prot · GA0994 · 1986-12-31 00:00:00 — Men bakom dessa förändringar av arbetsgivaravgiften döljersig sociala reformer, som LO-kollektivet har kämpat länge för att uppnå;rättvisa när det gäller sjukförsäkringen, borttagande av den gamla klassklyftan,och höjning av arbetslöshetsersättningen. Det har alltid varit så när detgäller samarbetet mellan socialdemokratin och fackföreningsrörelsen att vi gemensamtmåst genomföra denna typ av reformer, under motstånd från de borgerliga ochofta under motstånd från arbetsgivarna. Det kommer vi förmodligen att fortsättaatt göra. Inom LO, som skall förhandla, är man naturligtvis medveten om attdetta kommer att påverka utrymmet för lönehöjningar. Självfallet är det så, menman har inte på annat sätt kunnat avskaffa gamla klassorättvisor, och då väljerman denna väg, medveten om vad den innebär. Det har diskuterats mycket om vad som hänt påarbetsmarknaden nu och vad som hände under tidigare konjunkturuppgångar. Inteminst har anfört olika siffror. Man kan naturligtvis beskriva vadsom händer på arbetsmarknaden på många olika sätt. Det vanligaste i dessadiskussioner är att man anför siffrorna för arbetslösheten. Men dessa speglarändå bara en del av utvecklingen på arbetsmarknaden. För att få en riktigt brabild av vad som händer på arbetsmarknaden måste man titta även på andra saker.Hur mänga är sysselsatta, hur många är i arbete, hur stor är frånvaron, hur serarbetstiderna ut och vilken är fördelningen mellan heltids-ochdeltidsarbetande? Om man gör sådana jämförelser upptäcker man ganskaintressanta saker. Antalet sysselsatta har ökat mycket snabbt under de senasteåren. Om man jämför denna konjunkturuppgång med den som så gärnatalar om, nämligen den som vi hade 1978-1980, finner man attsysselsättningsökningen nu varit mycket kraftig. I arbetstimmar räknat harsysselsättningsökningen under den här konjunkturuppgången varit nio gånger såstor som under konjunkturuppgången . Man kan säga att denkvalitativa förbättringen av läget pä arbetsmarknaden speglas i detta tal. A rbetsmarknadspoliti-ken, 171.171. Tredje vice talmannen anmälde att , och anhållit att till protokollet få antecknat att deinte ägde rätt till ytterligare repliker. 33ANDERS G HÖGMARK (m); Med den uppdelning som vi gjort inför dennadebatt har det ankommit på mig att ta upp frågorna kring ungdomar ochutbildningen inom arbetsmarknaden. En hel del av dessa frågor har ju redandiskuterats, men det kan kanske finnas anledning att ytterligare beröraungdomssidan. Det är egentligen paradoxalt att man å enasidan kan beskåda hur den yngre generationen allt tidigare gör sin entréi vuxenvärlden. De unga är kunskapsmässigt betydligt bättre rustade och harfått intryck från främmande länder och kulturer i betydligt större utsträckningän tidigare generationer. Formellt gör man också sin entré i vuxenvärldentidigare på grund av lägre myndighetsålder, valbarhetsålder m.m. Å andra sidanfår man uppleva att inträdet på arbetsmarknaden - en annan del av vuxenvärldensviktiga scen - för allt större grupper sker allt högre upp i åldrarna. Detfinns anledning att fundera något över varför det är så, vilka effekter detframöver kan få och vad man eventuellt kan göra åt detta, om man tycker attdenna utveckling inte är särskilt önskvärd. Att säga att det är en tragedi vore kanske att ta i förmycket, men det är olyckligt att man å ena sidan möter barn- och ungdomsvärldenmed dess A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. entusiasmatt lära, upptäcka och med sin fantasi vilja skapa någonting men att å andrasidan, när man närmar sig tiden för inträdet på arbetsmarknaden, håglöshetenblir allt större hos en till antalet icke helt obetydlig grupp. Man kan fundera över om det utbildningssystem som de ungagår igenom på något sätt har misslyckats med att utveckla den fantasi, dentalang, den nyfikenhet och den skaparglädje som finns hos de flesta människor.På något sätt är det uppenbarligen så att en hel del ungdomar uppleverutbildningstiden - förberedelserna inför arbetslivet - som ganska meningslös.Den ger i alla fall inte så mycket som man hade anledning att förvänta sig ochställa krav på. Det har alltså blivit allt större svårigheter förungdomarna att ta sig in på arbetsmarknaden. Man kan här peka på några områden. Vi har till att börja med naturligt nog ett problem pågrund av den s. k. sextonårspuckel som vi har haft inom utbildningsväsendet. Deungdomar som tillhör denna puckel skall nu slussas vidare ut påarbetsmarknaden. Detta problem är av övergående karaktär, men denna puckelkommer naturligtvis att påverka ålderspyramiden. Vi kommer att få en annan struktur på näringslivetframöver, vilket ingående har diskuterats i inledningsrundan. Det är alldelesuppenbart att den förändring av näringslivet som sker och kommer att skeframöver kommer att innebära att många arbetstillfällen och många arbetstyperförsvinner. Vidare kommer kvalifikationströskeln att höjas. Det innebär ocksåatt en hel del enkla arbetsuppgifter, om jag får använda det uttrycket, gradviskommer att försvinna, vilket ställer en grupp inträdande på arbetsmarknadeninför allt större problem. minskar den traditionella tillverkandeindustrisektorn, och servicesektorn ökar. Den traditionella servicesektorn iSverige domineras av den offentliga tjänstesektorn, framför allt gentemothushållen, där det snart sagt är omöjligt för olika ungdomar att ta sig in utanatt passera den offentliga sektorns ansöknings-och meriteringssystem. Dettasystem innebär i stort sett att den som inte har ett otal meriter icke göre sigbesvär. Man har alltså en kraftig tröskeleffekt just inom denna sektor. Det finns ett område som vi från moderat sida upplever somdet allvarligaste hindret och som vi vid flera debatter har pekat på, nämligenden bristfälliga yrkesutbildningen. Det är inget tvivel om att svenskyrkesutbildning på vissa punkter är utomordentligt bra. Men det flnnsalltför stora brister. Utbildningen är för dåligt anpassad till dagens ochframför allt till morgondagens krav. Det kommunala skolsystemet - detoffentliga skolsystemet - har inte resurser att göra de.investeringar sombehöver göras och framöver för att tillgodose morgondagens arbetsmarknad.Det sker en för dålig samordning mellan den enskilda och den offentUga sektornnär det gäller utbildningssatsningar, även om det, herr talman, finns lysandeexempel på att man har lyckats väl. I dessa fall finns det ett stort intressefrån ungdomarna att skaffa sig den prakfiska yrkesutbildningen. Ett exempel ärden inbyggda yrkesutbildning som finns exempelvis i på Volyover-ken. Detfinns många andra exempel som man kan peka på. Vi har tidigare från moderat sida pekat på att denarbetsrättsliga lagstiftningen innebär problem. Dessa problem skall inteöverdrivas. det äringet tvivel om att den nuvarande arbetsrättsliga lagstiftningen innebärproblem för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden på samma sätt som nivån påungdomslönerna är ett problem, vilka det har förts diskussioner om.Det är inte heller något tvivel om att arbetsgivarna föredrar att anställamänniskor med större yrkeserfarenhet, med större kompetens och med högre lön änungdomar med lägre. Skillnaden mellan äldrelöner och ungdomslöner är ju mycketliten. Allteftersom dessa problem har blivit tydligare harpolitikerna på känt maner försökt vidta åtgärder. Socialdemokraterna har inte,som vi uppfattar det från moderat sida, velat angripa orsakerna tillungdomsarbetslösheten. De har friserat symtomen litet grand, men defundamentala orsakerna har de på något sätt gått runt och inte velat angripa. Dettakommer självfallet att förnekas, och har förnekats, av företrädare försocialdemokraterna. Det kunde vara intressant att exempelvis från ,som skall företräda regeringspartiet, få veta på vilket sätt socialdemokraternahar angripit de fundamentala orsakerna och bristerna när det gäller ungdomarnasmöjligheter att få ett tast fotfäste på den reguljära arbetsmarknaden. Bristerna i ungdomslagen framträder nu allt tydligare. Enalltför liten andel av ungdomarna har slussats in på den privata sidan. Alltförfå platser inom ungdomslagen har funnits i den privata sektorn. De platser somdär har funnits har kanske varit relativt framgångsrika. Där harinslussningseffekter-na på den reguljära arbetsmarknaden varit förhållandevisgoda. På den offentliga sidan verkar det mer som om ungdomarna när de kommer ini ungdomslagen börjar nedräkningen och konstaterar att det bara är ett parmånader kvar tills de skall sluta sina tjänster. Om ungdomarna däremot kommerin på den privata sidan i ett ungdomslag uppfattar de det som ganska naturligtatt de efter de fem de är inne i ungdomslaget har chans att fåkomma vidare och få fast tjänst. Det finns alltså en fundamental skillnad, frutalman, mellan de två sektorerna. Det är därför som vi moderater tillsammansmed de andra icke-socialistiska partierna så hårt har drivit linjen att manskall ge ungdomarna plats inom den enskilda sektorn. Vi menar att det är alldeles nödvändigt att man får enbättre fungerande yrkesutbildning. Det är klart att ungdomsarbetslösheten ärvärst för dem som saknar gymnasial utbildning. Men även de som har gymnasialutbildning börjar få problem. Framför allt gäller detta flickor som avtradition, nedärvda mönster, slentrian och bristande förståelse ute i samhälletför jämställdheten väljer vissa ganska konventionella linjer. Vi ser ju genomgåendeatt unga flickor och kvinnor är överrepresenterade i ungdomslag och bland degrupper som är föremål för speciella insatser från samhället. Och vi ser det iett rumsligt perspektiv speciellt i glesbygderna inom stödområdet. hade, fru talman, i går och iförrgår förmånen att besöka . På samma sätt som i andra skogslänser man där hur denna skeva fördelning mellan pojkar och flickor slårobarmhärtigt i ungdomslagen. Det finns mycket litet av framtidshopp när detgäller att bryta detta skeva könsrollsmönster om vi fortsätter att haungdomslagen organiserade på samma sätt som . Det ärdärför som vi från moderata samlingspartiets sida vill få en annan tingensordning. Vi menar helt enkelt att ungdomslagen måste slopas från den 1 januari1988. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. A rbetsmarknadspolili-ken, m. tn. Ungdomslagen har i stort sett, kan man säga, konserveratmånga olägenheter som har funnits på arbetsmarknaden. Nästan alla farhågor somvi varnade för när det gäller ungdomslagen har besannats. Man har fåttinlåsningseffekter, och ungdomarna har allt svårare att få kontakt med denreguljära arbetsmarknaden, dock med undantag för de ungdomar som har haftförmånen att få vara i ungdomslag inom den enskilda sektorn och framför alltinom den enskilda sektorn i småföretag, där utslussningen har varit mycket bra.Hade man då, det är en tanke av efterklokhet, hårdare drivit det som deicke-socialistiska partierna drev hårt, nämligen att en större del av platsernaskulle ha funnits inom den enskilda sektorn, hade man kanske fått ett bättreresultat av denna verksamhet. vill vi alltså ändra på detta. Vi måste öka mötenamellan ungdomar och arbetsgivare. Strävan måste vara, som vi från moderat sidaser det, att ungdomar på egen hand och med hjälp från skola ocharbetsförmedling själva aktivt skall söka ett arbete. Insatserna för att hjälpaungdomarna skall i första hand vara inriktade på att hjälpa dem att söka arbeteoch i andra hand på att förbättra deras kunskaper. Först i sista hand skallolika former av arbetsmarknadspolitiska insatser övervägas. Vi föreslår därför att man inför ett nytt system. Viskissar helt enkelt ett system med ett uppföljningsansvar för 15-19-åringar.Det skulle innebära att eleverna hade möjlighet att först och främstkomplettera vissa ämnen som de av någon anledning har valt bort eller har haftför dåliga kunskaper i. De skulle också kunna få komplettera sina kunskaper ochhöja sina betyg i ämnen där det har visat sig att deras betyg är för dåliga föratt de skall kunna komma in på någon vidareutbildning eller någon annanyrkesutbildning. Vi menar också att det finns elever som inte vet, vilket ärganska naturligt i deras ålder, vad de skall syssla med. Det måste därförfinnas en bättre vägledning för att de skall få reda på vad de skall läsa igymnasieskolan. Det finns också en grupp av elever som tydligen har blivitså förstörda, om man får använda det uttrycket, av utbildningen att de ärstudietrötta och vill ut i praktiskt arbetsliv. Det bör ges ökade möjligheteratt få hjälp med detta. Vi föreslår därför att ungdomarna också ges möjlighettill arbetspraktik - allt inom skolans ram. Skolstyrelserna skall liksom nu ha det utvidgadeuppföljningsansvaret. Det ankommer på skolorna att via syokonsultorganisationenha det praktiska ansvaret för att varje elev som inte kan komma in på önskadgymnasielinje får det individuella program som hon eller han behöver. Detinnebär kanske i och för sig att man måste utöka antalet syokonsulenter, men vitror att det kan vara en mycket bra investering, i stället för de speciellaungdomsplatser som finns för eleverna att genom praktik pröva olika typer avarbeten. På det här sättet skulle man kunna få ungdomarna att i betydligtmindre utsträckning stå utanför den reguljära arbetsmarknaden och hjälpa dematt få kontakt med normala arbetsgivare och lära sig aktivt umgås i relationenarbetssökande-arbetsgivare. Självfallet menar vi att dessa platser i första hand börfinnas på den enskilda sektorn. Vidare anser vi att statens bidrag tillkommunerna bör utformas på liknande sätt som gäller för statsbidrag till detkommunala uppföljningsansvaret. Det finns problem med det här systemet, bl. att detfinns arbetslösa ungdomar som är . Man får speciellt uppmärksammadessa och se hur man kan klara deras situation. Vi föreslår också, fru talman, att man gör insatser förgruppen 20-24-åringar, ungdomar i denna grupp som står utanför denreguljära arbetsmarknaden ökar. Det bör finnas möjligheter att tillsammans medAMU göra speciella insatser för dessa. En fungerande arbetsmarknad för ungdomarna bör innehållaen rätt till provanställning. Den bör också innehålla en förbättradlärlingsutbildning, som vi har argumenterat för i denna kammare.Den skall vara effektiv och ha anknytning till det praktiska arbetslivet. Denger också möjlighet, fru talman, till en mera spridd yrkesutbildning. Denna börspeciellt gynna glesbygderna. Får jag, fru talman, avslutningsvis säga en liten sak omden andra delen av arbetsmarknaden, nämligen om dem som är något äldre. Det ärfaktiskt så -det kanske inte många vet - att av de människor som är 40 åroch över -jag tillhör den gruppen själv - endast har folkskoleutbildning. Detinnebär att av dem som är ute i praktiskt förvärvsliv, och som imånga fall har kvar där, endast har folkskoleutbildning. Det säger sigsjälvt att det med tanke på stora krav på vidareutbildning, fortbildning osv.som framöver kommer att ställas i samband med förändringar i arbetslivet medföretagsnedläggningar är nödvändigt att man sätter in betydande insatser förutbildning av denna grupp av människor. Där bör den nya omorganisationen kunnaspela en viktig roll. Den bör också i denna situation kunna ge goda möjligheteratt stimulera och utveckla enskilda utbildningsgivare, så att olika former avutbildning kan ges ute i företagen på ett spritt sätt, i närhet till företagoch anställda och utan att utbildningen koncentreras till ett fåtal orter,vilket gör det ännu svårare för företagen ute i våra bygder att verka. Sammanfattningsvis: En fungerandearbetsmarknad för de unga, där trösklarna sänks, där yrkesutbildning sätts iförgrunden och där stor vaksamhet och uppmärksamhet fästs vid att av allamänniskor ute i arbetslivet faktiskt endast har folkskoleutbildning ochframöver förmodligen måste öka sina kunskaper och sin kompetens utomordentligtmycket, ställer stora krav på en aktiv och varierad organisation för de äldre. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till de moderatareservationer som finns fogade till utskottets betänkande. A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 34CHARLOTTE (); Studerar man de senaste månadernas rubrikerangående ungdomsarbetslösheten finner man att de till stor del handlar omdebatten kring den artikel i där Fabriks och Kommunalsarbetslöshetskassor i rapporterade att av de arbetslösaungdomarna blivit arbetslösa därför att de själva sagt upp sig. Vid närmarestudium finner man att verkligheten är långt mer komplicerad än så. Det handlarom svårigheter att finna jobb som motsvarar ens utbildning, om bristande Arbetsmarknadspolitiken, m. m. rörlighet,om svårigheter att få bostad, om trakasserier på arbetsplatser, om nya ochkonstiga attityder till arbete, om orealistiska förväntningar, omindustriarbetets låga status, om alltför många själsdödande och kroppsska-dandearbeten, om en alltför könssegregerad arbetsmarknad, osv. Och kanske framförallt: många ungdomar kommer inte in på arbetsmarknaden och blir alltså intemedlemmar i någon A-kassa, Jag tycker i alla fall att debatten alldeles klartvisade att den stora gruppen ungdomsarbetslösa inte i varje fall har självförvållat sin arbetslöshet. Två undersökningar som rör ungdomsarbetslöshet och dessföljder har presenterats; en gjord i , en i . Några nyasensationella resultat gav de väl knappast. Det räcker att notera att, somväntat, såväl psykiska som rent kroppsliga besvär uppstår genom stress, olikagrader av alkoholmissbruk, osv. Den enda långsiktigt acceptabla lösningen påproblematiken är att förverkliga idén om arbete åt alla, få,fasta arbeten ochen konsekvent arbetslinje på det arbetsmarknadspolitiska området. Av de senaste prognoserna, som AMS redovisat ,framgår att arbetslösheten kommer att öka i viss utsträckning,vilket i första hand kommer att drabba ungdomar och andra nytillträdande påarbetsmarknaden, främst troligen kvinnor. befarar man attsvårigheterna för grupper som har långa arbetslöshetsperioder kommer attöka. Det är mycket allvarligt - utslagningen tilltar. Av socialdemokratiska företrädare har vi hört är ganska nöjd med sysselsättningspolitiken. Men rekord i arbetslöshetinträffade , med en socialdemokratisk regering, då vi hade 179 000arbetslösa. Faktum kvarstår - tyvärr - att 35 000-40 000 fler är nu öppetarbetslösa jämfört med konjunkturtoppen 1980. Var femte arbetslös, alltså 20 %av de arbetslösa, har varit utan arbete mer än . Motsvarande andel1979/80 var . Arbetslösheten bland ungdomar är alldelesför hög. Särskilt de unga flickornas situation är bekymmersam. Till den totalaarbetslösheten kommer den ofta, dolda, ofrivilliga deltidsarbetslösheten, somju nästan enbart drabbar kvinnorna. I det stora hela är vi överens om hur vi skall försökakomma till rätta med problemen. Jag skall ta upp några frågor där vi skiljeross åt. vill satsa mer än regeringen påarbetsmarknadsutbildning en. Den kanske allra största tillgång har är en kunnig och välutbildad arbetskraft. Allt större krav ställs också inför övergången till det s. k. informationssamhället. Genom att vi anser att statsbidraget till beredskaps arbeten inte skall uppgå till , förutom i stödområdena A och B, får vi i råd att satsa på 5 000 platser fler än regeringen inom arbetsmarknadsutbildning. Det är en viktig prioritering som vi gör. Vi satsar påutbildning, som kan ge fasta jobb inom sektorer där det verkligen finnsefterfrågan. Man skall notera att det verkligen är fråga om 5 000 platser fler.Det finns en något kryptisk formulering i betänkandet som kan få läsaren atttro att regeringens förslag ger en ökning i AMU på 5 000 platser. Men så är detinte - socialdemokraternas ökning beslöts redan i samband medkompletteringspropositionen . menar att det är nu som det,behövs ytterligare 5 000 platser. Detär för dålig samordning mellan de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.Folkpartiet vill ha en utvärdering av de olika insatserna, en översyn avutformningen och subventionsgraden, fördelningen på olika arbetsgivare,arbetstiderna, ersättningsvillkoren och den organisatoriska uppbyggnaden. Förstefter en sådan utvärdering kan vi vara riktigt säkra på att vi har funnit deviktigaste åtgärderna och gör det bästa. Det räcker inte att somutskottsmajoriteten hänvisa till propositionens förslag pä grundval av ÖGY:sförslag. Vi vet inte ett dugg om vad det blir av det förslaget. Folkpartietvill behålla ungdomslagen, men det finns anledning att på alla sätt försöka sefill att den åtgärden inte kommer i första hand utan snarare kommer i sistahand, efter det att alla andra tänkbara alternativ verkligen har prövats. Vimenar också att tillräckliga ansträngningar inte alls har gjorts för attförsöka få ungdomsplatser på den privata sidan. Det tog väldigt innanregeringen över huvud taget insåg att det var viktigt att försöka breddamöjligheterna till ungdomslag. På den privata sidan tror vi att det finnsstörre möjligheter till fasta jobb framöver. anseratt arbetsmarknadens parter måste ta ett större ansvar. Det är bra attregeringsparfiet äntligen har gett upp sitt motstånd mot inskolningsplatser ochatt nu avsatt 210 miljoner för detta. Men mycket tid har gåttförlorad på grund av regeringens tidigare tveksamhet. Det är sorgligt att SAF och LO inte har kunnat kommaöverens om lönerna. Tusentals ungdomar väntar, arbetsförmedlingarna väntar, ochjobben väntar, men tyvärr väntar också branschorganisationerna med att kommatill skott. Med förslag om en sänkning av arbetsgivaravgifternamed för ungdomarna skulle det säkert varaenklare. Vi har räknat ut att det skulle kosta ungefär 1,5 miljarder - men depengarna skulle man få in genom minskat behov av andra sysselsättningsskapandeåtgärder. Det är uppenbart att regeringen inte bara kan sitta och vänta på attavtal skall träffas. Här fordras stort engagemang och intresse. harlänge krävt att regeringen skall ta initiativ till partsöverläggningar omsärskilda ungdomsavtal. Låt folkhögskolorna få sin särskilda ram för kursertill arbetslös ungdom. De kurserna har varit uppskattade, och eleverna har i hög utsträckning fått jobb efter genomgången utbildning. Dessutom blev det faktiskt som vi befarade när den här ramen togs bort från folkhögskolorna: kurserna halverades. För att kunna planera den här utbildningen måste detta särskilda anslag finnas, så att de här kommer till stånd - annars riskerar vi att de inte blir av. Skall man överlämna detta till länsarbetsnämnderna är detsannolikt att de vid upphandlingen av utbildningen går förbi folkhögskolorna,eftersom den utbildningen kanske på kort sikt kan verka något dyrare. Men pålång sikt är den bättre och har god kvalitet. Vi menar att det är viktigt att det s. k.starta-eget-bidraget skall kunna förlängas från att som utges till att utges . Detta har man också i den utvärdering av starta-eget-bidraget som gjorts vid högskolan i kommit fram till. är alldeles för att få ett företag lönsamt. Regeringen bör få i uppdrag att återkomma med förslag om detta till nästa budgetproposition. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. 4 protokoll 1986/87:94 A rbetsmarknadspoliti-ken, m. m. Tillsist en fråga som känns särskilt angelägen: de handikappades sysselsättning.Sigge Godin kommer senare att närmare gå in på förslag om att ökaantalet lönebidragsanställda, så att fler handikappade kan beredas arbete. Jagvill ta upp ett annat förslag som majoriteten tyvärr har lämnat utan åtgärd,nämligen kravet på att det skall finnas särskilda kontaktpersoner pålänsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar för psykiskt utvecklingsstörda. Det ärvisserligen bra att majoriteten förespråkar att den här möjligheten kan finnas,men någon garanti ges inte alls enligt utskottets skrivning. Det tycker jag ärsvagt. Det fordras speciella kunskaper och erfarenheter för att kunna hjälpapsykiskt utvecklingsstörda att tillgodogöra sig arbetsförmedlingarnas service. prioriteringar för en bättresysselsättningspolitik för ungdomar skulle alltså kunna sammanfattas så här: Satsa påarbetsmarknadsutbildning - 5 000 platser mer än vad regeringen föreslår. Inrätta snabbtsärskilda ungdomsavtal. Gör det enklare genom att sänka arbetsgivaravgiften med10 % vid anställning av ungdomar.