prot · GA09117 · 1986-12-31 00:00:00 — Mot det kan man alltså invända att man inte kandefiniera bort problemet. Då skulle man kunna börja omdefiniera verkligheten,så att den passar olika behov. Vill man t, ex, köra bil på en gångbana,definierar man bilen som barnvagn. Det är ju definitionen av rättsfaktumet somär avgörande för rättspåföljden. Och definierar man en människa med totalhjärninfarkt som död, kan man ta organ utan rättspåföljd enligt huvudkravet att"aldrig ta opariga organ ur levande människor". Men en definition sominnebär död förändrar inte en verklighet som man upplever som levande. Att göraså är att förfalska verkligheten. Det är ett försök att besvärja verkligheten.Det är ett slags juridisk manipulation som är ovärdig ett samhälle som vårt.Åtgärden är ett medel som har ansetts av ändamålet, nämligen att skaffatransplantat och på det sättet rädda liv. Men även om ändamålet är ,försvarar det inte medlen. Vi måste ha kravet på oss att nämna saken vid dessrätta namn, även om verkligheten därigenom till äventyrs blir mer komplicerad.Genvägar kommer förmodligen också i det här fallet att visa sig vara senvägar. Även om vinsterna med ett nytt hjärndödsbegrepp äruppenbara - rik tillgång till transplantat -, kan det nog hända att det prisman får betala i ett något längre perspektiv är väl högt. För att den lösningsom vi presenterar i reservation 1 skall kunna accepteras såsom moralisktförsvarbar krävs det ett aktivt samtycke till donation. Invändningen hållerinte att ett sådant här aktivt donationsförfarande, i skriftlig form ellerklart uttalat, skulle vara svårt att få människor att ge sitt samtycke till. Att med jämna mellanrum i kampanjer aktualisera denna frågaborde kunna vara en framkomlig väg. En annan omständighet, som skulle utgöra ett starktincitament till att människor skulle gå in för att aktivt medge donation, äratt man framhöll ett sådant donationsförfarande som ett medvetet personligtoffer, som det ju egentligen är fråga om. En sådan offerhandling skulle geslutskedet av livet ett högt etiskt värde. Det skulle innebära att livetsslutskede gav plats åt en hög etisk handling - en handling som genom sin haltskulle göra också på jorden meningsfull i en ny betydelse. Det är alltså här fråga om ett verkligt offer av endöendes liv - en handling som är meningsfull för livets fortsättning, tillglädje för andra människor. Att offret av det egna livet framstår som främmandeför oss är ingen tillräcklig invändning, för kravet finns redan i princip.Människor kommenderas ut i krigssituationer som i realiteten kan innebära offerav det egna livet för landets skull. Föräldrar kan offra sig för sina barn ikritiska situationer. Att öppna en möjlighet för en handling med djup etisklödighet i livets slutskede skulle kunna ge livets avslutning en resning ochdöden en mening. Den tredje av de invändningar som brukar resas kansammanfattas i frågan: Men är inte detta återigen mord? Nej, inte när en döendeklart har uttalat sin villighet att offra sina sista timmar eller dagar tillförmån för en annan människas liv och läkning och när man har konstaterat atttotal hjärninfarkt föreligger. Vad det här är fråga om är att bereda plats fören klart medveten offerhandling som en person är villig alt utföra. En sådanhandling legitimerar och berättigar läkaren med sin yrkeskunskap att biträda,så att ett sådant testamente kan genomföras. Enligt min uppfattning bör de nuvarande dödskriteriernabibehållas. För att lösa transplantationskirurgins dilemma bör i ställettransplantationslagen ändras. I motion Sol20, som är undertecknad av niocenterpartister, föreslås att propositionens förslag om hjärndöd avslås och allaktivt samtycke från donator vid transplantation införs. Alt ensidigt bara räkna med utslocknandet av människorsintellekt, medan själva kroppen ges en underordnad roll, strider mot delallmänt accepterade helhetsperspektivet, där en människa är en odelbar enhet avkropp och själ. Detraditionella dödskriterierna - puls och andning - är sådana att vem Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. som helstkan konstatera om de förekomraer. De har en omedelbar kontakt med våralldagliga erfarenhet. Hjärndöd däremot är något som kan bestämmas endast avspecialister och med hjälp av omfattande teknisk apparatur. Människor vid en dödsbädd kan själva förstå och på ettmera intimt sätt ha del i en anhörigs död om hjärta och lungor får visa närlivet är slut. Om tekniken måste tas till hjälp blir vi distanserade frånlivets gräns, och det överlämnas åt experter att informera oss om vad som ärliv och vad sora är död. I debatten om hjärndöd har man ensidigt fäst avseende vidnär en människa "totalt och oåterkalleligt har förlorat förmågan altförena och samordna kroppens funktioner, fysiska och psykiska, till enfungerande enhet". Är detta sant rent biologiskt? "Hjärndöda" irespirator uppvisar ju "samordnade" funktioner i kroppen i övrigt.Deras inre organ fungerar så bra att de är intressanta för transplantationer.En kvinna med total hjärninfarkt kan hysa och t. o. m. föda ett levande barn. En hjärndödsdefinition skulle här innebära en nyanknytning till en uppsplittring där kroppen betraktas sora någotmindervärdigt. Det har gjorts gällande att "jaget och själenflytt" när total hjärninfarkt föreligger, även om patientens hjärta slåroch cirkulation fungerar. Det skulle alltså inte längre vara en person somlever utan ett biologiskt preparat som på konstlad väg hålls i gång. Det är ensyn på människan som man måste varna för. Patienten förtingligas och betraktassom ett objekt. Detta betraktelsesätt strider mot vad människor ser ochkonstaterar med sina sinnen. Det berövar också människor i allmänhet förmåganoch rätten att med enkla medel konstatera när livet har flytt. Döden borde få förbli en hjärtesak, dels därför att det ärförenligt med vetenskap och beprövad erfarenhet, dels därför att etthjärnrelaterat dödsbegrepp skulle beröva anhöriga och andra den demokratiskarätten alt konstatera och uppleva dödstillfället och dödens inträde. All vigenom ett riksdagsbeslut skall deklarera att människor med total hjärninfarkt,med ett hjärta som slår och cirkulation som fungerar, är döda är del många somhar svårt att acceptera. Hjärnrelaterade dödskriterier är en konstruktion utanbiologisk förankring som fär till följd att den verklighet vi har framför våraögon inte stämraer med det teoretiska påstående som nu förväntasgöra, nämligen att en människa är död trots att hjärtat slår och en samordningav inre organ fortfarande existerar. Ett teoretiskt påstående om dödens inträde genom ettriksdagsbeslut gör dessutom det medicinska och politiska sjukvårdsansvaretoklart och tvetydigt. Om det är någon grupp som har haft tillfälle att övervägaden förändrade situation som ett nytt dödsbegrepp skulle innebära är det justsjuksköterskor och vårdpersonal. De intar i den nya situationen en unikställning. Det är de som kommer alt ha den nya situationen påträngande inpåsig, och denna stora grupp har reagerat kraftfullt och samfällt. Om det ärnågot remissyttrande som skulle tas ad notam är det deras. Det faktum att maninte har gjort det visarpå bristerna i kravet på en bred debatt, som jag har varit inne på tidigare.- I dagens sjukvård är vad vi kallar informeratsamtycke en självklarhet när det rör sig om ingrepp och behandlingar som skallgöras. Nya hälso- och sjukvårdslagen genomsyras av denna anda.Patienter och anhöriga är myndigförklarade och förutsätts la ansvar både i sinfriskvård och i sin sjukvård. Jag kan också peka på vad beträffar klinisk forskning, där informerat samtycke är ensjälvklarhet. När det gäller så allvarliga ingrepp sora att ta vitala organ vidtransplantation är det en självklarhet att inforraerat samtycke bör vara självagrunden i donationsförfarandet. Jag yrkar avslag på hemställan isocialutskottets betänkande 25 om hjärnrelaterade dödskriterier och bifall tillreservationerna 1, 5, 7, 9 och 13. ProL 1986/87:117 Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. I detta anförande instämde , ,, i Benglsfors och (allac). 4INGA (vpk): skall alltså ta ställningtill en ny dödsdefinition. Frågeställningarna är i stark förkortning dessa: Ären kropp vars andning och cirkulation upprätthålls på artificiell väg levandeeller död? Har man rätt att från en sådan kropp operera bort t, ex, hjärtat förtransplanta-tionsändamål? Har man rätt att använda kroppen för medicinskforskning? Med nuvarande definition blir svaren nej, men med den nuföreslagna definitionen blir svaren ja. Ett dödsbegrepp måste bygga på klarhet och trygghet. Dödenskall vara lätt att definiera och synlig för var och en. Det får inte finnasnågon oro eller Osäkerhet hos oss om vem som är död eller inte. Med det nuföreslagna dödsbegreppet måste olika former av diagnostik tillgripas för attfastställa döden. 1 och med att man tvingas diagnostisera döden blir denabstrakt och Ogripbar för de anhöriga. Döden skall inte kunna administreras avläkarvetenskapen. Frågan om döden får inte bli en expertfråga. Det nu gällande dödsbegreppet, del hjärlrelaterade,grundas på det enkla faktum att en-människa inte kan leva utan en fungerandeblodcirkulation. Att hjärtat har stannat är enkelt att konstatera med storsäkerhet: Fungerar inte hjärtat slutar givetvis också hjärnan att fungera. av de människor som dör i vårt land dörgenom alt hjärtat stannar. Bara några hundra - mellan 200 och 700 människor -dör "hjärndöden". Den innebär att patienten har en definitivtutslocknad hjärna och att andning och hjärta hålls i gång med respirator. Hosden "hjärndöde" upprätthålls alltså en del av livsfunktionerna ochorgan med konstlade medel. Respiratorn - den artificiella vägen att hålla igång livet - kan hålla liv i patienten några limmar, eller högstett par veckor. Sedan stannar hjärtat också, oavsett hur många tillgängligainlensivvårdsåtgärder som sätts.in. Jag tycker att vi kan ha tid att vänta dessa limmar ellerdagar. Det handlar ju om ett så litet antal människor - varför skulle vi ändradödsbegreppet för detta fåtals skull? Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. En människa med utslocknad hjärna skall inte betraktas somdöd, utan som döende, som en svartsjuk människa. Det av regeringen, och ocksåav socialutskottsmajoriteten, föreslagna dödsbegreppet skapar en oklar gränsmellan liv och död. Detta bevisas också av att regeringen föreslår vissaundantag från att stänga av respiratorn trots att patienten dödförklarats,nämligen vid långt framskriden graviditet och när det är aktuellt att ta organför transplantation. Ett dödsbegrepp med undantag är inte bra, utan det äroetiskt och skapar osäkerhet. Ett av dessa undantag visar på kopplingen tilltransplantationskirurgins behov. En genomgång av medicinsk fackpress visar att diagnosen"hjärndöd" inte är 100-procentigt säker. Precis som i all annandiagnostik beror osäkerheten till stor del på inre biologiska felkällor. Ochprecis som i all annan diagnostik hänger tillförlitligheten på sjukhusets resurseroch på läkarnas noggrannhet, skicklighet och omdöme. Om nu beslutet om någratimmar blir ett nytt dödsbegrepp borde, för att det med total säkerhet skallkunna fastställas att hjärnan är fullständigt utslocknad, alltid s. k. cerebralangiografi utföras. Frågan om de nya dödskriterierna kan intefrikopplas från frågan om transplantationskirurgins utveckling och behov avorgan. Del är uppenbart att det är just transplantationskirurgins behov avfriska syrege-nomströmmade organ som har lett fram till propositionensförslag om ett ändrat dödsbegrepp. Det är bara hjärttransplantationer som intekan göras sedan blodcirkulationen avstannat. Alla andra transplantationer gåratt genomföra med det dödsbegrepp vi har , det hjärlrelaterade. Undantagetvid dödförklaringen är just för att klara dessa transplantationer. Dendödförklarade skall kunna vårdas som lik, trots att vård av döda enligtutredningen normalt är en orimlighet. Till detta kan kanske också kommafrestelsen att vänta med fastställandet av hjärndöden tills tiden för en möjligtransplantation närmat sig. Då uppstår risken att dödförklarade människor hållssom organbanker. Det finns vissa skiljelinjer i det yrkande om avslag påpropositionen som kommer att föreligga till omröstning . Detfinns vissa ledamöter som trots att de är motståndare, som jag är, till ettändrat dödsbegrepp ändå vill trygga hjärttransplantationerna. Det vill man görapå följande sätt: genom ett aktivt donationsförfarande skall tillåtelse ges attplocka ut levande organ från den levande kroppen. Detta sätt att förhålla sigtycker jag är djupt oetiskt. Dessa ledamöter i kammaren vill ta ut levande ochlivskraftiga organ ur en döende, men levande människas kropp. Enligt mitt sättatt se tar man livet av dessa patienter, sedan mä de kallas hjärndöda eller Hjärttransplantationer förutsätter att organ tas frånmänniskor med pågående cirkulation. För mig är det självklart att det undersådana omständigheter krävs ett aktivt donationsförfarande, som bygger på ettpersonligt ställningstagande efter en saklig och grundlig information. Jagmenar att det för alla parter måste vara bättre med ett sådant aktivtdonationsförfarande. Jag menar också att detta skriftliga medgivande måsteinnefatta alla sorters donation av organ, också av dem som tas utan någonsom helst förfrågan, t.ex. hornhinnan. Det är viktigt för att trygga respektenför en död människa och för hennes kropp. förfarandeskulle kanske till en början begränsa tillgången på organ. Men med en öppendebatt och en utförlig information kan tillgången på organ säkerligen tryggas.En undersökning visar att av de tillfrågade var för att donera, menbara hade gjort en donation. Det visar att det finns en stor vilja attdonera, men att informationsinsatserna brister. Att dödförklara en människa vars hjärna är utslocknad, menvars hjärta slår, vars blodomlopp fungerar och vars kropp är varm måste stridamot vad många människor anser vara naturligt. Att kalla en människa som harmånga tecken till liv och vars kropp är levande, t. o. m. så levande att denkan hysa och nära ett , för död, det tycker jag är kränkande. Denmänniskan är för mig i stället döende och kommer att dö. Om vi lär ut att seliv sora död kommer det att få skrämmande följder. Utredningens ochproposifio-nens definition av död består av begrepp och kriterier som arenfilosofisk och en juridisk konstruktion. Jag tycker att detta förslag måste förkastas, eftersom detbryter ner respekten för människovärdet alt dödförklara en biologiskt levandemänniskokropp, liksom det bryter ner respekten för människovärdet att människokropparhålls vid liv bara som objekt för medicin och forskning. Ett nytt hjärnrelaterat dödsbegrepp för osäkerhet med sig.Begreppet hjärndöd - och det kanske är det allra allvarligaste - leder äventill möjligheter att flytta gränser. Vi är med andra ord inne på ett sluttandeplan. Nya värderingar kan komma att göra sig gällande. Nästa gång kan detkanske bli fråga om att dödförklara kroniskt djupt medvetslösa människor. Vihåller på att förlora respekten för livet då vi både manipulerar livet införfödelsen och intill döden. Utan att vara leknikfientlig och utan att förringamedicinvetenskapen måste man ändå sätta gränser för vad som kan.vara rimligtoch vad som kan vara riktigt utifrån ett etiskt synsätt på mänskligt liv. Vihåller nu på att utveckla ett felfritt samhälle med evigt liv, där alla våraorgan är utbytbara. Denna utveckling pågår som andra forskare forskarfram förintelsevapen, där hela jordens existens står på spel. Mänsklighetenbalanserar, sett ur många synvinklar, på en knivsudd. Lagförslaget om ett nytt dödsbegrepp måste ses som en deli ett helt komplex, vars andra delar bl.a. heter genteknologi,fosterdiagnostik, konstgjord befruktning och transplantationsleknik. idelta.sammanhang avtecknar sig här tydligt en utveckling som ger möjligheteratt manipulera mänskliga arvsanlag, att eliminera oönskade individer påfosterstadiet och möjligheter att välja ut vissa individer, vars existensupprätthålls genom transplantation av organ. Med ett hjärnrelaterat dödsbegreppär vi, som jag sade fidigare, inne på ett sluttande plan, där det svaga ställsmot del starka och där det svaga - som alllid - förlorar. Med detta yrkar jag bifall till vpk-reservationerna. Idelta anförande instämde (vpk). Anf.5 (): Döden är inte bara livels slut, utan också en del av vårtliv, i den meningen att vi gång på gång tvingas ta avsked av människor som vi 2 protokoU 1986/87:117 Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. älskar ochvars döende djupt griper och engagerar oss. Det förslag som vi nu skall ta ställning till har väcktmycket starka känslor. Man har framställt det som om politikerna ville rucka påen nedärvd föreställning om döden, och en sådan ambition haruppfattats som både egenmäktig och förmäten. En våg av protester har gått överlandet, och jag tror att vi alla här i har mött många människor somkänt stor oro inför detta förslag. Det är därför desto viktigare att klara ut vadlagförslaget egentligen innebär och vad det inte innebär. Jag menar att detframför allt finns tre missförstånd som behöver redas ut. Det första missförståndet är att det här skulle handla omett helt nytt dödsbegrepp, en radikal omstöpning av vår syn på livets slut.Jagtror att den missuppfattningen harfått näring av att frågan ofta litetslagordsmässigl har beskrivits som hjärtdöd eller hjärndöd, den ena döden ellerden andra. Men detta är en falsk motsättning. Del finns bara en död och elldödsbegrepp. Det är en falsk fnotsättning därför att vår traditionellaföreställning om döden faktiskt inte varit så enkel och okomplicerad och odelatkoncentrerad på hjärtat som man ofta gör gällande. Det har länge funnits enbåde intuitiv och medveten insikt om att döden är något mer sammansatt änsjälva hjärtstilleståndet - att det också är andra funktioner i kroppen som slutaratt fungera. Tänk t. ex. på det fall då en människa råkar ut för enolyckshändelse och hjärtat slutar att slå. Vår första impuls är då inte attsäga att den människan är död, utan det är i stället att åter försöka få fartpå hjärtat. Själva hjärtstilleståndet är inte ens någon tillräcklig ochavgörande indikation på att en människa är död. Det är först närhjärtstilleståndet har varat sä länge att hjärnan oåterkalleligt har slocknatsom vi vet att människan är död. dör ju de flesta av oss inte i olyckor utan efter enkortare eller längre tids sjukdom. I sådana fall vet man fördel mesta att detär lönlöst att försöka fä i gång hjärtverksamheten igen, och då vidtassjälvfallet inga aktiva åtgärder-för att häva stilleståndel. När hjärtat harslutat slå upphör blodcirkulationen, och därmed upphör också förutsättningarnaall ge syre ål hjärnan. Hjärtstilleståndet leder i sådana fall till attmänniskan dör, men hjärtstilleståndet i sig är inte liktydigt med döden. Så ärdet , och så kommer det att förbli också . Det andra missförståndet om den här lagen går ut på allhjärtstilleståndet skulle försvinna ur diagnosen av människans död. Men så ärdet ju inte alls. För de allra flesta människor - - kommerhjärtstilleståndet precis som alt vara den indikation varigenom manfastställer att någon har dött. För det är ju just genom det varaktigahjärtstilleståndet som hjärnan slås ut och döden inträder. Att hjärtat stannaroch cirkulationen varaktigt upphör kommer med andra ord att förbli detindirekta kriterium varigenom man för de allra flesta människor fastställer attlivet har flytt. Endast för de mellan 200 och 700 människor som varje åravlider efter en total hjärninfarkt behövs del andra kriterier för attkonstatera att döden har inträtt. Men om det nu är så - varför behövs det då en lag? Är delinte klåfingrigt och förmätet att i paragrafer försöka reglera något såexistentiellt och ogripbartsom själva döden? Därmed kommer jag in på det tredje missförståndet. Det tredje missförståndet är att det saknas reglerpå detta oraråde, att det nu är första gången som vi skulle införa regler. Såär det inte alls. finns det bestämmelser som harutfärdat och som säger att när hjärnans funktioner totalt och oåterkalleligthar fallit bort är det tillåtet att stänga respiratorn. Det är den regel somgäller . En del menar att det borde räcka med den regeln. Varförlagstifta, säger man, när vi redan har cirkulär? I likhet med en mycket bred opinion inom läkarkåren ansermajoriteten i socialutskottet att det faktiskt inte är särskilttillfredsställande att en fråga av denna dignitet skall hanteras med hjälp avett cirkulär från . Vi har ju normer av olika grad och olikaauktoritet i vårt samhälle. Vi har grundlagar och lagar som beslutas här iriksdagen. Vi har förordningar, som utfärdas av regeringen, och längst ner idet administrativa systemet har vi författningar, anvisningar och cirkulär, somutfärdas av enskilda myndigheter. Var på den här stegen hör frågan om döden hemma? Ja, jagtycker föi- min del alt det är självklart att det inte är en fråga som detankommer på ett ämbetsverk att reglera. Ser man riktigt noga påsocialstyrelsens cirkulär så innebär det faktiskt - raed nuvarande rättsligavakuum på det här området -att en läkare ges rätt att vidta åtgärder sominnebär att patienten dör. Så är det om man läser cirkuläret efter dessbokstavliga lydelse. Det är faktiskt inte en tillfredsställande ordning. Därmed är jag tillbaka till frågan om varför det behövs enlag. Att saken regleras blir ingen nyhet - den är redan reglerad. Del nyabeslår i att regleringen sker i lagform, dvs, i normer med en högre auktoritet,och att den klarare än tidigare ger uttryck åt det synsätt som är dominerande,för att inte säga nästan allenarådande, i modern läkarvetenskap både i Sverigeoch i andra länder. Vi har från utskottets sida tagit del av många läkaressynpunkter, vi har tagit del av det stora remissmaterialet och av synpunkterfrån experter och lekmän på många områden, och vi har då noterat alt det finnsett starkt stöd för det här synsättet. Även bland dem som menar att enlagstiftning inte är nödvändig delar de allra flesta den medicinska bedömningen,att det avgörande kriteriet för människans död är just det slutliga och totalabortfallet av hjärnfunktionen. Från utskottets sida menar vi att det kommer att uppslåstörre klarhet och rättssäkerhet om vi i låg slår fast den uppfattning, soraslagit igenom i praktiskt taget alla länder där det förekommer intensivvård ochsom delas av en utomordentligt bred opinion av svenska läkare - således ävenav de flesta motståndare till den nya lagen. Man har sagt att detta inte kan vara en fråga förpolitiker, att det är fel att fatta majoritetsbeslut i en fråga av den härtypen. Men då skulle jag vilja ställa frågan: Är det då rätt att detta är enfråga för läkare alt själva bestämma? Är det rätt att vi har ett ämbetsverk somutfärdar en författning som ger läkaren rätt alt avsluta livet? Jag skall beatt få läsa upp den relevanta paragrafen i författning, somalltså komraer att bli förbli den enda gällande regeln på detta område omriksdagen avvisar lagförslaget: Hjärnrelaterade dödskriterier m.m: Hjärnrelaterade dödskriterier m. m. Kliniskaerfarenheter har visat att hjärtverksamheten vid totalt och oåterkalleligtbortfall av hjärnfunktionerna trots varje behandling inkl,ventilatorbe-handling alltid varaktigt upphör att fungera ochvanligen efter det att cirkulationen till hjärnan harupphört. När prognosen fastställts enligt ovan är därför all vidare behandlingmeningslös. Behandling enligt vetenskap och beprövad erfarenhet kräverföljaktligen inte att ytterligare terapeutiska.åtgärder vidtas eller all redaninsatta åtgärder fortsätts, - Med andra ord: Läkaren kan själv bestämma om hanvill fortsätta behandlingen eller om han skall avbryta behandlingen. Det är denmakten och befogenheten som läkaren har, och det är den makten somreservanterna slår vakt om. Jag tycker inte att den ordningen ger uttryck fören större respekt för livet än den som majoriteten i utskottet nu vill införa.