prot · GA09103 · 1986-12-31 00:00:00 — Reellt kan ägaren naturligtvis ta olika initiativ.Det intressanta när det gäller Statsföretag och dess vidareförädling blir dåföljande: Vilka iniatiativ har industriministern tagit och hur ärnuläget?" Det här måste väl ändå förstås på det sättet att jag intesade att industriministern ingenting har gjort för - så uttrycktejag mig faktiskt inte. gjorde ett inpass omhandelsgödseltillverkning i , men den frågan har aldrig någonsindrivits från utgångspunkten att det bara gällde användning i . Däremothar frågan om behovet av en sådan tillverkning i drivits. Det råderinfe något motsatsförhållande därvidlag. Det sades att vpk inte kritiserar de privata företagen.Det är ju vi som i står för förslagen om nationaliseringar. Det är visom pratar om att bryta storfinansens makt, om att utveckla de statligaföretagen efter människornas behov. År inte det en kritik av det privatakapitalet? Våra förslag ligger i regel på den nivån att de innebär krav på ökadfolkmakt, ökad styrning och ökad produktion i stället för spekulation. I detligger en krifik av privatkapitalet. Eftersom vi är överens om att kapitalisminnebär att drivkraften i all produkfion är vinsten, borde vi också veta attkritiken i sig kan vara berättigad och nödvändig, men det viktiga är att läggafram förslag som innebär förändringar, 10 (): Jag hade inte tänkt gå upp i denna debatt,men när industriministern ville skylla den hopplöshet som under en följd av årfanns i på de borgerliga regeringarna, tyckte jag att det gick förlångt. Jag vill gå tillbaka till frågan om det privatanäringslivet. Utvecklingen i har av tradition onekligen varit sådanatt de statliga företag som det gått bra för aldrig har investerat i Norrbotteni proportion till vinsten. Det finns alltså en helt annan tradition iNorrbotten än i landet i övrigt, och då är det inte så konstigt att folk harlitat till de statliga verksamheterna och att de privata företagen inte hartagit för sig. Talet om att det skulle vara de borgerliga regeringarnasom bär ansvaret för att vi i miste vär tilltro fill en utveckling ilänet är en orikfig Om ökadförädling av den norrbottniska basindustrinsprodukter Omökadförädling av den norrbottniska basindustrins produkter Det varnämligen som den mest intensivaflyttlasspolifiken drevs, då familjer splittrades och då norrbottningarnatappade litet av geisten. Tilldetta vill jag lägga att i stort sett samtliga kommuner i alltidhaft en socialdemokrafisk majoritet. Socialdemokraterna hade under en följd avår möjligheter att påverka den utveckling som alla kunde se framför sig och somså småningom skulle gå mot en negativ trend. Men socialdemokraterna gjordeinte särskilt mycket under den fiden. De satsade på 80, som visade sigvara en total felsatsning, som de borgerliga regeringarna var tvungna att taöver. Detvar fakfiskt de borgerliga parfierna som hade visionära tankar för ,även om de inte var tillräckliga. Det var en borgerlig regering som först kommed förslaget om sänkta sociala avgifter. Dessutom kom Norrbottenpaketet, dånorrbottningarna själva tillfrågades vad man egentligen skulle satsa på föratt bistå . Det gällde , som var mycket då, Dessutomkom Norrbottendelegationen, som på olika sätt har följts upp. Det var också enny tanke, och norrbottningarna själva fick vara med för att söka nyaarbetsområden. När man ser på Norrbottendelegationen och utvecklingen iTornedalen finner man att det var ett trendbrott då människor i Norrbottenbörjade inse att de själva måste jobba och hitta egna möjligheter att utvecklaNorrbotten med utgångspunkt i dess förutsättningar. Dessutomvar det under den borgerliga regeringen som högskolan fick ett stort lyft. Detvar inte den borgerliga regeringen som genomförde den, men man kan väl tillståatt högskolan i har varit en enorm tillgång för desenaste åren. Den borgerliga regeringen höjde emellerfid basanslagen förforskning och utveckling på ett helt markant sätt, medan de socialdemokratiskahöjningarna, vid de tillfällen de har gett extra resurser, ofta har gått tillså att man har gett några miljoner extra som man har sänktbasanslagen. Det har gjort att det i slutänden inte har blivit den ökning avhögskolans forskningspengar som man egentligen hade önskat sig. Omman slutligen ser på de senaste regionalpolitiska trenderna, som framgår avbudgetpropositionen , finner man att det visserligen förekommer satsningarpå . Men mycket av de pengarna är centralstyrda, medan vi ifolkpartiet vill decentralisera motsvarande pengar för att människorna iregionen själva skall få bestämma vad pengarna skall användas till. Det var enbart trevligt att gick upp i debatten, möjligenvar det något djärvt. Underden tid vi hade en borgerlig regering i landet hade det sämre på istort sett alla områden. Man kan hämta uppgifter i statisfisk årsbok eller iriksdagstrycket för att se hur situafionen var i . Arbetslöshetenvar högre och antalet sysselsatta lägre. Nyföretagandet var sämre.Basindustrierna befann sig i kris och framtidstron var som bortblåst iNorrbotten. Jag reste långa perioder runt i ,så jag vet vad jag talar om. Jag tror inte att norrbottningarna känner igen sigi historiebeskrivning. Dettavar utgångspunkten när den nya regeringen tillträdde. Det vi måste åstadkommavar att återge norrbottningarna framtidstron. Vi måste visa att det gick attgöra insatser, inte bara basindustriinsafser utan insatser också påhögteknologins område, t, ex. data, elektronik, rymd och mycket mera, så attnorrbottningarna såg resultatet. Programmet på fyra miljarder,lokaliseringsstödet som gett 1 700 nya jobb, rymdsatsningarna,småföretagssatsningarna, inte kom de från de borgerliga regeringarna. Sänktasocialavgifter för att stärka småföretagen och företagandet i harvarit linjen i den socialdemokrafiska regionalpolitiken och industri-polifikenför , dvs, att satsa även på sådant som har framfiden för sig, liksomatt visa det övriga att man i kan göra mer än stålämnen,skogsprodukter och järnmalmsprodukter. Man kan i lika bra som isödra åstadkomma högteknologiska produkter och starta nya verksamheteri framtidsbranscher. Genom att på detta sätt "lyfta" landskapet menarjag att vi har kommit en bit på väg. Jag underskattar inte problem,men jag tycker att vi, när vi beskriver problemen, ocskå skall ta fram dessainsatser. Jagvet inte vad det ligger för visionärt i den borgerliga politiken. Jag skullevara mycket försiktig om jag vore i kläder att tala om visionernär jag beskriver den borgerliga Norrbottenpolitiken. Däremot noterade jag igenatt jag i i en debatt om har mött enborgerlig riksdagsledamot, som inte nämner det privata näringslivet och att detprivata kapitalet har en ansvar för . Jag är glad över förtydligande. Jag noterade att ävenhan nu menar att jag och regeringen har tagit inifiativ för att utvecklaNorrbotten. vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägderätt till ytterligare inlägg. Överläggningen varhärmed avslutad. 3 § Svar påinterpellation 1986/87:207 om konsiimentprisindex och reallöneutvecklingen har frågat mig dels om regeringen är beredd att tainitiativ fill ett mer rättvisande konsumentprisindex (KPI) som kan avläsaprisutvecklingen för olika gruppers konsumtionssammansättning, dels vilkaslutsatser regeringen drar av sin inflationsteori utveckling därinflationsmålen överskreds trots mycket låga löneökningar. Konsumentprisindexavser att mäta prisutvecklingen på hela den privata konsumtionen. Från tid tillannan framförs önskemål om att utesluta vissa varor och tjänster eller attkonstruera index, som bygger på en särskild Om konsumentprisindex och reallöne-uivecklingen sammansättningav den privata konsumfionen. Om alla sådana önskemål fillgodosågs skulle visnart ha en uppsjö av olika prisindex. Det skulle skapa stor förvirring ominflationens utveckling. Konsumentprisindex gör inte anspråk på att mätaprisutvecklingen för alla olika grupper av konsumenter utan för engenomsnitflig konsument. Med tanke på det stora antal index som skulle kunnakonstrueras och den oklarhet dessa skulle medföra är det olämpligt att börjainföra olika kategoriprisin-dex. Regeringens åsikt är därför att det endastskall finnas ett officiellt mått på konsumentprisutvecklingen. Också med hänsyntill den betydelse som konsumentprisindex har i olika sammanhang är detväsentligt att det är entydigt vilket mått som skall användas. Pris- och löneutvecklingen är ett centralt problem i densvenska ekonomin. Det är av yttersta vikt för den svenska ekonomin och förmöjligheterna att uppnå full sysselsättning att pris- och löneutvecklingen iSverige hålls på samma eller t. o. m. på en lägre nivå än i våra vikfigastekonkurrentländer på världsmarknaden. Mot denna bakgrund är det bekymmersamt att vi tvingaskonstatera att löneökningarna varit högre än i vårakonkurrentländer. Timlönerna i steg enligt nationalräkenskaperna med igenomsnitt 1986, medan de i OECD-området ökade med . Den högresvenska lönekostnadsutvecklingen bidrog fill att prisökningarna i Sverigefortfarande ligger på en högre nivå än den som råder i våra viktigastekonkurrentländer och fill att inflationen inte blev lägre än det pristak somsattes i avtalsförhandlingarna. Jag viU i sammanhanget påpeka att har varit detför löntagarna bästa året på mycket när det gäller reallönernasutveckling. En industriarbetare har fått en genomsnittligtimlöneökning på och därmed- även med hänsyn till hyreshöjningar ochprisökningar på livsmedel - en betydande reallöneökning. 13LARS-OVE (vpk): Jag tackar statsrådet för svaret på minafrågor i interpellationen. Svaren är entydiga - på den första frågan är svaretnej, och när det gäller den andra drar man inga slutsatser. Regeringen framtvingade ju löneökningstaket på iavtalsrörelsen och avtalsparterna satte ett prisökningstak på 3,2 %.Inflationen spräckte detta tak, om än knappt. Det visade sig att inflationenvad gäller livsmedel var dubbelt så hög. Men den slutliga siffran förinflationen låg för nära gränsen och det blev inga omförhandlingar om lönerna.Detta beslutades efter det att överläggningar ägt rum både parterna emellan ochi kontakter med regeringen. Ett prisstopp infördes också. Konsumentprisindex mäter konsumfionens genomsnittligasammansättning, och då kommer de lågavlönade-om t, ex, livsmedel ochboendekostnader ökar mycket - att bli missgynnade. Så har varit fallet under1986, och detta är bakgrunden till mina frågor. För att ett konsumentprisindex skall vara rättvist ochspegla t, ex, de lågavlönades läge måste det skapas på ett sätt som ger klarhetoch en entydig bild av utvecklingen för dessa grupper och kanske också förandra grupper. Men ifinansdepartementet tycker man kanske inte att det är så betydelsefullt hurdessa mätningar slår. Om man befinner sig på nationalräkenskapernas höjder,blir den enskilda människans eller den lågavlönades förhållanden inte särskiltutslagsgivande. Det är de grupper, vilkas konsumtion mest består av livsmedel,som missgynnas av den diskussion och de slutsatser som läggs fill grund för ettkonsumentprisindex, Alla människor är som sagt inte Medelsvensson - knapptnågon är det -men KPI har stor betydelse och spelaren stor roll iavtalsförhandlingarna, och då är det uppenbart att de lågavlönade missgynnas. Av det skälet borde det ha blivit omförhandlingar. Det ärhelt klart,Jag kan av svaret bara konstatera att regeringen inte vill gå in ochbelysa dessa frågor. Jag har inte begärt att alla tänkbara förändringar avkonsumentprisindex skall vidtas. Jag kan tänka mig att man försökeråstadkomma två effekter, nämligen dels för de lägre avlönade, dels för de högreavlönade. Detta kan ske mycket enkelt, så att det står klart i den allmännadebatten. Men styrs ju avtalsrörelserna i hög grad av regeringen,både på den privata och på den offenfiiga sektorn. Finansministerns senasteuttalande bekräftar detta faktum. Den drivkraft som den tredje vägens politikhar är ju en effektiv kapitalism. Därför skall vinsterna till för kapitaletbetydelsefulla grupper gynnas. Utifrån detta intresse har regeringen under långfid anammat SAF:s helt felaktiga inflafionsteori, att det är löneökningarna somär drivkraften för inflationen. Av det skälet satte man också under de senasteavtalsförhandlingarna taket för inflafionen fill . Som vpk ser det är det för regeringen att omprövadenna inflafionsteori och kasta blickarna åt ett helt annat håll, nämligen påvinst- och spekulationsekonomin och på dess verkliga effekter, i stället föratt ägna sig åt att i ett allmänt moraliserande tonläge anklaga företagen ochuppmana dem att ta sitt ansvar. Vi vet att dessa grupper inte tar något annatansvar än för akfieägarnas intressen och för den egna plånboken. Jag förstår att statsrådet och regeringen ärbekymrade över löneökningarnas storlek. Det vore naturiigtvis klädsamt omregeringen var lika bekymrad över de lågavlönade arbetarnas ogynnsammalöneutveckling. Löneökningarna blev visserligen i genomsnitt, men dettaskall avräknas 1987. Vad händer då? Man har med regeringens hjälp och medregeringen som pådrivare i avtalen fått in en straffavräkning, som kan kommaatt slå väldigt hårt . Men man hävdar fortfarande att det ärlönekostnadsutvecklingen som är drivkraften för inflafionen. Men hur är det egentligen? År det inte så, statsrådetJohansson, att priserna har ökat mer än vad som betingas avkostnadsutvecklingen? Detta har resulterat i en jättelik vinstutveckling, kan vi läsa om börsens glädjeyra. Vi kan konstateraatt det bl. a, är finansministerns markeringar i avtalsrörelsen och de friskapengarna från allemansfonderna som resulterat i en uppgång på och fiomiljarder i nya spekulationsvärden. Borde inte denna karusell och detta systemvara en bättre utgångspunkt för regeringen att angripa prisutvecklingen? Nogställs det väl i denna karusell orimliga krav när det gäller prisökningar. bara några ord om industriarbetarnasgenornsnittliga timlöneökning på . Denna ökning skall jämförasmed den genomsnittliga Om konsumentprisindex och reallöneutvecklingen 4 protokoll 1986/87:101-103 Om konsumentprisindex och reallöneutvecklingen inflationenför 1986 som var . Om man dessutom tar hänsyn till skatteeffekterna, blirdet ungefär 5,5 å som för industriarbetarnas del skall jämföras med siffran4,. Tar man dessutom hänsyn fill att tyngdpunkten i konsumfionen för dessagrupper ligger på livsmedel och boende, blir det kanske noll procent för mångainom dessa grupper, dvs, en dålig reallöneutveckling och kanske ingenalls . 14 Statsrådet ,; Om har uppfattningen attlönekostnaderna inte spelar någon roll för prisstegringarna ochinflationsförloppet, tror jag att han är alldeles ensam om den uppfattningen.Ingen facklig företrädare hävdar någonting sådant, och det har inte hellerskett i de rapporter som kommit från den rörelsen och där man försökt attanalysera vilka olika komponenter som medverkat till förändringar ikostnadsbilden. Den ekonomiska politik vi för syftar tiU, Lars-OveHagberg, att så snabbt som möjligt ta oss fillbaka till en situation där vibåde har balans i den svenska ekonomin och utrymme innebar för vanliga arbetare och tjänstemän en kraftigreallöneförsämring, därför att det gick dåligt för , och då gick detockså dåligt för de svenska arbetarna och tjänstemännen. Vi kan nu se att vihar fått reallöneförbättringar , och vi har haft en betydandereallöneförbättring . Det är en följd av den ekonomiska polifik vi harfört och att vi har lyckats så pass bra med den. Det finns mycket man kan säga om det som upp. Helt plötsligt är t, ex. bensinpriset, som sjönk , inte allsintressant för vanliga arbetare och tjänstemän. Det tror jag att det är. Det ärsärskilt intressant för dem som har långa pendelavstånd och reser till sittarbete. Den skatteeffekt som uppkommer genom att vi höjde schablonavdraget för1986 har en mycket gynnsam inverkan, framför allt för de lågavlönade, 15 (vpk); Jag har inte sagt att lönekostnaderna intespelar någon som helst roll, statsrådet . Jag anklagar regeringen föratt utse lönerna fill drivkraft. Det är vad vi talar om. Det är klart attkostnader allfid spelar en roll, men det är inte klart vilken roll de skallspela. Från vpk hävdar vi att regeringen i stort sett struntar ispekulationsekonomin och de vinster som görs på marknaden, I den tredje vägenspolitik, som statsrådet talar om, vilken skall skapa balans och utrymme förreallöneförbättringar, bryr man sig egentligen inte om detta. Den politikenskall ju gynna vinstutvecklingen. Den skall hålla kapitalet på gott humör. Manskall sänka marginalskatterna för att hålla dessa människor på gott humör ochgynna kapitalet. Det framgår ganska tydligt att en rejäl fördelningspolitikefter traditionellt arbetarrörelsemönster inte alls går ihop med den tredjevägens politik. Där råder en total avsaknad av fördelning. Regeringen kan väl erkänna att man inte har gjort någranämnvärda ingrepp mot spekulationsekonomin. Det finns också ett samband mellanregeringens sätt att utse löneökningarna till den stora boven och t.ex. På börsenhar man i sin tur förväntningar på företagen. Man har så höga förväntningar attde priser som skall sättas på produkterna och på tjänster i företagen tenderaratt sfiga, till förfång för alla de lågavlönade. Visst är det intressant medbensinpriserna; Just därför tycker jag att det skulle vara bra med etthederligt konsumentprisindex, åtminstone en gång , som kunde visa detegentliga utslaget. Regeringen driver nu på ett hårdhänt sätt en stafliginkomstpolitik och bestämmer därmed också nästan löneökningarnas storlekutifrån denna inflafionsteori. Då borde ju konsumentprisindex kunna vara envägledning i diskussionen för fackföreningsfolk och även för andra människoroch hjälpa dem att se hur deras verklighet ser ut. Om man sett den verklighetentror jag knappast att man hade kunnat låta bli att göra något åt de mångalågavlönade som uppenbarligen drabbades 1986. Det är riktigt att det inte hade varit möjUgt att få i gånginvesteringarna i den svenska industrin om man inte fått bättre överskott ochhögre vinster. Det tror jag alla som har satt sig in i frågan erkänner. Det är ocksåfackföreningsrörelsens uppfattning att det var nödvändigt. Vi har behövt enökad kapitalbildning, och vi har därför måst hålla fillbaka konsumfionen. Mendet intressanta, , är att detta också lett fill en godsysselsättning och att vi nu kommit i gång med en reallöneförbättring som vihoppas kan bli bestående . Vi har inte utsett lönernafill någon bov. Men det är viktigt att man inser relationerna mellan olikakostnadskomponenter. Nästan jagar vi företag som vi tycker har passatpå att höja sina priser mer än vad kostnaderna har ökat. Dessa företag använderett utrymme på marknaden fill att driva upp prisnivån. Detta kan i sin tur geupphov fill krav på löneökningar som sedan driver på prisutveckUngen. Detgäller att stoppa denna pris- och lönespiral som riskerar att uppkomma i varjeläge. Detär en alldeles felakfig beskrivning, , att vi på något sättskulle ha accepterat den s. k. spekulafionsekonomin. Visst finns detspekulanter i ett samhälle som vårt, liksom i alla andra samhällen. Vi haremellerfid vidtagit en rad fördelningspolitiska åtgärder för att bördorna skallbäras lika, annars skulle det här över huvud taget inte ha varit möjligt. Låtmig säga fill att, var en och en som sysslar med denna typ avbedömningar är medveten om att konsumentprisindex inte speglar förändringen avstandard för varje familjegrupp, och att det slår olika på olika typer avkonsumentgrupper. Det framgår när man går igenom dessa komponenter.Det är dock inte detsamma, , som att vi skulle konstruera olikatyper av index. Det kan roa sig med om han vill. Indexet slårolika för olika grupper beroende på hur konsumtionen är sammansatt. Prot.1986/87:103 7aprill987 17 (vpk): Jag är inte stelbent och jag vill inte hålla fast vid något system somär otympligt. handlar om att konsumentprisindex på något sättskall spegla denna olikhet. Det kan inte vara helt omöjligt att göra det. Dettahar betydelse därför att regeringen har satt löneökningarna ochinflationsbekämpningen i centrum för sin politik. Därmed får de fackligaorganisationerna och arbetsmarknadens parter använda KPI som en viktigavstämningsfaktor. Det är på sin plats att regeringen skulle göra dennakomplettering eller ta inifiativ till att göra detta på lämpligt sätt. Jaghoppas att statsrådet skulle ha både kompetens och förmåga att göradet. Närman debatterar med statsrådet får man raka svar och det blir ingapolitiska krusiduller. Han säger att här har vi satsat på vinsterna, och detskall vara så. Det är litet skillnad gentemot de socialdemokratiska polifikernapå basnivå som försöker komma undan. Vikan då komma till nästa fråga. Hur skall den tredje vägens polifik komma urdetta ekorrhjul? Jag vill fortfarande hävda att reallöneförbättringen inte ärsärskilt stor, trots till industriarbetarna , Dessutom har denkostat industriarbetarna enormt mycket i ökad effektivitet och prestanda avegeri kraft, något som de skulle kunna ha mycket större utbyte av. Dessutomskall det avräknas 1987, FrågestäUningen kring det ekorrhjul som man skullekunna diskutera ganska länge är hur stora vinsterna egentligen skall vara föratt man på något sätt skall kunna börja ta igen alla dessa förlorade år. Det ärtydligen inte stopp på vinstutvecklingen i detta företag. Jaganser, statsrådet , att regeringen har utsett lönerna till boven isammanhanget därför att det slår mot de lönearbetande - deras liv,försörjningsförmåga och deras sätt att inte minst klassmässigt inta sin plats isamhället och kunna slåss för andra förhållanden. Man pressar tillbakautvecklingen här. Fördelningenmellan kapital och arbete har genomgående den effekten att den ena parten iklasskampen stärks i förhållande till den andra. När dessutom, som i dettafall, regeringen hjälper fill kommer gruppen arbetare i vid mening i en sämreställning i samhället. Jag anser därför att det är helt felaktigt att angripalönerna i stället för vinsterna i detta sammanhang. Vi har naturligtvis olikauppfattningar härvidlag, men jag tycker ändå att det är ett steg framåt attdiskutera hur ekorrhjulet verkar. Det kan kanske t. o. m. leda fill attregeringen vänder om och börjar ägna litet större uppmärksamhet åt vinst- ochspekulafionsutvecklingen i samhället. Vi har, , befunnit oss i ett ekorrhjul av stigandepriser och stigande löner. Det bästa beviset för att det inte är särskiltmeningsfullt med stora lönestegringar som inte baseras på en reell förbättringav ekonomin och en förbättring av produkfiviteten i ekonomin är den utvecklingsom vi hade . Vi fick stora reallöneförsvagningar,som gick ut över de svenska arbetarna och tjänstemännen. Det är det ekorrhjuletsom vi är på väg att ta oss ur. Jag tycker att man borde dra lärdom av detta. Allafackliga organisationer har gjort den erfarenheten, , att detinte är stora nominella löneökningar som ger någon förbättring av standarden,Det är i stället genom en parallell minskning av lönekostnadsstegringarna ochinflationen som man får ett realt utrymme som står sig. Det är på det sättetsom vi kan ta fillbaka de förlorade åren. Eftersom begränsad tid står till förfogande under en interpellationsdebatt,skulle jag vilja rekommendera att läsa den rapport omlönebildningen samhällsekonomi som en grupp av ekonomer frånparterna på arbetsmarknaden lagt fram. Där finns många avsnitt av intresse,också sådana som jag tror borde vara intressanta för , Överläggningen var härmed avslutad. Omfördelningen av polispersonal mellan polismyndigheternai landet 4 § Svarpå interpellationerna 1986/87:199 och 205 om fördelningen av polispersonalmellan polismyndigheterna i landet - har frågat mig om regeringenavser att genomföra den omfördelning av tjänster som föreslås irikspolisstyrelsens utredning. har frågat mig om regeringen avser attförelägga förslag beträffande omfördelningen av polismanstjänster. Jagbesvarar interpellafionerna i etf sammanhang. Jag har fidigare här i kammaren vid ett flertal fillfällenredovisat bakgrunden till det arbete som har slutförts av rikspolisstyrelsenrörande en översyn av polismansfördelningen.