prot · GA0940 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:40 Förhandlingarna leddes till en början av andre vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för . 2 § vice talmannen meddelade att . Åsling (c)denna dag återtagit sin'plats i kammaren, varigenom uppdrag somersättare upphört. 3 § Svar på interpellation 1986/87:67 om avtalsrörelseninom den offentliga sektorn AnL 1 Statsrådet . har frågat statsministernvilka slutsatser regeringen' anser att man bör dra av årets hårda oeh utdragnaavtalsrörelse inom den offentliga sektörn. Arbetet inom regeringen är såfördelat ätt det är jag som skall svara på interpellationen. Jag vill först beröra bakgrunden till denarbetsgivarpolidska inriktningen av löneförhandlingarna inom den statligasektorn. I den personalpolitiska propositionen våren 1985.lämnaderegeringen förslag till om den lönepolitik som staten somarbetsgivare bör föra. Förslagen hade som utgångspunkt att verksamhetsintressettydligare än skulle vai-a styrande för statens position ilöneförhandlingarna. Det innebär bl. - att lönepolitik och lönesystemskall vara förenliga med en balanserad samhällsekonomi, -att,större löneskillnader skallundvikas för arbetstagare med likvärdiga arbeten inom olikaarbetsrnarknadssektorer, - att lönesystemet skall främjaflexibilitet, decentralisering och delegering och -att lönepolitiken i övrigtgrundas på demokratiska ideal om rättvis fördelning. delade de uppfattningarsom redovisades i propositionen. har vidare uttalat som sin meningatt det är viktigt att en Om avtalsrörelsen inom den offentliga sektorn uppgörelseom lönerna träffas som skapar förutsättningar för både höjda reallöner ochlångsiktig stabilitet och expansionsförmåga i vår ekonomi samt att detta kräverlåga kostnadsökningar och långsiktighet i lönepolitiken. pekade isammanhanget på att lönebildningen inom den statliga sektorn får betydelse förhela samhällsekonomin dels direkt genom sin inverkan på statsbudgeten, delsindirekt som jämförelse för andra arbetsmarknadssektorer. Dessa utgångspunkter har legat till grund förarbetsgivarverkets positioner i avtalsförhandlingarna. Årets avtalsförhandlingar på den offentliga sektorn harvarit komplicerade. Jag kan se flera orsaker till detta: - Delönenivåökningar som ägde rum ledde till lönekostnadsökningar även 1986.Samtidigt hävdade de offentliganställdas organisadoner att de släpat efter ilöneutvecklingen gentemot den privata sidan . I dennadiskussion fanns det minst lika många värderingar, definitioner ochberäkningsmetoder som det fanns parter. - Vi har på denoffentliga sidan tre arbetsgivarparter och sex arbetstagarpar-ter. Påarbetsgivarsidan har förhandlingarna skett samordnat inom ramen för den s.k.OAS-en. Någon motsvarande samordning finns inte på arbetstagarsidan. - Vi harsamtidigt en förhandlingsordning som skall leda fram till överenskommelser somryms inom ramen för i praktiken ett lönesystem på resp. och statligsida. På den statliga sidan skall i ett system rymmas dels de trearbetstagarorganisationernas ganska så olika krav, dels verksamheternas krav. - Det saknas en handfast teori som parterna på både den offentliga och privata sidanaccepterar om hur stort det samhällsekonomiskt försvarbara utrymmet förlöneökningar är. Inte minst har diskussionen om följsamhet mellan privat ochoffentlig sektor visat detta. - Våren varkomplicerad. De sex personalorganisationerna var oense om självaförhandlingsuppläggningen. Några ville förhandla snabbt och föresommaren. Andra ville absolut vänta med alla realförhand-lingar . Enfacklig organisation gick ut i strejk innan någon egentligbudgivning startat, för att understryka att det var bråttom. Detta medförde attdet blev nödvändigt för regeringen att tillsätta en . - Medlingskommissionenlade fram flera förslag som förkastades av parterna. Detta berodde inte barapå oenighet mellan arbetsgivare och arbetstagare om nivåer och andra villkorutan i hög grad också på att de fackliga organisationerna inte sinsemellan hadeen gemensam uppfattning om hur ett tillgängligt löneutrymme borde fördelas. Det är förvisso inte första gångensom en avtalsrörelse pä det offentliga området varit komplicerad och lett tillallvarliga konflikter. Avtalsrörelsen ledde till allvarliga konflikter somfick konsekvenser för bl. a. samhällsekonomin. Även tidigare och senareavtalsrörelser har varit komplicerade och i vissa fall lett till konflikter. Det finnsen rad slutsatser att dra av årets avtalsrörelse. inteberedd att redovisa regeringens definitiva uppfattning. Enligt min mening bör parterna nu själva diskuteraerfarenheterna av årets avtalsrörelse. Regeringen avser för sin del att inbjudaparterna till en gemensam diskussion. På vilket sätt framtida avtalsrörelser pådet offentliga området kan bli mindre problemfyllda får bedömas mot bakgrund avbl. a. dessa diskussioner. Om avtalsrörelsen inom den offendiga sektorn AnL 2 OLOFJOHANSSON (c): Först vill jag tacka statsrådet för svaret på min interpellation. begärde vi från sida att 1986 årslönerörelse för den offentliga sektorn skulle bli föremål för en särskilddebatt här i . Det avvisades av socialdemokrater och vänsterpartietkommunisterna med hänvisning till att avtalsrörelsen ännu inte var definitivtslutförd. Till saken hör emellertid att vi aldrig begärde debatt vid visstidpunkt. Egentligen vet vi inte heller om 1986 års avtalsrörelse äravslutad. I går fick vi höra att beslut förväntas om sammansättningen avkonsumentprisindex och slutreglering av decembersiffrorna den 13 januari 1987.Det handlar bl. a. om bostadslånekostnadernas inverkan på konsumentprisindex. Iövrigt handlar det om den rätt till omförhandling som inträder ominflationstaket på för jämförelsetiden december 1985-december 1986passeras med eller utan förändring i KPLs sammansättning. I interpellationssvaret begränsar sig statsrådet tillarbetsgivarpolitiska synpunkter på löneförhandlingarna. Det är ett snävtsynsätt. Anledningen till att jag ställde frågan till statsministern är attmånga departement och statsråd är inblandade. Jag kan exempelvis nämnacivildepartementet. En av dess uppgifter är att ändra och utveckla denoffentliga verksamheten med sikte på ökat servicetänkande och ökad kvalitet.Det finns naturligtvis betydande risker för att det arbetet försvåras efterårets avtalsrörelse. I varje fall är det ingen enkel uppgift. Låt mig på dennapunkt säga att det då är viktigt att vi politiker- även om det råder konflikterpå den offentliga sektorn - som är ansvariga är beredda att deklarera att vistår för de beslut som vi fattat i demokratisk ordning och som går ut på att viskall ha en offentlig gemensam sektor för att lösa vissa uppgifter i vårtsamhälle. Då skall vi inte dra in frågan om privat eller offentligt i dendebatten, som ju handlar om fördelningen av löneutrymmet. Där förhåller detsig, som jag ser det, inom den offentliga sektorn inte på annat sätt än inomandra sektorer i samhället, dvs. att vi har anledning att erkänna dessbetydelse och stå för det vi har beslutat. Ett annat departement som i hög grad berörs och som spelaren avgörande roll är naturligtvis . Det har tilluppgift att skapa förutsättningar för att främst ungdomar skall kunna skaffasig kunskaper och kompetens utan att ruinera sin ekonomi för framtiden. a. ett nytt studiemedelssystem, som vi från sida föreslagit. Arbetsmarknadspolitiken spelar givetvis en avgörande rollför balansen mellan tillgång och efterfrågan på arbetsmarknaden nu och iframtiden. Det är naturligtvis illavarslande med den minskande tillströmningenav elever till vissa utbildningsområden, t. ex. människovårdande yrken. Dethandlar också här om en helhetssyn på verkligheten och om konsekvenser sommåste Om avtalsrörelsen inom den offentliga sektorn få sittutlopp i bl. a. statens och kommunernas lönepolitik. Dessutom hararbetsmarknadsdepartementet att tillsätta medlare om så krävs - då, men inteförr, vill jag tillägga. , även utanför . Å. Johanssonsansvarsområr, de, kommer naturligtvis också in i bilden. Det handlar omsamhällsekonomins villkor, förutsättningar och balanskrav. Det är därför jaghar ställt frågan till statsministern. Min fråga berör ett vidare område änsvaret. Därför ville jag inledningsvis redovisa dessa synpunkter. Avtalsrörelsen handlar egentligen om väldigt mycket. Detsom behöver diskuteras,.trots ändringarna i med särskildlöneminister och klarare ansvarsfördelning gentemot arbetsgivarverket, är bl.a. rollfördelningen i regeringen, alltså hur man skall uppträda under pågåendeförhandlingar och vem som skall göra det från regeringens sida. Det är egentligen orättvist mot löneministern att ta uppden debatten här-löneministern har inte det övergripande ansvaret. Men jagtycker att det har förekommit så anmärkningsvärda saker i den häravtalsrörelsen: inhopp under pågående förhandlingar och diskussioner som förtsdär man tagit ställning mot de offentliganställda, även frånregeringsföreträdares sida. Därmed har man skapat en ännu mer konfliktfylldsituation, och därför är rollfördelningen viktig att diskutera. .Naturligtvis är det viktigt också att vi politiker inte lägger oss i vad friaavtalsparter förhandlar om, medan de håller på att förhandla. Och jag skullevilja säga: Har man dessutom tillsatt en bör man hålla tandför tunga i den situationen. I de två sista styckena återfinns svaret på min fråga. Detär ett icke-svar. Man säger att man inte är beredd att redovisaregeringens definitiva uppfattning. Man hänvisar till parterna och anmäler engemensam diskussion med parterna. Det är det hela. Men alla parter är uppenbarligen inte beredda att ställaupp i den aviserade överläggningen med regeringen. Vad får den då förbetydelse, enligt löneministerns uppfattning, i synnerhet om de som uteblir från regeringen mest avvikande meningen? Det kan enligt min uppfattning finnas anledning att längrefram och mer preciserat komma tillbaka till ämnet för dagen. Vi skulle intevilja föregripa parternas egna diskussioner, men det finns anledning attventilera erfarenheter och bakomliggande faktorer som spelat roll i åretsavtalsrörelse. Och detta bör helst ske i nära anslutning till avtalsrörelsen.Jag hoppas att vi skall kunna återkomma till den diskussionen. AnL 3 LARSTOBISSON (m): Jag har redan under den allmänpolitiskadebatten, bl. a. i en replikväxling med statsrådet , redovisat minasynpunkter pä årets lönerörelse. Slutförandet av förhandlingarna för deoffentliganställda ändrar inte omdömet att årets avtalsrörelse varit ovanligtlång och ovanligt stökig, med mycket missnöje och många konflikter. Det viktigamålet att bryta tendensen till en alltför snabb kostnadsstegring i harända inte nåtts. Statsrådet chef, finansminister , har i enintressant intervju i i går medgett att lönenivån stigit förmycket . Ändå ärhan faktiskt alltför optimistisk när han räknar med att uppgången skall stannavid . har angett totalsiffran ,ochpå den offentligasidan blir det . Inte heller erbjuder någon tröst. PKbankensekonomer förutspådde eri lönestegring på . Mångafaktorer talar för att det kan bli än mer. Prisklausulen kommer avallt att döma att utlösas, med rätt till nya förhandlingar som följd. Dessutommedför det fortsatta dollarfallet - till följd av valutakorgens konstruktion -en smygdevalvering som bäddar för en kraftig löneglidning med början iexportindustrin. Det mest intressanta i intervjun med finansministern vardock att han så tydligt erkände problemet med den dubbla obalansen inom denoffentliga sektorn. Med det brukar man mena att lägre tjänstemän i allmänhethar bättre betalt hos staten än i privata företag medan motsatsen gäller förhögre tjänstemän. Det var ett problem som enligt det riksdagsbesliit som löneministerntidigare åberopade skulle avhjälpas i årets avtalsrörelse. Jag vill nu frågalörieministern: statsrådet att bör vara nöjd med hur detuppdraget har utförts? Regeringeris misslyckande på det offentliga avtalsområdethar som vanligt framkallat förslag om ändringar i förhandlingsrätten. Men detär enligt min mening inte på det området problemet ligger. Man överdriverskillnaden mot den enskilda sektorn. Det är även där möjligt att genom attstrejka med små nyckelgrupper lamslå för folkhushållet viktig verksamhet. Detkan visserligen sägas att tjänstemännen på den offentliga sidan inte riskerarjobben vid arbetskonflikt, men å andra sidan lider arbetsgivaren normalt ingenekonomisk skada; Vidare har statstjänstenämndens sammansättning diskuterats,men den överensstämmer faktiskt med förhållandena på den privata sidan. Ochviktigast av allt: Lönebildningen lämpar sig väldigt dåligt för lagreglering.Blir löntagarna tillräckligt missnöjda, strejkar de faktiskt, oavsett vad somstår i lagen. Nej, om man skall få bukt med de problem som framträtt iårets offentliga lönerörelse, då får man ta till betydligt större strukturellagrepp, som.har att göra med den offentliga sektorns storlek och tillväxt: När pengarna inte längre räcker till för samma snabbaexpansion som tidigare utan man tvärtom måste börja spara, då harsocialdemokraterna oftast satt in sina stötar mot det som av tradition ärkärnan i statens verksamhet. Betecknande är att lönemissnöjet och de storapersonalavgångarna inträffar just inom försvaret, poliseri ochdomstolsVäseridet.- Ett angränsande problem är det offentligatjänstenionopolet inom framför allt vård, barnomsorg och utbildning. De som harutbildat sig för verksamhet inom dessa sektorer har ju inga andra arbetsgivareän sina nuvarande att gå till. När de skall demonstrera sitt missnöje återstårdärmed bara strejk. Om möjlighet öppnades för privata alternativ skullelönesättningen bli mera marknadsanpassad. Finansministern har alldeles rätt i att även lönen ioffentlig tjänst skall återspegla marknaden, vilket han sade i . Det var också innebörden av riksdagsbeslutet om riktlinjer för denstatliga personalpolitiken, som skulle ligga till grund för åretsförhandlingar- statsrådet Om avtalsrörelsen inom den offendiga sektorn Om avtalsrörelsen inom den offendiga sektorn har självåterkommit till den utgångspunkten. Jag vill därför fråga: Anser statsrådet attden uppgörelse vi nu har fått motsvarar de av honom förut citerade kraven påflexibilitet, decentralisering och delegering? Enligt min mening kan inte den närmare avkänning motmarknaden som finansministern efterlyser åstadkommas med mindre än attbeslutsrätten i lönefrågor som gäller anställda i offentlig tjänstdecentraliseras till myndighetsnivå. Jag anser likaledes att det vore enframgång om motsvarande decentralisering skedde på den privata sidan. Jag tror mig veta att statsrådet strävar i sammariktning. Kan statsrådet utlova en tydlig förändring på den här punkten framtill nästa avtalsomgång? AnL 4 Statsrådet . Jag har inte mycket att invända mot vad OlofJohansson sade. Jag tar fasta på det gemensamma intresse som ungefär så, att man skulle stå upp för den offentliga sektorn och attverksamheten där är så viktig att man bör diskutera den för sig, utan attnödvändigtvis alltid göra jämförelser med privata verksamheter. Självfallet ärjag också införstådd med att detta har grundläggande betydelse förmålsättningarna inom t. ex. och civildepartementetsområden, där viktiga frågeställningar påverkas av hur man lyckas medlönepolitiken. Jag har inte uppfattat det hela så, att det finnsorganisationer som inte är beredda att nu göra en genomlysning av hur dennaavtalsrörelse har utvecklats. Jag tror att alla har ett intresse av att granskavad som har hänt, vad som blev fel och vad för slutsatser man skall dra av denturbulens och de problem som växte fram. Sker inte det i alla läger i engemensam diskussion, så tror jag att en sådan diskussion under allaomständigheter kommer att äga rum internt. Den har förvisso börjat iarbetstagarorganisationerna, och det finns självfallet anledning att ocksåarbetsgivarorganisationerna för en sådan diskussion. Får jag sedan beröra det som tog upp i sittinlägg. är: Har vi utifrån de målsättningar som drogupp och som regeringen drog upp i sin proposition, som underställdes ,anledning att vara nöjda med det sätt på vilket grundlinjerna har fullföljts? kanske är en bättre utgångspunkt för en diskussion änfinansministerns uttalande i en intervju, som väl hade i stort sett sammainnebörd, nämligen att det funnits betydande problem pä den statliga sidan somdet var viktigt att avtalsrörelsen kunde påverka och försöka lösa. De lönepolitiska mål som sattes upp i propositionen varatt man skulle beakta samhällsekonomin, att man skulle undvika storalöneskillnader mellan likvärdiga arbeten inom olika arbetsmarknadssektorer, attstatens positioner tydligare skulle bestämmas av verksamhetsintresset och avsträvan att åstadkomma en ändamålsenlig personalförsörjning. Vidare skulle lönesystemenfrämja flexibilitet, decentralisering och delegering och dessutom grundas pådemokratiska ideal och rättvis fördelning. I den propositionen sades ocksåuttryckligen det som efterfrågade, nämligen att det i alla läger,i propositionen och i beslut fanns en medvetenhet om att detskulle uppstå svårigheter i de fall där väsentligt annorlundafördelningsprinciper tillämpades på arbetsmarknadssektorerna, dvs. på denoffentliga jämfört med den privata. Successivt ökande skillnader i anställningsvillkorför arbetstagare med likvärdiga arbeten skulle leda till spänningar.Erfarenheterna visar ocskå, stod det i propositionen, att det uppståttstörningar i personalförsörjningen på olika sektorer. För statens del hadedetta främst medfört att vissa nyckelgrupper varit svåra att behålla eller rekrytera.Redan i propositionen erinrades om att man i de avtal som hade träffats isenare lägen hade försökt påverka detta bl.a. genom att låta lönesystemeninnehålla fler inslag av individuell anpassning av lönen. Jag kan konstateraatt man genom den uppgörelse som har träffats på det statliga området den härgången i väsentlig utsträckning har syftat till och även skapat möjligheter attytterligare utveckla dessa principer. Man får mer inslag av individuellanpassning till situationen, mer anpassning till verksamhetsintresset och merav individuell lokal anpassning. Detta har inrymts i avtalen på ett sätt somjag tycker är i enlighet med beslut. Om avtalsrörelsen inom den offentliga sektorn AnL 5 OLOFJOHANSSON (c): Jag vill återkomma till den nyarollfördelningen inom regeringen. Jag påstår naturligtvis fortfarande inte attBengt K. Å. har något totalansvar, men anser regeringen verkligenatt denna har fungerat tillfredsställande under den nu avslutadeavtalsrörelsen? Det kan man inte rimligtvis anse, efter alla de inhopp frånsidan som förekom under pågående diskussioner mellan parterna och underpågående medling. Som jag uppfattar det var det ett nytt drag i dennaavtalsrörelse, på det sättet att inkomstpolitiska synsätt harkastat sin skugga över den. Den rapporten har vi diskuterat förut, och ärden slängd i papperskorgen, men det har funnits drag i denna avtalsrörelse avatt regeringen har agerat så att säga mellan parterna i den pågående konfliktenoch under pågående förhandlingar. Därför är min fråga: Anser regeringenverkligen att rollfördelningen har fungerat på ett tillfredsställande sätt? Så en annan sak som står i interpellationssvaret och somjag inte hann kommentera i det förra inlägget. Om den medling som startadeganska tidigt i är, innan man hade förhandlat i botten, säger , efter att ha redogjort för situationen : "Dettamedförde att det blev nödvändigt för regeringen att tillsätta ." Mot bakgrund av händelseutvecklingen därefterifrågasätter jag starkt om detta var nödvändigt eller ens lämpligt. Framförallt ledde det inte till ett bättre resultat. Ett vet man ju om medlingsarbete: det blir bara dyrare omman tillsätter medlare, för då måste man på något sätt ta hänsyn till bådaparter. Vidare innebar detta att man helt enkelt inte hannförhandla i botten. Därför fick vi ett slutbud som bara innehöllen ram men ingenting om fördelningen, vilket gjorde slutfasen av avtalsrörelsensärskilt komplicerad. På den punkten är erfarenheterna entydigt negativa avinhoppet att tidigt utse en och inte först låta parternaförhandla ordentligt med varandra. Litet grand visar detta på den filosofiregeringen haft. 2 protokoll 1986/87:39-40 Om avtalsrörelsen inom den offentliga -sektorn har velattvinga samman parterna för att kunna ha en klart identifierbar, samladmotståndare - det är ju vad regeringsföreträdare har sagt. AnL 6 (): Jag ställer mina frågor till löneministern,därför att vi i finansutskottet skall pröva och ta ställningtill det avtal som föreligger på den statliga sidan, och då gäller det ju ocksåatt bedöma hur avtalet svarar mot de förutsättningar som vi från-riksdagenssida har ställt upp. Jag fick en redogörelse för vad som står i den propositionriksdagen behandlade . Det är nu inte det intressanta, utanfrågan är: Hur har regeringen i praktiken efterlevt de riktlinjer som ärangivna i propositionen? I det material som löneministern har citeratskall jag ta fram två förhållanden på den statliga sidan som jag tycker det ärangeläget att rätta dll. Det ena är den dubbla obalansen. Löneministern sade litetvagt att han tyckte att det hade lagts en grund eller skapats förutsättningarför att göra någonting åt denna. Men faktum är att finansministern i denintervju han gav i i går ingalunda var nöjd utan tvärtomunderströk de fortsatta problem han kunde se, just när det gäller att hållakvar nyckelgrupper i statlig tjänst när de betalas så mycket bättre på detprivata området. sade han att de lägre tjänstemännen är avsevärtmycket bättre betalda i statens tjänst än på den privata sidan. Den här fråganföreföll i varje fall inte finansministern anse vara löst. Det andra problemet är decentraliseringen avförhandlingarna. Här kan man enligt min mening ingalunda hävda att regeringen iår har arbetat i den riktningen. har kritiserat greppet att påett mycket tidigt stadium tillsätta en , i akt och mening attframtvinga en samordning av förhandlingarna. Vi har ju sett vilka svårigheterden här stelheten i lönesystemet medförde på slutet, t. ex. det förhållandetatt alla parter skall skriva under samma avtal. Löneministern kommenterade inte min fråga om begränsningari förhandlingsrätten - flera socialdemokratiska debattörer har ju talat sigvarma för sådana -, och det är egentligen inte överraskande. Strejkrätten kanju helt enkelt inte förenas med socialism. Har man genomfört socialismen och encentral planering av ekonomin, finns det inte utrymme för strejker. menarjag nog inte att socialdemokraterna ännu är mogna för att ta ett steg sominnebär ett upphävande av strejkrätten inom någon sektor - t. ex. inom denstatliga sektorn. Jag medger utan vidare att har rätt när hansäger att det finns inslag av statlig inkomstjiolitik i regeringens sätt attresonera. Därför tror jag att det skulle vara välgörande om löneriiinistern kunde ge ett besked. Jag frågar således: Kommer löneministern atteftersträva några begränsningar beträffande de offentliga tjänstemännensförhandlingsrätt? När det gäller rollfördelningen inomregeringen - hur regeringen hanterar avtalsförhandlingarna på det statligaområdet - är i och för sig den som kanske har en hel del attanföra i sådana här frågor. Jag skulle vilja säga så här: Jag tror inte att detfinns några alldeles självklara och enkla lösningar på de här problemen. Deträcker kanske med att peka på de problem som man har haft i och påandra håll när det gäller att komma fram till lösningar och avtal på detstatliga området. Jag för min del är övertygad om att det är riktigt attparterna förhandlar. Man försöker då komma överens, och man vet vem det är mantalar med. Men om av alla ifrågasätter om det är rimligt attregeringen över huvud taget har en roll i avtalsrörelsen på det statligaområdet, har jag litet svårare att följa honom. Han har ju själv varit aktivpart i diskussionerna via sin statssekreterare.