prot · GA0921 · 1986-12-31 00:00:00 — Som framgår av regeringens proposition om vissa åtgärderefter har regeringen inte tvekat att göra särskilda insatserför att motverka och lindra även de ekonomiska effekterna av det radioaktivanedfallet. Självfallet följer vi mycket noga och uppmärksamt den fortsattautvecklingen. Vi kommer också om det visar sig nödvändigt att vidta deytterligare åtgärder som behövs. Om åtgärder med anledning av kärnkrafts-olyckan iTjernobyl 6JOHN (vpk): Jag får tacka statsrådet för svaret påmina frågor. vill jag beklaga att debattiden enligt min mening är förknapp. Jag har en känsla av att vi skulle behöva diskutera dessa frågorordentligt. Jag har läst interpellationssvaret gång på gång och dragitden slutsatsen att statsrådet måste vara ganska dåligt informerad om hursituationen för människorna i de mest drabbade områdena är och om hur dessamänniskor upplever sin situation. Jag tänker inte dramatisera situationen, det vill jag meden gång poängtera. Men ta t. ex. min fråga om vilka åtgärder som kommer attvidtas . för att hjälpa de människor som har en betydande naturahushållning ochsom får sina inkomster från försäljning av fisk och vilt. Här hänvisarministern till ett frågesvar från jordbruksministern angående ersättning tillfiskeföretag. Jag är verkligen förvånad över det svaret. var jag i kontakt med en familj på fyrapersoner som bor i fjällvärlden, J2 kilometer från närmaste väg. Den familjenhar inte fått något besked om hjälp . De har normalt en hög konsumtion avfisk och vilt,' och deras eventuella inkomster kommer också från försäljning avdessa produkter. Fisken i deras sjö innehåller ca 10 per kilo. Såär också fallet med ripan. De får ingenting sälja. De vill inte heller självaäta dessa produkter, och det kan man ju förstå. De här sedannedfallet försökt hanka sig fram på besparingar, men har de hamnat i enohållbar situation. Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl En representant från hade i förra veckanringt och frågat dem om deras inkomster av försäljningen, hur detta nu skullekunna hjälpa dem. Dessa människor har ingen bokföring. Här handlar det om attpå olika sätt klara uppehället. Min fråga till statsrådet kvarstår: Vad avser statsrådetgöra för att hjälpa dessa människor i ödebygden som tidigare levt på vadnaturen ger och som finner att denna möjlighet inte finns? Skall de flytta,eller vad skall göras? Ett besked behövs . Det är i det närmaste en skandal att ingenting ännu hargjorts, och dessa människor är helt utelämnade åt sitt öde. Visserligen sägersig statsrådet vara medveten om att "människor känner sig tvingade atttill viss del lägga om sin kosthållning". Men snälla statsrådet! Härhandlar det om människor som helt har fått sina levnadsbetingelser spolierade. Lika märkligt är svaret på min fråga om mätutrustning tillkommunerna och om människor skall få sina produkter provade gratis. Statsrådetsäger att "kommunerna i de berörda områdena antingen har tillgång tillmätutrustning eller har möjlighet att skicka prover för analys". Ja, detär en kommun i som har skaffat sig utrustning, och det ärNordmaling, som ligger vid kusten. Några kommuner har bekostat viss mätning,men det är många människor som har åkt både 30 och för att prova olikaprodukter och därtill fått betala proven. Bestämmelserna är nu sådana, att när man köper livsmedelgaranteras det att varorna innehåller mindre än , men vidkonsumtion av naturaprodukter får man själv avgöra vad man vill äta. Då är detväl ett rimligt krav att människor får reda på vad de äter. Hur skall de annarskunna leva upp till den princip om årligt intag som statsrådet och jag tycksvara eniga om? Det kan inte bli möjligt förrän mätutrustning installeras ikommunerna i de mest drabbade områdena och provtagningen är gratis. verkligen försvara en ordning som innebär att en del av vårt landsbefolkning skall hänvisas till att själva avgöra gränsvärdet utan att veta vaddetta värde är? Jag vill också kommentera det som sägs i svaret om att jagvill göra gällande att regeringens och myndigheternas agerande har varitbristfälligt. Jag kan tillstå att det inte varit helt riktigt - jag skulle viljatillägga att agerande i vissa avseenden helt har saknats. I många fall haragerandet och informationen varit av den arten att människor upplevt det somrena snurrigheten. Här skulle jag kunna nämna mycket, t. ex. att folk har fåttlugnande besked av experter, som säger att man kan äta mört med 1 461becquerel per kilo . Sedan blir det förbud att sälja morkulla, ochjakten inställs - denna lilla fågel, som i stort sett används till smaksättningav såsen. Sedan kommer älgjakten, där jägarna själva får avgöra vad de villäta. Experter uttalar änyo att det är synd och skam att älgar med 1 500becquerel per kilo grävs ned, medan jägarna varken får sälja eller ge bortnågra kilo som innehåller per kilo. Jag skulle kunna säga mycket om detta, mensammanfattningsvis anser jag att det hela har inneburit att människor vetvarken ut eller in - det har varit rena cirkusen. Det har gått så långt attmånga människor tror att detta med nedfallet är en bluff. Om jag i rättvisans namn också skall beröra det som kantolkas som positivt, utifrån de frågor jag har ställt, noterar jag attregeringen inte anser sig nu ha ett tillräckligt underlag för att kunna taställning i fråga om ekonomisk ersättning till kommunerna och att regeringenfortsättningsvis skall följa utvecklingen. Jag tolkar detta så att det intehandlar om principfrågan utan om ersättningens form och storlek. Jag utgår frånatt vi är överens om detta. Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl Anf.7 (vpk): Jag vill försttacka miljö- och energiministern för svaret. Det är positivt att livsmedelsverket nu håller på attutarbeta kostrekommendationer, praktiskt inriktade och lättförståeliga. Omformuleringarna att dessa också skall göras tillgängliga innebär att de sändsut till varje hushåll är detta också bra. Däremot tar minister inte uppfrågan om de drastiska fördyringar som inlands- och samehushållen kommer att fåuppleva på grund av att naturahushållningen åtminstone delvis kommer attersättas med ökade inköp. Den ökade sårbarheten i försörjningssystemet i dettaområde berörs inte heller i svaret. Fler frakter, fler resor, sämre ekonomi ochstörre otrygghet - om detta finns mycket litet i svaret. Till detta kommer arbetet med kontroller och mätningar,frakter till provplatser och returfrakter samt oro för ohälsa och förförsörjningen . Beskedet från miljöministern om att något erbjudande omallmän hälsokontroll inte kommer att ges till samer och övrig inlandsbefolkningkan inte förstås på annat sätt än att regeringen inte vill ta ett totalt ansvarför de skador och den oro som nedfallet har vållat. Samma bedömning måste man tyvärr göra när det gäller deekonomiska skadeverkningarna inom dessa områden. Ingenting sägs om hurförlusterna för ortsbefolkningen och samer av naturahushållningen skall täckas,ingenting om gratis provtagning, extra fraktkostnader och ingenting om kommunernaskostnader eller om någon beredvillighet att täcka dessa. Självfallet noterar jag den positiva deklarationen omvärdet av att bevara och utveckla den samiska kulturen. Men vackra ord kanaldrig ersätta konkret handling. Skall regeringen verkligen genomföra deförtroendeska-pande insatser som behövs i de här områdena krävs mycket, mycketmer än vad som redovisats i propositionsförslag ochinterpellationssvar. Verkligheten i de här områdena har blivit bistrare,svårare och fattigare. Tänker regeringen ta det fulla och hela ansvaret förskadorna i vid mening i inland, som också är det land som samernadriver sin näring i? Sameorganisationerna har ju vänt sig till regeringen ochpåtalat det bekymmersamma läget för näringen och befolkningen. Där framförs bl.a. behovet av utvecklingsprojekt i samebyarna. I det regeringsförslag som lagtsfram om vissa åtgärder efter finns inte någonting som kan sessom ett tillmötesgående av de kraven. Vilket innehåll finns egentligen imiljöminister tes om att bevarandet och utvecklandet av den samiskakulturen är en angelägen uppgift? Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl 8RUNE (): Jag tackar statsrådet för svaret på mininterpellation. Det var ett innehållsrikt svar, men det ger ändå anledning tillkommentarer och frågor. Debatten om Tjernobylkatastrofen och dess följdverkningarför har rasat med oförminskad styrka , och detär inte lätt att ta fram nya bilder för att belysa olyckan. Jag skall inteheller ta upp min dyrbara debattid med ett försök att göra det. Samma skulleockså kunna sägas om de skador som starkare än någon annanstans drabbat dennorrländska glesbygden. Men i det fallet är det helt enkelt en skyldighet förmig och andra som på ort och ställe har upplevt förödelsen att om och om igen talaom vad "Tjernobylvardagen" innebär för människorna i det här området. inland och fjällvärld kämpar , och gjorde detinnan katastrofen i Tjernobyl inträffade, en ojämn kamp för att överleva. Detfinns jobb att erbjuda den unga generation som växer upp, och förutblomstrande bygder håller på att utarmas på unga, produktiva människor, somskulle ta vid när de gamla slutar. En tvindöd håller på allvar på att fågreppet också om sådana områden som borde ha goda chanser att överleva. Enframskrivning av befolkningsutvecklingen visar att fram till år 2000kommer befolkningen i dessa områden att halveras, detta trots att det finnsinitiativrika och livsbejakande människor som spjärnar emot och fightas för sinöverlevnad. Det allvarliga med den katastrof som drabbat glesbygden iNorriand på grund avTjernobylhaveriet är att också de optimistiska människornahåller på att tappa sugen. De har ju också i tillvaron förlorat någotväsentligt som de skattat mycket högt: livskvaliteten, tillgång till ren ochorörd natur, bär, fiske, jakt och ren luft. Många har valt en lägre ekonomiskstandard och mindre trygghet just för att man haft dessa tillgångar, men harockså dessa tagits ifrån dem. I resignation flyttar nu allt fler. Jag har enkänsla av att svenska folket i gemen, och också de som har makten att hjälpa,inte förstått katastrofens vidd i de drabbade områdena. Om så varit falletborde man inte behöva gå med tiggarstaven i det rika och be om hjälpatt bära de bördor som solidariskt borde bäras av alla i vårt land. Till statsrådet måste jag säga: Det går försakta, med allt som bör göras, och det är för snålt. Alltför många av dem somdrabbats har inte fått klara besked' om de skall få ersättning för de skadorsom oförskyllt drabbat dem. De som fick det snabbaste beskedet - det låterelakt och jag är en snäll människa, men det är tyvärr sant - var de styrande iSovjetunionen: svenska staten avsåg inte att kräva dem, som ägare av kärnkraftverketi Tjernobyl, på något skadestånd för det inträffade. Vilket rimligt skäl fannsdet för ett sådant besked, innan man hade någon klar bild av det inträffade ochav skadornas omfattning? Jag har frågat om staten i och med detta besked inträtt somansvarig mot dem som drabbats ekonomiskt av miljökatastrofen, men på dettasvarar i sitt anförande att vi inte kan överblicka denfullständiga omfattningen och konsekvenserna av . Det är intesvar på min fråga och därför upprepar jag den: Har svenska staten inträtt som ersättningsskytdigmot dem som drabbats ekonomiskt av miljökatastrofen? I sitt anförande säger att deninternationella ersättningsfrågan ännu inte är avgjord. Detta besked ärintressant och kan inte tolkas på annat sätt än att den ,trots det tidiga beskedet i annan riktning, fortfarande håller frågan öppen ömSovjet skall krävas på ersättning för skadorna. Moraliskt är också detta rättkurs, för hade inte byggt den skyddsanordning som kunnat förhindraskadorna i omgivningen, trots varningar från internationell expertis.Miljöbovar har tidigare fällts för mindre brott. När en katastrof inträffar är det ett handlingsmönsterfrån rikets styrande som alltid upplevs bra och tröstande, och det är närstatsministern eller något annat ansvarigt statsråd besöker dem som drabbatsoch på ort och ställe skaffar sig en egen uppfattning av skadornas vidd. IngenTV-bild i världen kan förmedla den smygande nöd som finns invävd i dennaolycka, trots alla bilder på spolierade älgtjurar och slaktade renar som måstekasseras. Ett besök hos den familj som talade om hade nog varitnyttigt. Mitt i min kritik av regeringens agerande, eller brist påagerande, vill jag också ge ett erkännande. Det är bra att tagitupp frågan om en internationell överenskommelse om ersättningsskyldighet vidstora kärnkraftsolyckor med effekter för andra länder. lAEA är också rätt forumför detta. Min sista och viktigaste fråga gäller en långsiktig planför att mildra effekterna av Tjernobylkatastrofen i de regioner som drabbatshårdast. Jag tänker då naturligtvis först på samerna. Är statsrådet beredd attta fram en plan för deras överlevnad som självständig folkgrupp? Jag återgår också till inledningen av mitt anförande. Detinträffade är en sista börda på människorna i våra avfolkningsbygder, och denkan knäcka deras framtidstro och för överskådlig tid spoliera allaregionalpolitiska insatser. Botemedlet mot detta är att regeringen sätter insärskilda regionalpolitiska insatser i de drabbade områdena. Bara enlångsiktig plan, byggd på en utvärdering av de totala skadorna och med ettinnehåll av regionalpolitiska insatser kan rädda den norrländska glesbygdenfrån att helt dö ut. Har regeringen tänkt i de banorna? Prot.,1986/87:21 Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl Jag betraktar den diskussion sorn vi för härsom utomordentligt betydelsefull, bl. a. därför att de som har väcktinterpellationerna representerar de mest drabbade delarna av vårt land ochdärför har utomordentligt värdefull information att förmedla, som jag harlyssnat mycket noggrant på. Jag vill i och för sig också säga att både jag ochandra statsråd har.besökt de drabbade områdena och försökt informera oss omsituationen. Men jag är mycket rriedveten om att den som bäst kan göra det ärden som bor där uppe. Jag vill också säga att jag betraktar det som särskiltsorgligt, mitt i alla andra bekymmer, att det radioaktiva nedfallet skulledrabba å ena sidan de delar av där det går att bedriva jordbruk braoch å andra sidan inre som redan tidigare är värst drabbat avsysselsättningsproblem och regionalpolitiska problem, och det gör naturligtvisatt vi har ett alldeles särskilt ansvar. Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl Jag försökte i mitt svar att vara mycket utförlig iredovisningen av de åtgärder som vidtas men att inte låsa mig på olika punkter.Varför? - jag har kritiserats av flera av interpellanterna. Jo, därför att dethär är en helt unik situation som ingen har ställts inför. Vi vet ännuinte vidden av konsekvenserna. Enligt min och regeringens mening vore det felatt redan nu genom alltför detaljerade beslut låsa sig. Vi har i ställetintagit den attityden att vi skall vara öppna för de insatser som behövs ochvara beredda att göra dem. Naturligtvis skall vi ha en plan, och det har viockså, för hur vi skall arbeta. Men minst lika viktigt är att vara öppna föratt vi successivt lär oss av erfarenheterna och då kunna ta till nya insatser. Vi har en särskild statssekreterargrupp och en särskildgrupp av generaldirektörer med uppgift att följa utvecklingen, setill att den ordinarie samhällsorganisationen fungerar och komma med förslag omytterligare insatser som behövs. Jag har själv vid besök i de berörda områdenahaft samtal med företrädare för kommuner, länsstyrelser, lantbruksnämnder ocholika andra yrkesgrupper, som arbetar med de här frågorna, och försökt sprida känslanav att vi i dialog måste arbeta för att ge en bra hjälp till de drabbade. Jagär mycket medveten om att det fortfarande finns brister som beror på att viinte är tillräckligt bra, men jag kan försäkra att arbetets inriktning är attvi skall ge bästa tänkbara hjälp till de drabbade grupperna. Men vi är alltsåinte färdiga, så om det saknas slutgiltiga besked på en eller annan punkt berordet inte på att vi säger nej utan på att vi vill hålla öppet för att göra deinsatser som visar sig behövas. Flera av de frågor som tagits upp här håller vinu på och arbetar med i . Jag vill ge ett par exempel på vad jag var inne på i mittsvar, som sedan har kritiserats. Att vi nu har sagt att det inte behövs enallmän hälsokontroll beror på att och statensstrålskyddsinstitut har kommit fram till att den inte behövs.Skulle de ha givit någon annan rekommendation skulle vi naturligtvis ha följtden. Det finns många sådana exempel som skulle kunna ges. Landshövdingarna i deberörda länen har fått i uppdrag att till industriministern redovisa déindirekta effekterna för en rad andra näringar än dem som redan har fåttersättning. Vi har fått in de redovisningarna från landshövdingarna. De hållerpå att beredas inom . Vi ser nu till att kommunerna skall fåbästa möjliga utrustning för att kunna hjälpa människor rhed information, medmätningar och annat, men jag vill i marginalen påpeka att kommunerna på sinahåll har utnyttjat sin kommunala självbestämmanderätt och bestämt sig för attta ut avgift för analyser, medan statens analyser är gratis. Jag vill vidare till säga att jag tycker atthan skulle ha frågat representanter vid utrikesnämndenssammanträde vad riksdagspartierna kom överens om iersättningsfrågan. Vi kom då nämligen gemensamt fram till att ännu inteslutligt ta ställning i den frågan, eftersom det internationella rättsläget varoklart, men att arbeta på att förstärka de internationella avtalen. Det ärdetta uppdrag som jag fullföljt i extra session. Om detta var partierna alltså helt överens. om att vi skulle ha givit något besked till är helt felaktig,och jag dementerar den bestämt. 10PAUL LESTANDER (vpk): Det finris, statsrådet , kanske skäl föratt man inte definitivt skall låsa sig. Å andra sidan finns det många exempelpå att man, bl. a. i vattendomstolarnas verksamhet, har utbetalt förskottsersättningari avvaktan på de slutliga avgörandena om skadestånd och ersättningar. Denmetodiken hade kunnat användas i de här fallen utan att regleringen slutgiltigthade låsts. Tyvärr har så inte skett i det här fallet, och kritiken häremot ärföljdriktig. En annan aspekt är hur man tar hand om problemet i stort.Vi kan säkerligen alla ansluta oss till den bild som statsrådet gav och somgick ut på att förhållandena blir svårare och svårare för de berördainlandsbefolkningarna. Men man har inga konstruktiva, handfasta åtgärder attpeka på. Samernas krav på utvecklingsprogram för samebyarna tar man inte upp ipropositionen. Man har inte givit länsstyrelserna och andra organ order att förde aktuella områdena utarbeta program för alternativa lösningar, inte ens någotsom kortsiktigt kan leda till några verkliga arbetsmarknadspolitiska ellerandra krafttag. Situationen är den att alltför litet har hänt trots att manmycket väl känner till problemen och sannolikt också deras vidd. Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl 11JOHN (vpk): Statsrådet må förlåta mig om jag verkar litetupphetsad, men jag reagerar mycket starkt mot det. som jag uppfattar vara det.stora problemet i detta sammanhang, näitiligen att olika myndigheter inte irimlig utsträckning har klart för sig hurdan situationen är för människorna ide drabbade områdena. Jag kan inte förstå annat än att det är på det sättet närmänniskor t. ex.blir uppringda från sin länsstyrelse och tillfrågade om hurstora inkomster de har av fiske. De människor som det gäller lever pånaturahushållning. Dels konsumerar de själva av fisken, dels försöker de säljanågot här och något där. Det ar på det sättet man klarar att bo ifjälltrakternas glesbygder. Ändå möts de av en sådan här fråga. Dessa människor fick besked om att behandlingen av derasfall skulle vara klar . Jag har i min hand uppgifter frånen av dem, en man som borde lova att besöka. Han har där han bor12 km till närmaste väg. Han beskriver klart vilka problem som de härmänniskorna står inför. Jag noterar statsrådets goda vilja och att statsrådetsätter värde på vad vi som bor inom de drabbade områdena säger. Än en gång villjag understryka det som jag sade förut: Det är helt enkelt på det viset att deflesta människor i de drabbade områdena är beredda att äta produkter därbecquerelhalten överstiger gränsvärdet. Vi är helt enkelt tvungna att göra det.Men vi anser att det är ett rimligt krav att få veta vad produkternainnehåller, och det skulle bli möjligt om kommunen hade mätutrustning och omprovtagningen var gratis. Jag tycker alltså att om statsrådet sätter värde på vad visäger skulle det inte råda några som helst betänkligheter i fråga om att denhär mätutrustningen skall installeras och att det är staten som skall bekostadetta. Tyvärrmåste jag säga att det finns människor som lider väldigt mycket av 2 protokoll 1986/87:21 Om åtgärder med anledning av kärnkraftsolyckan iTjernobyl densituation som uppstått. Jag vill inte närmare gå in på vilken hjälp dessamänniskor behöver - jag klarar inte av att ens antyda det. Men eftersomstatsrådet sätter värde på vad vi säger, vill jag föreslå att statsrådet än engång läser den interpellation jag framställt och noga tänker på det som jag därberört. 12 (): Jag vill också ge en eloge förengagemanget, och jag hoppas bara att har möjlighet att med hjälpav sina kolleger i regeringen få de instrument som är nödvändiga för att hjälpamänniskorna uppe i dessa trakter. Det måste vara något hinder någonstans,eftersom det har hänt så litet i sammanhanget. erkänner att det saknas slutgiltiga besked.Jag kan acceptera att man inte vill låsa sig. Men jag vill ge att informera de människor som berörs om att man avvaktar och attnågonting är på gång, så att de skall få hjälp i någon form - ja, det ärrättare att använda ordet skadestånd, för detta är inte.någonting sommänniskorna går och tigger om. Det här har man rätt att få hjälp med av detsvenska folkhushållet. Vidare säger att jag borde ha frågat minakamrater i utrikesnämnden. Det är ju faktiskt så att utrikesnämndenssammanträden är hemliga, och vad som sägs där skall stanna inom den kretsen.Detta respekterar jag. Varken protokollen från utrikesnämndens sammanträdeneller statsrådsprotokollen är tillgängliga för människorna i de här områdena,och det är till dessa människor informationen skall riktas. Sedan har vi detta med gränsvärdena. Det är alldelesriktigt som påpekar i interpellationssvaret, att det ärstrålskyddsinstitutet och livsmedelsverket som bestämmer riktvärdena då detgäller strålningspåverkan på livsmedel. Men en miljö- och energiminister harnaturligtvis också ansvar för den övriga information som lämnas tillallmänheten, och regeringen har det övergripande ansvaret. Den informationentycker jag har varit bristfällig. Det är naturligtvis en sund reaktion från en myndighetssida att utfärda restriktiva bestämmelser, men det har lämnats uppgifterhärvidlag på ett sådant sätt att människorna - som sade - vetvarken ut eller in. Om man höjde gränsvärdet på per kilo renkött- för att ta det exemplet - till 1 samt om varje personkonsumerade renkött , alltså per dag, skulle manfaktiskt ändå inte nå upp till det riskvärde som gäller för de människor somarbetar på röntgenlaboratorierna. Detta säger litet grand om den informationoch desinformation som har förekommit i detta sammanhang. Jag vill än en gång säga att jag tror attinterpellanterna här har förmedlat en i många avseenden korrekt information omde svårigheter vi arbetar med på det här området, och framför allt om deproblem som drabbar människor i inland. Det illustrerar också myckettydligt behovet av att vi fortlöpande anstränger oss att göra ett bättre arbete.Och jag hoppas att ni litar på min försäkran att vi är inställda på att klaradetta. Jag är medveten om att allt ännu inte är så bra som detskulle behöva vara. Jag hoppas att ni också förstår att när man ställts infören så här unik situation, som ingen har upplevt, har det inte varit sålätt alla gånger för de tusentals människor på nivå, länsnivå ochcentral myndighetsnivå som är berörda.