prot · GA0914 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:14 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Kompletteringsval till utskott På grund av uppkomna vakanser i' vissa utskott harvänsterpartiet kommunisternas partigrupp anmält följande nya representanter,nämligen som ledamot i jordbruksutskottet och som suppleant inäringsutskottet . vice talmannen förklarade valda till (vpk) efter (vpk) efter 2 § Justerades protokollet för den 15 innevarande månad. 3 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Med anledning av att jag förordnats till landshövding iHallands län anhåller jag om entledigande från uppdraget som ledamot avSveriges riksdag fr. o. m. . den 21 oktober 1986Björn Denna framställning bifölls av kammaren. 4 §Föredrogs och hänvisades Propositionerna och skrivelsen . 1986/87:30 tillskatteutskottet /87:31 till socialförsäkringsutskottet /87:32 tilljustitieutskottet 5 § Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. 2 (): Babak skall snart fylla . Då är han stornog att bli inkallad till den iranska armén. Han och hans bror flyddetill för att slippa bli soldater. I den tidning som togs fram i sambandmed 86 berättar de båda pojkarna om hur glorifieringen avkriget genomsyrar all undervisning. "Vi fick bara lära oss hur bra krigetär. Fast vi vet att pojkar i vår ålder dödas." Pojkarnas föräldrar har betalat dyrt för sin frihet. Ilikhet med andra flyktingar har de sålt sitf.hem och sina ägodelar för att fåråd med biljett. Många har köpt sina pass, eftersom de tillhör den grupp sominte betros med pass. Tull- och passpoliser behöver också mutas. I samrnaartikel säger en kvinna som betalat . för biljetter och falska passför sig och sin dotter: "Det var en farlig resa. Men det var värtpengarna, för här är jag i säkerhet." Världen runt tvingar liknande omständigheter människor attlämna sina hem och familjer, sina arbeten - ja, hela sin kultur - för ettovisst öde i ett främmande land. De flyr för att slippa undan politiskförföljelse, kanske tortyr, kanske för att skydda sina barn från krig ochterror. Det är inget nöje att fly. Det är en sista desperat utväg ur en hopplössituation. Ändå möts dessa förtvivlade människor med en kompaktmisstro när de är nästan framme vid målet; en i ett demokrafiskt land.3 000 av de asylsökande fick vända vid gränsen. De blev inte troddapå sina uppgifter. Resten får höra, t. o. m. från ansvariga myndigheter ochförtroendevalda, aft de är "ekonomiska flykfingar", att de tillhören liten grupp välsituerade människor som på olagliga vägar tagit sig in ilandet, att de är illegala flyktingar. De får också höra att inte orkarmed att låta dem få en här, eftersom vi inte har tillräckligt medresurser. Det är ett,hån mot världens fattiga länder att tala om atfSverige inte har resurser att ta emot 14 500 flyktingar eller fler. FN:sflykfingkommissarie sade att en överväldigande majoritet avvärldens flyktingar fått en i . Ända, sade han,.får dessaflykfingar ett exempla-riskt välkomnande av några av världens fattigasteländer, som erbjuder gästfrihet trots att bordet är tomt. Av världens 15 miljoner flyktingar lever i tredjevärlden. Av de 5 miljoner som flydde från sina hemländer sökte sig165 000 fill , varav tog emot 14 500. Det är en liten rännil avvärldens alla flyktingar som anländer till gräns. sägs att inte kan lösa tredje världensproblem genom att fa emot flyktingar. Snarare är det väl så att det är tredjevärlden som bär våra .problemgenom att ta emot mycket mer än sin del av världens flyktingar. Flykfingströmmarna till och är en spegel avde politiska oroshärdarna. Historiskt sett har vi fått märka attUngernrevolten, och förtrycket av den fria fackföreningsrörelsen iPolen lämnat spår i flyktingsfatisfiken. När förtrycket hårdnar iChile, eller när Khomeini tar makten i , ändras flykfingströmmarnaomedelbart. Det är inte människor från jordens fattigaste länder som söker sigtill vår gräns för att söka asyl - statistiken visar oerhört tydligt att det ärvärldens polifiska kriser som tvingar människor att fly. Flykfingproblemen handlar helt enkelt om att mänskligarättigheter inte respekteras på många håll i världen. Dessa politiska problemupplöses inte av att vi söker möta bort flyktingar från gräns, elleravskräcka dem från att komma hit. är det svårt att öppet lämna en diktatur. Deungerska judar som bara kunde lämna med pass förfalskade av RaoulWallenberg bär vittnesbörd om detta. De iranska familjer som tvingas lita tillorganisationer och mellanhänder för atf krångla sig genom gränskontroller medköpta resedokument är nutida exempel. Hur det någonsin kan läggas en flyktingtill last aft han eller hon haft svårt att komma ur sitt land är en gåta. Misstron och oginheten, sprungna ur bekvämligheten ochrädslan, är kännetecken på den faktiskt förda flyktingpolitiken i Sverige.Myten öm den illegale flyktingen, om den ekonomiske flyktingen och om denförmögne flyktingen är en myt som har en förvånansvärd livskraft. Till stor del beror detta på de politiska signaler somsänts ut i flyktingpolitiken. DDR-överenskommelsen, diskussionerna om atttvinga flygbolag vägra asylsökande att komma ombord på planen till ,direktiven till polisen aft söka krossa alla försök till vad som kallas förillegal flykfingsmuggling är några saker som bestämt tonen i flyktingdebatten.Svensk flyktingpolifik har aldrig stått längre från än nu.Inte minst har det rått ett vakuum i dén flyktingpolitiska debatten. Främlingsfientligauttalanden och rasistiska undertoner i flyktingdiskussionen har fått ståmärkligt oemotsagda. Uppgifter i bl. a. massmedia om att regeringen agerarutifrån ett inofficiellt flyktingtak har fått stå utan dementi. I stället harman valt att stryka dén flyktingfientliga opinionen medhårs med ytterligareförslag om restriktioner för asylsökande. Regeringen har underlåtit enlivsviktig sak: atf gå i närkamp mot främlingsfientligheten. I pågår nu en kapprustning mot flyktingar. Landefter land söker skydda sig från asylsökande och skyfflar dessa människorvidare till andra länder. I denna kapprustning deltar , t. o. m. som enaccelererande kraft. DDR-överenskommelsen ledde strax till att , ochsedan , stängde sina gränser för asylsökande. Den internationellaasylrätten håller på att komma i gungning. bär delvis skulden. Lagen för asylsökande är humant och generöst formulerad.Men i praktiken har det varit svårt atf i den förda politiken känna igenlagstiftarnas intentioner. Det krävs tydligen mod att stå för humanitet ochgenerositet. Men kan inte längre söka fly från flyktingverklighetengenom att tala med föraktfull ton om illegala, ekonomiska eller rikaflyktingar: Det är människors framtida liv vi har ansvar för- enskildamänniskor för vilka vi har makt attskapa depressioner eller att hela själsliga skador, splittra eller återförenafamiljer, att rasera deras sista hopp eller att återge dem framtidstron. Vi får aldrig glömma själva orsaken till att asylrättenskapades. Syftet var att skydda de mänskliga rättigheterna, och i botten liggertron på alla människors oförytterligt lika värde. Av dessa skäl vill jag enträget uppmana regeringen attsöka respektera de politiska intentionerna i flyktinglagstiftningen, att täppatill bristerna i rättssäkerheten för asylsökande, att ta initiativ tilleuropeiska överläggningar för aft gemensamt söka ta ansvar för Europasflyktingar, att våga ta debatten mot främlingshatet och framför allt att slutahindra politiskt förföljda människor att nå fram till gräns. Jag hoppas att den nye invandrarministern kommer att gebesked om ifall han avser att fortsätta misstrons och rädslans flyktingpolitik. 3 (); Och det vart afton, och det vart morgon . Lönar det sig att bedriva opposition i svensk politik? Ja,det är jag övertygad om, och jag kan bestyrka detta genom atf peka på ett antalfrågor där oppositionen har drivit på och regeringen varit tvungen att följaefter. Under alla år sedan den socialdemokratiska regeringen togöver 1982 har ett eller flera oppositionspartier motionerat om en högrebiblioteksersäf tning än regeringen föreslagit. Flera år har det lett till aftdenna ersättning höjts av riksdagsmajoriteten. Samfidigt har krav rests på aftförfattarna skulle få rätt till förhandlingsliknande överläggningar medutbildningsdepartementet inför arbetet med budgetpropositionen. Detta harregeringen nu accepterat, och det är en framgång, främst för författarna. har i sina partimotioner drivitfrågorna om mer rimliga ersättningar till konstnärer och kulturarbetare avolika slag. I regeringens budgetpropositioner har förbättringarna varit små ochmarginella. På några punkter har vi fått stöd av främst och vpk; oftahar vi ensamma fått reservera oss. Vår bedömning har varit och är aft det mestangelägna behovet på kulturområdet är bättre stöd och höjda ersättningar tillkonstnärerna. Dessa frågor har också uppmärksammat på annatsätt. anordnade vi en konferens med deltagande av konstnärer,kritiker och kulturpolitiker kring konstnärernas ekonomiska arbetsvillkor. Enmängd intressanta uppslag kom där fram. Särskild uppmärksamhet väckte kanskePeter Dahls rapporter om hur omöjUg den ekonomiska situationen är förbildkonstnärerna. Finansminister fällde de redanberömda orden; "Det är ingenting som koncentrerar den intellektuellakapaciteten så underbart som brist på pengar. Det är finansdepartementefs störstabidrag till den kulturella utvecklingen att ha åstadkommit detta." Efteråthar finansministern hävdat att det var menat som ironi. Men konstnärernabehöver förståelse och stöd, inte ironiska formuleringar. Vid invigningen av det nya i sadefinansministern apropå debatten om ett särskilt inkomstskaffeslag förkonstnärer, att problemetinte var att de har för höga skatter, utan att de har för låga inkomster. Mendet är nog så att de har både för låga inkomster och för höga skatter, detsenare främst därför att de betraktas som egna företagare utan atf vara deteller ens arbeta på likartade villkor. I regeringsförklaringen fanns några allmänna formuleringarom värdet av konstnärernas insatser, och under hand har avslöjats attregeringen bestämt sig för att i budgetpropositionen dels föreslå attvisningsersättningen höjs, dels att enprocentsregeln om konstnärlig utsmyckningskall tillämpas även vid ombyggnader. Det är bra om dessa rykten talar sant.Men det räcker infe på långa vägar. Det är så mycket mer som behövs: förändringar iskattesystemet, införande av utställningsersättning för bildkonstnärerna,väsentligt fler inkomstgarantier för olika typer av förtjänta och behövandekonstnärer, utbyggt stöd till alla de frilansande musiker, dansare ochkonstnärer som lever och arbetar vid sidan av alla de garantier och under allade inkomstnivåer som för andra grupper är en självklarhet. Opposition lönar sig nog, men ibland kan man undra om infeomvändelserna på regeringskanten blir litet väl häftiga. har vi ofta debatterat sponsring påkulturområdet. har i kulturutskottet socialdemokrater och kommunistergjort en egen, ganska restriktiv skrivning, medan vi från de borgerligapartierna markerat aft vi inte har något emot atf företagen stöderkulturinstitutioner och kulturevenemang under förutsättning att de därmed intepåverkar verksamhetens inriktning och den konstnärliga friheten ochintegriteten. Kulturministern har i olika sammanhang talat om vikten avatt staten även i fortsättningen tar huvudansvar för institutionernasbasresurser och framför allt för den löpande driften. Sponsring kan gevärdefulla men marginella tillskott för "enstaka arrangemangeller.avgränsade projekt". Jag har tyckt att det varit en både klok ochrealistisk inställning. Men om man läser direktiven till den kommitté som nuskall söka samla in pengar till ett nytt Wasamuseum, finner man att göra Wasavarvet till en självständig enhet, skild från statenssjöhistoriska museum. Denna enhet skall vara självfinansierad. En verksamhetsom från första början har varit baserad på statligt ansvar och statligaåtaganden skall nu föras över till en stiftelse som skall varasjälvfinansierad. Tala om helomvändning i kulturpolitiken! Nåja, det största problemet torde bli att fånga in företagsom verkligen är beredda att svara för bygget av Wasavarvet, kostnadsberäknattill minst 140 miljoner, och se fill att driften sedan går ihop utanstatliga tillskott. Det visar sig väl snart om detta genom tidernastörsta kulturspons-ringsprojekt går atf förverkliga. Och vad händer om detinte går? Då tvingas väl ändå staten gå in, för att fullfölja ett bygge som idagarna har påbörjats? Opposition lönar sig. Men gäller det även kungl.biblioteket? motionerade jag tillsammans med ledamöter från andrapartier om en samlad lösning av KB:s byggnadsfrågor i direkt anslutning till denuvarande lokalerna i . Ett enigt utbildningsutskott och en enigriksdag biföll motionen och band sig alltså för just den lösning som KB självtalltid förespråkat. hade jag väntat mig att detta skulle leda fillresultat, men så tycks infe vara fallet. har integjort något åt saken, och på säger man bara rått atf"utbildningsutskottet inte förstår sig på byggnadsfrågor och följakfligeninte är något att bry sig om". vill jag fästa utbildningsministerns ochkulturministerns uppmärksamhet på vad uttalade i år.Jag tror inte att man från regeringens sida öppet skall nonchalera vadriksdagen uttalat i en för den svenska forskningen och kulturen så centralfråga som kungl. 4ERKKI TAMMENOKSA (s); Tillåt mig, med hänsyn till denallmänpolitiska debattens karaktär, att ta upp två vitt skilda frågor, nämligenmoderaternas reakfion i i samband med öppnande och agerande i närradion. Jag är kollektivt ansluten till , och jaghar uppfattningen att kristendomen i grund och botten står på de svagas sida.Men om man ser på kyrkans historia kan man konstatera atf kyrkan ofta harmissuppfattat det kristna budskapet. Den har tagit ställning för de starka ochprivilegierade och t.o.m. ofta stått på förtryckarnas sida. Frikyrkornarevolterade mot kyrkan, men tyvärr är de nya frikyrkorna i dagoftast ultrakonser-vativa; Glädjande nog kan man dock konstatera nya signaler frånkyrkligt håll. Det finns representanter för kyrkan som vågar göra någontingannorlunda och som tar ställning för freden och de svaga, fattiga ochförtryckta. Men när de illustrerar sitt ställningstagande med levande exempeleller tar ställning fill dagsaktuella frågor, då blir det liv och jämmer blandhögerpolitiker här i landet. Så skedde också när berörde fredenoch flyktingpolitiken i sin predikan i vid öppnande.Hennes predikan ifrågasattes ju av de närvarande . Mångablev faktiskt illa berörda av moderata riksdagsmäns reaktioner. Men det är intemin sak att börja penetrera budskap eller moderaternasförargelse. Vad jag vill ta upp är en helt annan sak i samband medgudstjänsten, en sak som förvånade några av oss men som gick helt förbi deflesta: Förbönstexten, söm lästes upp av en annan präst, löd på följande sätt:"Till dig vill vi bedja om en barmhärtig framtid för vårt land, för demsom styr och regerar det, för alla som lever med oss i samma tradifioner ochsamma språk." Jag anser att även kyrkan borde tänka på atthundratusentals människor -utländska och svenska medborgare - är bosatta iSverige vilka representerar andra språk och kulturer. Det är tydligen olämpligt att tala om freden och ommänniskokärlek, men det hade varit bra om de som kritiserade predikan ocksåhade. varit uppmärksamma på andra delar av innehållet i gudstjänsten. Och ,herr talman, till en annan fråga. I sydvästra , där jag själv bor, har vi ennärradio som de lokala organisationerna har startat. Bland föreningarna finnsSAF-Näringslivsra-dion. Ibörjan av oktober sände SAF-Näringslivsradion flera timmars program om skattenpå försäkringsbolagens förmögenheter, dvs. Det gjordes i bästa- eller värsta - antilöntagarfondskampanjstil. Visst är det tillåtet attangripa socialdemokratiska skatteförslag t. o. m. med vulgära metoder - värresaker har man ju hört i närradion - men jag tycker att programmakarna borde hagått emot eller i varje fall kommenterat röster som önskade atf landetsfinansminister skulle gå samma öde fill mötes som , för att nu återgeen del av programinnehållet. Mendet är inte programinnehållet jag vill ta upp här, utan jag undrar: Vart lederutvecklingen i närradion? Programmet hade ingen lokal anknytning. Intervjuadevar SAF-difektören och SPP-chefen, och programmet var helt styrt frånBlasieholmshamnen. Utsändningsstudion fanns mig veterligt också där. Samtalentill studion under programmets gång kom enligt uppgift från övriga delar avlandet. Så långt hörs inte . Det kan inte ha varit meningen attlokalradion skulle bh språkrör för centrala institutioner eller organisationer.Givetvis hade man konstruerat ett sysfem som gjorde det möjligt att påstå attnäringslivet på lokalt plan stod bakom programmet; Det är inte det juridiskajag ifrågasätter - man får väl sända centralt producerade program också - utandet principiella som jag vill ta upp här. Programmet kan givetvis anmälas tillradionämnden, eller också kan man ta upp frågan i , men jag anser att frågan har större vidd. Fortsätterutvecklingen enligt SAF-Näringslivsradions metoder går idén omnärradioverksamheten helt förlorad. Är det kanske meningen? 5 (); "Det är dagens barn och ungdomar som skall bygga framtidenssamhälle. Den uppväxande generationen måste därför ges godaförutsättningar." Så står det i årets regeringsdeklaration. Det är viktigaord. Bakom dessa ord står nämligen en verklighet som de flesta vuxna intetänker på eller låtsas om. Dagens barn har en helt annan barndom än alla vi somsitter i den här salen hade när vi var små. Och ändå hade också vi helt olikabarndom. Vi är i olika åldrar, vi levde i olika samhällsklasser. Trots det kanman säga atf dagens barn har en totalt annorlunda barndom än vad alla som ärvuxna har haft. Okunnighetenom denna nya barndom är skrämmande stor bland de vuxna. Och den tycks likaskrämmande stor även i de beslutande församlingarna. De politiskt valdastannar ofta vid att diskutera nivån på barnbidrag, vårdnadsbidrag eller vad vinu väljer att kalla våra ekonomiska stödformer. Eller också - ännu värre -ropar man på fler poliser, som gjorde i går. Ändå kunde jag skönjaeri begynnande förståelse i den debatt som fördes kring våldet.Annars diskuterar vi nästan aldrig barnens i grunden förändrade villkor, ochdet är ju dem vi borde diskutera. Såmycket i barnens uppväxtvillkor är skrämmande och annorlunda, och det ärytterligt tveksamt om vi skulle vilja ha det så - om vi bara kunde bestämma. låter vi samhällsutvecklingen rulla på. Den ekonomiska utvecklingen och dentekniska utvecklingen totalförändrar barnens liv. springervi pofitiker med litet bidrag och litet barnomsorgsplatser - förvisso viktiga -men vi springer efter, aldrig före. Vi sätter oss sällan ner och diskuterar utifrån våra olikaideologier; Hur skall en bra barnmiljö se ut - och hur borde den ekonomiska ochsociala utvecklingen se ut för att detta skall bli verkligt? 1 de nyliberala kretsarna får man naturligtvis inte hellergöra det. Där är det ju bra att politiker lägger sig i så litet som möjligt.Man hänskjuter allt till den enskilda familjen. Men den enskilda familjen kaninte ensam påverka det som hela den industriella och ekonomiska utvecklingenskapat - det är omöjligt. Hur ser då dagens barndom ut? Naturligtvis beror detmycket på var man bor och till vilken familj man hör. Men för många barn -åtminstone för storstadsbarnen - är känslan av aft vara utslängd i universum,utan några trådar eller rötter, varken uppåt, nedåt, bakåt eller framåt,uppenbar. Tillvaron är förvirrad. Utbuden i samhället är stora ochinformationen ofta fullständigt motsägande. Den enskilda människan - det lillabarnet - blir väldigt liten i detta virrvarr av utbud. Tillvaron är för mångaklart ångestskapande. I är det ytterst vanligt - för atf inte sägahelt normalf - att man inte bor med båda sina föräldrar. Familjerna är små ochsplittrade. Syskonen är få. Grannarna på gatan kan inte på något sätt jämförasmed dem i gårdagens samhälle, där man i omgivningen - på gott och ont - vissteallt om varandra. Anonymiteten är stor för våra storstadsbarn . Den endafasta punkten för många barn är dagis. Barnen tillhör inte självklart en social grupp. Dedefinierar sig inte som arbetarbarn, ungarna i 55;an, ungareller byns barn. Eftersom de infe tillhör någon direkt social grupp, i allafall inte i egna ögon, finns inte heller några givna värderingar. Det finnsinget klart mönster som gäller för alla. Det finns inga normer som allasjälvklart ställer upp bakom. Kanske är det därför behov i tonåren uppstår ochblir så starka för en del att de väljer att bli punkare, skinheads osv. Barnens liv är helt skilt från de vuxnas liv, därför attproduktionen sker utanför hushållen. Familjemedlemmarna - om det nu finnsflera - lever i olika världar. Gårdagens samhälle, där jobb, familj och fritidofta var samma sak, är borta. I det sammanhanget vill jag påpeka att även omkvinnorna skulle vara hemma mer än vad man vill , så skulle detinte förändra de grundläggande skillnaderna mof . Produkfionen sker i allafall inte längre i hushållen. Detta kan inte ändras av nya vårdnadsbidrag. Det är den ekonomiska utvecklingen som har förändratgrundvillkoren. Gårdagens barn levde med i samhällets produktion. Man visstevad det handlade om. Man visste vilka villkor som gällde. Gårdagens barn fick ofta ta ansvar. De tvingades till hårtarbete. Syskonskarorna var stora, och inom barngrupperna fick barnen oftauppfostra varandra ufifrån de regler som omgivningen satt upp. Självfalletkvävdes mycket fantasi och många individuella begåvningar. Men jag tänker intevärdera det som förr var bra eller dåligt och jämföra det med dagens samhälle.Jag vill bara klart markera att dagens villkor är så annorlunda. Gårdagensbarn var rädda för tbc och för atf föräldrarna skulle dö. barn ärrädda för krig - som de i massmedia sett så mycket av - och de är också räddaför skilsmässor. Även om dagens barn går i nya, hela och rena klädervarenda dag och deras mödrar låter tvättmaskinerna gå dygnet runt och de fårsaker, mat och möjligheter fill aktiviteter, är de rädda. Vilken dag som helstkan familjen gå sönder. Var och är det ju någon ny kompis som fårsina familjeförhållanden förändrade. Vår materiella trygghet kan aldrig kompenseraden inre otryggheten. Å andra sidan är det naturligtvis yttre villkor som 'framkallar inre oro. TV, video och kabel-TV här också drastiskt förändratbarnens villkor. tillbringar en svensk tonåring nästan lika lång tidframför TV;n som i skolan. Det vore ytterligt märkligt om detta inte sattenågra spår. kommer dessutom datorerna. läste jag i tidningen att man varnar för vad som kan hända med framfidens människor om barnenalltför tidigt börjar tänka datormässigt. Många familjer har slutat att äta tillsammans. Man tar ensmörgås när man har lust - maten får man i sig utanför hemmet. Måltiden somsamlingsplats är borta i många hem. Det beror kanske på att de mångaaktiviteterna, vilka i och för sig kan vara bra, medför atf familjemedlemmarnahar olika tider. har de vuxnas ambitioner gjort att barnen har likainrutade almanackor som den värsta ombudsman eller riksdagsledamot. I detsammanhanget vill jag signalera en fara i regeringsdeklarationen - dvs. om mantolkar den på fel sätt. Det står där; "Enligt regeringens mening ärungdomens möjligheter till en aktiv och meningsfull fritid en av våra vikfigasteframtidsfrågor." Man talar då också om folkrörelserna och idrottsrörelsen.Jag håller naturligtvis med regeringen på den punkten. Men samfidigt vill jagvarna för alla de aktiviteter som håller på aft fullständigt slå sönderbarndomen för många barn. För vad händer med ett barn som har almanackanfulltecknad hela veckan med fider för träning, balett, ridning, piano ochfotboll? Jo, barnet springer efter skolan - i bästa fall hinner det först medett snabbt besök på fritids, om sådant finns - i väg till olika grupper, sombestår av olika människor. Aktiviteten är rolig.