prot · GA0950 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1986/87:50 1 8 Justerades protokollet för den 8 innevarande månad. 2 8 Föredrogs men bordlades åter Konstitutionsutskottetsbetänkande /87:14 betänkanden /87:18 och 19 1986/87:9om vissa lagstiftningsåtgärder mot spridningen av /HTLV-lII- infekfion (prop. 1986/87:2), 1986/87:10 om ändring ireglerna för bidragsförskott och underhållsbidrag 19,86/87:35), 1986/87:11 om gallring enligtsocialtjänstlagen (prop. 1986/87:43), 1986/87:12 om tidsbegränsning avanställning som assistenttandläkare inom folktandvården (prop. 1986/87:60) samt 1986/87:13 omtilläggsbudget I till statsbudgeten för /87 (prop.1986/87:25 delvis). AnL 1 TALMÄNNEN: Dessa betänkanden debatteras i nu nämnd ordning.Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas socialutskottets betänkande 9 om vissalagstiftningsåtgärder mot spridningen av /HTLV-III-infektion. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen av /HTLV-III-infektion AnL 2 (): Det finns en otäck regelbundenhet i aidsepidemin. När vi vid diskuterade sjukdomen fanns det ett 40-tal aids-sjuka ilandet. är siffran 88. Mot bakgrund av vad som har hänt i andra länderkan yi med någorlunda god säkerhet förutse hur antalet drabbade jämnt ochstadigt kommer att stiga . Merparten aV dem som kommeratt råka ut för aids år vid det här laget redaninfekterade av HIV-viruset, och om det inte sker några oväntade genombrott Lagstiftningsåtgärder mot spridningen avLAV/HTLV-III-infektion iforskningen så lär det knappast kunna förhindras att antalet sjuka åter ochåterigen fördubblas. Vad vi måste vidta de mest energiska ansträngningarföratt förhindra är att den här sjukdomen fortsätteratt öka . Vimåste helt enkelt sätta ät alla klutar för att stoppa HIV-smittan genom ökadekunskaper och ökad försiktighet. Att hindra smittans vidare spridning- det är alltsåhuvuduppgiften. Men aids och HIV ställer oss också inför en annan uppgift,nämligen att bistå och stötta alla dem som har drabbats av infektionen. Debehöver vårt stöd och vår omtanke och vår solidaritet. Men det här är intenågon ensidig relation. Vi behöver också deras stöd, omtanke och solidaritet.Det är faktiskt de HIV-smittade som kan hindra att infektionen sprids vidare,och därför har vi alla anledning att vara tacksamma och erkännsamma inför denansvarskänsla som de allra flesta av de smittade ger prov på. Ett av de få hoppfulla inslagen i den här epidemin är atten del HIV-patienter har börjat engagera sig aktivt i arbetet mot aids. Viskulle behöva något av en länkrörelse mot aids, en rörelse som bäde hjälptetill att hålla modet uppe och bidrog till att sprida information. Jag hoppasatt vi får en sådan rörelse, och jag vill gärna att vi från sidasäger klart ut till de HIV-smittade: Ni har en uppgift. Ni har en viktiguppgift i kampen mot epidemin. De rapporter som vi får från läkarna tyder på att de allraflesta HIV-patienter har en förtroendefull relation till sjukvården och att deföljer de anvisningar som läkarna ger. Men sä har vi självfallet också en delsom inte gör det och som genom ett vårdslöst levnadssätt kan bidra fill attsprida smittan vidare. Det gäller i första hand injektionsmissbrukare som ärberoende av narkotika. Det är denna grupp som berörs av de lagändringar som nuföreslås. Vad socialutskottet tillstyrker är att det för den lilla skaran avmisskötsamma skall finnas möjligheter till samverkan mellan smittskyddsläkarenoch andra samhällsorgan såsom , polisen och skyddskonsulenten. Det har uppstått en hel del missförstånd kring regeringensproposition. Från flera håll har man befarat att de hår lagändringarna skulleöppna vägen för något slags allmän polisövervakning av HIV-smittade eller rentav av homosexuella. Låt mig mycket klart säga ifrån att något sådant inteåsyftas och inte får komma i fråga. har genom flera markeringarstrukit under att det rör sig om ett snävt och begränsat sekretessgenombrott.Det är således inte de många behandlande läkarna utan enbartsmittskydds-läkaren som skall ha möjlighet att fä in uppgifter från vissamyndigheter. De personer som kan beröras är alltså enbart sådana patienter sombryter mot de behandlande läkarnas föreskrifter. Låt mig så ta upp frågan om de anonyma testningarna. Underdet har det kommit mycket entydiga signaler från infektionsläkarnaom att testningsfrekvensen är oroväckande låg. Det har säkert fleraförklaringar -inte minst att många helt enkelt föredrar ovisshet framförvisshet. Men det är också omvittnat att många homosexuella helt enkelt intelitar på sjukvårdssekretessen. Vi må tycka att den oron är obefogad, men denfinns där som en psykologisk realitet. Och det är mot den bakgrunden som ettmycket stort antal läkare som arbetar i frontlinjen med dessa testningar menaratt det sannoliktskulle hjälpa om nian kunde utlova fullständig anonymitet även till dem varstestresultat visar att de är smittade. Jag måste säga att jag är bedrövad över attsocialutskottets majoritet inte har velat acceptera den här synpunkten. Vadmajoriteten glömmer är att den stora smittfaran inte kommer från denlilla gruppen av misskötsamma bland de kända smittbärarna utan från detusentals okända och omedvetna smittbärare som ännu inte har genomgåtttestning. Hur stor den gruppen är vet ingen säkert, men det mesta talar för attden åtminstone är tre eller fyra gånger större än de 1 200 kända smittbärarna.Jag menar alltså att majoriteten i socialutskottet inte riktigt har förståttproportionerna i de olika faror som hotar och att den lägger en så stor viktvid kontrolltanken att den därmed riskerar att motverka den smittskyddsinsatssom nu är allra viktigast, nämligen att stimulera så många som möjligt attgenomgå test. Aidsepidemin ställer vårt samhälle införmänga nya och stora problem. En allvarlig fara är att fördomar som underåtskilliga år har trängts tillbaka åter griper omkring sig. Jag tänker i förstahand på de många villfarelser och vanföreställningar som råder kringhomosexualitet. Det har gått homosexualitetsutredningen ladefram en del intressanta förslag, och jag hoppas att dessa inte för alltid skallfå samla damm i någon byrålåda i kanslihuset. Vi hade väntat oss en propositionhär med anledning av denna utredning, men vi har fortfarande intefått någon. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till reservation2 och i övrigt till utskottets hemställan. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen av /HTLV-IIl-infektion AnL 3 (vpk): Formellt tar ställning tillvissa modifikationer av sekretessen i smittskyddsärenden. I verklighetenhandlar det om ett frågekomplex av vida större betydelse. Problemet med HIV-smitta har ställt det svenska samhälleti en situation där det inte på länge har befunnit sig. Förekomsten av ennedbrytande, dödlig och obotlig form av infektion aktualiserar frågorlångt utariför de medicinska och rättsliga områdena. I ett sådant läge måstesamhälle och medborgare rannsaka sin grundläggande människosyn. Att närma sig aidsfrågan nödvändiggör en socialvärdegrundval, en ideologi. När man fattar olika medicinska och rättsligabeslut måste denna ideologi vara medveten och styrande. Den måstebygga på den humanism och demokrati som kännetecknar modern socialpolitisk syn.Den måste bilda en betryggande spärr mot fördomar, förakt och tvångsfilosofier,som eljest lätt nog tränger fram ur ett rädslans och den politiska opportunismensklimat. Dagens beslut handlar alltså om att ge smittskyddsläkarnarätt att ta del av vissa sekretessbelagda uppgifter hos socialtjänst, polis ochhälsovård. Ett sådant sekretessgenombrött kan naturligtvis uppväcka farhågor.Med de förtydliganden som socialutskottet har gjort, delvis på vårt partisinitiativ, bör dessa farhågor vara undanröjda. De uppgifter saken gäller är sådana som smittskyddsläkarenbehöver för att följa upp sådana HIV-smittade som inte följer läkares råd ochsom genom sitt levnadssätt utsätter medmänniskor för smitta utanhänsynstagande. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen avLAV/HTLV-IU-infektion Det är viktigt att slå fast vad lagändringen innebär ochlikaså vad den inte innebär. Det handlar inte om att smittskyddsläkare skall fåut uppgifter om HIV-smittade i allmänhet. Än mindre handlar det om attsmittskyddsläkaren skall kunna få ut uppgifter om personer med homo- ellerbisexuell läggning. Varken sexuell läggning eller HIV-smitta utgör någon grundför att få ut sekretessbelagda uppgifter. Saken gäller endast den mycket begränsade gruppHIV-smittade, som genom ett destruktivt levnadssätt, som de vanligen intesjälva förmår bryta, riskerar att sprida smitta till en större krets andrapersoner. Denna begränsade grupp innefattar i stort sett bara injicerandemissbrukare och prostituerade. Får en läkare information om att någon genomsitt beteende sprider smitta på detta sätt, skall han anmäla detta tillsmittskyddsläkaren. För att bedöma och följa upp ärendet kan smittskyddsläkarendå få ut uppgifter. Men det blir i så fall uppgifter som enbart har relevanstill bedömandet av smittorisken. Någon rätt att fä ut personliga uppgifter avannat, mer allrriänt slag föreligger inte. En HIV-smittad som har normal läkarkontakt, bemödar sig omatt följa medicinska råd, visar frivilligt ansvar och hänsyn mot sinasexualpartner är över huvud inte berörd i sammanhanget. Vidare är uppgifterna avsedda för smittskyddsläkarensinformation, och de lämnas enbart på hans initiativ. Varken polis ellersocialtjänst skall bedriva någon uppgiftsinsamling på eget bevåg. Deras uppgiftär över huvud inte att granska människor från smittskyddssynpunkt. Det storaflertalet HIV-smittade torde för övrigt inte förekomma i uppgifter från varesig polis eller socialtjänst. De speciella uppgifter smittskyddsläkaren kan få tillgångtill beträffande den särskilda gruppen personer står under sekretess hos honom.Det är inte fråga om att cirkulera uppgifter mellan myndigheter pä någotokontrollerbart sätt. Skulle smittskyddsläkaren finna underlag för att i sistahand ingripa med tvångsåtgärder mot en missbrukare eller prostituerad, ärsocialtjänstens aktiva insats viktig. Att ge stöd för att en människa skallförmå bryta ett destruktivt levnadssätt är en central uppgift bådesocialpolitiskt och från smittskyddssynpunkt. Det kan avvärja och minimeratvångsingripanden enligt smittskyddslagen. Vi från vpk har tillåtit oss enreservation på yrkandet om aktiv socialtjänst, eftersom vi anser attmajoriteten gärna kunde ha tryckt hårdare härpå. Däremot är det bra att initiativ tas till tidsbegränsningoch regelbunden omprövning av beslut rörande tvångsvård enligtsmittskyddslagen. har denna lag i princip kunnat grundatvångsförvaring på sjukhus , något som ur medborgarrättsligsynvinkel är helt oförsvarligt. Vpk insisterar, liksom , på utsträcktanonymitet vid HIV-tester, vara att vi har en sträng sjukvårdssekretess. Menvi har här att göra med djupt rotad psykologisk rädsla hos rriånga homo- ochbisexuella, sprungen ur samhällets attityd mot homosexualitet. Det är enbarriär man måste söka bryta igenom. argument, att tester intekan ersätta smittskyddsåtgärder, är ett märkligt yttrande. Menar utskottet attdet skulle vara ur smittskyddets synvinkel betydelselöst, om en smittad sökerläkare eller ej? att kontakten med sjukvården är likgiltig ur smittskyddssynvinkel?Eller tror utskottet att smittskydd bara bedrivs med hjälp av höjda pekfingraroch hot om tvångsåtgärder? I så fall går utskottet emot alla tidigareriksdagsbeslut, som betonat att medborgarens insikt och frivilliga ansvar öchett positivt stöd från sjukvård,och socialtjänst är smittskyddets främstautgångspunkt',,. Jag vill erinra om vad jag inledningsvis sade om socialideologi. Aidsfrågan är bara till en del en smittskyddsfråga. Den är framförallt en fråga om ett samhälles sätt ått reagera på en speciell situation ochdessa reaktioners betydelse för den politiska och sociala utvecklingen. Det är nu det avgörs, om samhällsklimatet skall gå iriktning mot mera tvång, avskiljande, social utstötning eller om det skall ledatill en mobilisering av social insikt, medmänsklighet och solidaritet. Detfinns fillräckligt många begerotare och isoleringsfanatiker ute och spelarkille i massmedia . Och om vi ser aidsfrågan bara som ensmittskydds- och lagstiftningsfråga, kommer sådaria stämningar att påverkaopinionen.' Därför avvisar vårt parti alla tendenser till att ökatvångsmetoder i det sociala arbetet. Man skall inte bekämpa en sjukdom med ökadhårdhet mot de utslagna och med ett allmänt brutalare socialt klimat. Man skallhålla isär smittskyddslagstiftning och allmän sociallagstiftning och intemissbruka den senare för syften som den inte skall tjäna. Aidsfrågan skulle kunna - i bästa fall - bli utgångspunktför en ny social insikt, en insikt om att det faktiskt existerar två parallellatyper av sexuell läggning, att det finns hundratusentals sinom hundratusentalshomosexuella som lever och arbetar i samhället utan att vara socialt erkändaför vad de är. De har väntat på samhälleligt erkännande och på attsamhället aktivt skall motverka de fördomar som möter dem. Det vore ur allasynvinklar en stor vinst, om staten nu kunde förmå sig till att framläggaförslag om deras fulla medborgerliga och civilrättsliga likställdhet isamhället. Det skulle bidra till ett bättre socialt klimat och en högresamhällspolitisk kultur. Alternativet är att fördomar och rädsla växer, attrestriktioner och tvångsmentalitet tar över i sociala sammanhang och attsamhället tar ett baksteg in i ett rnörkare tillstånd, som man hoppats skullevara övervunnet. Med detta yrkar jag bifall till de både reservationerna. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen avLAV/HTLV-in-infektion AnL 4 (): Jag tror att vi alla i utskottet och i dennakammare delar den oro som finns inför den nya sjukdom som behärskar vårtankevärld. Vi vet också hur siffrorna ständigt ändras beträffande smittbärare,nya aidsfall på sjukdomsstadiet och personer som avlider. Så oron för dennautveckling delar vi alltså. I socialutskottet harvi försökt nå enighet hela vägen. Fören tid sedan hade vi en stor hearing. Vi avlämnade ett omfattande betänkande.För min del trodde jag att vi skulle kunna vara eniga. I stort sett är vi detockså. Men våra meningar delar sig pa en mycket väsentlig punkt, nämligen ifrågan om anonymitet. Vi menar att testning kan vara anonym i den meningen attingen behöver antecknas i några journaler. Man kan också söka den läkare manvill. När vi bestämde oss för att smittskyddslagen skulle gälla, bestämde vioss ' Lagstiftningsåtgärder mot spridningen av .LAV/HTLV-IU-infektion också föratt om testningen visade positivt utslag, dvs. att man var smittad och bar påen smittsam sjukdom, skulle smittskyddslagen gälla. På den punkten råder detolika meningar. Jag vill, herr talman, för att vara så korrekt som möjligtläsa in i protokollet vad vi i utskottet säger för att understryka att detfinns en sekretess inom hälso- och sjukvården som går längre än annansekretess, undantaget den som finns inom : "Inledningsvisbör erinras om det mycket starka sekretesskydd som generelltgäller på hälso- och sjukvårdsområdet. bara ivissa undantagsfall, främst då uppgiftsskyldighet till annan myndighet finnsbestämd i lag eller förordning." Det betyder att sekretessen bryts när detär fråga om brottslighet. Utskottet skriver vidare: "Däremot finns ingenmöjlighet att efter en intresseavvägning lämna ut uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårds sekretessen. Sekretess innebär tystnadsplikt i det allmännas verksamhet samt förbud att lämna ut handlingar. När det gäller personal inom enskild bedriven hälso- och sjukvård finns motsvarande bestämmelser om tystnads plikt i 6 § tillsynslagen. Brott mot tystnadsplikt är straffbelagt .Straffet är bötereller fängelse i högst ett är. I fråga om HTLV-III-smitta finns dessutom särskilda reglerom anonymitet vid provtagning, om kodning av laboratorieprov och även omkodning av anmälan till smittskyddsläkare i de fall smitta konstateras. Utskottet vill också erinra om att det finns många andrauppgifter om hälso- och sjukvården vilka människor kan uppleva som känsliga ochvara angelägna om att de inte kommer till andras kännedom. Som exempel kannämnas uppgifter om genomgångna aborter och uppgifter om psykiska sjukdomar. Dethar inte påståtts annat än att sådana uppgifter har ett fullgott sekretesskyddgenom de regler utskottet ovan redogjort för." Jag menar att denna sekretess är tillräcklig. Det är ocksåviktigt att stryka under den. Jag beklagar ifrån utskottsmajoritetens sida att vi harfått en debatt på den här punkten. Det leder till att man oroar människor, ochdet är denna oro som i sin tur får de konsekvenser som reservanterna talar om. Utskottets värderade ordförande sade att det ifrån mångahåll - man fick nästan en känsla av att det var från alla läkare - hade kommitpropåer om fullständig anonymitet. Så är självfallet inte fallet. Läkarnasmeningar är delade på den här punkten. Man kan också säga att två olika intressen möts. Dethandlar å ena sidan om intresset hos den enskilde att vara helt anonym, och detintresset kan delas av den läkare som han eller hon kommer i kontakt med. Men åandra sidan finns också smittskyddsläkarnas intresse och det allmännaintresset. Det är dessa två intressen som möts och som vi måste sammanväga. Detär också vad utskottet har gjort. Jag ber att få tillstyrka utskottsmajoritetens förslag,också i fråga om reservation 1 - jag förstår i själva verket inte varför denhar kommit till. Utskottet säger ju mycket tydligt att skall gåin med all sin stödjande verksamhet. Jag villtill slut säga: Vi understryker att smittskyddet är nödvändigt därför att dét ärfråga om vård och behandling. Det är fråga om just den solidaritet som det hartalats om här. den solidaritet som vi måste visa de människor som drabbas. Vimåste också visa all omtanke i denna grannlaga situation. Jag tror att man ifrån samhällets sida måste göra allt föratt de människor som drabbas får vård och behandling och inte utsätts förstörre svårigheter än vad som är absolut nödvändigt och som följer av dennadödsbringande sjukdom. Jag yrkar bifall till socialutskottets hemställan. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen avLAV/HTLV-III-infektion AnL 5 (vpk) replik: vänder i anonymitetsfrågan påbevisningen på ett inte korrekt sätt. Det är inte så att diskussionen omanonymitet har skapat oron. För övrigt har jag tillhört de debattörer som här ikammaren mycket klart har betonat att vi har en sträng sjukvårdssekretess ochatt frågan om anonymitet kanske är mer psykologisk än reell. Men vänder alltså på bevisningen och hävdaratt debatten skulle ha skapat denna oro, I verkligheten är det denna oro somhar skapat debatten. Oron finns ute, och den har att göra med samhälletsinställning till homo- och bisexuella. Det är där oron stiger, och det är föratt dämpa den som man skulle kunna tänka sig en utsträckt anonymitet, somskulle tjäna smittskyddet. Det måste ju tjäna smittskyddet ju mer manuppmuntrar de eventuellt smittade och människor ur riskgrupperna över huvudtaget att söka kontakt med sjukvården. Tydligt är att denna kontakt intefungerar så som ur ohka synvinklar önskvärt vore. Jag vet inte om man skulle kunna tänka sig något sortskompromiss på mer eller mindre halva vägen i den här frågan. Det är visserligenriktigt att när ett prov visar sig vara positivt, då träder formellt settsmittskyddslagen in. Då blir den lagen giltig-företeelsen faller inom lagensgiltighetsområde. Men så länge en HIV-smittad har kontakt med sin läkare ochföljer råd och anvisningar ar det ju över huvud taget inte aktuellt att ipraktiken sätta sniittsskyddslagen i funktion, utan då fungerar det hela i allafall, på frivillig basis och på förtroendets grund, 1 sådana fall skulle vikunna behålla den förstärkta anonymiteten. En helt annan situation inträder om det står klart att densmittade genom sitt levnadssätt och beteende är en fara på det sått som vi hardiskuterat , vilket har föranlett oss att godta ett visstsekretessgenombrott till förmån för smittskyddsläkarens uppgiftsinhamtande. Iett sådant fall träder smittskyddslagen i funktion rent praktiskt. Det år enannan situation, och då kan man naturligtvis med fog hävda att det inte går attgöra anspråk på anonymitet. Det skulle ju betyda att man lämnade de människornahelt åt sig själva, och det kan rimligen inte vara ansvarsfullt att göra. Jag skulle alltså vilja testa en smula påtanken att man skulle kunna arbeta sig fram till någon sorts läge där man togvederbörlig hänsyn till smittskyddsaspekten, sådan vi har diskuterat den ,men ändå kunde få utsträckt anonymitet för de HIV-smittade som följer råd ochföreskrifter och över huvud taget inte bedöms utgöra någon risk. Lagstiftningsåtgärder mot spridningen avLAV/HTLV-III-infektion AnL 6DANIEL TARSCHYS (fp) replik: Jag vill först säga att harhelt rätt i att det är oron som föder debatten och inte debatten som föderoron. Så mycket tror jag att vi kan vara överens om. Jag tror att gör det litet för enkelt försig när han säger att det är fråga om en konflikt mellan det enskilda intressetav anonymitet och det allmänna smittskyddsintresset. Jag menaratt det just utifrån det allmänna smittskyddsintresset är viktigt att utformalagstiftningen så att sä många som möjligt testar sig. Och jag menar attmajoriteten inte på bästa sätt tjänar det allmänna smittskyddsintresset genomatt säga nej till förslaget om fullständig anonymitet. Läkarna är delade, säger , Men jag har intemärkt att infektionsläkarna skulle vara delade. Såvitt jag vet har allaopinionsyttringar som kommit från den sidan gått ut på att det vore önskvärtatt pröva en fullständig anonyriiitet, även om jag inte förnekar att det kanfinnas läkare som inte har gett uttryck för att de har en annan uppfattning. Vi har fått mycket enstämmiga opinionsyttringar frånInfektionsläkarföre-ningen, enskilda infektionsläkare och infektionsläkarna iStockholm som grupp. Dessa har kommit till uttryck i framställningar och skrivelsersom vi har fått och i en rad initiativ som tagits från den grupp läkare somarbetar med testningar. De menar, utifrån sin professionella erfarenhet, attdet skulle vara av nytta om möjligheten till fullständig anonymitet fanns. Jagtycker att vi har anledning att lyssna till läkarna och rätta oss efter derasuppfattning. Det är inte smittskyddslagen som innehåller krav påjournalföring - så mycket kan vi också konstatera - utan det ärpatientjournallagen. Jag tror att den utsträckta hand och det förslag som JörnSvensson kom med förtjänar att undersökas närmare. Inget i den nuvarandesmittskyddslagstiftningen kräver alltså i själva verket ätt patientens namnskall journalföras när man har konstaterat ett positivt testresultat. AnL 7EVERT () replik: Jag noterar att Svensson-understrykerden sekretess som finns inom hälso- och sjukvården. Det är bra. Den är nämligenviktig att erinra om i sammanhanget. Grunden för vårt ställningstagande är attdenna sekretess är stark, starkare än inom de flesta andra områden - jagundantar då , som har samma sekretessbestämmelser. Vilket kommer då först, hönan eller ägget? Är det så attdet är reservationen och det som förevarit den som skapat oro, eller är detoron som lett fram till reservationen? I varje fall är det alldeles klart attnär två av partier ställer sig bakom förslaget om en fullständiganonymitet, då måste det innebära att de inte anser den nuvarande anonymiteteninom hälso- och sjukvårdslagen och andra lagar vara tillräcklig. Självfalletskapar detta en oro, eftersom det ger ett intryck av att anonymiteten inomhälso- och sjukvårdslagen icke är tillräcklig. Det finns behov av att.också säga att det är viktigt attkunna identifiera de personer det gäller: Det är därför man måste föra vissaanteckningar. Det skulle vara väldigt farligt om man förväxlade personer, ochdet är naturligtvis därför som anteckningarna måste göras. säger att jag gör det för enkelt för mignär jag talar om två motstridiga intressen.