prot · GA0919 · 1986-12-31 00:00:00 — Att garantera rättssäkerheten för denenskilde och en korrekt och rättvis behandling av den enskildes angelägenhetertillhör de viktigaste uppgifterna för samhällets olika officiella organ. Det äruppgifter som ingalunda har minskat i betydelse . Ju mersamhällets verksamheter byggs ut, desto större blir den enskildes beroende ochdesto fleranledningar blir det till friktioner. Systemets snårighet i sig gör attriskerna ökar för att den enskilde inte kan bevaka sin rätt. har att behandla ett betänkande om JO. Detbör emellertid, tycker jag, understrykas att rättssäkerheten i samhället intebestäms av JO allena, som man ibland skulle kunna tro när man läser en deldebattinlägg. Det viktigaste är naturligtvis att vi rent allmänt har ett välfungerande rättssystem. Där är ett tillvaratagande av den enskildes rätt enhuvuduppgift, inte bara för speciella organ utan för förvaltningen som helhet. Jag brukar påminna om i debatter av detta slag, och jaggör det igen, att det är av mycket stor vikt att de lagar som antas av dennakammare är väl genomtänkta, bearbetade, begripliga, lätta att tillämpa och iförväg väl analyserade vad gäller tänkbara effekter.. Många av de rättsfall som, helt förståeligt, har upprörtallmänheten har sin orsak mindre i vrångsynta tillämpare än i brister ilagstiftningen som sådan. Detta bör enligt min mening vara ett memento för osssom lagstiftare. Det är alltför lätt - jag vill påstå att detgäller även riksdagsledamöter - att klaga på tillämparna när bristerna i självaverket ligger hos uppdragsgivarna, dvs. i lagstiftningen som sådan. Med det samhälle vi har och med det utbyggda nät avkontakter som finns mellan enskilda och myndigheter är det dock naturligtvis avmycket stor vikt att vi har ett organ av det slag som är, dvs. ettextraordinärt organ, en extra resurs för medborgarna att kunna ta i anspråk ochvända sig till och också en extra viktig resurs för allmän kontroll avrättstillämpningen i samhället. Det är bra att ha ett sådant fristående organ,ansvarigt direkt under , som har en övergripande uppgift att ständigthålla ögonen på rättsläget. Låt mig sedan gå över mer direkt till själva ämnet: Vi harhaft en utredning om , som har jobbat seriöst och noggrant och somtog fasta på de påståenden om ställning i samhället som harförekommit i den allmänna debatten. Vad vi i utredningen kunde konstatera varatt mycket av det allmänna talet om att JO hade blivit en papperstiger, att JOvar tandlös och liknande inte kunde beläggas. Vi kunde finna att en anmärkningfrån JO är en allvarlig sak för den som drabbas. Människornonchalerar inte de uttalanden och ställningstaganden som gjorts från JO. Derättar sig efter dem i de allra flesta fall. Detta har också bestyrkts avremissutlåtandena över JO-betänkandet. En fördel med den utredning som har gjorts - som sedan islutskedet kan tyckas inte ha lett till så mycket - är att man har rensatluften på en rad punkter, där det är mycket lätt att tillämpa allmännatalesätt. Jag tycker att det är mycket värdefullt att JO bevaras som enextraordinär, viktig resurs på rättssäkerhetens område. Det har funnits det enauppslaget efter det andra om att JO skulle tilldelas alldeles speciellauppgifter vad gäller polisväsende, data, invandrare och liknande. För min deltror jag att det hade varit mycket olyckligt om man på det viset hade bunditupp JO vid alldeles speciella arbetsuppgifter. JO skall ju övervakarättssäkerheten och behandla klagomål oavsettfrån vilka ämnesområden dessa kommer. Det är viktigt att detta understryks. När man säger att det hade varit önskvärt att ge JO olikanya maktmedel tycker jag att det åligger dem som rent allmänt framställersådana krav att specificera dessa och konkret redovisa vilka maktmedel manytterligare vill ge JO. Det är lätt att tala om besvärsrätt och liknande ting,men dessa måste då konkretiseras i faktiska förslag. Jag tycker att sådana imycket hög grad har saknats i den allmänna debatten om JO. På en punkt är det uppenbart att JO:s möjligheter attingripa har försvagats, nämligen med anledning av de förändringar som genomfördes vad gällde ämbetsansvaret. har så sentsom beslutat att tjänsteansvar i någon form och kanske med vissabegränsningar skall återinföras, och det är, som tidigare talare varit inne på,en mycket viktig åtgärd. Vi har från sida väckt motioner i dennafråga, och vi tycker att det är mycket viktigt att det inte blir ett för långtdröjsmål på denna punkt. Man kan säga att det har blivit ett slags kollision ellerintressemotsättning mellan arbetslagstiftningen och ansvarslagstiftningen, ochjag tycker när det gäller prioriteringen att det är mycket viktigt att manklart ger uttryck för den grundläggande principen att tjänstemännen i förstahand har ansvar för de uppgifter som de utför, gentemot samhället och gentemotde enskilda. Det har sagts att JO:s åtalsfrekvens borde öka. Jag harsvårt att bedöma detta. Möjligheterna till åtal skulle naturligtvis öka om ettvidgat tjänsteansvar införs. Å andra sidan föreställer jag mig dock - och dettycker jag att man har lärt sig vid granskningen av de mål som JO haft atthandlägga - att JO liksom vilken annan åklagare som helst måste göra enbedömning av om det finns en god grund för åtal. Åtal är ingenting önskvärt isig, utan åtal bör naturligtvis vara ett uttryck för att JO vid sin granskninghar kommit på oegentligheter som bör föranleda åtal. Vad sedan gäller olika meningar om JO:s kompetens,organisation och liknande kan jag i huvudsak hänvisa till betänkandet och tillde särskilda yttranden som jag har avgivit antingen ensam eller tillsammans medandra. Vi framhöll från och sida redan iJO-utredningen att det är helt omotiverat att man skall ha skilda bestämmelserför möjligheterna att beivra fel begångna av kommunala tjänstemän resp. avstatliga tjänstemän. För den enskilde är det naturligtvis fullständigtlikgiltigt om vederbörande felbehandlats av en tjänsteman eller av enstatlig tjänsteman. För den skull är jag litet förvånad över att utskottetinte kunnat gå med på en mera bestämd skrivning på denna punkt. Det måsteenligt min mening bli så att alla som utövar offentligt uppdragmåste vara underkastade samma ansvar och samma möjligheter till korrigeringar,oavsett var vederbö-randes tjänst är förlagd. Till detta kommer också atthuvudparten av den offentliga verksamheten numera bedrivs i kommunerna. Sedan har vi fått uppleva att det organisationsförslag somJO-utredningen lade fram har spolats. Det fanns en reservation. ,som kommer efter mig på talarlistan, hade reserverat sig för ett bibehållande istort sett av den nuvarande organisationen. Jag gratulerar gärna Svenssontill en fullständigframgång på den här punkten. Men det är en framgång som jag har sett på medbetydande tveksamhet. Jag hade den uppfattningen när vi utredde frågan iJO-utredningen, och jag har den egentligen fortfarande, att det finns väldigtgoda skäl för att återgå till ett enmansämbete. Jag,har redovisat de skälen iett litet särskilt yttrande. De har återkommit också i många remissyttranden. Risken med det nuvarande systemet är naturligtvis att helaJO-ämbetet mister en hel del av sin speciella karaktär, och därmedockså sin speciella auktoritet, och blir ett slags allmänt rättsvårdande ämbetebland många andra. Det tycker jag vore skada. Det är väldigt viktigt attfortgående lyfta fram som en speciell resurs med speciellatraditioner och särskilda uppgifter. Men har det blivit på det här sättet och det får vileva med. Jag föreställer mig att när det har gått kommer det endiskussion igen om . Då får vi göra en utredning på nytt, som kanskeinte heller den gången kommer att leda till så mycket, men som ändå har detvärdet att vi får en ordentlig genomlysning av som sådant. Dettycker jag att vi skall ha med jämna mellanrum. Till slut vill jag gärna anknyta till vad någon tidigareberörde här i debatten. Jag har den bestämda uppfattningen att skallvara ett heltidsarbete. Det är med en viss förvåning man har kunnat konstateraatt olika JO-ämbetsrriän, som de har klagat över den stora ärendebalansenoch hur mycket de har haft att göra, ansett sig ha tid och krafter att ägna sigåt andra mycket tidskrävande uppgifter. Själva förekomsten av extrauppgifter avden omfattningen och det slag som finns styrker rnig i den uppfattningen attarbetsbördan inte hade varit orimlig för ett enmansämbete organiserat ungefärpå det sätt som föreslog. Jag har dristat mig ibland idiskussionen att göra parallellen till justitiekanslersämbetet. Det är inte heller så, som en del påstår, attärendemängden hos JO ständigt ökar. Vi har fått en stagnation. Jag tror att mankan förvänta sig att mängden framöver kommer att ligga kvarungefär på den nivå där vi nu befinner oss. 8JÖRN (vpk): Tre ting är kanske särskilt värda att nämnasi dagens diskussion om och dess framtid. Det första är att man fasthållit vid ordningen med fyraombudsmän. Detta är i enlighet med den linje som vpk under frågansbehandling har hävdat - inte av dogmatiska skäl utan snarare av praktiska. ha en organisation där genom val har verkligt inflytande, därvalda företrädare har en rimlig chans att kunna överblicka tjänstemännensverksamhet och där ett ökat antal riktade inspektioner ute på olikaförvaltningar - inspektioner som är behövliga med den stora offentliga sektorsom finns - skall kunna genomföras under reell ledning av en ombudsman, dåräcker det inte med en enda ombudsman. Det må finnas organisatoriska argiiment för en ordning meden enda ombudsman. Och jag tror inte att utredningar i olika ärenden sakligtskulle bli sämre av att de i större utsträckning än nu delegeras tilltjänstemän. engrundtanke med hela JO-institutionen är ju ändå den auktoritet ochinitiativmöjlighet som förenas med en vald ombudsmans ställning. Vi har menatatt en enda ombudsman aldrig skulle kunna besitta den kapacitet som en effektivrättsövervakning i dag.kräver. Den bibehållna ordningen med fyra ombudsmän ger ocksåandra möjligheter till allsidighet och fördjupad kompetens hos . Denunderlättar också den välmotiverade strävan som går ut på att äntligennågon gång skall få en kvinnlig justitieombudsman. Vårt parti har för övrigtkandidater, som vi räknar med att i nästkommande JO-val kunna föra fram. Den andra viktiga omständigheten är att kommeratt få förstärkta möjligheter genom den utvidgning av straffansvaret ioffentlig förvaltning som sannolikt blir följden av den utredning som harkommit till efter beställning. Den tredjeomständighet som jag skulle vilja peka på är denna: I den politiska diskussionen spårar man ofta en sortssträvan efter en idealmyndighet, en högsta instans över allt annat, som utanfruktan och tadel' griper in mot felaktigheter och förmår ställa allt tillrätta. Jag tror man måste inse att någon sådan nästan övermänsklig myndighetaldrig kommer att existera. Ett aldrig så väl fungerande JO-ämbete kommer inteatt motsvara sådana krav på gudomlig rättvisa. Det förefaller ibland som om det i den svenskatanketraditionen finns en överdriven förlitan på att rättvisa skall kommaovanifrån, från en myndighet eller en kontrollinstans. Så är det ju iverkligheten inte. Rättvisa får människor genom att sluta sig samman och kämpasolidariskt. Först då kan de utveckla den kraft som på myndigheter av olikaslag får den verkan att de går rättvisekraven till mötes. Detta gäller också JO-institutionen. Är den föremål föruppmärksamhet och intresse, då påverkar det dess sätt att fungera. Det är ettförhållande som folkliga organisationer och rörelser alltid måste påminna sig,detta så mycket mer som folkrörelser och politiskt förtroendevalda har ensärskild roll som företrädare för de många människor som var för sig inte ärstarka nog att effektivt företräda - och föra talan för - sig själva. Med dessa korta kommentarer, herr talman, yrkar jag bifalltill utskottets hemställan. 9TORGNY (): Det är en liten randanmärkning som jag villgöra med anledning av vad sade. Jag skall naturligtvis intelägga mig i de åsiktsdifferenser som finns mellan honom och . MenBertil Fiskesjö nämnde att hade nått en fullständig framgång dådet gäller organisationen. Man kan naturligtvis diskutera om det skall vara en ellerfyra ombudsmän, och det har ju också diskuterats i flera omgångar inomutskottet. Men det som för socialdemokraterna har varit viktigt, oavsett hurmånga ombudsmän det skall vara, är att chefs-JO - när vi nu till slut harfastnat för den beteckningen - verkligen skall ha en ledande roll, skall varaen chef som i verklig mening leder arbetet. Prot.1986/87:19 Mot den bakgrunden tycker jag ändåatt det föreliggande förslaget innebär en verkligförändring jämfört med den nuvarande organisationen. Jag hoppas attorganisationen skall vara effektiv, som alla de fyra personer som nuändå kommer att verka som ombudsmän är valda av . Det ligger också ettvärde i det, menar vi. 10 (vpk): Med anledning av inlägg villjag bara säga att i den reservation som jag avgav i utredningen ger jag uttryckför att jag mycket väl förstår att ordningen med flera ombudsmän såsom denhittills har fungerat har skapat vissa problem. Jag är helt överens med övrigaom den fastare organisation som kommer till stånd med en chefs-JO som får enmer markerad ställning. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet redovisas efter debatten omlagutskottets betänkande 4.) Beträffande betänkande 4 är ingentalare anmäld. Kammaren övergår därför till att debattera finansutskottetsbetänkande 1 om offentlig upphandling. 12FILIP (): Jag vill helt kort kommentera dereservationer som fogats till finansutskottets betänkande 1986/87:1. Frågan om offentlig upphandling har, som säkertriksdagsledamöterna känner till, varit uppe till behandling flera gångertidigare. De borgerliga partiernas försök att effektivisera konkurrensen mellanoffentlig och privat sektor har år stoppats av socialdemokraterna medhjälp av kommunisterna. Att kommunisterna, som har en annan samhällssyn än viövriga - de motarbetar ju frenetiskt ett effektivt näringsliv, där som bekantkonkurrensen är en av huvudingredienserna -, hör ju liksom till bilden.Vpk-ledamöterna är oresonabla och inget att bry sig om. Men jag kan inte, herrtalman, med bästa vilja i världen begripa att socialdemokraterna inte öppnarden offentliga sektorn för fri konkurrens, utan med vpk:s hjälp år efter årstoppar de borgerliga partiernas förslag. Den fria konkurrensen är ju något somär positivt för alla, något som hela samhället mår väl av. Utskottsmajoriteten viftar bort våra förslag. Man talarlitet välvilligt om fri konkurrens inom vissa gränser, men det får inte gå förlångt. Då tar man kommunisterna till hjälp och avslår de förslag på det härområdet som kommer från de borgerliga partierna. Utskottsmajoriteten har i sinskrivning Man uttrycker sig på följande sätt: "De angivna fördelningspolitiskaaspekterna måste få avgöra om produktion skall kunna ske även utanför denoffentliga sektorn." Hur kan en öppen och fri konkurrensinom den offentliga sektorn försämra villkoren för den enskilde medborgaren? Jag är säker på, att när om skalltala, kommer han att agera som tidigare och som socialdemokratiska politiker iallmänhet gör: först några välvilliga till intet förpliktande uttalanden om atten begränsad konkurrens är bra, sedan ett definitivt nej till en bredare,friare konkurrens inom den offentliga sektorn. Det är egentligen ganska trist att socialdemokraterna integår att tala till rätta, men vi har, herr talman, ingenting annat att göra änatt idogt fortsätta vårt arbete på det här området. Kanske jämnarvägen för en bättre tingens ordning genom en borgerlig valseger. Låt oss hoppasdet, herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 3 som direktgäller konkurrensfrågan. ett par ord om reservation 1. I denna har vimoderater, tyvärr ensamma, yrkat bifall tiJJ en motion om lagreglering av denkommunala upphandlingen. Som det nu är förutsätts att kommuner och landstinglojalt skall följa de upphandlingsreglementen som rekommenderats av Kommunförbundet.Det har tyvärr visat sig att detta inte sker. Det finns en mängd flagranta fallsom visar att man struntar i upphandlingsreglerna. Därför, menar vi, bör denkommunala upphandlingen lagregleras. Jag yrkarmed detta bifall även till reservation 1. 13LENNART (): betänkande om offentligupphandling berör på många sätt den dagliga verksamhet som äger rum ute ikommuner och landsting. Den principiellt viktigaste frågan, som tas upp i betänkandet,gäller konkurrensen mellan privat och offentlig sektor och hur den offentligaupphandlingen bör inriktas för att främja densamma. har i olika sammanhang understrukit vikten avatt den offentliga verksamheten utsätts för konkurrens i skilda former. Vi trorfullt och fast att man skulle kunna förnya och stimulera den offentliga sektorngenom att erbjuda alternativ, alternativ på alla områden av offentlig service. Vi har i två motioner, Fi505 och Fi722, närmare utvecklatvåra argument. Den socialistiska utskottsmajoriteten har avstyrkt motionerna.Huvudmotivet för detta är att man inte kan godta den syn på den offentligasektorns roll i en välfärdsstat som kommer till uttryck i motionerna. Vidaresäger utskottsmajoriteten att det är en självklarhet att den offentligasektorn måste utvecklas i enlighet med medborgarnas krav. Ja, vad har då medborgarna för krav på den offentligasektorn. Naturligtvis kan man inte specificera detta, då kraven ju växlar frånsektor till sektor. Rent generellt torde man våga påstå att servicen skallfungera på ett tillfredsställande sätt och till en rimlig kostnad. Samhällethar i massmedia en rätt hårdhänt kontrollör, som tillsammans medobservanta medborgare påtalar fel och brister. Vem som står som huvudman för enverksamhet tror jag inte på något sätt är avgörande för den enskildemedborgaren. Vissaverksamheter är enligt utskottsmajoriteten mer känsliga än andra för 2 protokoll 1986/87:19-20 konkurrens.Vård, omsorg och utbildning är exempel på sådana. Jag frågar mig varför. Såvittjag kan se är det inom dessa områden som det verkligen finns behöv avalternativ och konkurrerande verksamheter just på grund av det totalamonopolet. I det långa loppet leder konkurrensen till att det blir både bättreoch billigare för samhället att vårda barn och sköta gamla. Många av dem som arbetar i undervisnings- ochvårdyrken utför en alldeles förträfflig arbetsinsats. De skulle - det är jagövertygad om - utföra en minst lika god arbetsinsats om arbetet utfördes iprivat regi. Vem som betalar deras lön kan inte på något sätt vara avgörandeför deras intresse och engagemang för arbetet. Inom framför allt vårdsektorn finns det all anledning attstimulera alternativa vårdformer. Först när vi kan erbjuda sådana får vi ettmått på vad denna sektor kräver. Först då kan vi kanske göra anspråk på attsäga att vi för en framgångsrik välfärdspolitik. Vi har från i motion Fi505 exemplifierat vårinställning till offentliga monopol med bevakningsföretaget . Det glädermig att utskottsmajoriteten just i detta fall i allt väsentligt instämmer imotionen. Eftersom det mycket lätt går att plocka fram flera liknande exempelkan man måhända tolka skrivningen i betänkandet så att en långsam omprövning ärpå gång inom det socialistiska blocket i vad gäller inställningen tilloffentliga monopol. Jag yrkar med detta bifall till reservation 2. I en tredje motion, Fi503, har vi krävt att kommunernaupprättar en enhetUg redovisning av den kommunala egenregiverksamheten. Skerinte detta, menar vi att risken är stor att denna verksamhet fortsätter årefter år utan att upphandlingsalternativ prövas. Det är i det här sammanhanget inga små summor vi talar om.Det är mångmiljardbelopp som omsätts i den offentliga sektorns egenregi. Enredovisning av denna har sitt intresse dels för skattebetalarna, dels förkonkurrenterna till egenregin. Inte minst viktigt är att det i en sådanredovisning klart framgår vilka redovisningstekniska mallar man går efter närman beräknar kostnaderna för egenregiverksamheten. Jag ber därför, herr talman, avslutningsvis att få yrkabifall till reservation 3. . 14ROLF KENNERYD (c): Den offentliga upphandlingen har under enföljd av år inriktats mot en större flexibilitet. Det innebär bl. a. attexempelvis i betydande omfattning anlitar privata entreprenörer, deregionala trafikbolagen likaså. Flertalet kommuner anlitar entreprenörer förframför allt sin tekniska men även sin sociala verksamhet. Allt fler landstingupphandlar delar av sin verksamhet på den privata marknaden. I välkomnar vi denna balanserade utveckling.Den innebär bl. a. att den offentliga egenregiverksamheten utsätts förytterligare effektivitetspress, och därigenom uppnås en vitalisering av heladen offentliga verksamheten. Vi utgår ifrån att denna balanserade utvecklingkommer att fortsätta genom beslut i resp. beslutsförsamlingar allteftersom nyaerfarenheter vinns. Jag vill emellertid peka på en omständighet som ingerbetänkligheter inför en alltför forcerad utveckling, och det är påverkan påglesbygdsutvecklingen. Det ligger i sakens natur, och det bekräftas för övrigtav hittillsvarande erfarenheter, att privata etableringar huvudsakligen sker ivåra tätorter. Det är där det lönsamma befolkningsunderlaget finns. Vi får aktaoss för att undandra attraktiva delar av exempelvis postens verksamhet ochdärigenom minska möjligheterna att upprätthålla en i och för sig föga lönsamservice i glesbygd. För att kunna dra de rätta slutsatserna av pågåendeverksamheter är det viktigt att den kommunala egenregiverksamheten ges enenhetlig redovisningsform, som utvisar de faktiska kostnaderna ochförutsättningarna. Vi anser därför att regeringen aktivt bör verka förtillkomsten av ett sådant enhetligt redovisningssystem. Vi anser också att detbör ges möjligheter att i den offentliga upphandlingen taarbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska hänsyn! Framför allt de senasteårens utveckling med en kraftig förstärkning av den regionala obalansen gerstöd för denna uppfattning. Vi föreslår därför att en översyn avupphandlingsförordningen görs i syfte att möjliggöra ökat hänsynstagande till arbetsmarknads- och regionalpoli tiken. ' Jag yrkar bifall till reservationerna 3 och 4i det aktuella betänkandet. 15HANS i (vpk): Det var ju ett intressant utspel som FilipFridolfsson gjorde, när han sade att kommunisterna med sin annorlundasamhällssyn motarbetar ett effektivt näringsliv - ungefär som om det vore enprogrammatisk uppgift för kommunisterna. Det vore intressant omhan kunde utveckla de tankarna litet närmare, så att vi fick analysera vad detdär motarbetandet egentligen innehåller. Sådana där utkastade påståenden kaninte få stå obevisade, tycker jag. Men det är klart att är irriterad överatt vi inte biträder springpojkspolitik, när man för storfinansensräkning vill öppna den gemensamma sektorn för spekulation och vinstgivandeplaceringar. Näringslivet sitter ju på oerhörda rikedomar. Man har enenorm likviditet, man har massor av pengar som man inget hellre vill äninvestera utomlands i stället för i våra regioner där det behövs nya jobb. Vadvore bättre än att öppna den.gemensamma sektorn för spekulation? Där finns juett behov och en säker kundkrets. säger att de vill motarbeta offentligamonopol. Dessa måste brytas så att det ges utrymme för fri konkurrens inom denoffentliga sektorn. Det där faller väldigt platt till marken när man granskarmoderaternas antimonopolistiska politik i övrigt. När ställde moderaternasenast upp och försökte begränsa ett privat monopol eller en privat makt somförlamar någon del av näringslivet? Det har aldrig hänt, och därför faller helaargumentationen platt till marken. Det finns skäl att titta litet grand på reservation 2, sommoderaterna och står för. De har inte lyckats få med sig ,som har ett helt annat intresse för regional utjämning och, som jag ocksåförstår, för social utjämningän ; det måste jag säga till . vill habort de specialregleringar som skyddar post och radio och tele. ärett av världens effektivaste, och vi har väl också de lägsta kostnaderna ivärlden för teletjänsterna.