prot · GA0921 · 1986-12-31 00:00:00 — Om kommunikationer ingår i regionalpolitiken borde det påett eller annat sätt framgå av att det finns regionalpolitiska prioriteringar iregeringens handlande på kommunikationsområdet. Vid en genomgång av regeringens förslag påkommunikationsområdet har jag noterat att regeringen föreslagit att bidragettill kollektivtrafiken skall avvecklas, att regeringen vill minskastatsbidraget till byggandet av kommunala vägar, att regeringen vill minskadet statliga driftsbidrag som utgår till kommunerna för att dessa skall hållavägnätet i trim, att regeringen vill minska bidraget till drift av statligavägar mätt i real nivå och att regeringen menar att det statliga vägbyggandetmåste minska i förhållande till gällande planeringsramar. Vidare kannoteras att vägbyggandet med beredskapsmedel har minskat. Med detta vill jag visa att det för utsatta län inte finnsnågra regionalpolitiska förslag på vägområdet. Minskade anslag till vägardrabbar Norrlandslänen särskilt hårt med hänsyn till de klimatiskaförslitningarna och de långa avstånden, I har majoriteten, alltså regeringspartiettillsammans med vpk, beslutat att avslå en motion om försök medexternfinansiering för byggande av broar. Förhållandet är att av landets 12 000broar är 3 000 byggda ,dåhögstabruttovikfen var 15ton, 7 000 är byggdaföre , Dessutom är broarna inte beständiga mot salt. Eftersom byggentreprenörerna förklarat sig beredda attställa kapital till förfogande för brobyggandet vore väl detta ett område därförsök med externfinansiering skulle kunna göras, t, ex. i , eftersomett sådant här projekt också skulle ha andra positiva effekter. Jag tänker dåpå sysselsättningen. Området är angeläget, men eftersom statsfinanserna intetillåter den upprustning som behövs, finns här en lösning som man åtminstoneborde försöka. Men det gör man alltså inte. Kommunikationsministern pekar i sitt svar bl, a, på attstaten av regionalpolitiska skäl köper tågtrafik för 1,2 miljarder av SJ, järnvägspolitiska beslut innebar ettförsta steg mot att SJ skulle få ett kostnadsansvar som mera liknar förhållandenaför andra transportmedel. Innebörden av beslutet är i ett första steg enuppdelning av SJ i eninfrastruktur- och en trafikdel. Regeringen menar emellertid att SJ även ifortsättningen skall ha kravet på sig att förränta investeringarna iinfrastrukturen. Detta medför stora krav på SJ, som då måste sätta ökadpress på person-och godstrafiken för att förbättra lönsamheten, vilket knappastgagnar en sådan utsatt region som , geografi ochbefolkningsstruktur medför att en stor del av bannätet inte har förutsättningaratt bli lönsam. För att trafiken skall kunna bedrivas där krävs det att densubventioneras av staten. I det jag läst om 1985 års järnvägspolitiska beslut harjag inte hittat någonting om att regeringen visat på en medvetenregionalpolitisk strategi för att stärka eller utveckla svaga regioner. Slutligen vill jag säga några ord om flyget. Flygetsutveckling är en förutsättning för att utsatta regioner skall kunna balanserasmot storstädernas expansion. En fortsatt monopolsituation för SAS ochLinjeflyg innebär kanske att vi har ajldeles för höga flygpriser. En konkurrenspå detta område skulle förmodligen gynna oss i . Inte heller på dettaområde har jag sett att regeringen har gjort några regionalpolitiskavärderingar. Om regeringen på de här områdena har en regionalpolitiskstrategi som jag missat, vore jag tacksam om kommunikationsministern villerätta mig på den punkten. Eftersom utvecklingen mot en expansion avstorstadsregionerna redan börjat och tycks fortsatta med accelererad hastighet,brådskar det med en genomtänkt regionalpolitik för att skapa balans iutvecklingen. Kommunikationerna borde vara en del av denna regionalpolitik,och det borde finnas en regionalpolitisk plan för utvecklingen påkommunikationsområdet. 52 KommunikationsministerSVEN HULTERSTRÖM: talar om att det skulle vara enbrist på samordning när det gäller regionalpolitiken. Det är möjligt attsamordningen, inte minst på det regionala planet, ytterligare kan förbättras,men på detta område har man verkligen ökat de samordnande insatserna undersenare år. Inte minst eget hemlän är exempel på det. Det är klart att man kan räkna upp minskningar som skettav statsbidrag av olika slag. Men dessa minskningar har inte på något sättvarit riktade mot de regionalpolitiskt sett mest utsatta länen. De exempel somBritta Bjelle anförde har gällt minskningar som ur statsfinansiell synpunkt hardrabbat hela landet. Vad man då gjort i regionalpolitiskt syfte, och som jaghänvisade till i mitt svar, är att man i många fall har kompenseratNorrlandslänen och de mest utsatta delarna av landet för den typ av minskningarsom man av statsfinansiella skäl varit tvungen att vidta. Det innebär att dethar skett en omfördelning i regionalpolitiskt syfte även i dessa sammanhang. Jag tycker att inte minst hemlän är ettexempel på detta om vi ser det av några är. I har man1982 fått ett anslag på drygt 100 milj, kr, till en ny flygstation i , Detvar säkert angeläget ur regionalpolitisk synpunkt. Man har också anslagitpengar för ombyggnad av flygstationen i , man har anslagit 40 milj. kr.för upprustning av norra , man har anslagit medel för tillverkning avjärnvägsmaterial i och medel förprojektering av en ny tunnel i Nuolja, och man har anslagit 35 milj. kr.för en förlängning av rullbanan vid .. Ocksånär det gäller vägområdet har varit ett mycket gynnat län under desenaste fyra fem åren. Jag skulle kunna fortsätta med exempel på olikaregionalpolitiska insatser, men jag skall inte räkna upp alla de anslag somförekommit. Det innebär alltså att det har förts en mycket medveten politik pådetta område, och den har också uppenbarligen gett resultat i de mest utsattadelarna av landet. Det finns alltså en medveten strategi. Man har kunnatuppleva att denna strategi har tillämpats i praktiken, och det har tagit sig bl.a. de uttryck som jag har hänvisat till. Jagskall inte förlänga diskussionen med fler exempel, men när hävdaratt en konkurrens inom flyget skulle gynna just Norrlandslänen, måste jag sägaatt jag blir något förvånad. På de ställen där man har genomfört en avregleringav flygverksamheten, exempelvis i , där man har gått längst i det avseendetunder senare år, är en av de tydligaste effekterna att utsatta delar drabbas.Dit är flygbolagen inte längre intresserade av att flyga, eftersom det intefinns några stora vinster att hämta. Jagtror att det skulle vara en mycket negativ åtgärd ur regionalpolitisk synpunktom man på detta sätt skulle förändra förutsättningarna för flygverksamheten.Det skulle verkligen drabba de delar av landet där vi behöver göraregionalpolitiska insatser. 53 (): Vad jag var ute efter med den här interpellationen vartill att börjained, som jag har nämnt, att få till stånd ett mer samlat perspektiv påregionalpolitiken, som innebär att man kan förvänta sig att många flerdepartement än industridepartementet är inblandade. Menkommunikationer är också en viktig del, och som jag skrev i min interpellationfinns det exempel som visar att kommunikationer har väl så stor betydelse pålång sikt som industrisatsningar när det gäller regionalpolitiken. Därförsatte jag mig och bläddrade i de betänkanden som finns på kommunikationsområdet. Detär i och för sig riktigt,.vilket kommunikationsministern hänvisar till, att dethar gjorts satsningar på flygplatser och en del annat i , men vad jagefterlyser är ett samlat grepp, som betyder att man ser på vägarna, SJ ochflyget och gör något slags bedömning av hur en långsiktig strategi för enutveckling av dessa regioner skall se ut. del av de exempel som räknats upp har det gått AMS-medel. Jag har upplevtatt man ofta, då det är nedgång i konjunkturen, letar efter ett projekt. Finnsdet ett lämpligt sådant, exempelvis ett som gäller en flygplats, tar man det. -Men jag tanke mig långsiktiga mål för en utveckling av dessa regioner, som harmycket stor betydelse. Jaghar tittat litet på vilken kompensation som har getts då vissa bidrag harminskats. Det som jag nu direkt minns gällde kollektivtrafiken. Det är riktigtatt man skar ned kollektivtrafiken och i stället gav andra medel somkompensation. Men eftersom jag menar att kommunikationerna i sig är oerhörtviktiga i ett långt perspektiv för en regional utveckling, anser jag att manskall ha en strategi inom kommunikationsområdet. inte lyftafram kommunikationerna som en del av de regionalpolitiska insatserna. 54 Kommunikationsminister : Herrtalman! Vi har inte delade meningar när det gäller det som senastnämnde. Det är ett av skälen till att vi har sagt att vi nu för första gångenskall pröva en samordnad investeringsplanering för kommunikationsverken - justför att kunna göra jämförande bedömningar mellan väginvesteringar,järnvägsinvesteringar, flyginvesteringar osv. Det är således på gång i allrahögsta grad! Överläggningenvar härmed avslutad. 12 §Svar på interpellationerna 1986/87:40 och 46 om löntagarfonderna Å. : Herr talman!Lars har ställt följande frågor: På vilket sätthar fonderna medverkat till lugn och återhållsamhet i lönerörelserna? På vilket sätthar fonderna försett näringslivet med riskkapital? På vilket sätthar fonderna skapat en jämnare förmögenhetsfördelning? På vilket sätthar fonderna stärkt ATP-systemet? På vilket sätthar fonderna givit medborgarna, särskilt löntagarna, större insyn ochinflytande i näringslivet? Mina svar är följande: Fråga 1: Förekomsten avlöntagarfonder och vinstdelningsskatt är endast en av många faktorer som kanpåverka löneutvecklingen. Att i siffror ange i vilken omfattning en sådanpåverkan har skett är knappast möjligt. Fråga 2: Löntagarfonderna har genom sina placeringar påaktiemarknaden på samma sätt som andra placerare skapat förutsättningar för envidgad försörjning med riskkapital och härvid främjat produktion och sysselsättning.I ett betydande antal fall har vidare direkta placeringar gjorts i olikaföretag. Fråga 3: Löntagarfonderna har i egenskap av nya aktörer påaktiemarknaden motverkat maktkoncentrationen inom näringslivet. Genom fondernahar nya grupper gjorts delaktiga i förmögenhetstillväxten. Fråga 4: Genom löntagarfonderna har ATP-systemet tillförtsbetydande ekonomiska resurser. Härigenom stärks ATP-systemet. Fråga 5: Löntagarfonderna ger de anställda i ett företagökat inflytande bl. a. genom att en löntagarfondsstyrelse kan överlåta åt enlokal facklig organisation i företaget att utöva rösträtt för hälften av deaktier som fonden har i företaget. Denna möjlighet har utnyttjats vid25-35 bolagsstämmor för var och en av löntagarfondsstyrelserna. .Vidare har frågat närregeringen avser att lägga fram ett förslag om att avskaffa de kollektivalöntagarfonderna. Mitt svar till är att regeringen inte avseratt lägga fram något Prot. 1986/87:21 förslag om att avskaffa löntagarfonderna. 56LARS (): Jag tackar för svaret. Tyvärr var det varkenutförligt eller allsidigt. Jag skall därför redovisa min bedömning av i vad månfonderna har uppfyllt de påstådda målen för sin verksamhet. Oron på svensk arbetsmarknad har inte i modern tid varitstörre än under de år fonderna funnits. Vi har ju i färskt minne den senastelönerörelsen inom den offentliga sektorn. Vad återhållsamheten beträffar harfinansministern vid upprepade tillfällen sagt att tendensen till alltför snabblönekostnadsstegring är det kanske svåraste hotet mot den svenska ekonominslångsiktiga tillfrisknande. Enligt senaste rapport blirden genomsnittliga lönestegringen . En fondförespråkare kan naturligtvis alltid påstå attlönerna skulle ha stigit ännu mer utan löntagarfonder. Men varför ökar de dåt.o.m. mindre i jämförbara länder, som inte har infört några fonder? Löntagarfonderna har inte heller förbättrat företagenskapitalförsörjning. Det allra mesta av fondmedlen har tvärtom tagits frånföretagen, där de annars kunde ha utgjort riskkapital och använts förframtidssatsningar. Detta sammanhänger med att av de skattepengarsom förts till fonderna ingalunda gått som nytt kapital till några företag utanhar använts till att köpa ut tidigare aktieägare. Vill statsrådet förmig förklara hur det kan ha bidragit till en jämnare förmögenhetsfördelning attstaten har lagt skatter på vinstmedel och löneutrymme och sedan sett till attdessa pengar hamnat i de tidigare aktieägarnas fickor? Att fondernaskulle ha stärkt ATP-systemet faller på sinegen orimlighet. De bidrag som inbetalats till ATP harvarit 78 milj. kr. Det låter kanske inte så litet, men beloppet skall jämförasmed de totala utbetalningarna av ATP-pension , som varit 78miljarder, alltså så mycket. Statsrådet vet mycket väl att eftersom ATP ärett fördelningssystem, kan det stärkas endast genom att svensk ekonomi blirstarkare. Han vill naturligtvis gärna hävda att den blir det medlöntagarfonder. Men kan statsrådet ange någon enda auktoritativ företrädare försvenskt näringsliv som säger detsamma? Tanken att fonderna skulle ha gett löntagarna större insyni näringslivet är närmast skrattretande. En stor del av fondernas verksamhethar ju gått ut på att förhindra insyn i det egna arbetet. De som framför alltfått ökat inflytande är fem välbetalda fonddirektörer. Därtill har ett mindreantal fackliga funktionärer i egenskap av styrelseledamöter i fonderna fått sinposition stärkt, även om det ibland verkar ha varit litet si och så t. o. m.med deras insyn i vad fonddirektörerna har haft för sig. Tvärtemot vad som sades i förarbetena har fonderna ägnatsig åt korta klipp på börsen, de har i några fall samordnat aktieköp sigemellan - vilket var uttryckligen förbjudet - och de har köpt aktier itendensföretag, finansiella företag och fastighetsbolag. Men denkanske mest anmärkningsvärda avvikelsen från de förutsättning- '9 Prot.1986/87:21, ar somfondbeslutet vilade på är att det nu kommit besked om att det inte blir någraallmänna val av styrelseledamöter i fonderna. Jag kritiserar inte det ställningstagandeti sak. Det hade ju varit horribelt med allmänna val av t. ex. ledamöterna iAP-fondens styrelser. Det är emellertid ingen tvekan om att det ytterligareframhäver det reella motivet för fonderna: att överföra makten över företagentill facket. Regeringen har visserligen lovat att fonduppbyggnadenskall vara avslutad . Men fackföreningsrörelsen verkar inte vara nöjd meddet ställningstagandet. Vid den senaste fanns det förslag omutbyggnad av fondsystemet i alla möjliga riktningar. Det talades om permanentalöntagarfonder, regionala löntagarfonder, permanenta förnyelsefonder,framtidsstiftelser, arbetsmiljöfonder och allt möjligt annat. I sitt beslut lämnade öppet om fondernaskall utvecklas , och man tillsatte en utredning för att pröva nyavinstdelningsmodeller, bl. a. vad som kallas förhandlad överskottsdelning. Mot denna bakgrund skulle jag ytterligare vilja frågastatsrådet : Om nu LO skulle begära en fortsatt utbyggnad avfondsocialismen, eventuellt med hjälp av nya vinstdelningsmodeller, stårregeringen ändå fast vid utfästelsen att 1990, då skall det vara slut medutbyggnaden av systemet? 57ANNE (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret, även om innehållet i svaret inte tillfredsställer mig. Statsrådet sägernämligen att fonderna inte kommer att avskaffas. Utgångspunkten för min frågavar en intervju med LO:s andre ordförande i den socialdemokratiskatidningen i politiken . säger där bl. a.:"Även om vi har infört löntagarfonderna, så kvarstår de problem fondernavar avsedda att lösa." Av detta påstående drar jag slutsatsen att RuneMolin inte är nöjd med resultaten av införandet av de kollektivalöntagarfonderna, en i mitt tycke ganska naturlig slutsats.- Det framgår av statsrådets svar till , somvar mycket försiktigt formulerat, att de storstilade effekter-1, ex. i fråga omlöntagarnas inflytande - som fondsystemet skulle åstadkomma ingalunda harinfunnit sig. Jag föreställer mig därför att även statsrådet egentligen ärganska missnöjd. Fonderna blev inte vad man hade väntat sig. Uppenbarligen ärockså mycket missnöjd med effekterna. borde det varauppenbart även för en socialdemokratisk regering att fonderna betraktas medstort misstroende av företagen. De ses rent av som ett stort hinder för enförtroendefull relation mellan regeringen och näringslivet. Det borde varaviktigt för regeringen att ha en sådan förtroendefull relation med näringslivet. Införandet av fonderna har alltså inte gjort någon störrenytta ens enligt statsrådet . Däremot är det ett faktum att de görskada. Totalt sett betyder det enligt min mening att ett slopande av dem skullege positiva resultat. Å. drar en annan slutsats, somuppenbarligen bygger på någon annan sorts logik. Det är kanske samma typ avlogik som har tillämpat. LO:s andre ordförande har nämligen dragitslutsatsen atteftersom fonderna inte har uppfyllt något av de mål man skulle nå, så skall maninte avskaffa dem utan bygga vidare i samma anda. Han vill införa något som hankallar för "förhandlad överskottsdelning" - vilket tog upp. Detta förslag har även uttalat sig för. Detskall bli förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter, som skall avgöra hurstor del av vinsten som skall avsättas. Hur det hela skall gå till mera idetalj håller nu på att snabbutredas inom LO. Förmodligen blir det ganska svårt att komma överens mellanparterna i denna fråga, eftersom näringslivet redan har sagt nej till hela idénmed förhandlad överskottsdelning. I den intervju som jag nämnde inledningsvissäger att det ju inte alltid går att komma fram avtalsvägen utan attdet krävs lagstiftning för att man skall nå resultat. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet om regeringen harnågra planer på att lagstiftningsvägen införa sådan överskottsdelning, eller omhan kan försäkra att detta inte kommer att ske. Får jag också, herr talman, ta upp en fråga som ärväsentlig ur synpunkten vilka mål som fonderna skulle uppnå och som inte harnåtts. Det gäller de enskilda löntagarnas inflytande. nämndeockså denna fråga och det löftesbrott som här har skett, framför allt i frågaom utseende av löntagarfondernas styrelser. Jag minns, och säkert många medmig, att socialdemokraterna mycket bestämt påstod att det skullebli direkta val till fondernas styrelser. Dåvarande statsministern svarade påen fråga om just detta med orden: "Partikongressen slog enhälligt fast,att det ska vara direkta val till löntagarfonderna." Genom dessa direktaval skulle fonderna inte vara fackföreningsfonder, utan de skulle ge löntagarnasjälva ett inflytande. Detta inflytande, som ibland något storstilat kallas förekonomisk demokrati, uppgavs ju vara ett av de viktigaste motiven tillinförandet av fonderna, blir det inga direkta val, har hållit på att utreda denna fråga - om det skulle vara allmänna val, ombara löntagarna skulle få rösta, eller om det som en tredje variant skulle varanågot slags indirekt valförfarande, Hans slutsats i utredningen är att direktaval till löntagarfondernas styrelser inte skulle främja den svenska demokratin- dvs, det blir ingenting av med det som socialdemokraterna kallar förekonomisk demokrati. Jag vill därför fråga statsrådet om han anseratt detta löftesbrott är en bidragande orsak till att de problem fondernaskulle lösa fortfarande finns kvar. En följdfråga, herr talman, gäller hur socialdemokraternaannars vill genomföra det man kallar för ekonomisk demokrati. Det står i ertpartiprogram att bestämmanderätten över produktionen och dess fördelning skallläggas i hela folkets händer. När nu detta inte kan ske med de kollektivalöntagarfonderna, hur skall det då ske? Vad är det för slags visionersocialdemokratin har om det framtida samhällssystemet? Hur skall man genomföraden ekonomiska demokratin? Eller finns det inga visioner kvar? 6 protokoll 1986/87:21 verkar vara missnöjd med svaretpå hennes interpellation. Jag har fått en direkt fråga - om regeringen skalllägga fram något förslag om avskaffande av löntagarfonderna. Mitt svar är nej.Jag har inte väntat att skulle vara nöjd med det svaret, eftersomhon har en annan uppfattning. Men det var ändå det svar som det fanns anledningatt lämna. Sedan ställer en rad frågor och tolkar sedanin mina svar på dem. Jag tycker att i den mån det finns anledning att ta uppfrågorna, som inte i och för sig hade ställts i interpellationen, så har jagmina egna svar att lämna. Får jag nu litet mer noggrant ta upp vad . Hon tolkar ett uttalande av LO:s andre ordförande på detsättet att han skulle tycka att löntagarfonderna har varit alldeles onödiga närhan säger att problem kvarstår att lösa. Jag tolkar det uttalandet på ett annatsätt. Jag tycker att bör skilja mellan O och 100. Vi har aldrighävdat att löntagarfonderna skulle lösa alla existerande problem till ,för det gäller så svåra saker som kapitalbildningen och sparandets problem, lönebildningensproblem och problemen med löneglidningen, inflationsproblematiken ochfördelningspolitiken. Vi har aldrig hävdat att det är ting som man kan lösa engång för alla till ,och vi harintehellerhävdat att man löser dem medlöntagarfonderna. Det vi sade i propositionen när den antogs av 1983var följande: "I detta sammanhang är det löntagarfondernasväsentligaste uppgift att medverka till att skapa en fördelningspolitisktacceptabel tillväxt- och stabiliseringspolitik. Löntagarfonderna kan medverkatill att minska de fördelningspolitiska motsättningarna och därmed gelöntagarnas organisationer bättre förutsättningar att medverka till att bevaraen hög lönsamhet i näringslivet. Fonderna kan, i första hand genom sinvinstdelning, bidra till att bryta den onda cirkel som består i att högavinster alltid tenderar att följas av kraftig löneglidning, vilket i sin turleder till högre inflation och försämrad tillväxtkraft. Fondernas inträde påaktiemarknaden kan motverka att en höjd efterfrågan på riskkapital verkaruppressande på kapitalavkastningskravet, vilket skulle hämma företagensexpansionsförmåga. Fonderna innebär att löntagarna ges ett direkt ansvar förriskkapitalets användning och allokering som de får del i framtidavinster och ett ökat inflytande i företagen. Detta bör kunna medverka till enutveckling som kan överbrygga vissa av de starka motsättningar som finnsmellan kapital och arbete," Vi har sökt oss fram på en rad olika vägar för att lösa dehär mycket svåra problemen, och löntagarfonderna var en av dessa vägar. Jagtycker att det finns anledning att då granska resultatet i relation till deproblem som vi hade att lösa. Då kommer jag över till vad tog upp. Detväsentliga som vi har att se till är: Har löntagarfonderna, deras införande ochden tid de har varat varit bra för svensk ekonomi? Det var den ena frågan. Denandra är: Har löntagarfonderna spelat en viktig roll därvidlag? Mitt svar påinterpellationen från var att det är ganska svårt att avgöra ivilken utsträckning löntagarfonderna har medverkat till att skapa denna gynnsammasituation. Men detta skall ställas i relation till att och hans partivänner,och för all del också partivänner, beskrev saken som om baradiskussionen om och införandet av löntagarfonderna skulle komma att medförahart när katastrof för svensk ekonomi, , ett tidigare partiledarnamn, sade påpartiets vägnar t, ex, att löntagarfonderna skulle komma att bliett dråpslag mot svenskt näringsliv, att det tredje steget mot socialism skulletas och att detta tydligen skulle få kosta vad det kosta ville för vårt landsekonomiska styrka och för vårt folks frihet och välfärd. Så infördes löntagarfonderna, och vi kan nu se tillbaka påde år då de infördes och den tid de har verkat. Vi har fått nedinflationstakten från nivån , och diskuterar vi ,Budgetunderskottet är nu en tredjedel av vad det var när vi tillträdde, räknati fasta priser. Industriinvesteringarna har ökat , och vi harhaft en oavbruten ekonomisk tillväxt. Industriproduktionen har ökat ,Tendensen till ökad arbetslöshet har brutits. Sysselsättningen har ökat med 100000 personer. Jag säger inte att detta bara är löntagarfondernasförtjänst. De som motsatte sig löntagarfonderna sade att bara införandet avlöntagarfonderna skulle leda till en katastrof försvensk! kan vialltså se vad dessa värderingar var värda och vad de bedömningarna egentligenstod för.