in i ett allt hårdare beroende till ekonomiskt mäktiga krafter iVästeuropa. Ibörjan av hade vi en intensiv och viktig samhällsdebatt om EEC, detsom kallas EG. Med hänvisning till att inte kunde dela denutrikespolitiska linje som EEC stod för, med hänvisning till NATO-sambandenosv., fanns det inte en chans att då få med svenska folket på en poUtik somskulle ge efter i fråga om neutraliteten. håller detta på att ske utan debatt. Bakom kulisserna ges löften åtEG-intressenter långt innan vare sig folkvalda eller fackföreningsrörelsenfått säga sin mening eller - ännu värre - innan flertalet berörda ens har enaning om vad som egenfligen pågår. Vi får bara inblick i en liten pusselbit itaget. Hemlighetsmakeriet handlar inte enbart om vapenexporten. Det handlarockså om att säljer ut allt större delar av sitt nationella oberoende.Vår status som neutral nation har minskat. Efterolika avslöjanden som har handlat om mordet på och om vapenexportenhar mycket hänt med bl.a. svenska massmedia - långt om . Men jag villhävda att massmedia, medan detta har pågått och fortfarande, faktiskt harägnat sig alldeles för litet åt något som borde ha gett kanske lika storarubriker som dessa mer dramatiska händelser. Deträcker inte att som utrikesministern gjorde i kammaren , nämligensvara på frågor om EG genom att säga, att visst finns det storaproblem. Det tycks som om socialdemokraterna trots allt börjar få Utet kallafötter när de inser vad regeringspolitiken och Feldts s. k. tredje väg får förkonsekvenser, t. ex. att handelspolitiken i allmänhet och EG-samarbetet isynnerhet försatt regeringen i en ohållbar situation och att detta börjar gåupp t. o. m. för finansministern själv. Allt fler inom den fackliga rörelsenhar nu denna uppfattning om följderna av regeringens exportledda ochEG-beroende aningslöshet. Jag delar denna uppfattning. Massmedias intressemåste öka när det gäller dessa frågor. Låtmig ta några konkreta exempel på hur långt in i ett ödesdigert beroende Sverigenu har hamnat. Eftersom de flesta inser att ett lands kommunikationer ochtransportsystem har en avgörande betydelse i både freds- och krigstid, utgårjag från exempel just på detta område. InomSverige har regeringens övertro på ekonomisk tillväxt, mätt med ettålderdomligt BNP-mått, lett till ett mycket nära samarbete med den svenskaexportindustrin. Ett exempel är och de diktat som bilindustrin fåttregeringen att ställa upp på. Från en totalt misslyckad varvspolitik har såregeringen övergått till en lika stark övertro på bilproduktion. Regeringensätter nu sin lit till ett par nya bilfabriker. Men bilindustrin nöjer sig intemed detta utan driver också igenom sina krav pä en motorväg som kommer att bliden dyraste i historia. Detta kommer att gynna den tungalandsvägstrafiken, vilket i sin tur ligger helt i linje med vad de mäktigaåkeriintressena och storfinansen inom EG krävt av . EGlåter sig emellertid inte nöja med detta. Man ställer också krav på att Sverigemåste tillåta allt tyngre lastbilsekipage. Alla partier ställer tyvärr upp pådetta utom vpk, i varje fall. När nu frågan om att skall ändrasin lagstiftning på transportområdet för att harmonisera, som det heter, med EGoch detta har avancerat till ett folkvalt organ, har detta föregåtts av starkapåtryckningar på från olika EG-organ. Fackliga representanter fälleromdömet att regeringen håller på att baxa landet in i EG. Facket vet att våraregler och lagar på arbetsmiljöområdet kan bU nästa steg i denna process. Miljörörelsenå sin sida vet att kommande steg också kan handla om uppluckringar påmiljöområdet. För om vi skall agera på EG:s villkor blir det de lösningar somär billigast för kapitalet som får råda, också här hemma. Vad betyder nu dettai ett längre perspektiv? Jo,det kommer att innebära att regeringen, trots alla vackra löften om att minskaluftföroreningarna och rädda den hotade svenska skogen, kommer att känna sigpressad att tillåta att bilismen ständigt ökar och att allt tyngre långtradaresliter ned våra vägar och spyr ut alltmer livsfarliga avgaser. radikala framtoning får, sett mot denna bakgrund, ett något falsktskimmer över sig. kommer det att heta att EG vägrar att köpa svenskaprodukter om inte mjukar upp sina krav på område efter område.Förslaget om att S-märkningen av elartiklar skall tas bort därför att EG vägrar attacceptera svenska säkerhetskrav är ett exempel som snart kommer att börjatillämpas i praktiken. EG:s påtryckningar är alltså mycket allvarliga, och regeringensanpassningspolitik är ännu värre. Om vi analyserar hur vårtransportpolitik ser ut i stort inser nog de flesta att vårt lands beredskapinte är särskilt god vare sig när det gäller att förhindra miljökatastrofereller när det gäller vår sårbarhet på andra områden. Detär obestridligt att den svenska civila handelsflottan spelade en viktig roll iSveriges beredskap under . har vi ingen handelsflottavärd namnet. Vi har helt enkelt inte någon sjöfartspolitik i det här landet. Deträcker att gå . Då låg på tolfte plats ivärlden som sjöfartsnation. 24 000 svenska sjömän hade anställning på 650fartyg. är bilden totalt förändrad. Utflaggningen och redarnas manövrer haråstadkommit ett ras som lett till att antalet svenska sjömän har halverats.Sveriges nationella oberoende på transportområdet är därmed allvarligt skadat.Stat och regering är ansvariga för denna farliga låt-gå-politik. I stället föratt ensidigt inrikta alla åtgärder på exportnäringen och på storföretagensvillkor borde man sett till att underhålla vår civila beredskap. I stället föratt sälja ut och nedrusta den stafliga rederiverksamhefen borde man ha satsatpå att utveckla den. Regeringenhar vägrat att lyssna på sjöfolket och deras förslag. På samma sätt har manhanterat de förslag på sjöfartsområdet och när det gäller övriga miljövänligatransportområden som vpk gång på gång och år har tagit upp här iriksdagen. befinner sig i en kasinoekonomi, där redare av en nysort får spela fritt med våra beredskapstillgångar.