prot · GA0922 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:22 1 § Kompletteringsval till utskott partigrupp har som suppleant isocialutskottet under Per ledighet anmält hans ersättare , Talmannen förklarade vald till suppleant i socialutskottet () 2 § Talmannen meddelade att till kammaren inkommitläkarintyg för , som var sjukskriven ytterligare undertiden den 16 november-den 31 december, Erforderiig ledighet beviljades. Talmannen anmälde att ClaesRensfeldt (s) även skulle tjänstgöra som ersättare för . 3 § Upplästes följande inkomna skrivelse; Jag anhåller om ledighet den 13 november-den12 för tjänstgöring i FN. Kammaren biföll denna anhållan. Talmannen anmälde att KerstiGylling (fp) skulle tjänstgöra som ersättare för , Prot.1986/87:22 4 § Upplästes följande inkomna skrivelse: ,.,,,, . , Till Meddelande ominter- Härmedhemställer jag att bli entledigad från uppdraget som suppleant i Omförkortning av ar- betstiden Denna framställning bifölls av kammaren. 5 § Meddelande om svar på interpellation 1986/87:50 har den 21 oktober 1986framställt en interpellation om småhusägares rätt till underskottsavdrag.Interpellanten är förhindrad att motta svaret . Jag avser därför attbesvara interpellationen . 6 § Meddelande om svar på interpellation 1986/87:38 Jag vill anmäla att jag på grund av utlandsresainte kommer att besvara interpellation 38 om bestrålning avlivsmedel inom den angivna tiden av . Jag har för avsikt att besvaraden . 7 § Svar på interpellation 1986/87:37 om förkortning avarbetstiden 4 Arbetsmarknadsminister : Herrtalman! har frågat mig om DELFA uppfyllt de av regeringenuppställda målen, eftersom DELFA nu läggs ned. Vidare har mig om vilka hinder som föreligger för att regeringen seriöst utredermöjligheterna till en förkortning av arbetstiden till i t.ex. DELFA:s regi. Som svar på den första frågan vill jag framhålla attDELFA, dvs. delegationen för arbetstidsfrågor, alltsedan tillkomsten 1974 haftsom sin främsta uppgift att stimulera debatten i arbetstidsfrågan. Under deförsta åren inriktades arbetet på effekter av en generellarbetstidsförkortning. DELFA lämnade två betänkanden somkartlade och belyste olika konsekvenser av en kortare veckoarbetstid. Efter1983, då DELFA fick nya direktiv, har också andra aspekter på arbetstidsfråganbehandlats. De 16 rapporter som DELFA publicerat har avsett t.ex. övertidsarbete, önskemål om arbetstid, internationella översikter ochfrågor med anknytning till arbetstid och jämställdhet etc. DELFA har däremotinte haft i uppdrag att lämna förslag om framtida arbetstidsförkortningar. För att få till stånd en debatt har DELFA avsiktligt valtatt i några fall belysa ett problem från olika sidor. Strävan har då ocksåvarit att nå balans bl. a. vad gäller omfattning av material som är färgat avden ena eller andra sidans ståndpunkter. påstår att DELFA:s fakta till störstadelen är SAF-inspirerade fakta. Detta är givetvis helt fel. En rekommendationtill är därför att läsa igenom samtliga rapporter litetgrundligare än vad han tycks ha gjort. Jag lovar att kommer att få klart för sig att DELFA varken uttalat sig förkonjunkturanpassad arbetstid eller påstått att en daglig arbetstidsförkortningskulle vara omöjlig. Vidare kommer att kunna konstatera attfrågan om flexibla arbetstider och den varierande innebörd som läggs i dettabegrepp har belysts både från arbetsgivar- och arbetstagarhåll iDELFA-rapporterna. DELFA:s rapporter har utnyttjats i många och skildasammanhang inte bara i . De har blivit mycket uppskattade, bl. a. förden lättillgängliga form de fått. Jag anser att DELFA numera kan anses ha fullgjort sinuppgift att stimulera debatten i arbetstidsfrågan. Flertalet ledamöter ochsakkunniga i DELFA delar min uppfattning i denna fråga, liksom uppfattningenatt arbetet med arbetstidsfrågor hädanefter bör ske med en starkare målinriktning. Formerna och inriktningen vad gäller arbetstidsfrågansframtida handläggning diskuteras i regeringen. Jag vill passa på att erinra om att sextimmarsdagen stårfast som ett långsiktigt mål oavsett om DELFA arbetar vidare eller inte. Någothinder för att utreda sextimmarsdagen finns inte. Däremot saknas de ekonomiskaförutsättningarna för att genomföra en så omfattande arbetstidsreform. Vi måstevara realister och inse att det kommer att ta att förverkligasextimmarsdagen och att det finns andra angelägna åtgärder som konkurrerar omsamma reformutrymme. Jag tror inte heller att målet kan nås snabbare om viundviker att föra en allsidig debatt. Om förkortning av arbetstiden 5 (vpk): Jag tackar för svaret på mina frågor. Övertidsuttaget är ju ganska stort. Det är ettresultat av det läge vi har på arbetsmarknaden. Vi har också mer flexiblaarbetstidsformer, och därmed har medelarbetstiden ökat . SAF har fått sin vilja igenom när det gäller att skapaett arbetsliv som är mer flexibelt och konjunkturanpassat. Men detta sker påbekostnad av de sociala villkoren och jämställdheten. I detta klimat förs nuandra former än sextimmarsdagen fram i arbetstidsdebatten, t. ex. sabbatsår ocharbetstidsbank. Eftersom min fråga är ställd med tanke på att DELFA skallläggas ned kan man inte undgå att reflektera över att f. d. statssekreteraren iarbetsmarknadsdepartementet och ordföranden i DELFA i ettinlägg i har sagt att förslaget om sextimmarsdag bör läggas påhyllan. Det måste ju finnas något samband. Lägger man förslaget om Om förkortning av arbetstiden sextimmarsdagpå hyllan minskar möjligheterna till jämlikhet mellan man och kvinna påarbetsmarknaden. En av förutsättningarna för detta är kortare arbetsdag. Vidarefinns krav på solidaritet med våra barn och gamla, ett fungerande socialtnätverk och kravet på att vi skall organisera oss och vara med iorganisationslivet. Dessutom finns kravet på en rättvis fördelningspolitik.Alla dessa saker har att göra med sex timmars arbetsdag. Har man andralösningar kommer många av dessa krav aldrig att kunna tillgodoses. vill regeringen att DELFA skall läggas ned. DELFA hargjort sitt, säger man. Det är förvisso sant, eftersom man om man analyserar vadsom har hänt finner att verksamheten direkt eller indirekt hjälpt till attlägga sextimmarskravet pä hyllan. Det var som debatten i framför alltVästeuropa trängde in även i på ett bredare sätt, så att det inte baravar kvinnoorganisationer och andra organisationer som drev frågan inomfackföreningsrörelsen. Debattörer i arbetarrörelsens djupa led började att visaintresse för sextimmarskravet. Den öppna debatten tystnade emellertid när DELFA gjordestill ett debattforum där diskussionerna skulle föras. När man går igenomrapporterna-jag har läst dem mycket noggrant - visar det sig att det ihuvudsak rör sig om SAF-inspirerade fakta. Flexibilitet och konjunkturanpassadarbetstid är vad man funderar över. Det handlar om den makt på arbetsplatsernasom SAF, företagen och kapitalet har. som DELFA arbetat har arbetsmarknadsministern isina propositioner sagt att det är bra med flexibilitet. sadearbetsmarknadsministern att vi skall vara öppna för en diskussion omnyskapande lösningar. Detta med flexibilitet var i högsta grad något som kundevara bra för individen och produktionen. genomförde också SAFen mängd nya arbetstidsreformer med, kan man säga, arbetsmarknadsdepartementetsgodkännande. är vi i det läget att vi har mycket flexiblaarbetstider, Sextimmarskravet står kanske inte så högt i kurs längre i denallmänna debatten. Men det innebär inte att kravet är borta ur bilden. Jag har ställt två frågor och undrar; Hur vill regeringenha det med framtidsinriktningen beträffande arbetstidsfrågan?Arbetsmarknadsministern säger i svaret att vi skall ha den balans i DELFA:sarbete som det innebär att belysa ett problem från olika sidor. Men det gällerbara att fundera över hur denna balans skall kunna åstadkommas, när den som istort sett bestämmer över formerna för arbetslivet och som har maktpositionen genomdriver en av möjligheterna, nämligen flexibilitet och konjunkturanpassning.Därför framstår det som om resultatet blivit att DELFA har rapporterat medanföretagen förverkligat något annat. Jag kan inte komma fram till något annat än att DELFA harspelat en mycket avgörande roll i debatten när det gällt att få ensextimmarsdag. Debatten har skett inom dessa ramar. Arbetsmarknadsministern anser att DELFA har gjort sitt.Jag får tacka för det, för arbetsmarknadsministern, är tydligen överens medmajoriteten i DELFA om att vi skall ha flexibla arbetstider. Min andrafråga gällde om regeringen räknar med att kunna lägga fram någotförslag om sextimmarsdag. Det ser inte ut som om regeringen vill göra det., Vadjag kan läsa in i svaret är att vi skall vara realister och att det måstefinnas ett reformutrymme, som enligt regeringen inte finns någonstans - det ärmycket långt borta. Då kan man undra; Kommer regeringen över huvud taget att tatag i och planera för sextimmarsdagen? En sådan ändring kan ju inte ske från endag till en annan. När tänker regeringen ta de första stegen för attverkligen se till att vi kommer fram till sextimmarsdagen? Den är väl inget somvi får först ? Det pågår väl en process även inom regeringen? Om förkortning av arbetstiden Jag förstår egentligen inte vart Lars-OveHagberg vill komma med sin argumentation, som jag inte tycker riktigt hållerihop. Beträffande DELFA vill jag säga att DELFA tillsattes 1974- för övrigt av - delvis för att vara en paraplyorganisationöver andra arbetstidsutredningar som vi hade då samt för att stimulera debattenoch analysera vissa frågeställningar. Under de sex borgerliga åren blev DELFA tyvärr alltmerinaktiv. När vi kom tillbaka till regeringsställning tyckte jag att DELFAborde få nytt liv. DELFA fick nya direktiv, omorganiserades delvis och fick deekonomiska möjligheterna att i verklig mening stimulera debatten. DELFA hardragit i gång seminarier och konferenser, stimulerat fram försöksverksamhet medolika arbetstider och lagt fram ett mycket stort antal rapporter. Rapporternahar gällt utvecklingen här i , men man har också försökt följa denutveckling som pågår i andra länder. Vi har haft ganska, mycket avbevakningsarbete för att hålla oss underrättade om vad som har hänt i fråga omarbetstidsförkortningar i och , och vi har följt debatteni de andra europeiska länderna för att lära både av sådant som har varit braoch av misstagen. DELFA har inte haft någon sådan slagsida som Lars-OveHagberg talar om. I DELFA;s regi har det exempelvis gjorts en del utredningarkring de frågor som rör flexibiliteten, och DELFA har då försökt belysa.dessafrågor sedda både ur arbetsgivarnas och ur arbetstagarnas synvinkel. Jag har ganska hållit tal om detta medflexibilitet, framför allt när jag i europeiska sammanhang har framträtt utomlands. I de talen har jag varit mycket kritisk mot det flexibilitetsresonemang som förs ute i , där arbetsgivareföreningar och regeringar gemensamt vill pressa på arbetstagarna en flexibilitet i arbetslivet som enbart grundar sig på arbetsgi varnas villkor. Jag har otaliga gånger framhållit att vi i inte villvara med om den typen av flexibelt arbetsliv. . , Vi vill däremot ha en flexibilitet som möjliggör förmammor och pappor att med ekonomisk ersättning från samhället vara hemma närbarnen är små. Vi vill vidare ha den flexibilitet som innebär att ocksåen vuxen person kan få möjlighet att studera - att för lämnasitt arbete och sätta sig på skolbänken. Det är en flexibilitet som inte finnspå så många ställen i världen. Vi vill också ha en flexibilitet som innebär att man när mansjälv känner att man inte riktigt orkar med - antingen beroende på att man äräldre eller Prot.1986/87:22 beroende på att man har barn och kanske dessutom har långa resvägar- skall kunna minska sin arbetstid. Om förkortning av ar betstiden Flexibilitet i arbetslivet är ett svårt kapitel. På mångahåll ute i driver man dessa frågor på ett sätt som allvarligt skulleskada arbetstagarnas sak. I har vi, bl. a. med DELFA;s hjälp, velatdriva debatten i en annan riktning. Låt mig sedan återkomma till frågan . Kravet på sex timmars arbetsdag lanserades först av detsocialdemokratiska kvinnoförbundet. Förbundet utgav en skrift som kalladesKvarteret framtiden och som angav en väg till ett bättre samhälle. Där beskrevshur man bl. a. med hjälp av en förkortad arbetstid skulle kunna få ett samhällemed betydligt mer av jämställdhet och jämlikhet, ett samhälle där både mammor ochpappor har möjlighet att som de är förvärvsarbetande och satsarmycket av sin tillvaro i arbetslivetorkar med att vara bra föräldrar och att,om de vill, delta i samhällsliv, hobbyverksamhet och annat. Sextimmarsdagen varett medel för att uppnå detta bättre samhälle. Men stod det klart inte bara genom en förkortning av arbetstiden kan uppnå en förbättradtillvaro. Det behövs mycket fler åtgärder och många andra förändringar isamhället. Och förändringarna i våra attityder och i vårt sätt att leva måsteske . Jag och många andra hade denuppfattningen att en förkortning av arbetstiden i riktning mot sextimmarsdagenmåste ske lika för alla för att inte skada kvinnorna på arbetsmarknaden ochderas jämställdhetssträvanden. Många av oss - dit hör jag själv men kanskeinte alla - har ändrat uppfattning på den punkten. Om detta förs , inomsocialdemokratin liksom på många andra håll i samhället, en debatt. Minuppfattning är att vi, eftersom vi har en situation där vi vetatt vi inte klarar att snabbt genomföra en arbetstidsförkortning till sextimmar för alla, måste fundera över vilka grupper i samhället som är merberoende och behövande när det gäller en arbetstidsförkortning än andra. Jagtillhör dem som tror att vi måste göra en prioritering. Vissa grupper måste gåföre andra. Till de grupperna hör enligt min mening småbarnsföräldrar och desom arbetar på oregelbundna arbetstider av olika slag-inte bara de som kallasskiftarbetare, det finns väldigt många andra grupper som också har svåraarbetstider. Vi som är politiker måste resonera om detta tillsammansmed de fackliga organisationerna för att hitta den framtida vägen. Jag tror attdet är dags för oss att göra det i andra former än de som DELFA representerar. 7 (vpk): Utgångspunkten är egentligen den princip sombl, a, har framfört, nämligen att skiljelinjen går mellan dem somvill ha individuella lösningar, vilka gynnar de starka, och dem som värnar omde svaga och därför vill ha generella lösningar på problemet. Arbetsmarknadsministernssvar andas litet av låt mig kalla det blindhet inför de nuvarande förhållandenapå den svenska arbetsmarknaden. Just nu är det full fart framåt för de flexiblaarbetssystem som funnits i tillbaka. Dessasystem har ju vunnit insteg. Arbetstidslagen har öppnat sig i det oändliga, ochfackföreningarna har tvingats acceptera sämre arbetstidsforriierför att köpa sig högre reallöner. Denna öppning har faktiskt och dennuvarande regeringen medverkat till. Det är dagens sanning på arbetsmarknaden. Hur är det då med DELFA? som man diskuterade iDELFA och lade fram vad man kallar balanserade rapporter var man i full färdmed att införa flexibla arbetstider på arbetsmarknaden. Då är det ju inte frågaom någon balanserad debatt eller framtoning. Man har inte ens lagt fram någotförslag om hur sextimmarsdagen skall förverkligas enligt olika alternativ. Manhar inte ens så att säga tagit sig råd att lägga fram förslag till alternativalösningar, vilket regeringen brukar göra i andra sammanhang, t. ex. i fråga omavvecklingsalternativ o. d. Inte ens något sådant finns redovisat här. säger att hon inte är för de flexiblaarbetstider som SAF vill ha och som man pläderar för ute i . Det är bra,men jag måste ställa frågan: Hur tänker regeringen, om man menar allvar, stoppade strävanden i den riktningen som finns i ? Det är den heltavgörande frågan framöver, om man skall komma någonstans. spelar ut olika åtgärder mot varandra.Hon försöker säga att jämlikheten skall vi fixa med andra saker. Menjämlikheten kan inte förverkligas med andra åtgärder. Kvinnorna är så angelägnaom en generell arbetstidsförkortning just därför att de ärde svaga i samhället.Jag vill med bestämdhet hävda att just en arbetstidsförkortning av generellkaraktär är en förutsättning för att vi skall kunna gå vidare mot ett jämlikaresamhälle för kvinnorna. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 1986/87:63 om regionalpolitiken har i en interpellation frågatmig: Vilka nyapolitikområden ingår i regeringens nya breddade regionalpolitik? Avserregeringen att inom ramen för statsbidragssystemen till kommunerna vidtaåtgärder som underlättar för kommunerna att själva bestämma hur den offentligaservicen skall organiseras? Vilken rollavser regeringen tillåta en växande privat servicesektor att spela iansträngningarna att förbättra den regionala balansen? Avserregeringen att långsiktigt låta skatteuttaget bli en del av den förnyaderegionalpolitiska strategin? En kraftig förstärkning av deregionalpolitiska insatserna har skett . Anslagen tillregionalpolitiken har fördubblats /83. Trots dennakraftiga ökning finns det ändå tendenser till att de regionala obalansernaökar. För att motverka denna utveckling prövas och övervägs inomregeringskansliet hur de regionalpolitiska insatserna skall kunna förbättras ochförstärkas. Det är därvid bl. a. nödvändigt att i ökad grad väga inregionalpolitiska hänsyn inom olika politikområden. Beträffande den första frågan, som ställer,vill jag med några exempel framhålla den betydelse som utbildnings-,forsknings- och utvecklingsinsatser har för den regionala utvecklingen. Kompetensstrukturen är starkt koncentrerad till ettfåtal universitets-och högskoleorter. Enligt i stort sett samstämmigabedömningar kommer kunskap och kompetens att bli en allt viktigare utvecklings-och lokaliseringsfaktor. Omfattande regionalpolitiska insatser har därförgjorts för att bygga upp, höja och sprida kunskap i regionalpolitisktprioriterade regioner. Inom övervägs nu hur man skall kunnagå vidare på denna väg. Det andra politikområde som jag vill omnämna ärkommunikationerna. Här genomför nu på regeringens uppdrag trafikverken enlångsiktig investeringsplanering. I detta uppdrag skall trafikverken - inomramen för deras företagsekonomiska ansvar - bl. a. redovisa hur verksamhetenöverensstämmer med målen för regionalpolitiken och målen för decentraliseringav statlig verksamhet. Innan detta arbete slutförts är jag emellertid inteberedd att ange på vilket sätt t. ex. trafikinvesteringarna börutformas för att också gagna den regionala utvecklingen. Slutligen vill jag peka på det arbete som bedrivs inom denav regeringen tillsatta statssekreterargruppen. Där prövas utifrånregionalpolitiska utgångspunkter ett stort antal frågor som berör ett stortantal politikområden. Beträffande den andra frågan i interpellationen kan jaginformera om att frågan om ett förändrat skatteutjämningssystem för närvarandebereds inom . Avsikten är att ett förslag skall redovisas förriksdagen i budgetpropositionen. Jag är därför inte nu beredd att diskuteradenna fråga. Jag vill därutöver hänvisa till det frikommunförsök som pågår iett antal kommuner och som bl. a. syftar till att leda fram till arbetsformersom är enklare och bättre anpassade till de kommunala behoven. Som svar på den tredje frågan kan jag nämna att statensindustriverk på regeringens uppdrag utrett de regionala utvecklingsmöjligheternabeträffande tjänstenäringarna. Utredningen, som överlämnats tillregeringen, remissbehandlas . I avvaktan på dennaremissbehandling och kommande beredningsarbete kan jag inte uttala mig om vilkaåtgärder som regeringen kan tänkas vidta beträffande de privatatjänstenäringarna. När det gäller interpellantens sista fråga vill jaghänvisa till vad jag anför i mitt interpellationssvar till ochSigge Godin . I det svaret nämner jag att den av regeringen tillsattastatssekreterargruppen har en viktig roll i det samordnings- ochberedningsarbete som pågår för att förstärka regionalpolitiken på olikaområden. Vilka frågor som behandlas där kan jag inte nu gå in på. Anf.9 (): Jag tackar industriministern för svaret, även om jagtycker att . det har en något märklig form. Jag har en alldeles bestämd känslaav att det svar som statsrådet redovisar i anledning av en enskildriksdagsledamotsin-terpellation faktiskt skall vara så fullständigt sommöjligt. Och jag må säga att jag tycker att jag befinner mig i en någotegendomlig situation - att bli hänvisad till ett svar som kommer att avgessenare och som jag inte, om jag inte själv hade tagit reda på debakomliggande förhållandena, hade haft Den del av svaret som det gäller kommer dessutom att avhandlas i endebatt som jag ser att jag har mycket svårt att kunna delta i. Men jag tycker ändå, herr talman, att detta inte är såsärskilt överraskande, eftersom det starkt påminner om det sätt på vilketindustriministern hanterade ett antal frågor som jag ställde i den allmänpolitiskadebatten. Av något skäl såg då industriministern inte anledning att beröra defrågorna förrän i sin sista replik. Det kunde möjligen, herr talman, bero påatt industriministern då visste att det inte skulle bli någon vidare diskussioneftersom jag inte hade rätt att yttra mig mer. len situation där alla är medvetna om attproblemen med den regionala balansen växer, när människor ute i landet äroroliga för detta, när den politiska oppositionen inser hur allvarligt lägethåller på att bli, då har vi en regering som i stort sett tiger om viktigaproblem som måste diskuteras för att vi skall kunna lägga grunden till en mereffektiv regionalpolitik. Det gäller dessutom en politik för tillväxt i vårtland som gör det möjligt för andra regioner än storstadsregionerna att växa ocherbjuda en bra utveckling för de människor som bor där. Regeringen och industriministern redovisar här att manfunderar på en mängd saker i industridepartementet, och det är ju bra. Detmärkliga är bara att inte får möjlighet att ens fundera över dessasaker förrän den dag då regeringen lägger fram sin proposition. Jag tycker attdet är synd, eftersom behovet av förändringar i regionalpolitiken och i denallmänna ekonorriiska politikeri i syfte att komma till rätta med de växanderegionala balansproblemen är så stort. Det borde således faktiskt finnas ettutrymme för en bredare debatt här i . har vi sett, herr talman, det första utslaget avregeringens funderande, nämligen de regleringar som man har åstadkommit när detgäller tillväxten i , i och i . Det är intefråga om någon skatt som industriministern talade så ofta om . I ställethar man, såvitt jag förstår, tvingats ta till gammal krislagstiftning. Man siktarin sig på byggande och bostadsreglering. Man säger att industri- ochkontorslokaler inte får utgöra av det som byggs iår. Vad innebär då detta? Jo, det innebär att varje projekt som blir aktuellt ide här områdena måste prövas av byråkratin och av politikerna, innan det fårförverkligas. Det innebär alltså en utbyggd reglering. Vi har varnat för att socialdemokratiskpolitik faktiskt får sådana här konsekvenser. De naturligapolitiska instrumenten ingår nämligen inte i socialdemokraternas arsenal. Manhar inte tillväxtstimulerande åtgärder på sitt politiska program. hävdar manfrån regeringens sida, och det sade också industriministern i sin sista repliki den allmänpolitiska debatten, att en försämring på ett ställe motsvaras av enförbättring på ett annat ställe. Men så är det inte, industriministern!Dagssituationen är den att det kan bli en tillväxt i storstadsområdena, därföratt läget där är tillräckligt hyggligt. Men det sker inte någon tillväxt ute ilandet i övrigt, därför att förhållandena där är alldeles för dåliga. Om manåstadkommer en försämring i storstadsområdena, lär det inte bli bättre i andradelar av landet. Tyvärr ärdet nog så, , att de enda som får det bättre är Prot.1986/87:22 övriga industriländer, som de facto är inne i en process som innebäratt man genom skattesänkningar och avbyråkratisering försökerstimulera tillväxten. För dem som inte kommer att få etablera sig istorstadsområdena blir alternativet säkert inte glesbygden eller övriga delarav landet.